text:
arbejde med de mindre private polske virksomheder, måtte klageren i begyndelsen låne dem penge og hjælpe dem med køb af de forskellige manglende dele til maskiner.
 Ofte kom virksomhederne til Danmark på indkøb, hvorefter klageren kørte med dem i G9, hvor de købte kopipapir, kuglepenne og andre varer, som var meget dyrere i Polen, end de var i Danmark.
 Den polske banklov tillod dengang ikke udførelse af penge fra Polen. De små private virksomheder i Polen kunne slet ikke overføre penge til udlandet og kun yderst sjældent kunne det lade sig gøre at få en dispensation fra de polske myndigheder til at overføre fremmed valuta til udenlandske forbindelser.
 Ofte var fabrikkerne nødsaget til at indgå byttehandel med deres kunder, således at kunderne betalte fakturaerne med maskiner, værktøj eller dele til maskiner, som slet ikke kunne købes i Polen. Der var utrolig stor korruption blandt myndighederne i Polen, hvor de polske skattemyndigheder, toldmyndigheder, politi og andre instanser skulle bestikkes.
 Polen har aldrig indgået den internationale aftale om udbetaling af agentprovisioner, således at provisioner kunne overføres til agentens konto straks efter, at de polske banker havde modtaget betaling fra kunden i udlandet, og før beløbet blev indsat på de polske virksomheders konto. Sådan en international aftale har været respekteret i alle andre lande også andre tidligere kommunistiske østlande.
 Helt fra begyndelsen af klagerens samarbejde med de små private polske virksomheder, kunne det ikke lade sig gøre at udbetale klagerens provision ad bankvej, og klageren hentede derfor sin provision i kontanter, hver gang hun var i Polen med nye kunder.
 Ved flere møder i de polske banker forsøgte klageren at etablere mulighed for at få sin provision overført igennem bankvej direkte til hendes konto men desværre uden held. Derfor valgte klageren og de polske virksomheder i 1992 at lave aftaler med deres danske kunder om, at de skulle overføre en angivet del at fakturaens beløb til klagerens konto og det resterende til de polske virksomheders konti. Den aftale og involvering af kunder i de forskellige betalinger var forretningsmæssigt uprofessionelt og uhensigtsmæssigt.
 Senere, omkring 1993-1994, hjalp klageren de polske virksomheder med at forhandle med deres bank om overførsler af klagerens provision direkte til hendes konto.
 Men der var stadig problemer med at få overført penge til kunderne i forbindelse med reklamationer, transportbetaling eller indkøb af maskiner, som kun kunne lade sig gøre med en byttehandel.
 Derfor blev klageren og hendes polske samarbejdspartnere enige om, at de polske virksomheder skulle overføre et beløb til klagerens konto, som var større end provisionssatsen, således at det overførte beløb skulle indeholde både klagerens provision og et beløb betegnet som “other cost", som tilhørte de polske virksomheder. “Other cost" skulle sikre, at kunderne kunne få deres penge i tilfælde af reklamationer og til dækning af transportudgifter og indkøb af tilbehør til maskinpark.
 De polske virksomheder havde lavet hovedkontrakter på beløb indeholdende klagerens provision og “other cost", og der blev lavet et tillæg til hovedkontrakterne, som tydeliggjorde klagerens faktiske provisionsstørrelse. “Other cost"-beløbet tilbagebetalte klageren ved:
 betaling af transport ved G5.


text:
Der er fremlagt bilag fra G5 og afregninger, hvor udgiften er trukket fra “other cost"
 betaling af reklamationer.
 køb af forskellige varer, som ikke kunne fås i Polen.
 resten betalte klageren tilbage til de polske virksomheder i kontanter.
 Denne form for overførsler fortsatte indtil slutningen af 2003, hvor Polen var sikker på at blive medlem af EU, og alle var sikre på, at den polske zloty ikke ville blive devalueret. Beløbene indgik på klagerens konto og blev der, indtil der blev lavet en nøjagtig specifikation over, hvad klagerens provision var, og hvad der var “other cost". “Other cost" tilhørte de polske firmaer og ikke klageren. Der er fremlagt dokumentation for dette i form af blandt andet G1s "settlement of commision", hvoraf det fremgår, at klagerens provision er på 7 %, afregninger fra G2, hvor de overførte beløb er opdelt på provision på 7 % og "other cost", erklæringer fra polske firmaer om "other cost" mv. Ligeledes fremgår det af tillæg til kontakterne med G1 og G2, hvilken procentsats klagerens provision udgjorde. Der er desuden fremlagt et IT-responsum, der bekræfter, at agenters provision fra polske tøjproducenter generelt lå på mellem 3-6 %.
 Såvel de polske virksomheder som klageren vidste præcis, hvor stort beløb på klagerens konto, der tilhørte de polske virksomheder, og alle vidste, hvad klagerens provision var.
 Alle betalinger til klagerens konto fra 1992 til og med 31.december 2003 blev overført på samme måde. Det overførte beløb var opdelt på provision skrevet med rød pen og “other cost"-beløb skrevet med grøn pen. Virksomhedens regnskaber blev lavet på samme måde.
 Klagerens provision udgjorde 7 %, indtil det blev ændret til 8 % pr. 1. januar 2004, hvilket fremgår af tillæg til agenturaftalerne af den 22. december 2003.
 Det vil være fuldstændigt usandsynligt, at man pludselig gik fra 50, 30 eller 26 % ned til 8 % provision. Ingen vil acceptere sådan en nedgang!
 Der er fremlagt nye agenturaftaler af den 31. december 2003 med G2. Tillægget angiver klagerens provision til 8 %.
 Klageren har endvidere fremlagt dokumentation for, at hun har fået provision på 8 % siden 1. april 2002 i henhold til en mundtlig aftale, som hun indgik med de polske firmaer i slutning af år 2001. På trods af, at der ikke var en skriftlig aftale om forhøjelse af provisionen, er dette registreret i klagerens regnskab. Såfremt klageren havde i sinde at unddrage skat, ville hun fortsat have registreret provision på 7 % fra 1. april 2002 til 31. december 2003.
 Der er desuden fremlagt en erklæring af 7.maj 2002 fra KP fra virksomheden PK, som var hovedpersonen bag mit samarbejde med de polske firmaer. Erklæringen er skrevet på polsk, men der er fremlagt en tolkoversættelse til dansk. KP erklærer på klagerens forespørgsel, at “other cost"- beløbene ikke tilhører klageren.
 Det fremgår af regnskabet for året 2001, at klagerens provision er angivet til 374.868 kr. I regnskabet under “Kortfristet gæld" er angivet et beløb på 474.324 kr., som klageren skyldte de polske virksomheder. Dette angivne beløb stemmer overens med

type: other


text:
den interne afregning mellem klageren og de polske virksomheder.
 De polske virksomheder har altid fremsendt afregninger lige før klageren skulle rejse til Polen eller virksomheden selv skulle rejse til Danmark. I visse tilfælde blev det også aftalt, at personer, som rejste fra Danmark til Polen, skulle tage beløbene med til de polske virksomheder.
 Klageren har tilbagebetalt 664.332 kr. successiv igennem året, hvilket der ligeledes er fremlagt dokumentation for. I slutningen af 2001 skyldte klageren i alt 474.324 kr. til de polske virksomheder, hvilket i regnskabet er anført under posten kortfristet gæld.
 Klageren har i sit eget regnskab opgjort det skyldige beløb til 368.005,56 kr., dog har klageren siden korrigeret dette ved en fremlagt opgørelse, hvoraf beløbet er opgjort til 474.324 kr. og således stemmer med revisorens.
 Tallene i klagerens regnskab er de rigtige, fordi de er lavet i henhold til klagerens og de polske virksomheders afregninger.
 G1 og G2 var de virksomheder, der havde den største omsætning. Klageren har fremlagt en opgørelse for 2001, for hvert firma, som klageren samarbejdede med. Der er anført en kolonne for hvert firma, som er opdelt på følgende måde:
 Provision er markeret med rød på samme måde, som klageren havde angivet på alle bankens “Meddelelser om betaling". Provisionen er markeret 7 % på alle afregninger og opgørelser fra G2 og med 7 % i alle "settlement of commission" fra G1
 Andre omkostninger er markeret med grøn, på samme måde, som klageren havde angivet på alle bankens “Meddelelser om betaling". “Other cost" er markeret 19 % fra G2 og ukendt % fra G1,
 Udbetalt til LP er markeret med lysebrun, på samme måde, som klageren havde angivet på alle afregninger og opgørelser fra G2, og som er markeret i alle "settlement of commission" fra G1 og
 G5 er markeret med bordeaux, som er i overensstemmelse med firmaets vedlagte fakturaer og fratrukket “other cost" i afregninger fra G2
 Denne opgørelse er i overensstemmelse med alle de polske virksomheders afregninger og erklæringer.
 Der er fremlagt en opgørelse 2001 (udeladt) fra G2 af 17.6.2002.
 Dokumentet er opdelt i kolonner:
 første kolonne i opgørelsen “G4" betyder “Til dig",
 anden kolonne “Other cost" og
 tredje kolonne “Debet nota", som indeholder klagerens provision og “other cost", og er det beløb, der faktisk er overført til klagerens konto.
 Der er desuden fremlagt erklæring af 7. januar 2002 fra G1 om saldo på klagerens konto i slutningen af 2001 af resterende “other cost"-beløb tilhørende virksomheden.
 Tallene i erklæringer fra begge virksomheder passer med tallene i klagerens opgørelse for 2001.
 Der er desuden fremlagt fakturaer fra G1 vedrørende løbende afregninger i form af "settlements of commission" og bankens “Meddelelser om betaling", hvilke var overført til klagerens konto i 2001.
 På hver "settlement of commission" er der angivet:
 Kundenavn,
 Dato på hver faktura,
 Fakturaens værdi i kr.,
 Provision til klageren 7 % og
 “other cost", som tilhører G1.
 Af bankens “Meddelelser om betaling" kan det udledes, at virksomhedens faktiske overførsler til klagerens konto indeholder både klagerens provision og “other cost", som tilhører de polske virksomheder.


text:
Det beløb, der blev overført til klagerens konto (50 % af G1s profit), var ikke et beløb, som klageren selv kunne udregne. Hvordan skulle klageren kunne udregne provisionsstørrelse? 50 % af hvilken værdi?
 Klageren vidste jo ikke, hvad G1 betalte til de polske fabrikker, og kunne derfor aldrig acceptere sådan en agenturaftale, fordi hun slet ikke var i stand til at kende virksomhedens profit. Det klageren var i stand til at beregne var provisionen, som var 7 % af fakturaernes værdi.
 Årsagen til, at G5s fakturaerne er udstedt i klagerens navn, er, at G5 ikke ville underskrive kontrakter eller modtage ordrer direkte fra de polske virksomheder, og derfor blev klageren bedt om at være behjælpelig.
 Der er ikke foretaget fradrag for udgifterne til transport i klagerens regnskab. Dette skyldes, at udgifterne blev betalt med "other cost"-pengene, og dermed ikke var en udgift for klageren men for de polske virksomheder.
 Dokumentation for udbetalinger og afregninger i 2001.
 Klageren har udarbejdet en oversigt over, hvordan beløbene fra "other cost" er blevet afregnet med de polske virksomheder. Et par eksempel herpå er beskrevet nedenfor, mens der for gennemgang af de øvrige posteringer henvises til klageskrivelsen s. 17 f med de tilhørende bilag i den fremlagte bilagsmappe.
 Beskrivelse af afregning af “other cost" fra G2 af 8. august 2001 vedrørende udbetaling af 77.300 kr. i forbindelse med G10 (SL) besøg i Danmark. Klageren har oversat afregningen.
 Original afregning af 22. december 2000 fra G2 for fakturaer fra 41/ 33EX-VI00 til 48/12EX-R/01. I henhold til kontoudskrift fra Danske Bank af 31. januar 2001, er der den 8. januar 2001 udbetalt 77.500 kr., hvoraf de 77.300 kr. er tilbagebetaling af “other cost" til G2
 Udbetalingen er registreret i klagerens årsopgørelse for 2001, og er afregnet på opgørelsen fra G2. Alle udbetalinger stemmer overens med revisors regnskab.
 Tilbagebetaling af 61.000 kr. som “other cost" den 19. februar 2001. I denne afregning er der fra “other cost" trukket transportomkostninger, som klageren har betalt på vegne af G2
 Den 23. februar 2001 har klageren udbetalt 10.000 kr. til WA, og der er i alt udbetalt 71.100 kr. Det fremgår af kontoudskrift fra Danske Bank af 28. februar 2001, at der den 19. februar 2001 og den 23. februar 2001 er udbetalt henholdsvis 61.100 kr. og 10.000 kr., som vedrører tilbagebetaling af “other cost" til G2
 Udbetalingen er registreret i klagerens årsopgørelse for 2001 og er afregnet på opgørelsen fra G2. Alle udbetalinger stemmer overens med revisors regnskab.
 SKAT har i 1992 og 1996 kontrolleret klagerens regnskab meget grundigt uden at have anfægtet måden at afregne “other cost" på. Både i 1992 og i 1996 fremsendte klageren kopier af fakturaer og bankens meddelelser om modtagne betalinger, hvor klageren på bankens betalingsmeddelelser, havde opdelt beløb i klagerens provision med rød pen og “other cost"-beløb, som tilhørte de polske virksomheder, med grøn pen.
 Efter SKATs anden kontrol af klagerens regnskab i 1996, mente klagerens revisor, at det var forsvarligt, at fortsætte som hidtil. Og det gjorde klageren så.
 Efter at SKAT anfægtede


