text:
er uden betydning, om der foreligger en aftale mellem parterne, eller om der er tale om udveksling af ydelser. Alle forbindelser mellem parterne, dvs. alle økonomiske elementer og øvrige vilkår af relevans for beskatningen, herunder også f.eks. forfaldstid, periodisering af renter og kurstab samt den retlige kvalifikation af transaktionen, omfattes af bestemmelsen. (SKATs fremhævning).”
 Det fremgår således udtrykkeligt, at det er uden betydning, om der foreligger en aftale mellem parterne.
 Indstilling til Landsskatteretten
 SKAT fastholder, at ansættelsesændringen vedrørende indkomståret 2009 er foretaget rettidigt, jf. skatteforvaltningslovens § 26, stk. 5.
 SKAT indstiller derfor, at SKATs afgørelse af 10. marts 2014 skal fastholdes, og at klagerens skattepligtige aktieindkomst skal ansættes som fastsat af SKAT i afgørelsen.
 Repræsentantens kommentarer til SKATs udtalelse
 SKAT fastholder, at der var hjemmel i skatteforvaltningslovens § 26, stk. 5 til at forhøje klagerens skattepligtige aktieindkomst. SKAT anfører dermed også, at en kapitalnedsættelse i et selskab med efterfølgende udlodning er en kontrolleret transaktion jf. skattekontrollovens § 3 B.
 Det følger af SKATs udtalelse, at uenigheden mellem SKAT og klageren grundlæggende vedrører, om en kapitalnedsættelse med efterfølgende udlodning er en kontrolleret transaktion. SKAT mener, at det er en kontrolleret transaktion, idet kapitalnedsættelsen og den efterfølgende udlodning efter SKATs opfattelse er en økonomisk transaktion. Der er således enighed om, at kapitalnedsættelsen og den efterfølgende udlodning ikke udgør en handelsmæssig transaktion.
 Begrebet ”økonomisk transaktion”
 Efter at have gennemgået SKATs udtalelse og den deri indeholdte argumentation er det fortsat repræsentantens opfattelse, at en kapitalnedsættelse med en efterfølgende udlodning ikke er en kontrolleret transaktion. Dette følger både af forarbejderne samt af ordlyden af skattekontrollovens § 3 B.
 Forarbejder til skattekontrollovens § 3 B
 Begrebet ”økonomisk transaktion” er ikke selvstændigt defineret i forarbejderne til skattekontrollovens § 3 B. I forarbejderne behandles handelsmæssige og økonomiske transaktioner under et, uden at det specificeres, hvad forskellen mellem de to transaktionstyper er.
 Det følger i stedet af de almindelige bemærkninger til lovforslaget, at formålet med lovforslaget:
 ”...er at øge skattemyndighedernes mulighed for at sikre korrekt prisfastsættelse og dermed korrekt opgørelse af den skattepligtige indkomst ved koncerninterne transaktioner på tværs af landegrænserne (transfer pricing).”
 Endvidere følger det af de almindelige bemærkninger under overskriften ”Baggrund for lovforslaget”, at:
 ”I sommeren 1995 udsendte OECD »Transfer Pricing Guidelines for Multinational Enterprises and Tax Administrations«, der er en revision af rapporten fra 1979. Samtlige OECD-lande - herunder Danmark, har tilsluttet sig de nye retningslinier. De foreslåede nye danske regler er således også i overensstemmelse med OECD's retningslinier.” (Repræsentantens fremhævning)
 I den forbindelse anføres følgende i forarbejderne under afsnittet ”OECD’s retningslinjer – Kapitel I - Armslængde princippet”:
 ”Såfremt der imellem to associerede foretagender er aftalt eller fastsat vilkår vedrørende deres kommercielle eller finansielle forbindelser, som afviger fra de vilkår, som ville være blevet aftalt mellem uafhængige foretagender, kan enhver fortjeneste, som, hvis disse vilkår ikke havde foreligget, ville være tilfaldet et af disse foretagender, medregnes til dette foretagendes fortjeneste og beskattes i overensstemmelse hermed.”
 Eftersom skattekontrollovens § 3 B ifølge forarbejderne er i overensstemmelse med OECD’s retnings-linjer, er det repræsentantens opfattelse, at ”handelsmæssige og økonomiske


text:
transaktioner” skal fortolkes i overensstemmelse med deres betydning i OECD’s retningslinjer, hvor de benævnes ”commercial and financial relations”.
 Hvad ”commercial and financial relations” er kan blandt andet udledes af OECD Transfer Pricing Guidelines for Multinational Enterprises and Tax Administrations fra juli 2017 i punkt 1.36, punkt 1.42 og 1.49.
 Punkt 1.36 vedrører de parametre, hvorudfra kontrollerede kommercielle og finansielle transaktioner skal sammenlignes med ikke-kontrollerede kommercielle og finansielle transaktioner. Det fremgår af punkt 1.36, at kontraktmæssige vilkår og betingelser, de udøvede funktioner, risikoen, karakteren af den service eller genstand, der handles med samt parternes forretningsmæssige strategi er de punkter, man kigger på, når transaktioner sammenlignes. De oplistede punkter er kun relevante i transaktioner, hvor der sker en udveksling af ydelser, hvilket vil sige i aftale-/kontraktbaserede transaktioner. Ved aftale-/kontraktbaserede transaktioner skal også forstås transaktioner, som ikke er formaliseret ved indgåelse af en kontrakt, men hvor der fortsat sker en udveksling af ydelser, således at transaktionen skulle have været reguleret ved en aftale, hvor priser, vilkår og andre økonomiske forhold for transaktionen ville fremgå. Punkt 1.36 understøtter dermed, at en kontrolleret transaktion er en transaktion, hvor der sker udveksling af ydelser mellem nærtstående parter.
 Dette støttes yderligere af punkt 1.42 og 1.49, hvor kontrollerede transaktioner – uanset om de er formaliseret ved en kontrakt eller ej – beskrives som transaktioner, hvor der sker udveksling af ydelser. Der nævnes ingen steder i OECD’s transfer pricing retningslinjer, at ”financial relations” kan indebære et selskabs udlodning af udbytte, hvad enten udlodningen sker i forbindelse med en kapitalnedsættelse eller ej.
 Da skattekontrollovens § 3 B ifølge forarbejderne skal fortolkes i overensstemmelse med OECD’s retningslinjer, og da ”commercial and financial relations” udelukkende henviser til gensidige transaktioner, er det repræsentantens opfattelse, at en udlodning i forbindelse med en kapitalnedsættelse ikke kan karakteriseres som en kontrolleret transaktion, herunder en økonomisk transaktion efter skattekontrollovens § 3 B.
 ”Økonomisk transaktion” i ligningslovens § 2 forstand
 Begrebet ”økonomisk transaktion” anvendes ligeledes i ligningslovens § 2, stk. 1. Korrektionsadgangen i ligningslovens § 2 og skatteforvaltningslovens § 26, stk. 5 er forskellig, idet ligningslovens § 2 udelukkende hjemler korrektion af priser og vilkår, imens skatteforvaltningslovens § 26, stk. 5 også giver adgang til at ændre skatteansættelsen for andre forhold end priser og vilkår. Eksempelvis giver skatteforvaltningslovens § 26, stk. 5 adgang til at ændre en skatteansættelse ved spørgsmål om rette indkomstmodtager, imens rette indkomstmodtager korrektioner ikke er omfattet af ligningslovens § 2, jf. SKM2015.717.HR.
 Arten af transaktioner der kan korrigeres er imidlertid den samme, da begge bestemmelser giver mulighed for at korrigere kontrollerede transaktioner, herunder handelsmæssige og økonomiske transaktioner. Det er derfor repræsentantens opfattelse, at ”kontrollerede transaktioner”, herunder også begrebet ”økonomiske transaktioner” betyder det samme i henholdsvis ligningslovens § 2 og skatteforvaltningslovens § 26, stk. 5, jf. skattekontrollovens § 3 B, uanset at det er forskelligt, hvordan transaktionerne kan korrigeres.
 Dette understøttes af definitionerne af ”kontrollerede transaktioner” i forarbejderne til skattekontrollovens § 3 B og i forarbejderne til ligningslovens § 2.
 I de specielle bemærkninger til § 1, stk. 1-3 i lovforslag L 84 af

type: other


text:
14. november 1997 fremgår følgende om betydningen af ”kontrollerede transaktioner” i den foreslåede skattekontrollovs § 3 B:
 I de specielle bemærkninger til § 1, stk. 1-3 i lovforslag L 101 af 2. juni 1998 fremgår følgende om betydningen af ”kontrollerede transaktioner” i ligningslovens § 2:
 ”De i bestemmelsen omhandlede kontrollerede transaktioner omfatter alle forbindelser mellem parterne. Til eksempel kan nævnes levering af tjenesteydelser, låneforhold, overførsel af aktiver, immaterielle aktiver, der stilles til rådighed m.v.”
 Definitionen af begrebet ”kontrolleret transaktion” er således identisk i de to bestemmelser.
 Begrebet ”økonomisk transaktion” fortolkes i Landsskatterettens kendelse af 17. juli 2001, SKM2001.368.LSR. Sagen vedrørte en af Landsskatterettens tidligere afgørelser (kendelse af 25. maj 2000), som omhandlede en person B, der drev en ejendomsmæglervirksomhed i personligt regi. Ejendomsmæglervirksomheden var part i en aftale om udvikling af et butikscenter, hvilket virksomheden modtog et honorar for på DKK 3 mio. B havde også et selskab, som B anførte, havde bistået med projektet om udviklingen af butikscenteret. B overførte derfor en andel af det samlede honorar til selskabet på DKK 300.000. Landsskatteretten fandt ikke i sin kendelse af 25. maj 2000 at selskabet var rette indkomstmodtager, hvorfor betalingen på DKK 300.000 fra B til selskabet blev kvalificeret som et skattepligtigt tilskud, som B ikke havde fradrag for og som selskabet blev beskattet af.
 Sagen i SKM2001.368.LSR vedrørte dernæst, om der kunne ske korrektion efter ligningslovens § 2, hvis selskabet betalte DKK 300.000 tilbage til B. Selskabets repræsentant anførte, at B ikke havde ydet tilskuddet til selskabet på markedsvilkår som han var forpligtet til efter § 2, stk. 1. Repræsentanten mente derfor, at hvis selskabet forpligtede sig til at tilbagebetale DKK 300.000 til B, kunne selskabets skattepligtige indkomst nedsættes med DKK 300.000, jf. ligningslovens § 2, stk. 4.
 Landsskatteretten fandt ikke, at der kunne ske korrektion efter ligningslovens § 2, stk. 4, idet kapital-tilskuddet fra B til selskabet ikke var omfattet af ligningslovens § 2, stk. 1. I den forbindelse anførte Landsskatteretten følgende:
 ”Landsskatteretten finder ikke, at betalingen til selskabet er en økonomisk transaktion omfattet af ligningslovens § 2, stk. 1, idet der ikke er erlagt en modydelse for betalingen. [...] Betalingskorrektion i medfør af ligningslovens § 2, stk. 4 er derfor ikke mulig.”
 Det følger af Landsskatteretten udtalelse, at det er et kriterium for at anse en transaktion som en kontrolleret økonomisk transaktion, at der foreligger en modydelse.
 Det er uden betydning for Landsskatterettens fortolkning af begrebet ”økonomisk transaktion”, at praksis for korrektioner jf. ligningslovens § 2 har ændret sig siden kendelsen blev afsagt i 2001, idet praksisændringen ikke har omhandlet fortolkningen af begrebet ”økonomisk transaktion”.
 Ovenstående udtalelse bekræfter dermed synspunktet, hvorefter en udlodning i forbindelse med en kapitalnedsættelse ikke kan defineres som en økonomisk transaktion og dermed heller ikke som en kontrolleret transaktion.
 Vedrørende Østre Landsrets dom af 16. januar 2018
 SKAT anfører i sin udtalelse, at selskabsretlige dispositioner generelt er kontrollerede transaktioner, idet de kvalificerer som økonomiske transaktioner. Som hjemmel herfor fremhæver SKAT Østre Landsrets dom af 16. januar 2018, hvor Østre Landsret anfører, at et