text:
klagerens måde at afregne “other cost" beløb på, informerede klageren de polske virksomheder om, at hun ikke længere ville aflevere “other cost" beløb til dem i kontanter. Klageren bad de polske virksomheder om at finde en anden udvej for tilbagebetalinger af beløbene.
 De polske virksomheder sendte derefter klageren oplysninger om deres konti i tyske banker og PJ åbnede også konto i Danske Bank, for at klageren kunne overføre beløbene fordelt på flere konti.
 PJ var forbundet med KP og alle de polske virksomheder, som klageren arbejdede med.
 Der er fremlagt dokumentation i form at fax-korrespondance med fremsendte oplysninger om forskellige konti i Tyskland, hvor klageren skulle overføre “other cost" til. Disse dokumenterer helt klart, at “other cost" ikke tilhørte klageren men de polske firmaer.
 Den dokumentation, der er fremlagt nu, har ikke indgået i forbindelse med behandlingen af klagerens skattesag for 1999, og det var på grund af klagerens tidligere advokaters alvorlige svigt, at hun tabte sagen. Klageren har kæmpet for at få sin advokat til at se på den dokumentation, hun har fremlagt, men uden held. Ingen i retssystemet har kigget ordentligt på det fremlagte materiale, som klart dokumenterer, at pengene ikke har tilhørt hende. Alt det materiale, der nu er fremlagt, var det kammeradvokaten efterlyste i skattesagen for 1999, f.eks. de polske virksomheders løbende afregninger.
 I forbindelse med sagens behandling ved Østre Landsret bekræftede vidner, at klageren havde tilbagebetalt “other cost". Østre Landsret konstaterede da også, at klageren delvis havde udbetalt beløbene til de polske virksomheder, men spekulerede i formålet med betalingerne.
 Klageren har desværre ingen mulighed for at afvise Østre Landsrets spekulationer, fordi hun som privat borger, ikke kan få nogen informationer fra det EU-kontor i Polen, som kan kontrollere en udenlandsk borgers eventuelle investeringer i landet, men den medsendte dokumentation forklarer tydeligt de faktiske forhold
 Skatteankenævnet har afgjort sagen på basis af sagen for 1999 uden at kigge på den fremlagte dokumentation, men hvis sagen skal afgøres korrekt, må den læses og vurderes uden at sammenligne den med afgørelsen for 1999.
 Efter at have modtaget sagsfremstillingen i sagen er klageren og hendes repræsentant fremkommet med følgende bemærkninger:
 Det blev i Østre Landsret lagt til grund, at klageren havde betalt de polske virksomheder penge og således havde klageren fået ret i, at pengene ikke var hendes. Hun havde ikke fået en retfærdig behandling under den tidligere sag, hvilket var årsagen til, at hun ikke havde vundet i retten.
 På grund af de væsentlige fejl, der har været under den tidligere sag, anmodede klageren om genoptagelse af sagen ved Højesteret, hvilket desværre ikke blev givet.
 Hverken i sagen vedrørende 1999 eller nærværende sag er der taget stilling til det faktum, at klageren havde uændret bogføring omkring det, der er sagens kerne, nemlig provision og "other cost" for 1994 -2003, og at klagerens regnskaber for 1992 og 1996 er blevet gennemgået, uden at denne form for bogføring blev påtalt. Klageren havde derfor fuldt tillid til, at hendes bogføring ikke efterfølgende ville blive anfægtet.
 Det er et alvorligt problem for


text:
SKAT, idet man efter helt sædvanlig praksis ikke med tilbagevirkende kraft kan tilsidesætte en regnskabsføring som tidligere har været godkendt. Hvis forholdet havde været påtalt i 1992 eller 1996, ville klageren kunnet havde ændret håndteringen af disse betalinger. Intet ville være simplere end blot at oprette en særskilt konto, så beløbene, der skulle returneres, var adskilt fra den øvrige formue og løbende sikre sig at få kvitteringer for afregning og løbende godkendelse af denne særlige mellemregningskonto.
 Det er desuden veldokumenteret, at klageren fra og med 2004, hvor hun ændrede regnskabsførelse, alene har optjent provision i størrelsesordenen 7-8 %, og det må anses for ubestridt, at dette er en sædvanlig provision. Samme provision fremgår af klagerens regnskab fra 1994-1996. Det forekommer derfor usandsynligt, at klageren pludseligt i 4-5 år skulle kunne optjene en provision på 50 %, der så derefter ville blive nedsat til 7-8 % igen.
 Klagerens talmateriale viser klart mellemregningskontoen med de polske virksomheder, hvilke beløb klageren har oplyst at have afregnet over for dem, og hvilken saldo, der er, og som er godkendt af de polske virksomheder.
 Det må således lægges til grund, at klagerens regnskabsmateriale er korrekt.
 I forbindelse med retsmødet i Landsskatteretten anførte klagerens repræsentant, at SKAT i både 1992 og 1996 havde foretaget kontrol af klagerens regnskaber uden at have haft bemærkninger til den måde, klageren lavede sit regnskab på. Herefter har klageren haft en berettiget forventning om, at alt var i orden, hvilket var årsagen til, at hun var fortsat med at regnskabsføre mv. på samme måde. Ved at SKAT ikke dengang havde påpeget, at klageren skulle lave bogføringen anderledes, har de frataget hende muligheden for at sikre sig bedre bevis for, at pengene ikke er hendes.
 SKAT må have en vejledningspligt, således at de skulle have oplyst klageren om, at hun skulle sikre sig bedre mod at blive anset for skattepligtig af beløbene.
 Al indkomst, som en skattepligtig oppebærer i årets løb, er som udgangspunkt skattepligtig indkomst. Dette fremgår af statsskatteloven § 4, stk. 1.
 Det forhold, at SKAT tidligere har indkaldt og gennemgået klagerens regnskabsmateriale uden at have foretaget korrektioner vedrørende de udstedte fakturaer, medfører ikke, at SKAT kan anses for derved at have givet klageren en retsbeskyttet forventning om, at der ikke i fremtiden ville kunne blive foretaget kontrol og ændring af hendes regnskabsmateriale og skattepligtige indkomst.
 SKAT har i forbindelse med gennemgang af klagerens virksomhed i 1999 fundet væsentlige indtægter, som ikke var henført til beskatning. Derfor havde SKAT en begrundet formodning for, at det samme forhold kunne være tilfældet for 2001. Da klageren, uanset at SKAT havde anmodet herom, ikke indsendte behørigt regnskabsmateriale for 2001, anset det for berettiget, at SKAT har foretaget en skønsmæssig forhøjelse af virksomhedens overskud.
 Efter gennemgang af de fremlagte kontoudtog og det fremlagte materialet i øvrigt er det konstateret, at der i 2001 er indsat betydelige beløb på klagerens konto, som ikke er medtaget ved opgørelsen af klagerens skattepligtige indkomst. Det påhviler klageren at dokumentere eller i fornøden grad sandsynliggøre, at disse beløb ikke


text:
skal anses for at være skattepligtig indkomst for klageren, fordi pengene allerede er beskattet eller stammer fra ikke-skattepligtig indkomst.
 Uanset det fremlagte materiale anses det ikke for dokumenteret eller i tilstrækkelig grad sandsynliggjort, at de beløb, som klageren har benævnt som "other cost", ikke er skattepligtig indkomst for hende.
 Der er ved afgørelsen blandt andet lagt vægt på, at det ikke ved den opsplitning af fakturabeløbet i provision og "other cost" og den interne regnskabsførelse, som klageren selv har foretaget, er dokumenteret, at klageren har været forpligtet til at tilbagebetale et beløb til de polske virksomheder. Det anses således ikke for godtgjort, at de penge, som klageren har hævet, alene har været beløb, som klageren har haft i sin varetægt som følge af en aftale omkring udførelse af valuta fra Polen for de polske virksomheder.
 Der er endvidere henset til Højesterets dom vedrørende klagerens skatteansættelse for indkomståret 1999, herunder det fremlagte materiale og forklaringerne afgivet for Landsretten, samt Landsrettens vurdering heraf.
 Det anses imidlertid for godtgjort, at klageren dels har afholdt udgifter til transport til og fra Polen, dels har afholdt øvrige udgifter i forbindelse med samhandlen med de polske virksomheder, som kan berettige til fradrag i den skattepligtige indkomst.
 Under hensyntagen til det fremlagte materiale og klagerens forklaring, fastsættes der derfor et skønsmæssigt fradrag for driftsudgifter på 150.000 kr.
 På baggrund af ovenstående, nedsættes det af SKAT udøvede skøn med 150.000 kr., således at klagerens skattepligtige indkomst forhøjes med 650.000 kr.
 Landsskatteretten er enig med Skatteankenævnet i såvel den opgørelse over de beløb, som klageren skal beskattes af som renteindtægterne og indtægt fra udlodning af investeringsforeninger, samt i begrundelse for beskatningen. Der henvises til personskattelovens § 4 og ligningslovens § 16 A.
 Som følge heraf stadfæstes skatteankenævnets afgørelse på dette punkt
 Sagsøger forklarede, at aftalerne med de polske selskaber blev indgået i 1995. Hun har været i Danmark siden 1971. Hun blev student i Polen, og hun videreuddannede sig til laborant i Danmark. Hun har siden haft forskellige jobs, og hun fik 1989 -1990 kontakt med de polske virksomheder. Hun arbejdede for de to virksomheder fra det tidspunkt. Hun havde først kun indgået mundtlige aftaler, men med de store virksomheder fik hun skriftlige aftaler. Hun fik mellem 4-10 % i provision. Hun fik siden op til 50% provision. Hun indgik på samme dag en aftale med provision på 50 % og på 7 %, fordi de polske virksomheder på daværende tidspunkt ikke kunne udføre valuta. Selskaberne havde derfor beløb indestående i hendes firma for at sikre, at kunderne kunne få penge tilbage i tilfælde af reklamationer og til brug for køb af kuglepenne, og fax maskiner m.v., som de polske selskaber ikke kunne købe i Polen. Resten af pengene blev udbetalt via banken, eller selskaberne hentede dem, eller andre fik pengene med til dem, når de pågældende rejste til Polen. Hun lavede løbende regnskab over, hvor mange penge, hun fik for meget, idet hun vidste, hvor meget hun fik i provision. De danske selskaber betalte fakturabeløbet til selskabet i


text:
Polen, og de polske virksomheder betalte provisionen og et vist beløb til hende. Hun tilbageførte også pengene via pengeoverførsler. Hun har ikke tænkt på, at det kunne være i strid med de polske valutaregler.
 Bilag 11, afregninger for 2001, er udarbejdet af G2 ved PK, der var ansat i et andet firma. Bilaget viser for hver faktura, hvilket beløb hun skal have, og hvilket beløb der skulle gå til posten, other cost. Bilaget har hun modtaget den 17. juni 2002. Det var hende, der påførte bilaget de håndskrevne notater. Det er også hende, der i løbet af året har udfyldt regnearket. G5 er et transportfirma. De polske virksomheder ville ikke have pengene udbetalt. De ville hellere havde dem stående her i landet.
 Bilag 12, 13 og 14 angiver de polske virksomheders tilgodehavende ved årets udgang. Bilagene udarbejdedes hvert år af revisor.
 Bilag 15 er ligeledes en afregning for året 2000, de håndskrevne påtegninger er påført af det polske firma, men hun har skrevet udbetalt 01.01.08.
 Bilag 16 er ligeledes en afregning, men for 2001. De bla. og de sorte påtegninger er hendes. Det fremgår af den sidste side, at det er hende, der hæver pengene kontant. Der er ikke kvittering for denne udbetaling.
 Bilag 18 vedrører udbetaling til G1, og der er ingen kvittering herfor, men pengene er afleveret til dem.
 Bilag 19 er også en afregning. Den 9. juni 2001 tog hun pengene med til Polen.
 Bilag 20, et kontoudtog, og man kan se, at der blev hævet 2.000 kr., som hun tog med den 9. juni.
 Bilag 21, en afregning, hvorpå WA bekræftede modtagelsen af 112.600 danske kroner. Det hang sammen med de penge, sagsøger havde fået for meget, det var den 15. august. Det er et eksempel på løbende afregninger, og det skete, når der var mulighed herfor.
 På bilag 10 er der næstsidste side et eksempel på en reklamation. Excelarket er udfærdiget løbende og ligeledes løbende afleveret til revisor.
 Det fremgår af bilag 22, kontoudskrift fra hendes konto i Danske Bank for den 28. september 2001, at et beløb pa 1.070 kr. er overført til udlandet, og anmodningen herom fremgår af side to i bilaget.
 Bilag 23 er udarbejdet af G2 30. oktober 2001 og returneret af hende i december med hendes korrektioner. Hun afleverede beløbet pa 21.000 kr.
 Bilag 24 er en reklamation fra advokat IT på vegne en klient, og beløbet er betalt fra kontoen vedrørende other cost.
 Bilag 25 kontoudtog vedrørende hendes konto i Danske Bank, hvoraf fremgik, at hun hævede 200.000 kr. Hun fik ingen kvittering, da polakkerne selv hentede pengene.
 Bilag 26, der udarbejdet af KP og vedrørte indkomståret 1999, er et eksempel på, hvordan posten other cost førtes.
 Bilag 32, excelark for 2001, er udarbejdet af hende i 2001, der er påført bilagsnumre. På side 4 er en opgørelse over, hvad der skyldtes. Side 5 er afstemning og viser en forskel på hendes og revisors regnskab på 106.318,14 kr. jf. bilag 10 og skyldtes, at revisor havde glemt nogle udbetalinger,


text:
herunder udbetalingen på 200.000 kr. den 28. december 2001. Tilbagebetalingerne er påført med brunt, og der er ligeledes opført betaling af G5, jf. bilag 10.
 Hun har anvendt denne fremgangsmåde i alle årene. Skat har set hendes bogføring, men de bad om alle fakturaerne og fik dem, og de har set regnskabet. Når hun får provision, er det bare en postering.
 Hun har ikke længere familiemæssig tilknytning til Polen. Hun kan ikke huske, om hun var der i 2001. Det var hun nok ikke.
 Det var hendes hovedbeskæftigelse at være agent for de to selskaber, hvoraf G2 var det største.
 De danske virksomheder betalt direkte fakturabeløbet til Polen, hun fik pengene overført til sin konto via bankoverførsel. Men hun anvendte ikke bankoverførsler til Polen, fordi det ville de polske virksomheder ikke have.
 Bilag 22 viser, at hun har overført penge til pengeinstituttet via bankoverførsel. Det er hendes private konto. Det var den konto, hun brugte til pengene vedrørende, other cost, som hun fik fra Polen. Det var dyrt for hende rent gebyrmæssigt at have to konti. Hun tænkte ikke på, at pengene burde være holdt fri af hendes privatøkonomi. Der var ingen aftale med de danske virksomheder, om at hun havde penge til brug for reklamation. Ikke alle virksomhederne vidste noget herom.
 Skattesagen vedrørende 1999, hørte hun først om i 2002.
 Hun har vedrørende bilag 9, revideret regnskab for sagsøger vedrørende året 2001, forklaret, at renterne fra virksomheden er ført under hendes private forhold, men hun forstod ikke revisors regnskab. Hendes samlede skattepligtige indtægt androg 160.000 kr., hun havde ingen anden indtægt, hun kan ikke redegøre nærmere herfor, men hun levede meget begrænset. Den i bilaget side 6a anførte obligationspost på ca. 400.000 kr. er købt for hendes datters penge.
 Hun ved ikke, hvordan hun fik flere penge til at købe for fra 2000 til 2001 jf. skattesagen for Højesteret.
 Differencen som angivet i bilag 32 vedrørte kun other cost. Det havde ikke nogen betydning. De polske selskaber havde fået deres udeståender.
 Bilag C er et kontoudtog over den konto, hun brugte til alt. Hun brugte den som firmakonto. Hun forstår ikke noget af det, som revisor sagde. De polske virksomheder fik ikke renter af deres enestående hos hende. Dem måtte hun beholde, og dem er der betalt skat af.
 Sagsøger har i påstandsdokument af 26. januar 2016 anført følgende:
 Det gøres gældende, at de beløb skattevæsenet ønsker at forhøje sagsøgers indtægt med reelt er indtægter der er tilfaldet sagsøgers kunder, G1 og G2.
 Det gøres gældende at der siden aftalerne med de pågældende kunder blev indgået i 1995 og fremefter, også for det aktuelle år 2001, var særlige valutamæssige problemer i Polen hvilket medførte, at de pågældende 2 kunder ønskede særlige aftaler med sagsøger.
 Det gøres gældende at kunderne i hovedaftalerne har angivet for store provisionsbeløb og herefter i tillæg har anført de korrekte provisionsbeløb, således at kunderne kunne overføre for store provisionsbeløb til sagsøger der herefter på forskellig vis dels ved betaling af varer, dels ved bankoverførsler og


text:
dels ved kontante overførsler refunderede de for meget betalte beløb til de 2 kunder.
 Det er muligt at de pågældende kunder herved har overtrådt polsk valutalovgivning og det er muligt, at sagsøger ved at følge kundernes ønsker på en måde kan have medvirket til dette.
 Det gøres imidlertid gældende at sagsøger var nødsaget til at indgå kontrakter på disse vilkår.
 Vedrørende agenturaftaler og indtjening:
 Det gøres gældende at sagens bilag 4 og 5 er de korrekte udtryk for ovenstående, nemlig idet der i bilag 4 er anført en provisionssats på 50% der i tillægget er ændret til 8% og i bilag 5 en provisionssats på 30% der i tillægget er ændret til 7%.
 Det gøres gældende at de 7 og 8% er korrekt udtryk for en provisionssats og der henvises i den forbindelse til sagens bilag 7.
 Sagens bilag 8 fastslår disse aftaler hvilket også er bekræftet i sagens bilag 27.
 Allerede på dette punkt kan det derfor anses for at værende dokumenteret, at sagsøger alene har haft en indtægt svarende til det overfor skattevæsenet indtægtsførte og at de for store beløb skyldtes de særlige aftale og at disse beløb er refunderet.
 Vedrørende økonomien:
 Det gøres gældende, at sagens bilag 9, sagsøgers regnskab for 2001, er korrekt udvisende for sagsøgers indtægt.
 Det gøres gældende at sagens bilag 32, en samlet oversigt, jf. de nedenfor fremhævede bilag, dokumenterer at sagsøger løbende har ført regnskab med de for meget betalte provisionsbeløb, og at sagsøger har afregnet disse.
 Det gøres ligeledes gældende, at det af de fremlagte bilag fremgår at disse løbende opgørelser over mellemregningen (other cost) var fremsendt til de 2 kunder og var accepteret af disse 2 kunder.
 De løbende opgørelser og bekræftelser er fremlagt som bilagene 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 19, 21, og 23.
 Som dokumentation for bankoverførsler er fremlagt bilagene 17, 18, 20, 22 og 25.
 Som dokumentation for kontante overførsler er fremlagt bilag 29. Som dokumentation for andre betalinger er fremlagt bilag 24.
 Vedrørende valutaforhold:
 Til dokumentation for at valutaforholdene var specielle er fremlagt bilagene 30 og 31.
 Vedrørende tidligere år:
 Det gøres fortsat gældende, at det må tælle med stor vægt ved bedømmelsen af sagsøgers måde at opgøre regnskabet på, at sagsøger havde tillid, til at måden var korrekt, idet sagsøger dels havde revisor til at udfærdige sine regnskaber, dels tidligere havde lavet regnskaber på samme måde, hvor SKAT havde gennemgået regnskaberne, havde set opgørelsen af "other cost" og ikke havde gjort nogen indsigelser imod dette. Der henvises her til sagens bilag 26.
 Sagsøgte har i påstandsdokument af 27. januar 2016 anført følgende:
 Det påhviler endvidere A at dokumentere, at beløbene "other cost" ikke er erhvervet af hende som indkomst, der er skattepligtig i medfør af statsskattelovens § 4.
 Skatteministeriet gør endvidere gældende, at regnskabs- og bogføringsgrundlaget i As virksomhed lider af sådanne fejl og mangler, at SKAT har været berettiget til at foretage en skønsmæssig forhøjelse af As indkomst i indkomståret 2001.
 A har ikke godtgjort, at den skønsmæssige forhøjelse hviler på et


text:
forkert grundlag eller er åbenbart urimelig, jf. jf. eksempelvis UfR 2009.476/2 H (SKM2009.37.HR) og UfR 2011.1458H (SKM2011.209.HR).
 A har i indkomståret 2001 fået overført i alt kr. 1.147.976,- til hendes konto i Danske Bank, hvoraf kr. 770.062,- angår sagens omtvistede beløb "other cost", jf. Landsskatterettens afgørelse (bilag 1).
 A har anført, at disse overførsler er sket som led i en agenturaftale mellem A og de to polske virksomheder, G1 og G2. I den forbindelse har hun videre anført, at de overførte beløb hidrører fra danske virksomheder, som havde købt ydelser hos de polske virksomheder. Det bestrides som udokumenteret.
 Under sagen for skattemyndigheder har A yderligere anført, at "other cost" beløbene blev overført til hende, så de polske virksomheder kunne anvende disse til køb af maskiner, inventar m.v., når de var på besøg i Danmark, jf. Landsskatterettens afgørelse (bilag 1, side 8). Rigtigheden af disse oplysninger er også udokumenteret.
 Skatteministeriet gør gældende, at A ikke har dokumenteret sin påstand om, at de polske virksomheder alene har deponeret beløbene hos hende, og at beløbene således tilhører virksomhederne.
 Hverken i forbindelse med overførslerne eller ved indsættelsen på A konto er det på nogen måde markeret, at pengene tilhørte virksomhederne og ikke hende. Der foreligger endvidere ingen dokumentation, som kan belyse, at beløbene efterfølgende er tilgået de polske virksomheder,
 Hertil kommer, at overførslerne er betegnet som "other cost", hvorfor denne betegnelse ikke støtter rigtigheden af, at pengene ikke tilhører A. Tværtimod er det ved anvendelsen af denne betegnelse mere nærliggende, at pengene er overført til hende til dækning af hendes omkostninger.
 Indholdet af oplysningerne er i sig selv usædvanligt. G1 og G2 er i forhold til A udenforstående tredjemænd, hvor der mellem parterne udelukkende har været tale om et erhvervsmæssigt samarbejde. Det er derfor ganske usædvanligt, at de to virksomheder skulle indsætte penge - og navnlig så relativt betydelige summer - på As bankkonto. Det usædvanlige heri understreges yderligere af, at indsættelsen på hendes bankkonto sker uden nogen som helst markering eller sikring af, at pengene tilhørte de to polske virksomheder.
 Skatteministeriet gør endvidere gældende, at As egen og efterfølgende regnskabsmæssige opdelinger af beløbene, som er indgået på hendes konto, ikke kan tillægges nogen betydning i denne sag.
 Det regnskabs- og bogføringsmateriale, som er fremlagt under sagens behandling, dokumenterer ikke, at beløbene "other cost" ikke skulle tilhøre A.
 Det gøres også gældende, at det forhold at A i andre indkomstår end 1999 og 2001 ikke er blevet beskattet af "other cost" er uden betydning for afgørelsen af denne sag. I den forbindelse bemærkes, at skattemyndighederne foretog en ansættelse af indkomståret 1999 på et tidspunkt, hvor der endnu ikke var frist for indsendelse af selvangivelse for indkomståret 2000. Ved en efterfølgende kontrol af As virksomhed blev der i 2005 indkaldt materiale for indkomståret 2001. Det skete på et tidspunkt, hvor der ikke længere var adgang til at foretage en skatteansættelse for indkomståret 2000.
 Det forhold, at der ikke er foretaget en skatteansættelse for indkomståret 2000 kan således ikke føre til et andet resultat for indkomståret


text:
2001.
 Skatteministeriet bestrider således, at A måtte have en berettiget forventning om, at hun ikke var skattepligtig af "other cost". SKAT er ikke vedrørende indkomståret 2001 fremkommet med en positiv, entydig og specifik tilkendegivelse om ikke at ville beskatte hende af "other cost", jf. Den juridiske vejledning 2014-2, pkt. A,A.4.3.3, hvorfor hun allerede af denne grund ikke har en berettiget forventning.
 I den forbindelse gøres det videre gældende, at SKATs manglende reaktion overfor As selvangivelse i indkomståret 2000 ikke kan føre til, at hun opnår en berettiget forventning, jf. SKM2013.141.HR, ligesom eventuelle kontrolbesøg under alle omstændigheder ikke skaber en berettiget forventning, jf. SKM2013.850.VLR.
 Det vil også være i åbenbar strid med statsskattelovens § 4 ikke at beskatte det omstridte beløb, jf. UfR 2006.3273H (SKM2006.553.HR).
 Højesteret har ved dom af 11. november 2009 taget stilling til spørgsmålet om sagsøgers skattepligt for indkomståret 1999 af beløbene, der var indsat på kontoen "other costs " hos sagsøger.
 Det fremgår heraf, at Højesteret lagde til grund, at indeståendet på konto "other costs" var indbetalt fra de polske virksomheder, som sagsøger modtog provision fra, og at det forhold og forholdet, at sagsøger ikke holdt beløbet adskilt fra sin øvrige formue, bevirkede, at sagsøger måtte godtgøre, at beløbet ikke tilhørte hende, idet hun havde tilbagebetalt det, eller var forpligtet hertil.
 Højesteret fandt ikke, at sagsøger under den sag havde godtgjort, at beløbet på konto "other costs" ikke tilhørte hende, og sagsøger ansås for skattepligtig af beløbet jf. statsskattelovens § 4.
 Nærværende sag vedrører indkomståret 2001, hvor sagsøger handlede med de samme polske firmaer, og for hvilke handler det samme aftalegrundlag var gældende.
 Sagsøger har under nærværende sag forklaret i overensstemmelse med den for Højesteret afgjorte sag, hvorefter indeståendet på kontoen for "other cost", skulle anvendes til brug for tilfælde af reklamation og til indkøb af maskiner og andre effekter til kontorhold, som de polske firmaer på daværende tidspunkt ikke kunne erhverve i Polen.
 Sagsøger har endvidere forklaret, at beløbene ikke kunne bankoverføres til Polen, og at beløbene måtte hentes af de polske firmaer eller bringes til Polen af sagsøger eller andre. Sagsøger har dog samtidig forklaret, at de danske firmaer, der aftog de polske varer, overførte hele fakturabeløbet til Polen, og at de polske firmaer derefter overførte provision og beløb til other cost til sagsøgers firma.
 Sagsøger har under denne sag bl.a. fremlagt excelark, afregninger for 2001, erklæringer fra de polske selskaber om, hvor meget sagsøger skyldte samt kontoudtog for sagsøgers konto.
 Retten finder ikke, at sagsøger ved den forelagte bogføring og de i øvrigt fremlagte bilag har løftet sin bevisbyrde for, at hun ikke er skattepligtig af det opgjorte beløb.
 Vedrørende sagens omkostninger forholdes som nedenfor bestemt, idet retten kan oplyse, at der er tilkendt et passende beløb til dækning af udgift til advokatbistand 46.875 kr. Retten har ved fastsættelsen taget hensyn til sagens værdi, forløb og udfald.
 Inden 14 dage betaler sagsøger, A, til sagsøgte sagens omkostninger med kr. 46.875.