text:
apportindskud af Hjørring Kommunes vandværk ned i Hjørring Vand A/S var en økonomisk transaktion efter skattekontrollovens § 3 B, hvorfor genoptagelse kunne ske inden for fristen i skatteforvaltningslovens § 26, stk. 5.
 Repræsentanten anførte i sin klage af 13. juni 2017, at selskabsretlige dispositioner, herunder også omstruktureringer, ikke var kontrollerede transaktioner. For så vidt angik omstruktureringer, støttedes denne opfattelse på, at skatteforvaltningslovens § 26, stk. 8, som hjemler genoptagelse med en 6-årig frist i tilfælde af skattefrie omstruktureringer, blev indsat på trods af, at der allerede var en 6-årig frist i skatteforvaltningslovens § 26, stk. 5. Indsættelsen af § 26, stk. 8 fremstod derfor som en erkendelse af, at skattefrie omstruktureringer ikke var kontrollerede transaktioner. Set i lyset af Østre Landsrets dom af 16. januar 2018, må anvendelsesområdet for skatteforvaltningslovens § 26, stk. 8 være de tilfælde, hvor uafhængige parter har gennemført en af de i bestemmelsen angivne omstruktureringer.
 Forudsat at denne del af dommen ikke ændres i tilfælde af anke, er det således fastslået, at et apportindskud mellem parter omfattet af skattekontrollovens § 3 B, stk. 1, nr. 1-6 er en kontrolleret transaktion.
 Østre Landsrets dom i forhold til nærværende sag
 Nærværende sag omhandler ikke en omstrukturering, men derimod en udlodning i forbindelse med kapitalnedsættelse. Der er ikke i Østre Landsrets dom af 16. januar 2018 taget stilling til, om en udlodning i forbindelse med en kapitalnedsættelse udgør en kontrolleret transaktion, og dommen afgør derfor heller ikke nærværende sag.
 I klagen af 13. juni 2017 anførtes, at en kontrolleret transaktion efter repræsentantens opfattelse måtte forudsætte en vis gensidighed, således at transaktionerne skulle hvile på et aftale-/kontraktmæssigt forhold. Som tidligere anført, menes der ikke hermed, at transaktionen skal være formaliseret ved en kontrakt. I stedet menes det, at der skal være tale om udveksling af ydelser. Dette er som anført i de forudgående afsnit fortsat repræsentantens opfattelse.
 Netop vedrørende gensidighed er der en afgørende forskel mellem transaktioner i forbindelse med en omstrukturering og en udlodning i forbindelse med en kapitalnedsættelse.
 En kapitalforhøjelse forudsætter, at begge parter – dvs. både aktionæren og selskabet – disponerer, og aktionæren modtager som vederlag aktier i selskabet. Der er derfor tale om en gensidig transaktion, hvor to parter udveksler ydelser. Her kan der være behov for at tilsidesætte en værdiansættelse eller lignende, såfremt det har medført, at overdragelsen ikke er sket i overensstemmelse med armslængde princippet. Østre Landsrets dom af 16. januar 2018 er et eksempel herpå, idet dommen netop vedrørte værdiansættelsen af de indskudte aktiver og passiver.
 En udlodning af udbytte - hvad enten udlodningen sker i forbindelse med en kapitalnedsættelse eller ej - er en ensidig transaktion, hvor det kun er selskabet, der disponerer. Når der tilmed er tale om udlodning af kontanter, er der ingen risiko for, at der sker en skjult overførsel af værdi. Udlodningen i nærværende sag adskiller sig derfor markant fra de faktiske omstændigheder i Østre Landsrets dom af 16. januar 2018.
 Ordlyden af skattekontrollovens § 3 B og blanket 05.021
 Skattekontrollovens § 3 B fastsætter en forpligtelse til


text:
at parterne omfattet af bestemmelsen skal afgive oplysninger om art og omfang af handelsmæssige eller økonomiske transaktioner (kontrollerede transaktioner). Omvendt betyder det, at kontrollerede transaktioner er de transaktioner, som de skattepligtige omfattet af bestemmelsens stk. 1, nr. 1-6 har pligt til at afgive oplysninger om til skattemyndighederne.
 Det følger af SKATs hjemmeside, at oplysning om kontrollerede transaktioner angives i TastSelv Selskabsskat, men for andelsselskaber, kulbrinteselskaber og fysiske personer, som er omfattet af regelsættet i skattekontrollovens § 3 B, og som ikke kan selvangive via TastSelv Selskabsskat, skal blanket 05.021 udfyldes og indsendes til SKAT.
 Blanket 05.021 indeholder på side 1-2 en vejledning til, hvorledes blanketten skal udfyldes. Øverst på side 2 står der følgende:
 ”På side 3 er angivet arter af transaktioner. Den skattepligtiges totale kontrollerede transaktioner oplyses. Transaktionsarter, som ikke er omfattet af de specifikke artsangivelser på skemaet, skal medtages under ”andre”.”
 Arterne af kontrollerede transaktioner, herunder handelsmæssige og økonomiske transaktioner, der er angivet på side 3 i blankettens pkt. 8-33 er følgende:
 Vedrørende resultatopgørelsen:
 Salg/køb af varer og andre omsætningsaktiver.
 Indtægter/udgifter til serviceydelser, herunder management fees og fordelte omkostninger.
 Indtægter/udgifter til leje og leasing.
 Indtægter hidrørende fra eller udgifter vedrørende immaterielle aktiver.
 Finansieringsindtægter og – udgifter.
 Modtagne og ydede tilskud, herunder eftergivelse af lån.
 Andre indtægter og udgifter.
 Vedrørende balancen:
 Køb/salg af immaterielle aktiver.
 Køb/salg af materielle anlægsaktiver.
 Køb/salg af kapitalandele i tilknyttede virksomheder.
 Køb/salg af finansielle anlægsaktiver.
 Lån til/fra juridiske eller fysiske personer.
 Andet ydet/modtaget finansiering, herunder finansielle kontrakter.
 På baggrund af SKATs oplistning af transaktionsarter er det repræsentantens opfattelse, at begrebet ”økonomisk transaktion” henviser til en gensidigt bebyrdende transaktion med en økonomisk værdi, men som ikke kan karakteriseres som en handelsmæssig transaktion. Det kunne eksempelvis være et leje/leasing forhold, forhold vedr. licensbetaling eller lignende.
 Transaktioner som udlodning af udbytte, herunder udlodning i forbindelse med kapitalnedsættelse fremgår ikke af blanketten, og det er derfor ikke en transaktion, der skal gives oplysning om i forbin-delse med angivelse af den skattepligtiges kontrollerede transaktioner. Feltet ”andre indtægter”, som står i pkt. 20 under resultatopgørelsen, kunne i princippet omfatte en udlodning i forbindelse med en kapitalnedsættelse. Ser man i vejledningen til pkt. 20 fremgår følgende forklaring på hvad ”andre indtægter” er:
 ”Andre indtægter og udgifter omfatter fx indtægter og udgifter vedrørende koncernintern forsikring (captives)”.
 Udlodning af udbytte er meget sædvanligt i selskaber, og det er derfor repræsentantens opfattelse, at hvis udbytte var omfattet af oplysningspligten i skattekontrollovens § 3 B, ville denne art af transaktion have sit eget selvstændige felt i blanket 05.021. Hvis det var meningen, at oplysninger om udbytte skulle gives under feltet ”andre indtægter” ville det have stået i vejledningen, at der skulle oplyses om modtagne/udbetalte udbytter. I stedet står det i vejledningen, at man skal oplyse om captives. Dette indikerer efter repræsentantens opfattelse, at ”andre indtægter” er et opsamlingspunkt for transaktionsarter, der ikke er ofte forekommende. Feltet må derfor antages ikke at være tiltænkt at omfatte udbytte.
 Fastholder SKAT, at udlodning af udbytte, herunder også i forbindelse med en kapitalnedsættelse, er en kontrolleret transaktion, der skal gives


text:
oplysning om i TastSelv Selskabsskat/blanket 05.021, opfordres SKAT til at dokumentere, at SKAT har sanktioneret en forkert udfyldelse af TastSelv Selskabsskat/blanket 05.021 i tilfælde, hvor der ikke er afgivet oplysning om udlodning af udbytte, herunder udlodning af kontanter i forbindelse med en kapitalnedsættelse.
 Da udlodning af kontanter ikke er en disposition, som parterne omfattet af skattekontrollovens § 3 B skal afgive oplysning om i blanket 05.021, er det repræsentantens opfattelse, at sådanne udlodninger ikke er en transaktionsart, der er omfattet af oplysningspligten i skattekontrollovens § 3 B, og dermed kan en udbytteudlodning ikke betegnes som en kontrolleret transaktion, herunder en økonomisk transaktion jf. skattekontrollovens § 3 B.
 Repræsentantens bemærkninger på baggrund af sagsfremstilling
 Repræsentanten har ved brev af 23. april 2019 anført følgende:
 ”Skatteankestyrelsen konkluderer i forslag til afgørelse, at en kapitalnedsættelse med en efterfølgende udlodning er en kontrolleret transaktion omfattet af skatteforvaltningsloven § 26, stk. 5, hvorfor SKATs afgørelse vedrørende indkomståret 2009 stadfæstes.
 Vi er uenige i, at en kapitalnedsættelse med en efterfølgende udlodning kan anses for en kontrolleret transaktion, og netop spørgsmålet om, hvorvidt der er tale om en kontrolleret transaktion, er helt afgørende for sagens udfald.
 Vi bemærker, at Skatteankestyrelsen i forslag til afgørelsen ikke ses at være konsekvente i sondringen mellem, hvornår den anvendte retspraksis vedrører spørgsmålet om definitionen af en “kontrolleret transaktion”, og hvornår den anvendte retspraksis vedrører spørgsmålet om, hvilke ansættelsesændringer, der kan foretaget i forhold til “kontrollerede transaktioner”.
 Dette gælder særligt ifht. betydningen af Højesterets domme i SKM2012.92.HR og SKM2012.221.HR, som i Skatteankestyrelsens forslag til afgørelse ses at blive taget til indtægt for, at kapitalnedsættelsen og den efterfølgende udlodning i den aktuelle sag skal anses for en kontrolleret transaktion.
 Samtidig er det vores opfattelse, at de domme og den praksis, der i øvrigt henvises til som begrundelse for, at der i den konkrete sag skulle være tale om en kontrolleret transaktion, ikke er sammenlignelige, og at domme og praksis i hvert fald ikke kan tages til indtægt for den fortolkning, som Skatteankestyrelsen lægger til grund. Tværtimod ses de nævnte domme og praksis nærmere at bekræfte den fortolkning, vi lægger til grund, nemlig at der ikke i den konkrete sag er tale om en kontrolleret transaktion.
 Bemærkninger til Skatteankestyrelsens henvisning til SKM2012.92.HR og SKM2012.221.HR
 Skatteankestyrelsen anfører, at skatteforvaltningslovens § 26, stk. 5, omfatter enhver ansættelsesændring vedrørende kontrollerede transaktioner, og at bestemmelsen ikke skal fortolkes indskrænkende.
 Dommene i SKM2012.92.HR og SKM2012.221.HR vedrører imidlertid ikke spørgsmålet om, hvorvidt der er tale om en kontrolleret transaktion, men beskæftiger sig derimod alene med, hvilke ansættelsesændringer, der kan foretages i relation til kontrollerede transaktioner:
 I SKM2012.92.HR havde et dansk selskab og dets amerikanske holdingselskab indgået en låneaftale. Det blev ikke udfordret i sagen, at låneaftalen og der heraf afledte transaktioner udgjorde kontrollerede transaktioner. Spørgsmålet var i stedet, om typen af ansættelsesændring (periodisering) var omfattet af skatteforvaltningslovens § 26, stk. 5.
 I SKM2012.221.HR havde en fysisk person udført konsulentydelser for et selskab, som skatteyderen indirekte ejede 100 %. Honoraret blev udbetalt til en andet selskab, som skatteyderen også indirekte ejede


text:
100 %. Der blev i sagen foretaget en rette indkomstmodtager korrektion. Det blev ikke udfordret i sagen, at der var tale om en kontrolleret transaktion. Sagens spørgsmål var i stedet, om typen af ansættelsesændring (korrektion af rette indkomstmodtager) var omfattet af skatteforvaltningslovens § 26, stk. 5.
 Dommene SKM2012.92.HR og SKM2012.221.HR er således ikke relevante for fortolkningen af begrebet “kontrolleret transaktion”, eftersom det ikke blev problematiseret i disse sager, om de omhandlede transaktioner var “kontrollerede transaktioner”.
 Højesterets afgørelser i disse sager er derfor ikke relevante for den aktuelle sag for A, hvor spørgsmålet jo netop alene er, hvorvidt der er tale om en kontrolleret transaktion eller ej.
 Spørgsmålet om hvorvidt der er tale om en kontrolleret transaktion
 Skatteankestyrelsen anfører særligt følgende til støtte for, at kapitalnedsættelsen med en efterfølgende udlodning skal anses for en kontrolleret transaktioner, der er omfattet af den forlængede ligningsfrist i skatteforvaltningslovens § 26, stk. 5:
 At begrebet “kontrolleret transaktion” omfatter “alle forbindelser mellem parterne”.
 2. At skatteministeren udtalte i TfS2006.172 MIN, at begrebet “kontrolleret transaktion” efter lovændringen i 2005 omfatter “alle økonomiske transaktioner mellem [...] selskaber og hovedaktionær”.
 3. At SKM2014.504.HR støtter, at der ikke skal foretages en indskrænkende fortolkning af skatteforvaltningslovens § 26, stk. 5.
 4. At Østre Landsret i SKM2018.91.ØLR fandt, at et apportindskud mod modtagelse af aktier udgjorde en “økonomisk transaktion” og dermed en kontrolleret transaktion.
 1. Bemærkninger til betydningen af “alle forbindelser mellem parterne”
 Som det også fremgår af sagsfremstillingen på side 21 fremgår følgende citat af forarbejderne til skattekontrollovens § 3 B og ligningslovens § 2:
 “De i bestemmelsen omhandlede kontrollerede transaktioner omfatter alle forbindelser mellem parterne. Til eksempel kan nævnes levering af tjenesteydelser, overførsel af aktiver, immaterielle rettigheder, der stilles til rådighed m.v.”
 Forarbejderne til skattekontrollovens § 3 B er fra 1997, imens forarbejderne til ligningslovens § 2 er fra 1998 (se sagsfremstillingens side 21).
 Formuleringen om, at de kontrollerede transaktioner omfatter “alle forbindelser” mellem parterne, stammer dermed fra et tidspunkt, hvor det var klart, at den 6-årige ligningsfrist alene fandt anvendelse i transfer pricing sager mellem et dansk og et udenlandsk selskab.
 Ved L 120 fremsat i 2004 blev det foreslået i § 1, nr. 1 at udvide oplysningspligten i skattekontrollovens § 3 B til også at omfatte kontrollerede transaktioner, der blev foretaget mellem danske selskaber, og mellem et selskab og dets hovedaktionær. Af de specielle bemærkninger til lovforslagets § 1, nr. 1, fremgik følgende:
 “De kontrollerede transaktioner, der er skal gives oplysning om ved selvangivelsen, omfatter alle forbindelser mellem parterne.
 Der kan i øvrigt henvises til pkt. 2 og 3.1 i de almindelige bemærkninger.“
 Afsnit 3.1. er et underafsnit til 3, som har overskriften “Baggrund og lovforslagets indhold”. Afsnit 3.1. har overskriften “Oplysnings- og dokumentationspligt”. Følgende fremgår af afsnit 3.1:
 “Det foreslås således, at kravet om afgivelse af oplysninger om art og omfang af handelsmæssige eller økonomiske transaktioner med udenlandske selskaber m.m. (kontrollerede transaktioner) og kravet om udarbejdelse af dokumentation for fastsættelsen af priser og vilkår for de kontrollerede transaktioner udvides til også at omfatte kontrollerede transaktioner med danske


text:
selskaber m.m.
 Den foreslåede ophævelse af sondringen mellem grænseoverskridende og indenlandske transaktioner har som umiddelbar konsekvens, at alle kontrollerede transaktioner omfattes af oplysnings- og dokumentationspligten. På den baggrund foreslås dokumentationspligten begrænset, således at mindre virksomheder alene skal udarbejde dokumentation for visse transaktioner. Den foreslåede begrænsning for de mindre virksomheder gælder alene i forhold til dokumentationspligten.
 Afgrænsningen er foretaget under hensyntagen til regeringens politik om at mindske erhvervslivets administrative byrder samtidig med, at der er lagt afgørende vægt på, at dokumentationskravet så vidt muligt kommer til at omfatte alle de kontrollerede transaktioner, hvor det potentielt kan være relevant at kontrollere, om transaktionerne opfylder armslængde-princippet.”
 Det følger af de fremhævede citater fra L 120 fremsat i 2004, at alle kontrollerede transaktioner er omfattet af oplysnings- og dokumentationspligten.
 Det betyder efter vores opfattelse, at transaktioner, der ikke er omfattet af oplysnings- og dokumentationspligten ikke er “kontrollerede transaktioner”.
 Som anført i sagsfremstillingens side 23-25 fremgår det af blanket 05.021 hvilke transaktioner, der skal gives oplysning om, dvs. hvilke transaktioner, der er “kontrollerede transaktioner”.
 Kapitalnedsættelse og udlodning af udbytter fremgår ikke af listen over transaktioner, der skal gives oplysninger om, hvorfor en kapitalnedsættelse/udlodning af udbytte ikke er en kontrolleret transaktion i skattekontrollovens § 3 B’s forstand.
 Dette er efter vores opfattelse også helt naturligt, idet kontrollerede transaktioner - jf. også de fremhævede citater ovenfor - er de transaktioner, hvor det potentielt kan være relevant at kontrollere, om pris og vilkår for transaktionerne opfylder armslængdeprincippet.
 For en kapitalnedsættelse og en efterfølgende kontant udbytteudlodning - der er en ensidig transaktion - fastsættes ingen priser og vilkår mellem selskabet og aktionæren, idet transaktionen er et resultat af en selskabsretlige beslutning godkendt af generalforsamlingen. Der er derfor heller intet grundlag for at korrigere priser eller vilkår mellem parterne.
 Og dette er jo netop kernen af en kontrolleret transaktion - at det skal være relevant at kontrollere og eventuelt korrigere enten prisen og/eller vilkårene, hvis disse ikke er på armslængde. Dette er til gengæld indholdsløst, når der er tale om en ensidig selskabsretlig beslutning.
 En kapitalnedsættelse og en kontant udlodning af udbytte er derfor ikke en “kontrolleret transaktion” og er ikke omfattet af begrebet “alle forbindelser mellem parterne”.
 2. Bemærkninger til TfS2006.172 MIN
 Skatteankestyrelsen baserer endvidere sin indstilling på et ministersvar offentliggjort som TfS2006.172.
 Ministersvaret kommenterer på en artikel af Jan Pedersen, hvori Jan Pedersen anfører, at den forlængede ansættelsesfrist udelukkende burde være gennemført for specifikke transfer pricing korrektioner. Af TfS2006.172MIN fremgår følgende:
 “Skatteministeren er ikke enig med Jan Pedersen i, at den forlængede ansættelsesfrist højst burde være gennemført for nationale specifikke transfer pricing korrektioner.
 Skatteministeren nævner, at den forlængede ansættelsesfrist ikke kun omfatter erhvervsmæssige, men alle økonomiske transaktioner mellem koncernforbundne selskaber og mellem selskaber og hovedaktionær. Dette fremgår klart af lovteksten.”
 Som det fremgår af side 26 i Skatteankestyrelsens indstilling, fremhæver Skatteankestyrelsen den sidste del af ovennævnte citat, som argument for, at den i sagen omhandlede udlodning foretaget i forbindelse med en kapitalnedsættelse skal anses for en “kontrolleret transaktion”.
 Af citatet ovenfor fremgår det, at Skatteministeren blot forholder sig


text:
til, om den forlængede ansættelsesfrist udelukkende burde gælde i specifikke nationale transfer pricing situationer.
 Skatteministeren tager dermed ikke stilling til, om begrebet “kontrolleret transaktion” også omfatter en kapitalnedsættelse og en udlodning af ordinært udbytte. At skatteministeren anfører, at ansættelsesfristen omfatter alle økonomiske transaktioner mellem koncernforbundne selskaber og mellem selskaber og hovedaktionær, udgør derfor blot en gentagelse af lovteksten og bibringer intet nyt i forhold til den aktuelle sag.
 Ovennævnte citat bidrager dermed ikke til at klarlægge, om en kapitalnedsættelse og en efterfølgende udlodning af udbytte i form af kontanter er en “kontrolleret transaktion” i den forstand som anvendt i skatteforvaltningslovens § 26, stk. 5, og den tidligere gældende skattekontrollovs § 3 B.
 3. Bemærkninger til SKM2014.504.HR
 Skatteankestyrelsen anfører, at der med henvisning til SKM2014.504.HR ikke støtte til en indskrænkende fortolkning af skattekontrollovens § 3 B og skatteforvaltningslovens § 26, stk. 5.
 Vi er enig med Skatteankestyrelsen i, at domme vedrører spørgsmålet om, hvorvidt der er tale om en kontrolleret transaktion. Vi er derimod helt uenige i, at domme skulle være sammenlignelig eller relevant i forhold til den konkrete sag.
 I SKM2014.504.HR havde en fysisk person fået stillet en Porche til rådighed af sit selskab, hvori skatteyderen var direktør. Højesteret stadfæstede dommen fra Vestre Landsret, som havde anførte, at det var en kontrolleret transaktion, at selskabet stillede en bil til rådighed for hovedaktionæren.
 Højesteret anførte i SKM2014.504.HR, at der ikke var grundlag for at fortolke skatteforvaltningslovens § 26, stk. 5, indskrænkende, således at en transaktion, hvor et selskab stiller en bil til rådighed for sin hovedaktionær, ikke skulle anses for en kontrolleret transaktion.
 At der i SKM2014.504.HR er tale om en kontrolleret transaktion synes da også naturligt, idet der netop er tale om en transaktion, hvor det kan være relevant at kontrollere og eventuelt justere priser og vilkår mellem parterne:
 Selskabet stiller en Porche til rådighed for aktionæren, og aktionæren skal derfor betale et armslængde-vederlag for at have Porchen til rådighed. Der er derfor tale om en transaktion bestående af en ydelse (Porchen) og en modydelse (aktionæren betaling til selskabet).
 Hvis transaktionens pris og vilkår ikke svarer til, hvad uafhængige parter ville have aftale, kan forhold korrigeres med henvisning til ligningslovens § 2.
 Sagen i SKM2014.504.HR er derfor heller ikke tages til indtægt for, at en kapitalnedsættelse og en udbytteudlodning skal anses for en kontrolleret transaktion. Tværtimod bekræfter dommen i SKM2014.504.HR blot, at kontrollerede transaktioner er de transaktioner, hvor der er tale om en ydelse og en modydelse, og hvor det kan være relevant at kontrollere priser og vilkår mellem parterne.
 Som også nævnte ovenfor er en kapitalnedsættelse med en efterfølgende udbytteudlodning en ensidig selskabsretlig transaktion, dvs. en transaktion uden modydelse. For transaktionen fastsættes samtidig ingen priser og vilkår mellem selskabet og aktionæren, som det kan være relevant at kontrollere eller justere. Der er derfor heller intet grundlag for at hævde, at en kapitalnedsættelse og en efterfølgende udbytteudlodning skulle være en kontrolleret transaktion.
 Denne fortolkning ses da også at være i overensstemmelse med Landsskatterettens afgørelse i SKM2001.368.LSR (sagsfremstillingens side 22), hvor


text:
Landsskatteretten konkluderer:
 ”Landsskatteretten finder ikke, at betalingen til selskabet er en økonomisk transaktion omfattet af ligningslovens § 2, stk. 1, idet der ikke er erlagt en modydelse for betalingen.”
 Det er bemærkelsesværdigt, at Skatteankestyrelsen ikke har tillagt denne afgørelse betydning i forslag til afgørelse i den aktuelle sag for A.
 4. Bemærkninger til SKM2018.91.ØLR
 Skatteankestyrelsen begrunder endeligt sin indstilling med, at Østre Landsret i dom af 16. januar 2018, offentliggjort som SKM2018.91.ØLR, fandt, at et apportindskud i et selskab mod modtagelse af aktier i selskabet måtte anses som en ”økonomisk transaktion”. Østre Landsret anførte, at der efter forarbejderne til skattekontrollovens § 3 B ikke er grundlag for at fortolke dette begreb snævert eller indskrænkende.
 Som anført ovenfor og i sagsfremstillingens side 20 og frem er det vores opfattelse, at begrebet “kontrolleret transaktion” forudsætter, at der er tale om en ydelse og en modydelse.
 SKM2018.91.ØLR vedrørte en overdragelse af et vandværk fra Hjørring Kommune til Hjørring Vand A/S.
 Der var derfor tale om en ydelse (overdragelse af aktiver/vandværket ved apportindskud) og en modydelse (aktier modtaget som vederlag for apportindskuddet).
 For denne transaktion var det samtidig relevant at kontrollere priser og vilkår for overdragelsen/apportindskuddet, idet den fastsatte overdragelsessum ville have betydning for afskrivningsgrundlaget i det modtagende selskab, Hjørring Vand A/S.
 Dommen i SKM2018.91.ØLR kan derfor heller ikke sammenlignes med den ensidige transaktion i form af en kapitalnedsættelse og en kontant udbytteudlodning, der er til bedømmelse i den aktuelle sag.
 Som nævnt ovenfor er der i den aktuelle sag ikke tale om en transaktion med en ydelse og en modydelse, ligesom det ikke er relevant at kontrollere og eventuelt justere priser og vilkår for transaktionen mellem parterne.
 Kapitalnedsættelsen og den efterfølgende udbytteudlodning udgør derfor ikke en kontrolleret transaktion i relation til skattekontrollovens § 3 B og skatteforvaltningslovens § 26, stk. 5.
 På baggrund af ovenstående er det fortsat vores opfattelse, at der i nærværende sag ikke er tale om en kontrolleret transaktion.
 Det er derfor også fortsat vores opfattelse, at den af SKAT foretagne forhøjelse vedrørende indkomståret 2009 ikke kan gennemføres med hjemmel i skatteforvaltningslovens § 26, stk. 5, hvorfor SKATs forhøjelse ikke er foretaget rettidigt.”
 Skattestyrelsen har ved udtalelse, modtaget 30. august 2019 i Skatteankestyrelsen, anført følgende:
 ”Det kan indledningsvis oplyses, at Skattestyrelsen er enige med Skatteankestyrelsens forslag til afgørelse.
 Derudover har Skattestyrelsen følgende bemærkninger til repræsentantens indlæg af 23. april 2019.
 SKM2012.92.HR og SKM2012.221.HR
 Repræsentanten anfører, at dommene SKM2012.92.HR og SKM2012.221.HR ikke er relevante for fortolkningen af begrebet "kontrolleret transaktion", eftersom det i sagerne ikke blev proble-matiseret, om de omstridte transaktioner var "kontrollerede transaktioner".
 Repræsentanten mener derfor ikke, at Højesterets afgørelser, er relevante for den aktuelle sag. Repræsentanten mener, at nærværende sag handler om hvorvidt der er tale om en kontrolleret transaktion eller ej.
 Skattestyrelsen er ikke enig i denne sondring. Højesteret fastslår i afgørelserne, at når der forelig-ger en koncern- og hovedaktionærforbindelse, som beskrevet i skattekontrollovens § 3 B, så er enhver handelsmæssig eller økonomisk transaktion mellem parterne af relevans for beskatningen omfattet af den forlængede ansættelsesfrist.
 Vi henviser til