text:
Overtagelse af buslinje er ikke virksomhedsoverdragelse
 Højesteret fandt i en afgørelse af 24. maj 2016, at virksomhedsoverdragelsesloven ikke fandt anvendelse ved overdragelsen af en buslinje til en ny operatør, idet der ikke blev overdraget væsentlige fysiske elementer - i dette tilfælde busser. Dette gjaldt også, selvom både den nye og den gamle operatør leasede deres busser og derfor ikke overdrog dem.
 Sagen drejede sig om, hvorvidt en række buschauffører kunne påberåbe sig virksomhedsoverdragelsesloven i forbindelse med overdragelsen af driften af en buslinje til en ny operatør. Af udbudsmaterialet for busruten fremgik det, at virksomhedsoverdragelsesloven skulle følges.
 I forbindelse med overdragelsen overtog den nye operatør 19 af 20 buschauffører, der beholdt anciennitet samt løn- og ansættelsesvilkår fra deres tidligere ansættelsesforhold. Derudover overtog den nye operatør også en række aktiver i form af billetborde, chaufførtasker, møntborde og byttepenge til en samlet værdi af ca. kr. 61.000. Derimod blev der ikke overdraget busser til den nye operatør, da både den tidligere og den nye operatør leasede deres busser.
 Umiddelbart efter overdragelsen gik den tidligere arbejdsgiver konkurs. Lønmodtagernes Garantifond henviste buschaufførerne - under henvisning til virksomhedsoverdragelsesloven - til at rette deres krav for ubetalt løn forud for overdragelsen mod den nye arbejdsgiver.
 Ved en virksomhedsoverdragelse i virksomhedsoverdragelseslovens forstand forstås en overførsel af en økonomisk enhed, der bevarer sin identitet. Efter EU-domstolens praksis skal der ved afgørelsen af, om der er sket en sådan overførsel, blandt andet lægges vægt på, hvilken type aktivitet der udføres, og hvilke produktions- eller driftsmåder der anvendes i virksomheden.
 Højesteret udtalte med henvisning til EU-domstolens afgørelse i Liikenne-sagen, at ved aktiviteter som regulær offentlig bustransport, der ikke i det væsentlige er baseret på arbejdskraft, og hvor de fysiske elementer til drift af busruten udgør et væsentligt element i virksomhedsdriften, vil der ikke være tale om en virksomhedsoverdragelse, hvis ikke væsentlige fysiske elementer overføres. Højesteret fandt herefter, at der ikke var overført væsentlige fysiske elementer til drift af busruten, idet den nye operatør ikke overtog busserne.
 Ved vurderingen udtalte Højesteret, at det ikke var afgørende, om ejendomsretten til virksomhedens driftsmateriel er overgået til den, der har overtaget aktiviteten. Der skal derimod lægges vægt på, om det samme driftsmateriel bliver stillet til rådighed for den nye kontraktpart. Højesteret fandt derfor, at det ikke var afgørende, at de væsentligste fysiske elementer - busserne - i den gamle operatørs og den nye operatørs virksomhed var leaset og ikke ejet.
 Højesteret fandt derfor ligesom Landsretten, at der ikke var sket en virksomhedsoverdragelse i virksomhedsoverdragelseslovens forstand.
 Til sidst fandt Højesteret, at det ikke klart fremgik af udbudsmaterialet, at den nye operatør skulle overtage forpligtelserne i forhold til medarbejderne, uanset om der var tale om en virksomhedsoverdragelse i lovens forstand eller ej. Det fremgik ikke af udbudsmaterialet, at den tidligere operatørs medarbejdere skulle kunne påberåbe sig bestemmelserne i kontrakten mellem trafikselskabet og den nye operatør, ligesom der ikke var grundlag for at fastslå, at det var et væsentligt formål at tillægge medarbejderne rettigheder, selvom der ikke var tale om en virksomhedsoverdragelse i lovens forstand.
 Højesteret fandt derfor,


text:
at medarbejderne heller ikke kunne påberåbe sig virksomhedsoverdragelseslovens bestemmelser på baggrund af aftalegrundlaget mellem trafikselskabet og den nye operatør. Højesteret bemærkede yderligere, at aftaler med vilkår om at tillægge tredjemand rettigheder som udgangspunkt kun kan gøres gældende af aftalens parter, medmindre parterne har bestemt andet, eller der er klare holdepunkter for, at det er et væsentligt formål med aftalen.
 Dommen er på linje med hidtidig retspraksis, hvorefter overdragelsen af en opgave i sig selv ikke er tilstrækkelig til, at der er tale om en virksomhedsoverdragelse i virksomhedsoverdragelseslovens forstand, men der skal ske en overdragelse af det for den overdragne aktivitets kendetegnende aktiv, f.eks. busser ved overdragelsen af driften af buslinjer.
 Yderligere viser dommen, at medarbejderne ikke uden videre kan støtte ret på, at det i overdragelsesaftalen er aftalt, at virksomhedsoverdragelsesloven skal finde anvendelse. Såfremt det er ønsket, at medarbejderne skal kunne støtte ret på en sådan aftale, bør det klart fremgå.


text:
Advokaten 4 Der kommer ingen gæster her
 Det er lidt som at gå i kloster – bare meget sjovere. Jon Stokholm pakkede for to år siden de store armbevægelser sammen og byttede titlen som advokaternes formand og rollen som højlydt provokatør ud med højesteretsdommerens næsten rungende tavshed. I landets fineste domstol er han back to basics på et skræmmende men dybt tilfredsstillende højt niveau. Og næsten til rette med sin plads – nederst – i hierarkiet.
 Jon Stokholm kan godt lide at bestemme. Han kan godt lide at tage ordet, føre det og følge det på vej fra sin plads for enden af bordet. At knipse med fingrene og få andre til at brygge kaffen eller skrive sagsudkastet har været en nærmest naturgiven del af hans hverdag, siden han i 1978 fik bestalling som advokat og derfra bevægede sig videre fra Kammeradvokaturen, over jobbet som medindehaver af Lind & Cadovius, til formandsposten for alle landets advokater.
 For to år siden sagde han farvel til den del af livet. Efter fire prøvevoteringer i Højesteret var jobbet som højesteretsdommer hans. Det samme var retten til selv at koge vandet til teen og stort set kun ytre sig via de domme, han er med til at fælde. - Jeg kan godt lide at bestemme, ja! Og det her sted bestemmer man allermindst, lyder det fra Jon Stokholm, efterfulgt af den latter, en kollega engang karakteriserede som en meget, meget voldsom udladning af luft og lyd.
 Latteren er der endnu, men den er i højere grad end tidligere forvist til det godt gemte kontor og frokoststuen, hvor der ofte tales med store bogstaver, mens tænderne sættes i de medbragte madpakker. Som højesteretsdommer ytrer man sig i det offentlige rum primært gennem sine domme, og selve retshandlingen foregår bag en maske af tavshed og tilsyneladende følelsesimmunitet. At slippe latteren fri eller hilse lidt for hjerteligt på en af de advokater, der møder op foran de høje dommere, går ikke. Advokater får et nådigt nik og et ”godmorgen” kl. 9. Bliver velkomstsmilet lidt for bredt, risikerer dommeren – og det har Jon Stokholm været lige ved – at ryge i klageretten.
 - Jeg kan jo godt lide advokater, så det nådige nik skal man lige vænne sig til. Her er vi upartiske, og når vi går i gang, sidder vi fuldstændig stenagtigt og lytter. Også på en vis portion sludder! Som procederende advokat i Højesteret er du helt alene. Der er ingen, der hjælper dig på rette vej, hvis du er på vej ud ad et sidespor. Ingen siger noget, ingen bryder ind, og for en advokat føles det, som om der er milevidt fra skranken, hvor han står, og op til os dommere. Vi kan måske virke skræmmende, siger Jon Stokholm.
 Jon Stokholm ved, hvad han taler om. 20 år før han selv satte sig blandt de 18 øvrige højesteretsdommere, fik han som advokat møderet for Højesteret og stod ”hundenervøs og skrækslagen” foran dommerne. Følelsen sidder stadig i kroppen, men blev, typisk for Jon Stokholm,


text:
ikke en hindring men en spore. Han udfordrede sine kommende kolleger i en række sager, primært inden for det erhvervsliv en pæn del af hans profil og portefølje som advokat hang på.
 Han har haft klienter som Danmarks Radio, DONG, DFDS, Midtbank og staten. Desuden var han bisidder i blandt andet Tamil-sagen, Himmerlandsbank-sagen og Færø-banksagen.
 - For min selvforståelse var det væsentligt at møde for Højesteret. Jeg har jævnligt procederet for de rød-kappe-klædte og indimellem nok tabt styrtende med salærkroner, men for en advokat er det en intellektuel udfordring at stå her. Det faglige niveau er højt og meget tilfredsstillende.
 I Advokatrådet, som Jon Stokholm var medlem af fra 1991–1997 og i 1999 blev formand for, var han kendt som provokatøren. Selv om både provinsens og de københavnske advokater støttede ham, da han – stik imod alle traditioner – vendte tilbage til rådet som formand, fik mere end ét medlem af standen rødvinen galt i halsen, når formanden bramfrit talte om ”advokaternes betonagtige juridiske faglighed” og deres manglende vilje til at se, at verden omkring dem ændres i hastig takt. Advokater var, mente formanden – og det mener han i øvrigt stadig – bedst tjent med at lægge pindsvinetaktikken bort og se virkeligheden i øjnene.
 - Jeg så min rolle i rådet som politikeren, der skulle ruske op i advokaternes selvopfattelse og få dem til at se sig selv lidt mere som professionelle servicevirksomheder. Branchen var tjent med at komme ud i det åbne. For advokater, som de er flest, er faktisk rimeligt begavede, moralske og engagerede mennesker, der godt kan tåle det. Jeg var ikke enig med dem, der mente, at den, der lever skjult, lever godt, siger Jon Stokholm.
 Som formand for Advokatrådet vakte han også furore, da han luftede ideen om, at andet end en traditionel juridisk embedseksamen kunne føre til en bestalling. Og helt galt blev det, da formanden sagde, at advokaternes traditionelle skødeskrivning var uden synderlig værdi for klienterne. Jon Stokholm mente, at den ydelse ville kunderne nok også i fremtiden gerne honorere deres advokat for – hvis de vel at mærke kunne dokumentere, at der med i prisen var egentlig juridisk rådgivning og ikke bare et stykke papir, sekretæren havde stået for.
 Jon Stokholm fik ret. Og selv om det stadig gjorde ondt på et par af medlemmerne, hver gang deres formand leverede noget, der mindede om en mindre kioskbasker til avisernes erhvervssider, så fik Advokatrådet i Jon Stokholms tid et skarpere fokus på branchens kerneværdier og en klarere profil i offentligheden.
 - Min rolle var meget udadvendt, og journalisterne kunne altid få en kommentar fra mig, hvis det var et emne, jeg kunne sige noget fornuftigt om. Jeg så ikke min rolle som et filter mellem rådet og offentligheden.
 I dag er de store armbevægelser pakket sammen til fordel for the understatement. En højesteretsdommer lever en tilværelse i afsondrethed og regelmæssighed, trods de meget forskellige sager. Hjulene i maskineriet drejer, man ser sine dommerkolleger, advokaterne, der møder, når der arbejdes i retten, de