text:
vores skrivelse af 19. januar 2018 for en nærmere gennemgang af dommene.
 Højesteretsdommene understøtter derfor, at den foretaget kapitalnedsættelse og efterfølgende udbytteudlodning må være omfattet af den forlængede ansættelsesfrist. Det må vurderes, at en sådan disposition er en økonomisk transaktion af relevans for beskatningen for hovedaktionæren jf. også SKM2018.91.ØLR nærmere beskrevet nedenfor.
 Oplysnings- og dokumentationspligten
 Repræsentanten anfører, at alle kontrollerede transaktioner er transaktioner, som er omfattet af oplysnings- og dokumentationspligten, og derfor at transaktioner, der ikke er omfattet af oplysnings- og dokumentationspligten ikke er "kontrollerede transaktioner" og dermed ikke omfattet af den forlængede ligningsfrist. Repræsentanten henviser blandt andet til, at den omdiskuterede disposition ikke findes i blanket 05.021 - Kontrollerede transaktioner - bilag til oplysningsskemaet.
 Denne modsætningsslutning er ikke korrekt. Blanket 05.021 bruges af Skattestyrelsen til at lave en risikovurdering af et skattesubjekts kontrollerede transaktioner. De på blanketten oplistede transaktioner skal ikke anses som udtømmende.
 Derfor finder skattestyrelsen ikke en sammenhæng imellem de på blanket 05.021 oplistede eksempler på transaktioner og adgangen til at anvende den forlængede ligningsfrist.
 Bemærkninger til ministersvaret (TfS.2006.172 MIN)
 Dernæst mener repræsentanten at skatteministerens kommentar, offentliggjort som TfS2006.172, ikke er relevant for nærværende sag, da repræsentanten mener, at skattemini-steren ikke har forholdt sig til om begrebet "kontrolleret transaktion" også omfatter en kapitalnedsættelse og en udlodning af udbytte.
 Skattestyrelsen er ikke enig i denne betragtning. Det fremgår direkte af kommentaren at:
 "Skatteministeren nævner, at den forlængede ansættelsesfrist ikke kun omfatter erhvervs-mæssige, men alle økonomiske transaktioner mellem koncernforbundne selskaber og mellem selskaber og hovedaktionær. Dette fremgår klart af lovteksten." (vores understregning)
 Som repræsentanten selv anfører, så gengiver dette blot lovteksten, som klart fastlægger, at økonomiske transaktioner mellem selskaber og hovedaktionær er omfattet af den forlængede ligningsfrist. Spørgsmålet er altså ikke om ministeren kommenterer på om en økonomisk transaktion er en "kontrolleret transaktion" efter LL § 2, men derimod at økonomiske transaktioner mellem selskaber og hovedaktionær er omfattet af den forlængede ligningsfrist.
 Dette er også senere fulgt af domstolene jf. SKM2012.92.HR, SKM2012.221.HR og SKM2018.91.ØLR.
 Ydelse og modydelse (SKM2014.504.HR)
 Repræsentanten anfører, at kontrollerede transaktioner er de transaktioner, hvor der er tale om en ydelse og en modydelse, og hvor det kan være relevant at kontrollere priser og vilkår mellem parterne. Repræsentanten mener, at SKM2014.504.HR underbygger dette synspunkt. Ydermere henviser repræsentanten også til en ældre afgørelse fra Landsskatteretten, hvor man ikke mente, at transaktionen var en økonomisk transaktion, da man mente, at der ikke var en modydelse.
 Skattestyrelsen mener ikke, at man kan tale om en ydelse og modydelse i forbindelse med kapitalforhøjelser og kapitalnedsættelser. Repræsentantens argumenter i denne sammenhæng, falder meget sammen med repræsentantens vurdering af transaktionen som en ensidig transaktion.
 Skattestyrelsen vil derfor kommenterer herpå samlet, sammen med kommentarerne til Østre Landsrets dom SKM2018.91.ØLR.
 SKM2018.91.ØLR.
 Repræsentanten mener ikke, at dommen i SKM2018.91.ØLR vedrørende adgangen til den forlængede ligningsfrist ved et apportindskud kan sammenlignes med en kapitalnedsættelse og en kontant udbytteudlodning. Repræsentanten mener at apportindskuddet kan anses for at være en tosidet transaktion, hvorimod der i nærværende sag - efter repræsentantens opfattelse - er tale om en ensidig transaktion.
 Skattestyrelsen


text:
er ikke enig i dette synspunkt. Hensigten med et apportindskud er, at man kan indskyde andre værdier end kontanter for at forhøje kapitalen i et selskab, med den konsekvens, at selskabets værdi bliver mere værd. En kapitalnedsættelse og en efterfølgende udbytteudlodning (ligegyldigt om det er kontant eller i form af andre aktiver) vil have den konsekvens, at selskabet bliver mindre værd. Det går begge veje.
 Ydermere er beslutningskompetencen til både kapitalforhøjelser og kapitalnedsættelser tillagt generalforsamlingen. En generalforsamling hvor A har kunnet udøve bestemmende indflydelse.
 Som repræsentanten selv anfører i sin skrivelse af 23. april 2019 så fandt Østre Landsret, at et apportindskud måtte anses som en "økonomisk transaktion" og at der efter forarbejderne til skattekontrollovens § 3 B ikke er grundlag for at fortolke dette begreb snævert eller indskrænkende.
 Østre Landsret fandt herefter, at den økonomiske transaktion var omfattet af skattekontrollovens § 3 B, stk. 1, nr. 1, hvorefter SKATs ændring af skatteansættelsen er foretaget rettidigt, jf. skatteforvaltningslovens § 26, stk. 5.
 Slutteligt har Landsskatteretten også fulgt denne praksis i en afgørelse fra 4. juli 2019, SKM2019.401.LSR. I afgørelsen anfører Landsskatteretten følgende:
 "Ifølge praksis omfatter skattekontrollovens § 3 B alle forbindelser og transaktioner mellem kontrollerede parter, og skatteforvaltningslovens § 26, stk. 5, gælder for enhver ansættelsesændring i kontrolforholdet, herunder ansættelsesændringer vedrørende transaktioner, der er et resultat af selskabsretlige beslutninger. " (vores understregning)
 Derfor må Østre Landsrets dom anses for at være yderst relevant, da en afvigelse fra dommen vil medføre asymmetri imellem behandlingen af kapitalforhøjelser og kapitalnedsættelser, desuagtet om udbytte og indskud sker kontant eller i form af andre aktiver. (...)”
 Repræsentantens bemærkninger på baggrund af kontorindstilling og Skattestyrelsens udtalelse
 Repræsentanten har ved indlæg af 16. september 2019 bl.a. anført følgende:
 ”Indledningsvist skal vi henvise til nedenstående indlæg, hvor vi har fremsat vores argumentation i sagen:
 - Klage til Folketingets Ombudsmand af 13. juni 2017 over Landsskatterettens afgørelse af 14. marts 2017.
 - Bemærkninger til SKATs udtalelse af 19. januar 2018, som blev fremsendt til Skatteankestyrelsen den 5. februar 2018.
 - Bemærkninger til Skatteankestyrelsens sagsfremstilling og forslag til afgørelse af 1. marts 2019, som blev fremsendt til Skatteankestyrelsen den 23. april 2019.
 Vi fastholder vores argumentation som fremsat i disse indlæg.
 Efter gennemgang af Skattestyrelsens udtalelse er det vores opfattelse, at uenigheden i sagen vedrører spørgsmålet: Hvad er en ”økonomisk transaktion”?, således som dette begreb er anvendt i skattekontrollovens (SKL) § 3B.
 Skattestyrelsen mener, at en kapitalnedsættelse med efterfølgende udlodning af kontanter er en økonomisk transaktion – og dermed en kontrolleret transaktion – omfattet af SKL § 3B.
 Det er vores opfattelse, at en kapitalnedsættelse med efterfølgende udlodning af kontanter – uanset at der er tale om en overførsel af penge fra selskab til aktionær – ikke er en økonomisk transaktion omfattet af skattekontrollovens SKL § 3B, og dermed er der heller ikke tale om en kontrolleret transaktion som defineret i skattekontrolloven.
 I vores bemærkninger nedenfor vil vi således kommentere på følgende:
 - Skattestyrelsens fortolkning af begrebet ”økonomisk transaktion.”
 - SKM2019.401.LSR, der ikke tidligere har været inddraget i sagen, da


text:
afgørelsen er fra den 4. juli 2019.
 1. Begrebet ”økonomisk transaktion”
 Som anført i vores bemærkninger af 23. april 2019, mener vi ikke, at SKM2012.221.HR og SKM2012.221.HR bidrager til fortolkningen af, hvad en ”kontrolleret transaktion, herunder økonomisk transaktion” er. Der fortolkes ganske enkelt ikke på begreberne ”kontrolleret transaktion” og ”økonomisk transaktion” i dommene.
 Skattestyrelsen anfører følgende i sin udtalelse:
 ”Højesteret fastslår i afgørelserne, at når der foreligger en koncern- og hovedaktionærforbindelse, som beskrevet i skattekontrollovens § 3 B, så er enhver handelsmæssig eller økonomisk transaktion mellem parterne af relevans for beskatningen omfattet af den forlængede ansættelsesfrist.” (Skattestyrelsens fremhævning).
 Vi er enige i, at enhver økonomisk transaktion mellem kontrollerede parter er af relevans for beskatningen. Spørgsmålet er bare: Hvad er en ”økonomisk transaktion” – og dermed en kontrolleret transaktion – i skattekontrollovens § 3B’s forstand?
 Skattestyrelsen synes at anføre følgende som svar på, hvad en økonomisk transaktion er:
 Højesteretsdommene understøtter derfor, at den foretaget kapitalnedsættelse og efterfølgende udlodning må være omfattet af den forlængede ansættelsesfrist. Det må vurderes, at en sådan disposition er en økonomisk transaktion af relevans for beskatningen for hovedaktionæren...” (Skattestyrelsens fremhævning).
 Skattestyrelsen konkluderer således på baggrund at dommene, at ”det må vurderes”, at en kapitalnedsættelse med efterfølgende udlodning er en økonomisk transaktion omfattet af skattekontrollovens § 3B.
 For det første kan det ikke vurderes ud fra dommene, hvad en økonomisk transaktion er, når ingen af dommene fortolker på dette begreb. Såfremt Højesteret havde udtalt sig om, hvad en økonomisk transaktion var, kunne Skattestyrelsen have fremhævet den pågældende udtalelse i et citat i stedet for anføre, at ”det må vurderes”, at den pågældende disposition er en ”økonomisk transaktion”.
 For det andet er begrebet ”økonomisk transaktion” her er et juridisk begreb, hvis indhold skal fastlægges gennem anvendelse af juridisk metode. Det er således ikke tilstrækkeligt blot at konstatere, at fordi der sker en overførsel af penge, så er der også tale om en ”økonomisk transaktion” i SKL § 3B’s forstand. Eftersom der er tale om fortolkning af lovens ordlyd, skal indholdet af lovteksten – dvs. indholdet af begrebet ”økonomisk transaktion” – fastlægges på baggrund af de relevante kilder, herunder forarbejder, retspraksis, myndighedernes praksis mv.
 Skattestyrelsen undlader helt at inddrage forarbejderne til SKL § 3B i sin vurdering af, hvad en økonomisk transaktion er. Dette udgør efter vores opfattelse en manglende/forkert anvendelse af juridisk metode, hvorfor Skattestyrelsens juridiske analyse af begrebet ”økonomisk transaktion” ikke er fyldestgørende. Som anført i vores bemærkninger af 23. april 2019, fremgår det direkte af forarbejderne til SKL § 3B, at de kontrollerede transaktioner, herunder økonomiske transaktioner, som er omfattet af SKL § 3B, er de transaktioner, hvor der skal gives oplysning om art og omfang samt priser og vilkår, således at skattemyndighederne kan kontrollere, om de pågældende transaktioner opfylder armslængde-princippet (se side 3 i vores bemærkninger). Da det ikke er relevant at kontrollere om armslængde-princippet er opfyldt for så vidt angår kapitalnedsættelser med efterfølgende udlodning af kontanter, skal der heller ikke gives oplysning om art og omfang samt priser og vilkår for sådanne dispositioner efter SKL