text:
10 dommerfuldmægtige, der er tilknyttet retten, samt en flok studenter, der går til hånde.
 - Der kommer ingen gæster her, og ingen mailer til mig. Undtagen min kone og mine venner, der vil vise, at de husker mig. Vi lever en afsondret tilværelse, nogle gange lidt ensomt. Næsten som at gå i kloster. Jeg ser ingen parter i sagerne men kun advokater, og når vi går i gang med en sag er hele banen på forhånd kridtet fuldstændig op, siger Jon Stokholm, der – stik imod skeptikernes forventning – stortrives.
 - Jeg glæder mig hver dag til at tage herhen. Tonen mellem kollegerne her er rå men hjertelig. Det er en intellektuel kappestrid, hvor vi lopper hinanden op, og at sige, at dommere ikke har temperament, er bestemt ikke rigtigt. Bølgerne kan godt gå højt her. Det er meget udfordrende for ens ego, siger Jon Stokholm.
 De yngste højesteretsdommere har typisk to sager om ugen, hvorimod de senere i voteringsrækken er med i så godt som alle afdelingens sager. Når retten er sat, arbejdes der i den mellem kl. 9 og 14 i retssalen. Her procederer advokaterne deres sag. De fire senest tilkomne dommere, heriblandt Jon Stokholm, står for alt det forberedende rugbrødsarbejde. Her har ingen specialer. Man forventes at vide noget om alt. Eller at finde det, efter en dag med næsen begravet i bøgerne.
 Selve voteringen foregår i højtidelighed. Stående på sin plads i dommerskranken med kappe på, for låst dør og uden tilhørere, bortset fra en fuldmægtig til at føre voteringsprotokollen. Yngste voterende rejser sig først, redegør for sagen uden afbrydelse fra de øvrige dommere, i alt mellem tre kvarter og tre timer. Og gør sig klar til efter alders anciennitet at få splittet sin argumentation ad af kollegerne – uden mulighed for genmæle – altså bortset fra ved frokostbordet. Herefter er der en uformel konference om affattelsen af dommen og dens begrundelse. Det mekanisk redaktionelle udføres af førstvoterende.
 - Du skal kunne tåle, at de andre tager alle svaghederne ved dit synspunkt op. Man kan godt sige ”jeg voterer under tvivl”, men så forventes det også, at du redegør for tvivlen, hvor den er, og præmisserne for den. I min første sag lå de tre dommere, der voterede efter mig, på en anden linje end jeg, og jeg nåede da lige at tænke, om det var mig, der var fuldstændig åndssvag?
 - Når der er flertal og mindretal, og der skal skrives to afvigende begrundelser, handler det om at kunne trække en sag så skarpt op, at to synspunkter står fuldstændig klart over for hinanden. Ambitionsniveauet er skræmmende højt. Vi kan godt sidde og høvle mange timer om et par sider i en dom. Trangen til perfektion er stor, men det er hjælpsomheden og lydhørheden over for andres synspunkter også. Man lytter til hinanden, og de ældre dommere spørger os ”hvad mener de unge mennesker?” Faktisk er det forbløffende så ofte vi er enige, på trods af forskelle i baggrund og karriereforløb, alder, køn og politisk


text:
ståsted, siger Jon Stokholm, der er en varm tilhænger af den danske tradition for korte domme, der skærer helt ind til benet.
 - Visionen her er at finde den professionelle løsning, det samfundsmæssigt rigtige resultat. Vi laver i en vis forstand den underliggende retspraksis til Folketinget, det man kunne kalde den ukontroversielle baggrundsret. Er Folketingets politikere utilfredse, så kan de blot lave den retstilstand, vi fastslår, om. Det så vi for eksempel i forhold til strafferammerne.
 Blandt dommerne her er der en enorm ansvarsfølelse over for embedets stilling i samfundet, og vi mener, vi gør brugerne en stor tjeneste ved at skrive korte og forhåbentlig klare domme. Men vi er blevet bedre til at uddybe begrundelserne i forhold til tidligere. Mange synspunkter, der ikke er af bærende betydning for dommens resultat, når ikke videre end til os selv og protokollen, men kan tjene os til inspiration i en mulig senere sag om et lignende spørgsmål. Og sådan skal det være, siger Jon Stokholm.
 De korte domme er dog også med til at holde kadencen i en ret, hvor mængden af sager truer med at vokse kapaciteten over hovedet. Højesteret har, efter Jon Stokholms mening, for mange sager, ikke mindst skattesager af rent ligningsmæssig karakter, med et grundlag så tyndt, at de slet ikke burde havne for landets højeste domstol.
 - Skattesager, der ikke er af overvejende retlig eller principiel karakter, bør, ligesom de fleste erhvervssygdomssager, kunne henvises til andre instanser. Som advokatrådsformand stod jeg godt nok og råbte op om, at det da ikke kunne være rigtigt, at skattesagerne, der berører så mange mennesker og en så stor del af bruttonationalproduktet, ikke skulle i Højesteret. Men vi har ganske enkelt for mange af den slags sager i dag. Eller, om man vil: de forkerte af slagsen. Højesteret skal aflastes, vi har alt for travlt, mener Jon Stokholm.
 Også dialogen med landets politikere, navnlig Folketingets Retsudvalg, kunne, efter hans mening, godt flyde bedre.
 - Der skal være afstand, men der kunne godt skabes en anden respekt og forståelse for hinandens arbejdssituation og stilling i bred forstand. Og at gøre noget ved det, er nok så meget op til os. I Norge for eksempel er der både i Stortinget og i befolkningen en helt anden respekt om Højesteret.
 Flere penge at rutte med
 Selv om Jon Stokholm meget bevidst og i stor respekt for embedet og sine kolleger har tonet i hvert fald de mere højrøstede provokationer ned, rykker det stadig i tålmodigheden indimellem.
 Det nager, når det offentliges hjul drejer alt for langsomt, og højesteretsdommeren ikke kan få en ny udgave af Karnov til computeren, fordi styrelsen, der sidder på pengekassen helst skal købe stort ind, så hvis nu dommeren i Ringkøbing også beslutter sig for at bestille samme program, kan man måske slå lidt af prisen ...
 - Herinde bruger vi ikke statens penge, hvis vi kan blive fri for det! Her er ingen penge, heller ikke til at ”netværke” med fremmede retter, som andre tilsvarende domstole ude i verden


text:
gør det. Hvis jeg skulle ønske én ting anderledes herinde, så er det, at det var lidt mindre økonomisk småligt. Jeg kunne godt tænke mig, at rigets fornemste domstol ikke på det bevillingsmæssige skulle leve med laveste fællesnævners princip, siger Jon Stokholm, der også kunne drømme om, at Højesteret med tiden kunne blive en lidt mere moderne arbejdsplads.
 For eksempel kunne parløbet med de ti dommerfuldmægtige godt være tættere.
 - Alle dommere her har meget at give. Det kunne være lærerigt for dommerfuldmægtigene og aflastende for os dommere, hvis vi samarbejdede på en anden måde, lyder ønsket fra dommeren, der for lang tid siden gjorde op med sig selv, at provokationens vej nok ikke var den mest farbare vej bag de tykke mure.
 Godt nok synes kollegerne, han stadig er temmelig tydelig i sine holdninger – også når der diskuteres kunst, kultur og politik i frokoststuen – men i Højesteret laver man nu engang ikke tingene om uden meget god grund.
 So we always did er et princip, der holdes i hævd. Og ofte, det må selv de utålmodige unge dommere erkende, med god grund. For eksempel ligger det dybt indlejret i kulturen, at man af respekt for funktionen som højesteretsdommer ikke udtaler sig i øst og vest om rigets retspolitik.
 - Man kommer ikke med bombastiske kioskbaskerudtalelser, men pålægger sig selv en vis tilbageholdenhed. Fordi alt, hvad du siger som højesteretsdommer, kan blive taget til udtryk for, hvad hele kollegiet mener. Det ville ikke være rimeligt. Du er én ud af 19, bare et lille hjul i maskineriet, og når vi går ud ad døren her, er vi jo ikke andet end en flok grå mus i blå lodenfrakker. Sådan skal det være i et demokratisk samfund.
 Tolerancen er stor
 For Jon Stokholm var den største overraskelse med mødet med Højesteret ikke traditionerne, men det faglige ambitionsniveau, der viste sig at være endnu højere end forventet. Her skal spidses ører og pen, for at hægte sig på, men tolerancen er stor, og man bliver lukket ind i kollegiet på lige fod med de andre. Også selv om det formelle hierarki står i fuldt flor på en i dagens Danmark nærmest kuriøs måde.
 Dueslag til posten og kontorer fordeles her efter anciennitet. Jon Stokholms kontor er dog et af de pænt store, men er til gengæld gemt godt væk for enden af en mørk gang. Ingen andre dommere ville have det, så det snuppede han og satte sine egne privatmøbler og kunst ind i det. Stedets almindelige møblement er nemlig – i modsætning til 1. afdelings retssal og dommerværelse – ikke hjemfaldent til præmiering for design eller udførelse. Og kontorerne til de ”unge mennesker” konkurrerer i ussel- og lidenhed. For dem, der kan huske Justitsministeriet, før verden gik af lave, vækker stedet minder.
 - Jeg har ikke helt vænnet mig til hierarkiet endnu, men jeg er sikker på, at man kan. Ligesom man vænner sig til at lave teen selv eller krydse af på køleskabet, når man tager en sodavand.


text:
Når man er vant til at sidde for bordenden og være den, der prøver grænser af, er det ikke så let at være ”stik i rend-dreng”.
 Drømmen om et job som dommer i Højesteret er måske nok en livsdrøm. I hvert fald blev den nærmest podet ind i barnet af mormor, der tit talte om morfar, der havde været højesteretsdommer. Den yngre Jon Stokholm drømte godt nok mest om at læse statskundskab og rejse med udenrigstjenesten, men juraen kom på tværs – og med den en karriere af de mere usædvanlige.
 - Jeg har været heldig og har fået lov til at prøve mange spændende ting i mit arbejdsliv. At blive højesteretsdommer var et personligt udviklingsprojekt, jeg havde overvejet længe. Jeg kunne dårligt se, jeg kunne nå længere som advokat, og jeg trængte til at få hands on på det juridiske arbejde igen. For ikke at miste jordforbindelsen fuldstændig. Det her job er meget back to basics på et højt niveau, og jeg er startet på en ny livsbane, som jeg trives med. Det er lidt som at begynde på en ny uddannelse igen, siger Jon Stokholm, der kvier sig ved at tale om den intellektuelle prestige, der følger med, når man hver dag omgiver sig med nogle af landets skarpeste hoveder – og i øvrigt også selv er forsynet med et af dem.
 - Den, der har evnen, har også pligten, og æren er jo som bekendt det fagreste træ i skoven. Men jeg kan da ikke sige mig fri for indimellem at tænke, at det her, gjorde du da ikke så dårligt ...
 Jon Stokholm blev dommer i Højesteret i 2003. Var frem til da medindehaver af advokatfirmaet Lind & Cadovius.
 Juridisk embedseksamen 1975. Bestalling som advokat 1978, samme år møderet for landsretten.
 Fik i 1983 møderet for Højesteret.
 Var i årene 1975-80 tilknyttet Kammeradvokaturen, derefter advokatfirmaer. Har hovedsageligt beskæftiget sig med erhvervslivet og blandt andre rådgivet Finansministeriet, en række større erhvervsvirksomheder, banker, amter og kommuner.
 Bisidder i Tamil-sagen, Himmerlandsbank-sagen og Færøbank-sagen.
 Medlem af Advokatrådet 1991-1997 og formand for samme 1999-2003.
 Jon Stokholm er 54 år.


text:
Portal om Den Europæiske Menneskerettighedskonvention | Abort
 Mette Frederiksen vil lukke de muslimske friskoler – Ekstra Bladet
 B.T.Mette Frederiksen vil lukke de muslimske friskolerEkstra BladetMen Mette Frederiksens forslag kan dog være i strid med både grundloven og Den Europæiske Menneskerettighedskonvention. Det er [...]
 Udfærdiget af Nyhedsrobot
 Juraekspert skyder DF's flygtningestramning ned | BT Politik – www ... – B.T.
 Juraekspert skyder DF's flygtningestramning ned | BT Politik – www ...B.T.Retten til et familieliv gælder alle flygtninge, siger Institut for Menneskerettigheder.and more » Source: Google News [...]
 Juraekspert skyder DF's flygtningestramning ned – B.T.
 Juraekspert skyder DF's flygtningestramning nedB.T.Men alle flygtninge har ifølge Den Europæiske Menneskerettighedskonvention ret til hurtig familiesammenføring. Tre år kan ikke betegnes som hurtigt, mener Institut [...]
 Juraekspert skyder DF's flygtningestramning ned – Kristeligt Dagblad (abonnement)
 Juraekspert skyder DF's flygtningestramning nedKristeligt Dagblad (abonnement)Men alle flygtninge har ifølge Den Europæiske Menneskerettighedskonvention ret til hurtig familiesammenføring. Tre år kan ikke betegnes som hurtigt, [...]
 Menneskerettighedsdommer: Danmark kan påvirke vores domme – Ekstra Bladet
 Menneskerettighedsdommer: Danmark kan påvirke vores dommeEkstra BladetDe seneste år har Højesteret med henvisning til domme fra Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol i Strasbourg eksempelvis afvist at udsende [...]
 Menneskerettighedsdommer: Danmark kan påvirke vores domme ... – Ekstra Bladet
 Menneskerettighedsdommer: Danmark kan påvirke vores domme ...Ekstra BladetDanmark benytter næsten ikke muligheden for at præsentere synspunkter til sager ved menneskerettighedsdomstol.and more » Source: Google News Dansk
 Menneskerettighedsdommer: Danmark kan påvirke vores domme – Børsen Online
 Menneskerettighedsdommer: Danmark kan påvirke vores dommeBørsen OnlineDe seneste år har Højesteret med henvisning til domme fra Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol i Strasbourg eksempelvis afvist at udsende [...]
 Menneskerettighedsdommer: Danmark kan påvirke vores domme – Kristeligt Dagblad (abonnement)
 Menneskerettighedsdommer: Danmark kan påvirke vores dommeKristeligt Dagblad (abonnement)Men når domstolen i Strasbourg afsiger den slags domme, sker det ved at fortolke den knap 70 år [...]
 Enhedslisten og Alternativet isolerer sig i godhedens elfenbenstårn – Berlingske
 BerlingskeEnhedslisten og Alternativet isolerer sig i godhedens elfenbenstårnBerlingskeIfølge Artikel 15 i Den Europæiske Menneskerettighedskonvention må stater ignorere de fleste af individets rettigheder under offentlige faretilstande. [...]
 Ekspert: DF's fodlænke-forslag kan være i strid med menneskerettigheder – Berlingske
 Ekspert: DF's fodlænke-forslag kan være i strid med menneskerettighederBerlingske... i det her forslag,« siger Jacob Mchangama og fortsætter: »Jeg vil også sætte spørgsmålstegn ved, om [...]
 Ekspert: DF's fodlænke-forslag kan være i strid med ... – Berlingske – Berlingske
 BerlingskeEkspert: DF's fodlænke-forslag kan være i strid med ... – BerlingskeBerlingskeDansk Folkeparti vil nu give Politiets Efterretningstjeneste mulighed for give mistænkte fodlænke på. Også selvom [...]
 Er religionsfrihed nu en by i Rusland? – Kristeligt Dagblad (abonnement)
 Kristeligt Dagblad (abonnement)Er religionsfrihed nu en by i Rusland?Kristeligt Dagblad (abonnement)I mandags faldt der dom i en historisk retssag, som erklærer Jehovas Vidner for en [...]
 Er religionsfrihed nu en by i Rusland? – Kristeligt Dagblad – Kristeligt Dagblad (abonnement)
 Kristeligt Dagblad (abonnement)Er religionsfrihed nu en by i Rusland? – Kristeligt DagbladKristeligt Dagblad (abonnement)I mandags faldt der dom i en historisk retssag, som erklærer Jehovas [...]
 Nervøs domstol sender burka-spørgsmål videre til de enkelte stater – Berlingske
 BerlingskeNervøs domstol sender burka-spørgsmål


text:
videre til de enkelte staterBerlingskeKonkret drejer det sig om fire forskellige artikler i Den Europæiske Menneskerettighedskonvention – hvoraf de mest vigtige [...]
 Derfor er det svært at ændre konventionen – Berlingske
 BerlingskeDerfor er det svært at ændre konventionenBerlingskeGennem de sidste 40 år har EMD udviklet massevis af nye regler med udgangspunkt i de kortfattede bestemmelser, som [...]
 Derfor er det svært at ændre konventionen – Berlingske – Berlingske
 BerlingskeDerfor er det svært at ændre konventionen – BerlingskeBerlingske64 i den danske grundlov fastslår, at domstolene alene skal »rette sig efter loven«. Hermed udtrykkes den [...]
 Derfor er det svært at træde ud af konventionen – Berlingske – Berlingske
 BerlingskeDerfor er det svært at træde ud af konventionen – BerlingskeBerlingske»Man kan nemlig ikke 'bare' ændre Menneskerettighedskonventionen. Den er tiltrådt af 47 medlemsstater med meget [...]
 Derfor er det svært at træde ud af konventionen – Berlingske
 BerlingskeDerfor er det svært at træde ud af konventionenBerlingskeGennem de sidste 40 år har EMD udviklet massevis af nye regler med udgangspunkt i de kortfattede [...]
 Spionsag: Kan staten tillade sig at beholde Arne Herløv Petersens dagbog, 35 ... – Politiken.dk
 Politiken.dkSpionsag: Kan staten tillade sig at beholde Arne Herløv Petersens dagbog, 35 ...Politiken.dkMen Dansk Forfatterforening vil nu have ombudsmanden til at revurdere, om staten kan [...]
 Socialdemokraternes kontroversielle forslag kan være ulovligt – B.T.
 B.T.Socialdemokraternes kontroversielle forslag kan være ulovligtB.T.Fordi det er i strid med både Grundloven, Den Europæiske Menneskerettighedskonvention og Friskoleloven. Han blev derfor overrasket over at læse [...]
 Socialdemokraternes kontroversielle forslag kan være ulovligt | BT ... – B.T.
 B.T.Socialdemokraternes kontroversielle forslag kan være ulovligt | BT ...B.T.Socialdemokratiet vil fjerne den offentlige støtte til muslimske friskoler, der har mere end 50 pct. elever af [...]
 Eksminister scorer dansk topstilling: Nu bliver han modsagt af politikere – B.T.
 B.T.Eksminister scorer dansk topstilling: Nu bliver han modsagt af politikereB.T.»I Den Europæiske Menneskerettighedskonvention vil vi godt have skrevet ind, at man kan udvise folk, selv [...]
 Far frifundet for injurier i Strandmølleskolen-sagen – DR Bornholm
 DR BornholmFar frifundet for injurier i Strandmølleskolen-sagenDR Bornholm... skriver i en pressemeddelelse, at ingen af udtalelserne derfor er strafbare efter bestemmelserne i straffelovens § 267 [...]
 Far frifundet for injurier i Strandmølleskolen-sagen | Fyn | DR – DR Bornholm
 DR BornholmFar frifundet for injurier i Strandmølleskolen-sagen | Fyn | DRDR BornholmØstre Landsret frifandt i dag en far for injurier og ændrede således byrettens dom.and [...]
 Norsk juraprofessor: Domstolene truer menneskerettighederne – Kristeligt Dagblad (abonnement)
 Kristeligt Dagblad (abonnement)Norsk juraprofessor: Domstolene truer menneskerettighederneKristeligt Dagblad (abonnement)Danske Højesteret nægtede den 31. maj 2017 udlevering af tre rumænere. Fængselsforholdene i Rumænien var så dårlige, [...]
 Iraner på tålt ophold taber strid om erstatning i Højesteret – DR
 DRIraner på tålt ophold taber strid om erstatning i HøjesteretDRFor det er ikke enhver krænkelse af Den Europæiske Menneskerettighedskonvention, der medfører krav om godtgørelse, lyder [...]
 Iraner på tålt ophold taber strid om erstatning i Højesteret | Nyheder ... – DR
 DRIraner på tålt ophold taber strid om erstatning i Højesteret | Nyheder ...DREn iransk mand krævede erstatning efter


text:
at have opholdt sig fem år i [...]
 Iraner på tålt ophold taber strid om erstatning i Højesteret – Ekstra Bladet – Ekstra Bladet
 Ekstra BladetIraner på tålt ophold taber strid om erstatning i Højesteret – Ekstra BladetEkstra BladetFor det er ikke enhver krænkelse af Den Europæiske Menneskerettighedskonvention, der [...]
 Iraner på tålt ophold taber strid om erstatning i Højesteret – Ekstra ... – Ekstra Bladet
 Ekstra BladetIraner på tålt ophold taber strid om erstatning i Højesteret – Ekstra ...Ekstra BladetEn iransk mand krævede erstatning efter at have opholdt sig fem [...]
 Iraner på tålt ophold taber strid om erstatning i Højesteret – Ekstra Bladet
 Ekstra BladetIraner på tålt ophold taber strid om erstatning i HøjesteretEkstra BladetFor det er ikke enhver krænkelse af Den Europæiske Menneskerettighedskonvention, der medfører krav om [...]
 Iraner på tålt ophold taber strid om erstatning i Højesteret – JydskeVestkysten
 Iraner på tålt ophold taber strid om erstatning i HøjesteretJydskeVestkystenFor det er ikke enhver krænkelse af Den Europæiske Menneskerettighedskonvention, der medfører krav om godtgørelse, lyder [...]
 Iraner på tålt ophold taber strid om erstatning i Højesteret – Nordjyske – NORDJYSKE
 NORDJYSKEIraner på tålt ophold taber strid om erstatning i Højesteret – NordjyskeNORDJYSKEEn iransk mand krævede erstatning efter at have opholdt sig fem år i Center [...]
 Statsministeriet blandes ind i sag om adskilte asylansøgere – Altinget.dk (abonnement)
 Altinget.dk (abonnement)Statsministeriet blandes ind i sag om adskilte asylansøgereAltinget.dk (abonnement)BARNEBRUDE: Lars Løkke Rasmussen (V) oplyser i et svar til Folketinget, at Statsministeriet tidligt i forløbet [...]
 Statsministeriet blandes ind i sag om adskilte asylansøgere – Altinget – Altinget.dk (abonnement)
 Altinget.dk (abonnement)Statsministeriet blandes ind i sag om adskilte asylansøgere – AltingetAltinget.dk (abonnement)BARNEBRUDE: Lars Løkke Rasmussen (V) oplyser i et svar til Folketinget, at Statsministeriet tidligt [...]
 Statsministeriet trækkes ind i sag om Støjbergs ulovlige instruks – Ekstra Bladet
 Ekstra BladetStatsministeriet trækkes ind i sag om Støjbergs ulovlige instruksEkstra BladetHer fremgår det, at Statsministeriet tidligt i forløbet modtog oplysninger, der viste, at Støjbergs instruks [...]
 Christine Goodwin mod Storbritannien, sagsnummer 28957/95, storkammeret


text:
Motivation for advokathædersprisen - Dreyersfond
 Dreyersfond / Nyheder / Motivation for advokathædersprisen
 Dreyers Fonds advokathæderspris tildeles i år præsident for Højesteret Thomas Rørdam.
 Af Claus Barrett Christiansen, advokat, partner og medlem af Dreyers Fonds bestyrelse
 Det er usædvanligt, at Dreyers Fond uddeler advokathædersprisen til en prismodtager, som ikke er advokat, og ikke har været det siden 2002. Thomas Rørdam har dog en lang og flot karriere bag sig som advokat og forsvarer i over 20 år, inden han udnævntes som dommer ved Højesteret i 2002 og senere i 2017 blev valgt som præsident for Højesteret.
 Thomas Rørdam er som advokat kendt for en række spektakulære sager, herunder som forsvarer i Plejebo sagen, Blekingegade sagen og sagen mellem Erik Clausen og rockeren ”Jønke” samt en lang række andre sager, store som små. De store hvor han viste sin eminente juridiske dygtighed, sin sans for detaljer og sin evne til at overskue store sagskomplekser. De små hvor han viste socialt engagement, og hjalp også der, hvor der ikke var prestige og nævneværdig økonomi involveret.
 Sideløbende med advokatkarrieren har Thomas Rørdam været fagligt engageret i advokatbranchen som medlem af Advokatrådet, en række forskellige udvalg under Advokatrådet herunder Retsplejeudvalget og Menneskerettighedsudvalget, Den Grønlandske Retsvæsenskommission, Udvalget vedr. Politiets Efterretningstjeneste.
 Han sidder også i bestyrelsen for Thorvaldsens Museum og bestrider en lang række andre tillidshverv.
 Sideløbende har Thomas Rørdam skrevet artikler og lærebøger om så forskellige emner som pant, proces og strafferet, og han har været mangeårig ekstern lektor på Københavns Universitet og undervist i andre sammenhænge og gør det stadig.
 En advokatkarriere som selvstændigt berettiger til modtagelse af vores hæderspris, og en karriere hvor en ubestridelig faglig dygtighed har spillet sammen med en væsentlig samfundsmæssig involvering og et stort advokatfagligt engagement.
 Karriereskiftet fra advokat til dommer har i mindst samme grad medført involvering i, og påvirkning af, advokatbranchen om end på en anden vis end i virket som advokat.
 Thomas Rørdam har fortalt, at fravalget af advokatgerningen til fordel for en udnævnelse som dommer for Højesteret – som den dengang i 2020 kun 3. advokat i Højesterets historie – ikke så meget var et fravalg som et fremsyn, hvor advokathvervet havde givet store oplevelser og udfordringer og stillet ambitioner, men pakken som jurist ville i de næste 20 år blive mere komplet med et skifte til dommergerningen.
 Thomas Rørdam har i Højesteret væsentligt medvirket til en fortsat proces, hvor Højesteret følger med tiden, og hvor dommene nu i højere grad bliver afsagt i en form, så de kan læses og forstås af også ikke-jurister, og hvor dommene begrundes, så de i større grad kan danne præjudikat og skabe forudsigelighed i retstilstanden og fastholde respekt om embedet i en tid, hvor domstole, dommere og domme i stigende grad politiseres af de folkevalgte politikere.
 Thomas Rørdam har sideløbende med det traditionelle dommerarbejde i sin næsten 20-årige karriere som højesteretsdommer fortsat været involveret i advokatbranchens udvikling, og måske specielt i relation til forsvarsadvokaterne. Dette har han gjort ved altid velargumenterede indlæg i debatten om, hvordan branchen skal huske