text:
§ 3B. En kapitalnedsættelse med efterfølgende udlodning er altså ikke omfattet af anvendelsesområdet for SKL § 3B ifølge forarbejderne.
 Også med hensyn til anvendelsen af retspraksis er Skattestyrelsens juridiske analyse efter vores opfattelse mangelfuld. Som netop anført ovenfor fortolker Skattestyrelsen begrebet ”økonomisk transaktion” på baggrund af SKM2012.221.HR og SKM2012.221.HR, som ikke behandler, hvad en økonomisk transaktion er.
 Tilsvarende gør sig gældende med hensyn til Skattestyrelsens kommentering af ministersvaret offentliggjort som TfS2006.172 MIN, hvor Skattestyrelsen anfører, at skatteministeren netop har forholdt sig til, at en kapitalnedsættelse med efterfølgende udlodning af kontanter er en økonomisk transaktion, herunder kontrolleret transaktion, med den begrundelse, at det fremgår direkte at ministersvaret, at den forlængede ansættelsesfrist omfatter ”...alle økonomiske transaktioner mellem koncernforbundne selskaber og mellem selskaber og hovedaktionær” (Skattestyrelsens fremhævning). Igen synes Skattestyrelsen at fortolke begrebet ”økonomisk transaktion” på baggrund af en kilde, der ikke behandler, hvad en ”økonomisk transaktion” er, hvorfor Skattestyrelsens opfattelse af, hvad en ”økonomisk transaktion” er, fremstår som en konstatering uden belæg snarere end et resultat af en juridisk analyse.
 Omvendt forholder det sig med SKM2001.368.LSR, hvor Landsskatteretten rent faktisk behandler, hvad en økonomisk transaktion er, idet Landsskatteretten anfører, at tilstedeværelsen af en ”økonomisk transaktion” i ligningslovens § 2’s forstand forudsætter, at der er erlagt en modydelse, hvilket vi har beskrevet i vores indlæg af 5. februar 2018. Skattestyrelsen undlader helt at inddrage denne afgørelse i sin analyse af begrebet ”økonomisk transaktion”.
 Vi er dog enige med Skattestyrelsen i, at det behandles i SKM2018.91.ØLR, hvad en økonomisk transaktion er. I dommen gives der ikke retningslinjer for, hvad en økonomisk transaktion er, men det konstateres, at et apportindskud er en økonomisk transaktion, og dermed en kontrolleret transaktion.
 Skattestyrelsen anfører herefter, at et apportindskud – som øger værdien af selskabet – og en kapitalnedsættelse med efterfølgende udlodning – som reducerer værdien af selskabet – reelt er samme type af transaktion blot med forskelligt fortegn (+/-), og at en kapitalnedsættelse med efterfølgende udlodning derfor i denne sammenhæng kan sidestilles med et apportindskud.
 Skattestyrelsens argument er således, at når et apportindskud er en kontrolleret transaktion, herunder en økonomisk transaktion, så er en kapitalnedsættelse med efterfølgende udlodning af kontanter det også.
 Vi er ikke enige i dette ræsonnement, da et apportindskud ikke kan sammenlignes med udlodning af kontanter.
 Det er en afgørende præmis for vores opfattelse af, at den konkrete kapitalnedsættelse med efterfølgende udlodning ikke udgør en kontrolleret transaktion, herunder en økonomisk transaktion, at der er tale om udlodning af kontanter. Var der i stedet tale om en udlodning af aktiver, ville det være relevant at kontrollere værdiansættelsen af de pågældende aktiver, da denne vil have betydning for afskrivningsgrundlaget i det modtagende selskab, præcis som det var tilfældet i SKM2018.91.ØLR, hvor værdiansættelsen af det apportindskudte aktiv (vandværket) havde betydning for afskrivningsgrundlaget i det modtagende selskab (Hjørring Vand A/S). Dette er også i overensstemmelse med forarbejderne til SKL § 3B som refereret til ovenfor og i vores bemærkninger af 23. april 2019.
 Et indskud af aktiver, som ikke er kontanter (apportindskud), vil i stedet kunne sammenlignes med en


text:
udlodning af aktiver. Dette er også på linje med SKM2014.504.HR, hvor Højesteret fastslog, at et maskeret udbytte i form af en Porche, der var stillet til rådighed for et selskabs hovedaktionær, udgjorde en kontrolleret transaktion. Et apportindskud kan derimod ikke sammenlignes med en udlodning af kontanter, da det i den ene situation er relevant at kontrollere værdiansættelsen, imens det i den anden situation ikke er relevant at kontrollere, om kontanterne er udloddet på armslængde-vilkår.
 Dette understøttes yderligere af SKM2001.368.LSR som refereret til ovenfor og i vores bemærkninger af 5. februar 2018, som netop omhandlede en betaling fra en aktionær til sit selskab, der af Landsskatteretten blev anset for at være et skattepligtigt tilskud, og som ifølge Landsskatteretten ikke var en økonomisk transaktion, herunder en kontrolleret transaktion i ligningslovens § 2’s forstand.
 Det giver efter vores opfattelse derfor også god mening, at hverken indskud af kontanter eller udlodning af kontanter – enten i forbindelse med udlodning af udbytte eller ved en kapitalnedsættelse – er dispositioner, der skal gives oplysning om ved blanket 05.021 – kontrollerede transaktioner – bilag til oplysningsskema. Skattestyrelsen begrunder dette med, at listen ikke er udtømmende, og at det på listen angivne transaktioner blot er eksempler.
 Vi er enige i, at listen ikke er udtømmende allerede fordi, der er et felt, der hedder ”øvrige”, men da indskud og udlodning af kontanter er meget almindelige og ofte forekommende transaktioner, ville det være naturligt og meget sandsynligt, at denne type transaktioner havde fremgået af den ellers detaljerede liste i blanket 05.021, hvis det var transaktioner, der skulle gives oplysning om, særligt fordi skatteyderen er forpligtet til at afgive oplysning om samtlige kontrollerede transaktioner.
 Skatteyderens selvangivelsespligt for så vidt angår kontrollerede transaktioner er opfyldt ved indgivelse af blanket 05.021 sammen med oplysningsskemaet, og det giver derfor ikke mening, hvis ofte forekommende transaktioner som fx udlodning af kontanter, ikke fremgår af listen, men samtidigt er kontrollerede transaktioner omfattet af oplysningspligten.
 Skattestyrelsen bemærker endvidere om blanket 05.021, at skemaet bruges til at lave en risikovurdering af et skattesubjekts kontrollerede transaktioner. Som anført ovenfor er der ingen risiko for, at en udlodning eller et indskud af kontanter ikke er sket på armslængde-vilkår, hvorfor det giver god mening, at der ikke skal gives oplysning om hverken udlodning eller indskud af kontanter.
 Endeligt skal det bemærkes, at vi desuden hæfter os ved, at Skattestyrelsen ikke har fulgt vores opfordring fra vores bemærkninger af 5. februar 2018 og dokumenteret, at man har tidligere har sanktioneret manglende oplysning om udlodning af kontanter i oplysningsskemaet.
 2. SKM2019.401.LSR
 SKM2019.401.LSR vedrører SKATs tilbagekaldelse af en tilladelse til skattefri aktieombytning. Tilbagekaldelsen var begrundet i, at afgørelsens vilkår ikke var overholdt. Tilbagekaldelsen har som konsekvens, at aktierne overdraget ved aktieombytningen skulle anses som overdraget ved et skattepligtigt salg.
 Vi er enige i, at et salg af aktier mellem parter omfattet af SKL § 3B er en kontrolleret transaktion, herunder en handelsmæssig transaktion, hvor der sker udveksling af ydelser.
 Efter vores opfattelse bibringer afgørelsen i SKM2019.401.LSR ikke noget nyt til sagen, da Landsskatteretten i


text:
afgørelsen ikke udtaler sig om, hvornår en transaktion er en økonomisk transaktion jf. SKL § 3B.”
 Det fremgår af skatteforvaltningslovens § 26, at
 ”Told- og skatteforvaltningen kan ikke afsende varsel som nævnt i § 20, stk. 1, om foretagelse eller ændring af en ansættelse af indkomst- eller ejendomsværdiskat senere end den 1. maj i det fjerde år efter indkomstårets udløb. Ansættelsen skal foretages senest den 1. august i det fjerde år efter indkomstårets udløb (...).
 For så vidt angår indkomståret 2009 udløber den ordinære ansættelsesfrist i skatteforvaltningslovens § 26, stk. 1, den 1. maj 2013. Ved SKATs fremsendelse af agterskrivelse den 18. november 2013 er denne frist overskredet. En genoptagelse af ansættelsen for indkomståret 2009 forudsætter herefter, at der er grundlag for genoptagelse i henhold til skatteforvaltningslovens § 26, stk. 5, om den forlængede ansættelsesfrist eller i henhold til skatteforvaltningslovens § 27 om ekstraordinær genoptagelse.
 En genoptagelse efter skatteforvaltningslovens § 26, stk. 5, forudsætter efter bestemmelsens ordlyd dels, at der er tale om skattepligtige omfattet af skattekontrollovens § 3 B eller § 13 i tonnageskatteloven, dels at der er tale om en kontrolleret transaktion.
 Det fremgår af dagældende skattekontrollovens § 3 B, stk. 1, jf. lovbekendtgørelse nr. 1126 af 24. november 2005, at
 skal i selvangivelsen afgive oplysninger om art og omfang af handelsmæssige eller økonomiske transaktioner med ovennævnte fysiske og juridiske personer og faste driftssteder (kontrollerede transaktioner). (...).”
 Af bestemmelsens stk. 2 fremgår det, at
 ”Ved bestemmende indflydelse forstås ejerskab eller rådighed over stemmerettigheder, således at der direkte eller indirekte ejes mere end 50 pct. af aktiekapitalen eller rådes over mere end 50 pct. af stemmerne. Ved bedømmelse af, om den skattepligtige anses for at have bestemmende indflydelse på en juridisk person, eller om der udøves en bestemmende indflydelse over den skattepligtige af en juridisk eller fysisk person, medregnes aktier og stemmerettigheder, som indehaves af koncernforbundne selskaber, jf. stk. 3, af personlige aktionærer og deres nærtstående, jf. ligningslovens § 16 H, stk. 6, (...). Som nærtstående anses den skattepligtiges ægtefælle, forældre og bedsteforældre samt børn og børnebørn og disses ægtefæller eller dødsboer efter de nævnte personer. (...).”
 Som følge af, at klagerens far, B, i 2009 ejede 50 pct. af aktiekapitalen i H1 AS og besad en stemmeandel på 50,07 pct. af stemmerne, anses klageren, der selv var aktionær i selskabet, i henhold til skattekontrollovens § 3 B, stk. 2, at have bestemmende indflydelse i selskabet.
 Den omhandlede disposition er en kapitalnedsættelse, gennemført ved en nedsættelse af aktiernes stykstørrelse med efterfølgende udlodning til selskabets aktionærer.
 I henhold til ordlyden af dagældende skattekontrollovens § 3 B (lovbekendtgørelse nr. 1126 af 24. november 2005) skal skattepligtige omfattet af bestemmelsen, oplyse om
 ”(...) handelsmæssige eller økonomiske transaktioner med ovennævnte fysiske og juridiske personer og faste driftssteder (...)”.
 Det fremgår af forarbejderne til skattekontrollovens § 3 B, jf. L 84 af 14. november 1997, at
 ”De i bestemmelsen omhandlede kontrollerede transaktioner omfatter alle forbindelser mellem parterne”.
 Bestemmelsen blev ved lov nr. 408 af 1. juni 2005 udvidet til også at gælde indenlandske forhold.


text:
Det fremgår af forarbejderne til denne lovændring, jf. L 120, at bestemmelsen omfatter alle økonomiske transaktioner.
 I relation til skatteforvaltningslovens § 26, stk. 5, fremgår det af Skatteministerens svar af 11. januar 2006 på spørgsmål nr. 89 fra Skatteudvalget, offentliggjort ved TfS2006.172 MIN, at den forlængede ansættelsesfrist gælder for såkaldt kontrollerede transaktioner, dvs. for alle handelsmæssige eller økonomiske transaktioner mellem koncernforbundne selskaber, mellem selskab og fast driftssted og mellem selskab og hovedaktionær. Det anføres, at den forlængede ansættelsesfrist ikke kun omfatter erhvervsmæssige, men alle økonomiske transaktioner mellem koncernforbundne selskaber og mellem selskaber og hovedaktionær.
 Det fremgår af Højesterets dom af 2. februar 2012, offentliggjort ved SKM2012.92.HR, at 6-års-fristen i dagældende skattestyrelseslov § 34, stk. 5, nu skatteforvaltningslovens § 26, stk. 5, omfatter enhver ansættelsesændring vedrørende de pågældende skattepligtiges kontrollerede transaktioner. Der kan endvidere henvises til Højesterets domme, offentliggjort ved SKM2012.221.HR og SKM2014.504.HR, hvoraf det fremgår, at der hverken i bestemmelsens ordlyd eller forarbejder var støtte for en indskrænkende fortolkning af skattekontrollovens § 3 B eller skatteforvaltningslovens § 26, stk. 5.
 Ved Østre Landsrets dom af 16. januar 2018, offentliggjort ved SKM2018.91.ØLR, fandt landsretten, at et apportindskud i et selskab mod modtagelse af aktier i selskabet må anses som en ”økonomisk transaktion”, idet det bemærkedes, at der efter forarbejderne til skattekontrollovens § 3 B ikke er grundlag for at fortolke dette begreb snævert eller indskrænkende.
 Ved den omhandlede kapitalnedsættelse er der tale om en økonomisk transaktion mellem parter, som er omfattet af skattekontrollovens § 3 B.
 På baggrund af ovennævnte er der ikke grundlag for at fortolke skatteforvaltningslovens § 26, stk. 5, på en sådan måde, at en kapitalnedsættelse ved nedsættelse af aktiernes stykstørrelse og udlodning ikke er omfattet af bestemmelsen, når der er tale om en økonomisk transaktion mellem parter, der er forbundne som nævnt i skattekontrollovens § 3 B, stk. 1, jf. stk. 2, om bestemmende indflydelse.
 Det er herefter Landsskatterettens opfattelse, at forholdet er omfattet af begrebet ”kontrolleret transaktion” i skatteforvaltningslovens § 26, stk. 5, hvorfor den af SKAT foretagne forhøjelse af klagerens skattepligtige indkomst for indkomståret 2009 efter denne bestemmelse er foretaget rettidigt.
 SKATs afgørelse for så vidt angår indkomståret 2009 stadfæstes derfor, idet der for så vidt angår sagens materielle spørgsmål henvises til Landsskatterettens afgørelse af 14. marts 2017.