text:
på evigtgyldige dyder som ordentlighed og faglighed fremfor at skeje ud og spille hasard med branchens renommé.
 Det kræver stor faglig indsigt, erfaring og et samfundsmæssigt perspektiv, når man som præsident i Højesteret udtaler sig om ordentlighed i advokatbranchen, og det forhold at branchen lytter viser, at Thomas Rørdam selv besidder alle de egenskaber, han prædiker.
 Thomas Rørdam har gennem årene dygtigt skubbet til en nødvendig transformation af advokatbranchens omdømme, og på den vis er Thomas Rørdam fortsat, uden titel af advokat, vigtig og relevant for advokatbranchen, og et forbillede som branchen kan spejle sig i.
 Retsstaten har brug for en dygtig advokatbranche med et ordentligt omdømme, mener Thomas Rørdam, og det har domstolene også for at processen ved Højesteret og de øvrige domstole kan fungere optimalt.
 Thomas Rørdams mangeårige bidrag til at holde advokatbranchen på den rette vej, og hans bedrifter som advokat og højesteretsdommer, fortjener respekt, og også en hæderspris. Og så er vi glade for, at der med Thomas Rørdam sidder en tidligere advokat som præsident for Højesteret. Stort tillykke med hædersprisen.
 Arkitekthædersprisen 2020


text:
07 May 2015 08:40
 29 Apr 2015 14:38
 1. afdeling, 304/2013
 To personer solgte et litauisk selskab til et dansk selskab, som de to personer også ejede. Sagen vedrører, hvor stort et skattepligtigt tilskud det danske selskab skulle beskattes af. Det danske selskab var enig med SKAT i, at det danske selskab havde købt det litauiske selskab til under markedsprisen.
 Det danske selskab havde købt det litauiske selskab for 180.000 kr.
 Skattemyndighederne havde ansat værdien af aktierne i det litauiske selskab til 980.000 kr.
 Der var under retssagen foretaget syn og skøn. Skønsmanden havde vurderet, at aktiernes værdi for det danske selskab var ca. 930.000 kr., og at værdien for en uafhængig tredjemand var ca. 572.000 kr. Forskellen mellem disse to beløb beroede navnlig på, at den ene anpartshavers ægtefælle og den anden anpartshaver havde kontakter til potentielle danske kunder.
 Højesteret udtalte, at kundekontakterne også ville have haft betydning ved salg til tredjemand, og at det danske selskab ikke har godtgjort, at der ved salg til tredjemand ikke kunne være opnået en pris på ca. 930.000 kr. Højesteret fastslog herefter, at der ikke var grundlag for at tilsidesætte skattemyndighedernes skønsmæssige ansættelse af aktiernes værdi.
 Den juridiske vejledning 2015-1 C.C.6.4.1.2
 Den juridiske vejledning 2015-1 C.D.11.1.3
 Den juridiske vejledning 2015-1 C.B.3.5.4.4
 Marianne Højgaard Pedersen, Thomas Rørdam, Poul Dahl Jensen, Lars Hjortnæs og Kurt Rasmussen
 I tidligere instanser er afsagt dom af byretten den 11. april 2012 og af Vestre Landsrets 6. afdeling den 11. juli 2013.
 H1 har for Højesteret frafaldet sit anbringende om, at det udgiftsniveau, der fremgår af regnskaberne for H2, og som har ligget til grund for skønsmandens beregninger, ikke var markedssvarende.
 I Landsskatterettens kendelse af 13. februar 2009 er anført følgende om den talmæssige opgørelse, som ikke er gengivet fuldt ud i byrettens dom:
 Retten skal bemærke, at skattecentret, på baggrund af resultaterne for 1999, 2000 og 2001 samt med en kapitaliseringsfaktor svarende til en forventet levetid på 3 år, har beregnet goodwill til 690.000 kr. Der henvises i det hele til skattecentrets beregning af goodwill. Retten skal yderligere bemærke at parterne er enige om, at selskabets indre værdi i 2001 udgjorde ca. 290.000 kr.
 Herefter findes aktierne passende at kunne ansættes til 980.000 kr., hvoraf goodwill udgør 690.000 kr. Da selskabet alene har betalt 180.000 kr. for de erhvervede aktier beskattes selskabet af differencen mellem den ansatte værdi og det betalte, i alt kr. 800.000 efter statsskattelovens § 4, stk. 1, litra c.
 Skønsmanden, statsautoriseret revisor SK, har i sin erklæring af 27. januar 2011 ved besvarelsen af spørgsmål 1 anført bl.a.:
 Kan der antages at have været et almindeligt marked primo 2002 for handel mellem uafhængige parter af de samlede kapitalandele i selskaber med en tilsvarende aktivitet som i det litauiske selskab H2?
 Syns- og skønsmanden bedes i forbindelse med besvarelsen af spørgsmål 1 redegøre for den generelle markedssituation for trikotageselskaber i Litauen primo 2002 og for i hvilket omfang, oplysninger om den generelle markedssituation har influeret på syns- og skønsmandens konklusion.
 Ved besvarelse af spørgsmål


text:
1 er der taget kontakt til R1 Litauen med henblik på at indhente udtalelse fra kollega, der kan bidrage med besvarelsen af spørgsmålet. Begrundelsen herfor er, at skønsmanden ikke har kendskab til de dagældende markedsforhold for trikotageselskaber primo 2002 i Litauen og ikke har viden om den daværende markedssituation for selskabshandler.
 Marked for virksomhedshandler
 Som det fremgår af ... har R1 Litauen ikke været i stand til at identificere virksomhedshandler i Litauen i 2001-2002 indenfor tekstilbranchen. Der er identificeret et par virksomhedshandler i perioden 2004-2006, hvor enkelte af de største litauiske tekstilselskaber opkøbte mindre og mellemstore lokale spillere med en profil svarende til H2.
 Det er muligt, at der ligeledes har været mindre transaktioner i Litauen indenfor tekstilbranchen i 2001-2002, som det ikke har været muligt at finde offentlige tilgængelige oplysninger om.
 Da det ikke har været muligt at identificere transaktioner i perioden 2001-2002 kan man sætte spørgsmålstegn ved, om der har været et almindeligt marked primo 2002 for handel mellem uafhængige parter i selskaber med en tilsvarende aktivitet som i det litauiske selskab, H2.
 At der i årene efter 2002 var virksomhedshandler (hvor der begyndte at være endnu større konkurrence fra produktion i andre lavtlønslande i takt med stigende lønningsniveauer i Litauen) indikerer dog, at det ikke nødvendigvis var umuligt at sælge en trikotage virksomhed i Litauen primo 2002. Manglen på virksomhedshandler indenfor tekstilsektoren i 2001-2002 viser dog, at der ikke har været et aktivt marked, hvilket sandsynligvis ville have påvirket prissætningen i negativ retning, såfremt H2 skulle have været solgt til en uafhængig 3. part primo 2002.
 Markedssituation for trikotageselskaber
 Det fremgår af beskrivelsen, at markedssituationen for trikotageselskaber har udviklet sig signifikant i perioden 2000 - 2007, hvor der er sket en væsentlig reduktion på 27 % i antallet af selskaber indenfor tøj- og tekstilindustrien med en tilhørende udskilning af mindre effektive selskaber. Samtidig er antallet af ansatte indenfor tøj- og tekstilindustrien reduceret med 17 %, hvilket viser, at der blev færre men større produktionsenheder, der næsten producerede samme mængde. Samtidig blev effektiviteten forbedret, eksempelvis var tøj- og tekstilindustrien som helhed underskudsgivende i 2000 hvilket over de næste 6 år gradvist blev vendt til et stigende overskud. Der er således en kapacitetstilpasning i markedet med virksomheder, der producerer tekstiler. Tilsvarende blev lønomkostningerne i procent af de samlede omkostninger reduceret fra 34% i 2000 til 29% i 2006 på trods af stigende lønningsniveauer. Der er derved sket en produktivitetsforbedring for tekstilproducenterne i Litauen.
 Tøj- og tekstilindustrien har således fra 2000 og frem været præget af forandringer herunder effektivitetsforbedringer og udskilning af ineffektive selskaber. Der er næppe tvivl om, at konkurrence fra lande med lavere lønniveau end Litauen vil påvirke efterspørgslen også fremadrettet.
 Der kan sættes spørgsmålstegn ved om man primo 2002 kunne forudse denne trend og om en 3. part givet denne trend ville være interesseret i at købe en trikotagevirksomhed. Der er dog næppe tvivl om, at man forventede stigende lønninger og en heraf resulterende øget konkurrence fra andre lavtlønslande, men der har ligeledes været en betydelig usikkerhed


text:
i relation til hastigheden, hvormed at dette ville påvirke sektoren samt i hvilket omfang, at man ville være i stand til at imødekomme dette med fremadrettede produktivitetsforbedringer. I 2002 var lønningerne endnu ikke begyndt at stige væsentligt, hvorfor det var svært at forudsige, hvornår dette ville ske samt hvad konsekvenser af dette ville være.
 Ved besvarelsen af spørgsmål 2 har skønsmanden yderligere anført bl.a.:
 Syns- og skønsmanden er blevet oplyst i en e-mail fra advokat Peter Stanstrup dateret 9. september 2010, at arbejdet med at finde nye kunder og subcontractors til H2 er udført af H1 mod vederlag ... Det må dog antages for værende tvivlsomt, at et sådan samarbejde ville kunne fortsætte på de eksisterende vilkår ved salg af H2 til en uafhængig 3. part. Dette ville sandsynligvis fordre, at der skulle betales en betydelig merpris for arbejdet med at finde nye kunder og subcontractors, hvilket tilsvarende ville reducere værdien af H2 for en uafhængig 3. part.
 § 2, stk. 1, i ligningsloven (lovbekendtgørelse nr. 887 af 8. oktober 2001) er sålydende:
 er en udenlandsk fysisk eller juridisk person med et fast driftssted i Danmark, skal ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst anvende priser og vilkår for handelsmæssige eller økonomiske transaktioner med ovennævnte fysiske og juridiske personer og faste driftssteder (kontrollerede transaktioner) i overensstemmelse med, hvad der kunne være opnået, hvis transaktionerne var afsluttet mellem uafhængige parter.
 Sagen angår værdiansættelse af aktierne i det litauiske selskab H2, som i 2002 blev overdraget fra A og B til H1 ApS, der var ejet i lige sameje af A og B. Der var som anført af landsretten tale om en overdragelse mellem interesseforbundne parter.
 Salgsprisen for aktierne i H2 var aftalt til 180.000 kr. Det er ubestridt, at værdien af aktierne væsentligt oversteg denne pris. Skattemyndighederne har derfor været berettiget til at skønne over værdien af det skattepligtige tilskud, som H1 opnåede herved. Dette skøn kan alene tilsidesættes, hvis H1 godtgør, at den skønsmæssige ansættelse hviler på et forkert grundlag eller er åbenbart urimelig.
 Landsskatteretten har ansat værdien af aktierne i H2 til 980.000 kr., hvoraf goodwill udgør 690.000 kr.
 Efter skønsmandens erklæring lægges det til grund, at der for den relevante periode ikke er oplysninger om sammenlignelige aktiesalg mellem uafhængige parter, og at handelsprisen derfor ikke kan fastsættes på grundlag af sådanne salg.
 Skønsmanden har anvendt den samme værdiansættelsesmetode ved besvarelsen af spørgsmål 2 og 3, og forskellen mellem den beregnede værdi af aktierne i de to besvarelser beror navnlig på, at værdien af H2 vurderes at være højere for H1 end for en uafhængig tredjemand på grund af A og BAs kontakter til potentielle danske kunder.
 Højesteret finder, at kundekontakterne også ville have haft betydning ved salg til tredjemand, og at H1 ikke har godtgjort, at der ved salg til tredjemand ikke kunne være opnået en pris svarende til den, der fremgår af skønsmandens besvarelse af spørgsmål 3 (ca. 930.000 kr.).
 Højesteret tiltræder herefter, at der ikke er grundlag for at tilsidesætte skattemyndighedernes skønsmæssige ansættelse af aktiernes værdi, og