text:
Skat.dk: I.A.1.10 Afregning af afgift og regnskab
 Dette afsnit indeholder reglerne om virksomhedernes opgørelse og afregning af afgiften samt betaling af afgift fra private og ikke-registrerede virksomheder.
 Ikke-registrerede virksomheder m.m.
 Registrerede virksomheder skal efter udløbet af hver afgiftsperiode på en måned (kalendermåned) og senest den 15. i den efterfølgende måned godkende månedsangivelsen direkte i Motorregistret.
 Afgiften for en måned skal være indbetalt senest den 15. i den følgende måned.
 Se REGAL §§ 16-18 om afregning af afgift fra registrerede virksomheder.
 Motorstyrelsens besigtigelse af køretøjet
 Motorstyrelsen kan bede om at besigtige køretøjet inden for en frist på 14 dage fra modtagelsen af en angivelse fra en registreret virksomhed. Se REGAL § 18 om Motorstyrelsens besigtigelse af køretøjer.
 En anmodning om besigtigelse er afsendt rettidigt, hvis anmodningen er afsendt inden fristens udløb til den adresse, som den registrerede virksomhed har oplyst som led i registreringen.
 Fristen gælder ikke, hvis der i angivelsen er meddelt urigtige eller mangelfulde oplysninger om køretøjet.
 Af hensyn til 14-dages fristen for Motorstyrelsens besigtigelse af et køretøj, skal indlevering ske enkeltvis pr. ekspedition, således at Motorstyrelsen inden for 14 dage kan give besked om besigtigelse. Det kan dog aftales med motorcentret, at ekspeditionerne eksempelvis bliver afleveret samlet pr. uge.
 Udbetaling af godtgørelse - månedsangivelse
 En registreret virksomhed, der ønsker at eksportere et køretøj, kan angive godtgørelsen af køretøjet på deres månedsangivelse. Dette skal ske før køretøjet udføres. Motorstyrelsen vil inden 14 dage, jf. REGAL § 18, tage stilling til, om Motorstyrelsen ønsker at indkalde køretøjet til besigtigelse.
 Hvis Motorstyrelsen ikke ønsker at besigtige køretøjet, kan virksomheden efter udløbet af de 14 dage udføre køretøjet.
 Hvis Motorstyrelsen ønsker at besigtige køretøjet, må køretøjet ikke udføres, før Motorstyrelsen har besigtiget det. Når køretøjet er besigtiget, kan køretøjet udføres.
 Hvis virksomheden udfører køretøjet, før Motorstyrelsen har besigtiget det, kan afgiften ikke godtgøres. Herudover bringes virksomhedens registrering til ophør, jf. REGAL § 15, stk. 3. Se afsnit I.A.1.9.
 Afgiften godtgøres efter de almindelige regler for eksport, først når køretøjet er udført. Når køretøjet medtages på månedsangivelsen sker udbetalingen senest 3 uger efter godkendelse af månedsangivelsen.
 Dokumentation for afmeldelse fra registrering og udførsel mv.
 Der skal ikke indsendes dokumentation for udførsel, idet den registrerede virksomhed har det fulde ansvar for, at alle formalia er overholdt for de køretøjer, der medtages på månedsangivelsen.
 Der vil således ikke ske afstempling af registreringsattesten.
 Den omhandlede dokumentation skal opbevares i virksomheden sammen med øvrigt regnskabsmateriale i 5 år, således at Skatteforvaltningen ved kontrol kan vurdere, om udførslen er dokumenteret mv.
 Ikke-registrerede virksomheder mm.
 Hvis en autoforhandler ikke er registreret, eller der er tale om en privatperson, skal afgiften være betalt til Skatteforvaltningen, før køretøjet kan blive indregistreret og forsynet med nummerplader. For betaling af afgift hæfter ejeren eller den, i hvis navn køretøjet registreres. Se REGAL § 19 om betaling af registreringsafgift før et køretøj kan blive indregistreret.
 Hvis et køretøj i strid med lov om registrering af køretøjer (lovbekendtgørelse nr. 720 af 30. maj 2017) ikke er registreret og forsynet med danske nummerplader, påhviler afgiften den,


text:
der er pligtig til at lade det registrere.
 For betaling af afgiften hæfter den, der ejer køretøjet på det tidspunkt, hvor afgiftspligten indtræder. Registreres køretøjet i forbindelse med afgiftspligtens indtræden, er det den registrerede ejer, der som ejer hæfter for betaling af afgiften. Ejeren eller den registrerede ejer hæfter dog ikke, hvis køretøjet er taget i brug på færdselslovens område, uden at den pågældende vidste eller burde have vidst dette.
 For betaling af afgiften hæfter tillige en virksomhed, der erhvervsmæssigt handler med motorkøretøjer eller påhængs- eller sættevogne til motorkøretøjer, hvis virksomheden har solgt køretøjet i forbindelse med afgiftspligtens indtræden.
 For betaling af afgiften af et importeret køretøj hæfter tillige importøren, hvis denne har bevirket eller medvirket til, at afgiftsgrundlaget er fastsat for lavt. Bestemmelsen er eksempelvis relevant i tilfælde, hvor en importør har oplyst en købspris i udlandet, der ikke svarer til den reelle pris for køretøjet. Bestemmelsen omfatter såvel tilfælde, hvor importøren har handlet på egen hånd, som tilfælde, hvor importøren har bistået en anden med at fejlinformere Motorstyrelsen.
 For betaling af afgiften hæfter tillige en efterfølgende ejer af køretøjet, hvis den pågældende ved køretøjets erhvervelse vidste eller burde have vidst, at der ikke var betalt den afgift af køretøjet, som kræves efter registreringsafgiftsloven. Eksempelvis som følge af, at købsprisen er så lav, at køberen ved eller burde vide, at købsprisen ikke kan dække den fulde registreringsafgift af køretøjet.
 For betaling af afgiften hæfter tillige en fører eller bruger af køretøjet, hvis den pågældende bruger køretøjet med viden om, at der ikke er betalt den fulde afgift af køretøjet.
 Se REGAL § 20 om hæftelse.
 Registrerede virksomheder skal føre regnskab over indkøb og salg af køretøjer.
 Der skal udfærdiges skriftlig kontrakt ved ethvert salg af køretøjer, der skal afgiftsberigtiges efter registreringsafgiftsloven. Se REGAL § 21 om krav til kontrakt ved salg af et køretøj.
 Hvis der ved kontant salg af et køretøj ikke bliver oprettet skriftlig kontrakt mellem sælger og køber, skal der afgives en skriftlig erklæring om den indgåede aftale mellem parterne i handelsforholdet. Den skriftlige erklæring kan være indarbejdet i salgsfakturaen og skal være underskrevet af køber og sælger.
 Kontrakten eller fakturaen skal omhandle køretøjet i den stand, hvori det skal leveres til køberen, og indeholde nærmere oplysninger til identifikation af køretøjet som fx:
 Adresse på sælger og køber
 Køretøjets fulde pris
 Prisen uden registreringsafgift.
 Det skal altså tydeligt fremgå af kontrakten eller fakturaen, hvordan forhandleren har opgjort den afgiftspligtige værdi for køretøjet. Leveret udstyr m.m. skal være specificeret, også selv om noget af det kan holdes uden for afgiftsberegningen.
 Der må ikke oprettes andre kontrakter end den nævnte om salg af køretøjerne. Der må heller ikke træffes aftaler om køretøjernes omsætning, som ikke fremgår af denne kontrakt eller af salgsfakturaen.
 Kontrakter og salgsfakturaer (erklæringer) eller genparter heraf skal opbevares hos sælgeren i mindst 5 år. Materialet skal stilles til rådighed for kontrollen med, at reglerne for afgiftsberigtigelse bliver overholdt, og at alt afgiftspligtigt udstyr m.m. er medregnet til den afgiftspligtige værdi, hvis Skatteforvaltningen forlanger det.
 Højesteret


text:
stadfæstede landsrettens dom om efterbetaling af registreringsafgift af parallelimporterede luksusbiler i medfør af den dagældende registreringsafgiftslov § 19, stk. 2.
 Højesteret tiltrådte for det første, at bilens første indregistrerede ejer hæftede for afgiften, uanset at bilen var videresolgt, før SKAT rejste kravet. Højesteret tiltrådte endvidere, at køberen af bilen ikke var i god tro med hensyn til, at der var betalt fuld registreringsafgift, og at han derfor ikke var omfatttet af SKATs praksis for ikke at efteropkræve manglende registreringsafgift hos en godtroende bilkøber.
 Bilkøberen havde derudover rejst krav om erstatning, idet han gjorde gældende, at SKATs praksis i forbindelse med afgiftsberigtigelse af parallelimporterede køretøjer var erstatningspådragende. Højesteret fandt det ikke godtgjort, at SKAT havde handlet ansvarspådragende. Højesteret bemærkede i øvrigt, at bilkøberen ikke havde lidt et erstatningsretligt beskyttet tab ved at blive afkrævet det manglende afgiftsbeløb, som han efter loven hæftede for.
 Stadfæstelse af Østre Landsrets dom. Se SKM2012.656.ØLR
 Stadfæstelse af Byrettens dom SKM2016.39.BR
 Landsretten fandt, at appellanten måtte anses for selvstændigt erhvervsdrivende i Tyskland, og at han derfor var omfattet af REGAL § 1, stk. 4. Landsretten fandt imidlertid, at appellanten hverken havde løftet bevisbyrden for, at bilerne skulle anvendes i Tyskland i den erhvervsmæssige virksomhed, eller at kilometerkriteriet kunne føre til afgiftsfritagelse. Herefter hæftede appellanten for registreringsafgiften.
 Sagen vedrørte en bilejers hæftelse for unddraget registreringsafgift af en parallelimporteret luksusbil i det såkaldte "G1 ApS" sagskompleks i medfør af den dagældende registreringsafgiftslovs § 19, stk. 1. Landsretten fandt modsat byretten, at bilejeren hæftede for afgiften, idet han ikke havde været i god tro om den manglende afgiftsbetaling.
 Ændring af SKM2014.197.BR
 SKM2015.204.ØLR
 Sagsøgeren hæftede som udgangspunkt for den ikke-betalte registreringsafgift af et parallelimporteret køretøj i medfør af den dagældende registreringsafgiftslovs § 19, stk. 2.
 Sagen er en del af det sagskompleks, der er behandlet af Højesteret i en pilotsag i SKM2013.447.HR
 Stadfæstelse af SKM2013.913.BR
 Landsretten bemærkede, at det var ubestridt, at indstævnte var den reelle ejer af køretøjet, da det blev indregistreret i Tyskland, selv om et tysk selskab stod som "halter" af køretøjet i det tyske motorregister.
 Bilen var herefter registreringspligtig og registreringsafgiftspligtig her i landet, og indstævnte hæftede for afgiften heraf i medfør af den dagældende registreringsafgiftslovs § 20, stk. 2.
 Sagen er en ændring af SKM2013.385.BR
 Byrettens dom blev stadfæstet i ØLS ved SKM2017.670.ØLR
 Sagen omhandlede sagsøgerens hæftelse for registreringsafgiften af en bil af mærket ...(specialbil), jf. REGAL § 20. Omdrejningspunktet i sagen var, hvorvidt bilen var blevet taget i brug på færdselslovens område og hvorvidt sagsøgeren var ejer af bilen.
 Sagsøgeren hæftede derfor for registreringsafgiften af bilen, jf. REGAL § 20, stk. 1.
 En køber havde ved købet af en luksusbil parallelimporteret fra Tyskland opnået en besparelse på 48 pct. i forhold til listeprisen, fordi sælgeren ved afgiftsberigtigelsen af bilen havde opgivet en for lav pris til SKAT, hvorved der ikke var betalt fuld registreringsafgift af bilen.
 Køber hæftede som udgangspunkt for den unddragne registreringsafgift på objektivt grundlag efter den dagældende registreringsafgiftslovs § 19, stk. 2.
 Byretten fandt, at køber ikke kunne anses for at være


text:
i god tro vedrørende den manglende betaling af registreringsafgift, idet køber var bekendt med bilens indkøbspris i Tyskland. Køber havde derfor ikke grundlag for at tro, at det inden for prisen var muligt at afholde registreringsafgift, moms og avance til sælgeren. Endvidere udtalte retten, at omstændighederne omkring sælgeren og parternes aftaleindgåelse ikke kunne anses for sædvanlige for en forhandlervirksomhed.
 Køber var derfor ikke omfattet af SKATs administrative praksis for ikke at efteropkræve manglende registreringsafgift.
 Byretten fandt, at køber havde været i god tro om den manglende betaling af afgift, og at han derfor i henhold til SKATs praksis omtalt i SKM2013.447.HR ikke var forpligtet til at efterbetale registreringsafgift af det omhandlede køretøj.
 Sagen er en del af det sagskompleks, der er behandlet af Højesteret i en pilotsag i SKM2013.447.HR.
 Sagen handlede om, hvorvidt sagsøgeren hæftede for betaling af registreringsafgift på samlet 13.313.005 kr. vedrørende fem biler i henhold den dagældende registreringsafgiftslov § 19, stk. 2.
 Sagsøger ejede et tysk selskab, som havde været ejer af de fem biler. For fire af bilerne havde selskabet erklæret, at de ville blive anvendt af sagsøgeren som ansat i selskabet i forbindelse med ejendomsvirksomhed i Tyskland, mens det sidste køretøj ifølge selskabet ville blive anvendt af sagsøgers ægtefælle, ligeledes som ansat i selskabet.
 Retten fandt, at hverken sagsøger eller dennes ægtefælle havde haft en reel eller faktisk beskæftigelse i det tyske selskab, som kunne begrunde, at de blev anset som arbejdstagere eller selvstændigt erhvervsdrivende efter EU-retlige principper. Herefter blev sagsøger anset for den reelle ejer af alle fem biler, og hæftede dermed for registreringsafgiften idet betingelserne for registreringsafgiftsfritagelse ikke var opfyldt.
 Køber havde ved købet af en luksusbil opnået en besparelse på 38 pct. i forhold til listeprisen, fordi sælgeren ved afgiftsberigtigelsen af bilen havde opgivet en for lav pris til SKAT, hvorved der ikke var betalt fuld registreringsafgift af bilen.
 Byretten fandt, at køber ikke kunne anses for at være i god tro vedrørende den manglende betaling af registreringsafgift, idet køber inden købet havde undersøgt, hvad bilens listepris i Danmark var, og var bekendt med bilens prisniveau i Tyskland. Der var derfor ikke grundlag for at tro, at det inden for prisen var muligt at afholde registreringsafgift, moms og avance til sælgeren. Endvidere udtalte retten, at omstændighederne omkring sælgeren og parternes aftaleindgåelse ikke kunne anses for sædvanlige for en forhandlervirksomhed.
 Køber havde ved købet af en luksusbil opnået en besparelse på 34 pct. i forhold til listeprisen, fordi sælgeren ved afgiftsberigtigelsen af bilen havde opgivet en for lav pris til SKAT, hvorved der ikke var betalt fuld registreringsafgift af bilen.
 Byretten fandt, at køber ikke havde dokumenteret, at bilen var købt af en bilforhandler, eller at han havde grundlag for at tro dette. Retten fandt endvidere, at køber heller ikke konkret havde kunnet være i god tro om, at registreringsafgiften var betalt.
 SKM2014.197.BR Byretten fandt i to af sagerne, at sagsøgeren havde været i ond tro om den manglende betaling af registreringsafgift. I den tredje sag fik sagsøgeren medhold i, at han havde


text:
været i god tro om den manglende betaling af afgift, og at han derfor i henhold til SKATs praksis omtalt i SKM2013.447.HR ikke var forpligtet til at efterbetale registreringsafgift af det omhandlede køretøj.
 Der er tale om tre sager i det sagskompleks, som er behandlet af Højesteret i en pilotsag i SKM2013.447.HR
 Sagsøger hæftede som udgangspunkt for den ikke-betalte registreringsafgift af et parallelimportret køretøj i medfør af den dagældende registreringsafgiftslovs § 19, stk. 2.
 Byretten fandt, at sagsøgeren, der var bekendt med bilens listepris i Danmark, ikke havde grundlag for at tro, at sælgeren ved køb af bilen i Tyskland kunne opnå en rabat på over 40% i forhold til den vejledende udsalgspris. Herudover henviste retten til omstændighederne ved den virksomhed, der havde solgt bilen og sagsøgerens kontakt med sælgeren, der ikke kunne anses for sædvanlige for en forhandlervirksomhed som fastslået af Højesteret ved dom af 26. juni 2013. Se SKM2013.447.HR. Sagsøgeren var derfor ikke omfattet af SKATs administrative praksis for ikke at efteropkræve manglende registreringsafgift.
 Sagsøgeren hæftede som udgangspunkt for den ikke-betalte registreringsafgift af et parallelimporteret køretøj i medfør af den dagældende REGAL § 19, stk. 2.
 Med henvisning til sagsøgerens forklaring afgivet under hovedforhandlingen, hvorefter sagsøgeren var bekendt med sælgerens anskaffelsespris i Tyskland, fandt retten, at sagsøgeren ikke kunne være i god tro om registreringsafgiftens betaling.
 Herudover henviste retten til omstændighederne ved den virksomhed, der havde solgt bilen, og sagsøgerens kontakt med sælgeren.
 Sagsøgeren var derfor ikke omfattet af SKATs administrative praksis for ikke at efteropkræve manglende registreruingsafgift.
 Spørgsmålet var herefter, hvorvidt sagsøgeren hæftede for registreringsafgiften på kr. 2.779.212. SKAT havde rejst krav om betaling af regsitreringsafgift mod både sagsøgeren og det selskab, som havde udlejet køretøjet. Selskabet blev taget under konkursbehandling i november 2007.
 Retten (3 dommere) fandt med henvisning til den klare ordlyd af REGAL § 19, stk. 2, hvorefter "ejeren" hæfter for afgiftens betaling og efter en gennemgang af retsgrundlaget tilbage fra 1924, at køberen/ejeren af et køretøj hæfter for registreringsafgiftens betaling. Den omstændighed, at kravet også var rejst mod selskabet, kunne ikke føre til, at sagsøgeren blev fritaget for sin hæftelse.
 Sagsøgeren hæftede for betaling af registreringsafgift af en parallelimporteret bil, selvom han ubestridt var i god tro, da han købte bilen på markedsvilkår af tredjemand.
 Retten fandt, at REGAL § 20, stk. 2 efter sin ordlyd er en objektiv hæftelsesbestemmelse, hvorefter sagsøger hæftede for betaling af registreringsafgift medmindre sagsøger var omfattet af SKATs administrative praksis, hvorefter der ikke opkræves registreringsafgift hos en godtroende aftaleerhverver som hos en forhandler har købt en bil.
 Retten fandt ikke, at sagsøger var omfattet af SKATs administrative praksis, da de tidligere omsætningsled ikke var forhandlere, og derfor hæftede sagsøgeren for betaling af registreringsafgift.
 SKM2013.311.BR
 En registreret virksomhed efter registreringsafgiftsloven hæftede på objektiv grundlag i henhold til REGAL § 17, stk. 1, for afgiften af 10 parallelimporterede køretøjer, som de havde anmeldt til SKAT til afgiftsberigtigelse.
 Virksomheden hæftede for et af SKAT rejst efterbetalingskrav som følge af, at der var blevet betalt for lidt i afgift af køretøjerne, idet


text:
der var sket en overflytning af afgiftspligtig avance på køretøjerne til ikke-afgiftspligtigt ekstraudstyr.
 Det var således uden betydning for hæftelsen, at virksomheden efter det foreliggende var i god tro om de avanceoverflytningstransaktioner, som var sket i tidligere omsætningsled i forbindelse med parallelimporten af køretøjerne.
 Sagsøgeren, der var ansat i en bilforhandlervirksomhed, som var registreret efter registreringsafgiftsloven, hæftede ikke for den unddragne registreringsafgift af to parallelimporterede nye motorkøretøjer, for hvilke der var forevist falske tyske købsfakturaer for SKAT i forbindelse med anmeldelsen af køretøjerne til afgiftsberigtigelse. Hæftelsen efter loven påhvilede således den registrerede virksomhed.
 Sagsøgeren fandtes dog at være erstatningsansvarlig for afgiften af det ene af køretøjerne, idet han efter omstændighederne havde handlet ansvarspådragende i forbindelse med afgiftsberigtigelsen.
 SKM2013.140.BR
 Der var enighed om, at sagsøgeren som udgangspunkt hæftede for den ikke-betalte registreringsafgift af et parallelimporteret køretøj i medfør af den dagældende REGAL § 19, stk. 2.
 Kørsel var ikke i overensstemmelse med reglerne om kørsel med faste prøveskilte. Bilen var afgiftspligtig, da den var taget i brug på færdselslovens område, og kørslen i Danmark ikke kunne anses for bagatelagtig.


text:
Krakket 'rigmandsbank' får Højesteretsdom: Ledelsen skal betale 89 millioner i erstatning | Penge | DR
 Krakket 'rigmandsbank' får Højesteretsdom: Ledelsen skal betale 89 millioner i erstatning
 Finansiel Stabilitet har ikke fået en større erstatning end i landsretten, og det er svært at se det som andet end et nederlag for staten, siger DR's erhvervskorrespondent.
 (Arkivfoto). Capinordics tidligere bestyrelsesformand, Claus Ørskov, tidligere bestyrelsesmedlem Lasse Lindblad og tidligere direktør Henrik Juul har ifølge dommen ydet flere uansvarlige lån. (Foto: Nikolai Linares © Scanpix)
 15. jan. 2019 kl. 12.13
 Rigmandsbanken Capinordic Bank gik konkurs tilbage i 2010, og i dag har Højesteret gjort det klart, at tre af bankens tidligere topfolk skal betale en erstatning på 89 millioner kroner til statens oprydningsselskab for nødlidende banker Finansiel Stabilitet.
 Udlånsvirksomheden var den væsentligste årsag til bankens økonomiske sammenbrud, konkluderede advokat Carsten Fode i en undersøgelse fra august 2010. Kreditgivningen har i adskillige tilfælde været "uforsvarlig".
 Capinordic Bank omtales ofte som "rigmandsbanken", fordi det var en bank med en helt særlig kundegruppe. Banken havde relativt få kunder. De var rige på papiret men også meget risikovillige.
 I dommen fra Højesteret lyder det, at Capinordics tidligere bestyrelsesformand, Claus Ørskov, tidligere bestyrelsesmedlem Lasse Lindblad og tidligere direktør Henrik Juul har ydet flere uansvarlige lån.
 - Højesteret fandt, at ledelsesmedlemmerne i en række tilfælde havde handlet ansvarspådragende ved at bevilge lån eller anden disposition knyttet hertil, og at de derfor var erstatningsansvarlige for det hermed forbundne tab, står der i dommen.
 DR's erhvervskorrespondent, Jakob Ussing, der befinder sig ved Højesteret, påpeger, at dommen i realiteten er en fuldstændig stadfæstelse af landsrettens dom.
 - Højesteret er enig med landsretten på stort set alle punkter i sagen, siger han.
 Både frikendt og dømt i 2015
 Ledelsen i Capinordic Bank blev frikendt for hovedanklagen om generel uansvarlig bankdrift ved Østre Landsret i oktober 2015, men dømt til at betale erstatning på 90,5 millioner kroner for at have ydet ni konkrete uansvarlige lån.
 Begge parter ankede de dommen.
 Det er svært at se som andet end et nederlag for Finansiel Stabilitet.
 Jakob Ussing, erhvervskorrespondent, DR
 Bankcheferne mente ikke, det var rimeligt, at de blev dømt, og Finansiel Stabilitet var ikke tilfredse med den erstatning, Østre Landsrets dommere enstemmigt fastsatte.
 Det var nemlig næsten 310 millioner kroner under, hvad statens oprydningsselskab havde sagsøgt Capinordic-folkene for.
 Sagen er skåret til
 Finansiel Stabilitet havde skåret erstatningskravet til forud for behandlingen ved Højesteret.
 I stedet for at sagsøge bankcheferne for 40 konkrete udlån, blev Højesteret bedt om at tage stilling til 11, og erstatningkravet var fra Finansiel Stabilitets side sænket fra 400 millioner kroner til 185 millioner kroner.
 - Finansiel Stabilitet har taget det med videre, der er blevet vurderet som realistisk efter dommen i Østre Landsret, hvor cheferne blev dømt for at have handlet uansvarligt i ni ud af de 40 udlån. To store udlån var så lagt til i Højesteret, siger Jakob Ussing og tilføjer:
 - Men der var ingen erstatning at hente for de to lån, og med dagens stadfæstelse har Finansiel Stabilitet ikke


text:
fået en større erstatning end i landsretten. Det er svært at se det som andet end et nederlag for oprydningsselskabet. På den anden side vil de tre tidligere ledere i Capinordic Bank utvivlsomt heller ikke have det godt med dagens dom, der flugter med den, de ankede fra landsretten.
 Krakkede banker i Danmark
 August 2008: Roskilde Bank krakker. Det har kostet omkring 11 milliarder kroner.
 September 2008: EBH Bank med hovedsæde i Nordjylland krakker efter at være blevet ramt hårdt af konkurs i investeringsselskab.
 Februar 2009: Fionia Bank krakker. Staten overtager banken, og filialerne bliver siden solgt videre til Nordea.
 Marts 2009: Løkken Sparekasse krakker og bliver delvist overtaget af et nyoprettet selskab.
 April 2009: Gudme Raaschou bank krakker. 95% af aktierne ejes af fynske Niels Thorborg.
 Februar 2010: Capinordic Bank krakker. Bankens fældes af 65 usikre udlån.
 Oktober 2010: Eik Bank Danmark krakker. Datterselskab af færørske Eiki Banki.
 Februar 2011: Amagerbanken krakker og efterlader en regning på over tre milliarder.
 Juni 2011: Fjordbank Mors krakker og bliver afviklet under Bankpakke III.
 Oktober 2011: Max Bank med hovedsæde i Næstved krakker.
 Oktober 2015: Andelskassen J.A.K. i Slagelse går konkurs efter krav fra Finanstilsynet.
 Pejlemærke for andre sager
 Sagen om Capinordic, Højesteret i dag har fældet dom i, er én ud af en række retslige efterspil, som er havnet hos de danske domstole i kølvandet på bankernes krak under og efter finanskrisen.
 Blandt dem er de to store sager mod Amagerbanken og Roskilde Bank, der gik konkurs i henholdsvis 2011 og 2008.
 Roskilde Bank-sagen er anket til Højesteret med et krav på 350 millioner kroner. I landsretten var bankens tidligere ledelse sagsøgt for omkring én milliard kroner, men blev frifundet.
 Ankesagen mod den kollapsede Amagerbank blev indledt mandag, og Finansiel Stabilitets krav var også her skrumpet betydeligt. Efter et opsigtsvækkende nederlag ved Retten i Lyngby, hvor kravet var 900 millioner kroner, lyder det nu på 375 millioner kroner.
 Jakob Ussing påpeger, at dagens dom fra Højesteret bekræfter det billede, der indtil videre er sat i de retslige efterspil.
 - Det er svært for staten at få store erstatninger fra ledelserne i de krakkede banker. Det er kun i de tilfælde, hvor der klart er handlet ansvarspådragende ved nogle konkrete udlån, at der kan blive tale om erstatning. Det har Højesteret slået klart fast i dag, ligesom det er fastslået, at der ikke gælder et skærpet ansvar for ledelserne i banker i forhold til ledelserne i alle andre typer virksomheder, siger han.


text:
Skat.dk: Ejendomsvurdering - genoptagelse - årsregulering
 16 Dec 2010 14:16
 SKM2011.1.HR
 1. afdeling, 35/2010
 Vurdering, genoptagelse, årsregulering
 Dommen vedrører spørgsmålet om vurderingen pr. 1. januar 2002 kan genoptages med konsekvens for årsreguleringen 2003, således at der kan ansættes et højere fradrag for forbedringer, uanset at vurderingen for 2002 ligger udenfor genoptagelsesfristen.
 Højesteret fandt, at også en ejendomsvurdering, der er reguleret efter vurderingslovens § 3 A, må anses for en ejendomsvurdering i skatteforvaltningslovens § 33, stk. 2's forstand.
 Genoptagelsen måtte derfor udstrækkes til at have virkning også for året 2003.
 Børge Dahl, Peter Blok, Marianne Højgaard Pedersen, Poul Dahl Jensen og Michael Rekling,
 I tidligere instans er afsagt dom af Vestre Landsrets 5. afdeling den 28. januar 2010.
 Appellanten, H1 Andelsboligforening, har påstået frifindelse.
 Efter den vurderingslov, der var gældende til og med år 2002, blev der foretaget almindelig vurdering af landets ejendomme hvert år med ansættelse af ejendomsværdien, grundværdien samt et eventuelt fradrag i grundværdien for forbedringer. Ved lov nr. 292 af 15. maj 2002 om ændring af vurderingsloven, skattestyrelsesloven og andre skattelove blev denne ordning ændret, således at der med virkning fra 2003 kun skulle foretages almindelig vurdering hvert andet år. I det mellemliggende år skulle der efter vurderingslovens § 3 A ske en regulering af ejendoms- og grundværdi under hensyn til den ændring i prisforholdene, der var sket siden den seneste almindelige vurdering, mens et eventuelt fradrag i grundværdien for forbedringer videreføres uændret. Ved årsreguleringen efter § 3 A skulle der således ikke foretages nogen selvstændig vurderingsvirksomhed, idet den almindelige vurdering, der var foretaget året forinden, blev videreført og lagt til grund for reguleringen. Baggrunden for overgangen fra almindelige vurderinger hvert år til hvert andet år var, at årlige almindelige vurderinger
 "indebærer et stort tidspres på vurderingsmyndighederne, der knap er blevet færdige med den ene vurdering, før de skal i gang med den næste. Også set i lyset af skattestoppet og loftet over ejendomsværdiskatten forekommer det unødvendigt med årlige vurderinger"
 (Folketingstidende 2001-02, 2. samling, tillæg A, L 180, side 4642). Der kunne ikke klages over en årsregulering efter § 3 A. Vurderingslovens § 3 A blev ved lov nr. 514 af 7. juni 2006 ophævet med virkning fra 2007.
 For den ejendom, som denne sag angår, var der i henhold til de hidtidige regler blevet foretaget en almindelig vurdering for 2002. For 2003 blev der efter den nye ordning foretaget en årsregulering efter vurderingslovens § 3 A, hvorefter der for 2004 blev foretaget en almindelig vurdering og derefter for 2005 en årsregulering.
 Den 16. november 2006 indgav H1 Andelsboligforening anmodning om genoptagelse af ansættelsen af fradrag for forbedring, jf. skatteforvaltningslovens § 33, stk. 2. SKAT genoptog herefter vurderingen fra og med 2004 og ansatte et større fradrag, men afslog at genoptage for 2003.
 Den foreliggende tvist drejer sig herefter om, hvorvidt H1 Andelsboligforening efter skatteforvaltningslovens § 33, stk. 2, har krav på genoptagelse også med virkning for 2003.
 Efter skatteforvaltningslovens § 33, stk. 2, skal en klageberettiget, der ønsker at få genoptaget "en ejendomsvurdering", senest den 1. maj


text:
i det fjerde år "efter vurderingsårets udløb" fremlægge oplysninger af faktisk eller retlig karakter, der kan begrunde ændringen. Der er herved fastsat en bestemt tidsgrænse for ændring af en materielt urigtig vurdering svarende til tidsgrænsen i skatteforvaltningslovens § 26, stk. 2, for ændring af ansættelsen af indkomst- og ejendomsværdiskat.
 Højesteret finder, at ordet "vurderingsåret" i skatteforvaltningslovens § 33, stk. 2, må forstås således, at det ikke kun omfatter et år, hvor der er foretaget en almindelig vurdering (eller en omvurdering), men også et år, hvor der alene er foretaget en årsregulering efter vurderingslovens § 3 A. Denne forståelse har støtte i ikrafttrædelsesbestemmelsen § 11, stk. 2, i den foran nævnte lov nr. 292 af 15. maj 2002, ved hvilken bestemmelsen i § 3 A blev indsat i vurderingsloven.
 Hvad der skal forstås ved udtrykket "en ejendomsvurdering", lader sig efter Højesterets opfattelse ikke på samme måde entydigt fastlægge. Hverken ordlyd, forhistorie eller forarbejder giver således mulighed for med nogen grad af sikkerhed at fastslå, om udtrykket - som af Skatteministeriet hævdet - alene sigter til selve vurderingen efter vurderingslovens § 1 (eller en omvurdering efter § 3), eller om også en ejendomsvurdering, der er reguleret efter § 3 A - som hævdet af H1 Andelsboligforening - skal anses for en ejendomsvurdering i bestemmelsens forstand.
 I mangel af sådanne fortolkningsbidrag finder Højesteret, at der ved afgørelsen af, hvordan genoptagelsesreglen (tidligere skattestyrelseslovens § 34, stk. 2, nu skatteforvaltningslovens § 33, stk. 2) skal forstås efter indførelsen af ordningen med årsregulering efter vurderingslovens § 3 A, må lægges afgørende vægt på, at der ikke i indholdet af eller forarbejderne til lov nr. 292 af 15. maj 2002 er holdepunkter for, at overgangen fra almindelige vurderinger hvert år til hvert andet år skulle have den konsekvens, at de tidsmæssige muligheder for genoptagelse - og dermed for at få korrigeret en materielt urigtig ejendomsbeskatning - skulle beskæres.
 Det må således have formodningen mod sig, at det skulle have betydning for adgangen til at få ændret en forkert ansættelse, om ansættelsen er foretaget på grundlag af en selvstændig vurdering det pågældende år eller er videreført fra det foregående år.
 Hertil kommer, at Skatteministeriets opfattelse, hvorefter den ansatte værdi i et reguleringsår ikke er en ejendomsvurdering i skatteforvaltningslovens § 33, stk. 2's forstand, ville få den mindre rimelige konsekvens, at det ville afhænge af tidspunktet for genoptagelsesbegæringen sammenholdt med tidspunktet for de foretagne vurderinger efter vurderingslovens § 1 (eller § 3), hvor mange år tilbage en ændret ansættelse kunne få virkning for.
 På den baggrund finder Højesteret, at også en ejendomsvurdering, der er reguleret efter vurderingslovens § 3 A, må anses for en ejendomsvurdering i skatteforvaltningslovens § 33, stk. 2's forstand. Det er således uden betydning, at den ansatte ejendomsværdi og grundværdi i et reguleringsår er fremkommet ved en beregning, der bygger på det foregående års almindelige vurdering. Det er ligeledes uden betydning, at der ikke kunne klages over en årsregulering efter § 3 A.
 Som følge heraf må den genoptagelse, der er sket på baggrund af H1


text:
Andelsboligforenings begæring af 16. november 2006, udstrækkes til at have virkning også for året 2003.
 Højesteret tager herefter H1 Andelsboligforenings frifindelsespåstand til følge, således at der kan ske genoptagelse af ejendomsvurderingen for 2003 med henblik på ændret ansættelse af fradrag for forbedringer.
 Sagsomkostningerne for landsret og Højesteret er fastsat til dækning af advokatudgift med 75.000 kr. og af retsafgift for Højesteret med 3.000 kr., i alt 78.000 kr.
 H1 Andelsboligforening frifindes.
 I sagsomkostninger for landsret og Højesteret skal Skatteministeriet betale 78.000 kr. til H1 Andelsboligforening.


text:
NYT OM KOLLEKTIV ARBEJDSRET november 2011 - PDF Free Download
 NYT OM KOLLEKTIV ARBEJDSRET november 2011
 1 NYT OM KOLLEKTIV ARBEJDSRET november Udgivet af sekretariatet for Arbejdsretten, Tjenestemandsretten samt Den Kommunale og Regionale Tjenestemandsre...
 Author: Lone Jessen
 2 downloads 11 Views 361KB Size
 NYT om Kollektiv Arbejdsret
 1 I NYT om Kollektiv Arbejdsret November 2010 Udgivet af sekretariatet for Arbejdsretten, Tjenestemandsretten samt Den Kommunale og Regionale Tjeneste...
 1 NYT om Kollektiv Arbejdsret September 2009 Udgivet af sekretariatet for Arbejdsretten, Tjenestemandsretten samt Den Kommunale og Regionale Tjenestem...
 1 NYT om Kollektiv Arbejdsret December 2009 Udgivet af sekretariatet for Arbejdsretten, Tjenestemandsretten samt Den Kommunale og Regionale Tjenestema...
 1 Nyt om kollektiv arbejdsret Maj 2015 Udgivet af sekretariatet for Arbejdsretten, Tjenestemandsretten samt Den Kommunale og Regionale Tjenestemandsre...
 1 Nyt om kollektiv arbejdsret Februar 2014 Udgivet af sekretariatet for Arbejdsretten, Tjenestemandsretten samt Den Kommunale og Regionale Tjenesteman...
 1 Nyt om kollektiv arbejdsret september 2013 Udgivet af sekretariatet for Arbejdsretten, Tjenestemandsretten samt Den Kommunale og Regionale Tjenestem...
 Nyt om kollektiv arbejdsret juni 2013
 1 Nyt om kollektiv arbejdsret juni 2013 Billede fra Sankt Annæ Plads Udgivet af sekretariatet for Arbejdsretten, Tjenestemandsretten samt Den Ko...
 1 KOLLEKTIV ARBEJDSRET - ARBEJDSRETLIGE FOR- HOLD I. DEN KOLLEKTIVE ARBEJDSRET 1. Indledning Arbejdsgiver- og lønmodtagerorganisationerne har e...
 1 Jens Kristiansen GRUNDLÆGGENDE ARBEJDSRET 3. udgave Jurist- og Økonomforbundets Forlag2 Grundlæggende arbejdsret3 Jens Kristianse...
 1 nr. 4 NOVEMBER 2011 nyt magasinet for andelshavere TEMA Renovering FÆLLES Solcelleanlæg andelsliv Kokken serverer 12 leder Renovering og...
 Udgivet af sekretariatet for Arbejdsretten, Tjenestemandsretten samt Den Kommunale og Regionale Tjenestemandsret, Sankt Annæ Plads 5, 1250 København K • tlf. 33 95 67 21 • fax 3315 4922 www.arbejdsretten.dk • [email protected] Ansvarshavende redaktør Henrik Sandby
 Private overenskomster .................................... 10 Overenskomster på det offentlige område ........ 10 SPØRGSMÅL OM USAGLIG AFSKEDIGELSE MV. ....... 10 Private overenskomster .................................... 10 Kommunale og regionale overenskomster........ 11 Kooperationen .................................................. 11 Generelt om tillidsrepræsentanter mv. ............. 11 FORMALITETSSPØRGSMÅL ..................................... 12
 ARBEJDSRETTENS DOMME .................................................... 3 DEN 6. OKTOBER 2011 (AR2010.0237) MED UDVIDET FORMANDSKAB.......................................................... 3 LO FOR 3F, PRIVAT SERVICE, HOTEL OG RESTAURATION, MOD DA FOR DI OVERENSKOMST II VED DI..................................................................... 3
 DE ALMINDELIGE DOMSTOLE ........................... 12
 Ikke i strid med hovedaftalens støtteforbud at optage en virksomhed som medlem og støtte den i forbindelse med et tidligere fremsat overenskomstkrav............................................... 3 DEN 13. OKTOBER 2011 (AR2010.0541).................. 3 LÆRERNES CENTRALORGANISATION FOR DANMARKS LÆRERFORENING FOR LÆRERKREDSEN FAABORG-MIDTFYN, KERTEMINDE OG NYBORG MOD KL FAABORG-MIDTFYN KOMMUNE ........................ 3 Kommune og lærerkreds blev hver især frifundet for at betale bod til den anden part.................... 3 DEN 20. OKTOBER 2011 (AR2011.0282).................. 5 LO FOR FOA MOD KL ............................................. 5 Bod til organisation for sin rådgivning.............. 5 DEN 27. OKTOBER 2011 (AR2011.0351) UDEN FAGLIGE DOMMERE................................................... 5 SMYRIL LINE P/F MOD LO FOR 3F TRANSPORTGRUPPEN ............................................... 5 Varslet konflikt kendt ulovlig.............................. 5 DEN 16. NOVEMBER 2011 (AR2011.0455) MED
 ØSTRE LANDSRETS ANKEDOM AF 16. JUNI 2011 (15. AFD. B-3547-09) .................................................... 12 DANMARKS RADIO MOD DANSK JOURNALISTFORBUND SOM MANDATAR FOR ET MEDLEM ................................................................. 12 Ikke bevist at afskedigelse af 63-årig ikke var udtryk for aldersdiskrimination