text:
Vikar havde krav på efterregulering af løn og godtgørelse for overtrædelse af vikarloven og ansættelsesbevisloven
 Soeren Narv Pedersen
 Ifølge vikarloven skal et vikarbureau sikre, at vikaren under dennes udsendelse til en brugervirksomhed, for så vidt angår arbejdstidens længde, overarbejde, pauser, hvileperioder, natarbejde, ferie, helligdage og aflønning mindst har vilkår svarende til, hvad der ville have været gældende i medfør af lovgivning, kollektive overenskomster eller andre bindende generelle bestemmelser, hvis vikaren havde været ansat direkte af brugervirksomheden til udførelse af samme arbejdsopgave.
 Vikarer hvis rettigheder er krænket, kan få tilkendt en godtgørelse efter vikarloven.
 Højesteret har den 23. august 2016 afsagt en dom, der vedrørte spørgsmålet om, hvorvidt en vikar under sit vikariat hos brugervirksomheden var blevet aflønnet i strid med vikarlovens ligebehandlingsprincip og som følge heraf havde krav på efterregulering af løn.
 Derudover omhandlede sagen spørgsmålet om, hvorvidt vikarbureauet havde overholdt sin oplysningspligt efter ansættelsesbevisloven, og om vikaren havde krav på godtgørelse for manglende ansættelsesbevis.
 I den konkrete sag havde vikaren gjort gældende, at hun var berettiget til efterregulering af feriefritimer, opsparing, pension og personligt tillæg, idet hendes arbejds- og ansættelsesvilkår som laborant-vikar hos brugervirksomheden på disse punkter ikke mindst havde svaret til, hvad der ville have været gældende, hvis hun havde været ansat direkte af brugervirksomheden som laborant.
 Derudover havde vikaren gjort gældende, at som følge af at ligebehandlingsprincippet i vikarloven var overtrådt, havde hun tillige krav på godtgørelse efter vikarloven.
 Vikarbureauet havde gjort gældende, at alle de relevante lønelementer i den overenskomst, der var gældende for laboranter ansat hos brugervirksomheden, kunne rummes inden for den timeløn som vikaren fik, og at ligebehandlingsprincippet derfor ikke var overtrådt.
 Vikaren var tilknyttet brugervirksomheden som laborantvikar til en timeløn på 150 kr. samt feriepenge. Fastansatte laboranter hos brugervirksomheden var omfattet af en overenskomst. Der var enighed om, at den overenskomstmæssige timeløn – inklusiv den økonomiske værdi af opsparede fritimer/fridage, opsparing, arbejdsgivers pensionsbidrag og laboranttillæg, men eksklusiv personligt tillæg – beløbsmæssigt kunne opgøres til 143,87 kr. Der var derimod ikke enighed mellem parterne om, hvorvidt det havde været berettiget løbende at konvertere de nævnte overenskomster goder til løn.
 Højesteret udtalte følgende vedrørende de forskellige løngoder:
 Ifølge overenskomsten optjente medarbejdere ret til 5 fritimer for hver 7 ugers ansættelse, som skulle afholdes senest et år efter optjeningen. Hvis friheden på grund af særlige omstændigheder ikke blev afholdt, foreskrev overenskomsten, at den optjente løn for frihed kunne udbetales.
 Højesteret fandt, at det er i strid med vikarlovens ligebehandlingsprincip løbende at konvertere retten til ferie til løn, når der ikke forelå en af de særlige omstændigheder, der efter overenskomsten kunne begrunde udbetaling af løn svarende til den optjente frihed.
 Vikaren havde derfor krav på efterregulering af løn med hensyn til fridage.
 Opsparingsordning:
 Ifølge overenskomsten gjaldt en særlig opsparingskonto, hvortil arbejdsgiveren skulle indbetalte 1,03 % af lønnen, inklusiv tillæg. Beløbet skulle som udgangspunkt udbetaltes til medarbejderen med lønnen for december måned.
 Højesteret fandt, at opsparingen efter sin karakter måtte sidestilles med et almindeligt løntillæg, og at det derfor måtte anses for indeholdt i timelønnen. Det var derfor


text:
ikke i strid med vikarlovens ligebehandlingsprincip, at udbetale tillægget løbende som en del af den almindelige løn.
 Ifølge overenskomsten gjaldt en pensionsordning.
 Højesteret fandt, at det pensionsbidrag, der blev indbetal til medarbejdernes pensionsordning tjente et andet formål end den løbende lønudbetaling. Højesteret fandt ikke, at vikarbureauet havde godtgjort, at vikaren havde haft ansættelsesvilkår, der mindst svarede til de fastansatte, ved at vikaren fik udbetalt en timeløn, der kunne rumme arbejdsgiverens pensionsbidrag. Allerede af denne grund fandt Højesteret, at vikarlovens ligebehandlingsprincip var tilsidesat.
 Vikaren havde derfor krav på at få udbetalt arbejdsgiverbidraget til sig selv.
 Personligt tillæg:
 Ifølge overenskomsten var det en forudsætning, at der blev ydet et personligt tillæg i en række tilfælde, f.eks. på grund af dygtighed.
 Højesteret lagde på baggrund af forklaring til grund, at alle laboranter hos brugervirksomheden fik et månedligt tillæg på kr. 4.000, og at vikaren ville have fået et personligt tillæg på kr. 4.000, hvis vikaren var blevet ansat direkte hos brugervirksomheden.
 Højesteret fandt, at vikarlovens ligebehandlingsprincip var tilsidesat for så vidt angik det personlige tillæg, og vikaren havde derfor krav på efterregulering med hensyn til personligt tillæg.
 Højesteret fandt således, at vikarlovens ligebehandlingsprincip var overtrådt, og gav vikaren medhold i en godtgørelse herfor. Godtgørelsen blev fastsat til kr. 15.000 og blev fastsat under hensyntagen til, at vikaren havde fået fuld kompensation i form af efterregulering svarende til det økonomiske tab, som var lidt ved overtrædelsen af loven.
 Endvidere fandt Højesteret, at vikarbureauet ikke før eller under vikariatet havde udleveret en vikarbekræftelse fra vikarbureauet med ansættelsesvilkårene for vikariatet hos brugervirksomheden. Som følge heraf fandt Højesteret, at ansættelsesbevisloven var overtrådt og tilkendte vikaren en godtgørelse på kr. 10.000.
 Bird & Bird's kommentar
 Den ovenfor nævnte afgørelse viser, at det er vikarbureauet, der bærer risikoen for, at vikarlovens ligebehandlingsprincip overholdes, og at det kan være forbundet med vanskeligheder at fastlægge en vikars arbejds- og ansættelsesvilkår. Derudover viser afgørelsen, at vikarer, hvis rettigheder er krænket, udover et efterbetalingskrav således kan have krav på en godtgørelse, hvis vikarbureauet ikke har overholdt ligebehandlingsprincippet i vikarloven.
 Derudover kan vikaren have krav på en godtgørelse efter ansættelsesbevisloven.
 Bird & Bird bistår gerne med rådgivning i forbindelse med ansættelse og aflønning af vikar. Ønsker du bistand hertil, eller har du i øvrigt spørgsmål herom er du velkommen til at kontakte os.
 22 timer siden 14/11/2018
 1 dage siden 13/11/2018


text:
Højesteret bekræfter, at bevisbyrden er
 Højesteret har den 10. februar 2004 afsagt dom i sagen Skjortegrossisten A/S mod Post Danmark A/S. Post Danmark var både for Landsretten og Højesteret repræsenteret af advokat Katja Høegh, Plesner Svane Grønborg.
 Sagen drejede sig om et EU-udbud af skjorter, som Post Danmark afholdt i 1998. En af de bydende, som ikke fik ordren, Skjortegrossisten, klagede til Klagenævnet for Udbud og fik medhold i, at Post Danmark havde begået en række fejl. Blandt andet var udvælgelses- og tildelingskriterier sammenblandet. Post Danmark blev desuden kritiseret for en uigennemsigtig ordretildeling, bl.a. som følge af et pointsystem og for en mangelfuld begrundelse for valget af vinderen af udbuddet.
 Herefter krævede Skjortegrossisten erstatning for tabet ved ikke at have ordren, som firmaet mente rettelig skulle have været tildelt til Skjortegrossisten (positiv opfyldelsesinteresse).
 Højesteret fulgte imidlertid, ligesom Landsretten, Post Danmarks synspunkt om,
 at når udvælgelseskriteriet overordnet er økonomisk mest fordelagtige bud, har ordregiveren et vidt skøn ved valg af den vindende budgiver,
 at Skjortegrossisten ikke havde bevist, at Post Danmark havde overskredet rammerne for dette skøn,
 at der på den baggrund ikke kunne antages at være årsagsforbindelse mellem de begåede fejl og det påståede tab.
 Post Danmark havde i den forbindelse navnlig påpeget, at det forhold, at man fejlagtigt havde betegnet noget, som egentlig var udvælgelseskriterier relateret til de bydendes generelle kvalifikationer, som tildelingskriterier (altså kriterier, der bruges til at bedømme selve buddet), ikke kunne antages at have ført til valg af en "forkert" vinder af udbuddet. Der var således tale om en mere formel fejl. Desuden påpegede Post Danmark, at Klagenævnets kritik af selve tildelingsproceduren alene var af formel art, men intet sagde om, at der også rent faktisk var udvalgt den forkerte vinder af udbuddet. Endelig gennemgik Post Danmark detaljeret selve ordretildelingen og påviste, at der ikke var grundlag for at antage, at Post Danmark på nogen måde havde ønsket at favorisere bestemte bydende.
 Højesteret fandt heller ikke, at nogen nye oplysninger, som først var fremkommet under appelsagen for Højesteret, om, at den vindende bydende rent faktisk næppe havde fremsendt stofprøver i en rigtig kvalitet i forbindelse med udbuddet i 1998 kunne føre til et andet resultat. Post Danmark havde således ikke ved bedømmelsen af buddene i 1998 vidst, at den tilbudte stofkvalitet var forkert og burde heller ikke have opdaget det.
 I overensstemmelse med det af Post Danmark anførte fandt Højesteret heller ikke, at det var sandsynliggjort, at Skjortegrossisten - såfremt Post Danmark ikke havde begået fejl, herunder havde angivet de kriterier man lagde vægt på mere tydeligt - ville have undladt at afgive bud. Skjortegrossistens subsidiære krav om erstatning for sine udgifter til at afgive bud (negativ kontraktinteresse) blev derfor afvist af Højesteret. Også på dette punkt var der tale om en stadfæstelse af Landsrettens dom. Landsretten havde således, ligesom nu Højesteret, frifundet Post Danmark fuldstændig.
 Højesteret bekræfter med dommen, at der ikke på udbudsområdet gælder anderledes og mere lempelige bevisbyrderegler end inden for erstatningsretten i øvrigt. Dommen er dermed i overensstemmelse med Højesterets dom af


text:
12. marts 2002 i sagen Fredericia Kommune mod KKS Entreprise A/S under konkurs, UfR 2002.1180 H.
 Det forhold, at en ordregiver har begået fejl i forbindelse med et udbud leder således ikke til en automatisk godtgørelse til forbigåede bydende. Dette gælder særligt, hvor det overordnede udvælgelseskriterium er "økonomisk mest fordelagtige bud". Hermed tager Højesteret ligesom i Fredericia-dommen afstand til de enkeltstående kendelser fra Klagenævnet for Udbud, hvor nævnet ud fra præventive hensyn har angivet, at bevisbyrden i sager om erstatning for fejl i udbud, skulle være lempeligere end i "almindelige" erstatningssager.
 Spørgsmål vedrørende dommen og udbudsområdet i øvrigt kan stilles til advokat Katja Høegh og advokat Gitte Holtsø.


text:
Skat.dk: Værdiansættelse af fast ejendom i dødsbo – sagkyndig vurdering
 11 Feb 2020 14:13
 SKM2020.67.ØLR
 Retten i Lyngby, B-883-19 (Skifteretten)
 sagkyndig, vurdering, fastsættelse, handelsværdi, dødsbo, særlige, omstændigheder
 Skattestyrelsen havde med hjemmel i dødsboskiftelovens § 93, stk. 1, jf. boafgiftslovens § 12, stk. 2 anmodet skifteretten om sagkyndig vurdering af boets erhvervsejendom (udlejningsejendom med blandet erhverv og beboelse). Ejendommen var værdiansat til 85% af den kontante ejendomsvurdering. Som begrundelse for anmodningen om sagkyndig vurdering havde Skattestyrelsen henset til salgsstatistik for handler af samme type ejendomme i samme område samt til, at den konkrete beregnede afkastforrentning oversteg markedets krav til afkast for investeringsejendomme i området. Der forelå derfor særlige omstændigheder, som begrundede en anmodning om sagkyndig vurdering og anmodningen kunne ikke anses som åbenbart overflødig. Boet gjorde heroverfor gældende, at der ikke forelå sådanne særlige omstændigheder, at der var grundlag for at fravige boets værdiansættelse. Det var Skattestyrelsen, der havde bevisbyrden for at der forelå særlige omstændigheder og denne bevisbyrde havde Skattestyrelsen ikke løftet. Skifteretten bemærker, at skifteretten kun kan afvise en anmodning om sagkyndig vurdering, såfremt den er åbenbart overflødig. Skifteretten finder endvidere, at der ikke er grundlag for at udlede af kendelsen i SKM2016.279.HR, at Højesteret har gjort udtømmende op med, hvornår der foreligger særlige omstændigheder. Skifteretten imødekommer herefter Skattestyrelsens anmodning om sagkyndig vurdering. Landsretten tiltræder på det foreliggende grundlag, at der foreligger sådanne særlige omstændigheder og stadfæster derfor skifterettens afgørelse.
 Dødsboskattelovens § 84
 Den juridiske vejledning 2020-1 C.E.9.2.1
 Den juridiske vejledning 2020-1 C.E.9.2.2
 Den juridiske vejledning 2020-2, afsnit C.E.9.2.2
 Den juridiske vejledning 2020-2, afsnit C.E.9.2.3
 Den 22. januar 2020 satte Østre Landsret retten i retsbygningen, Bredgade 59, København.
 Som dommere fungerede landsdommerne Morten Christensen, Jan Uffe Rasmussen og Louise Pansa Lauemøller (kst.), førstnævnte som rettens formand.
 1. afd. kære nr. B-883-19:
 Advokat HS har på vegne af boet efter A påkæret Lyngby Skifterets kendelse af 13. november 2019 Ingen var mødt eller indkaldt.
 Der fremlagdes kæreskrift af 20. november 2019 med bilag, hvorved advokat HS på vegne af arvingen i boet efter A har kæret Lyngby Skifterets kendelse af 13. november 2019 (SKS 41-336/2018) hvorved det bestemtes, at der skal foretages en sagkyndig vurdering af boets udlejningsejendom beliggende Y2-adr. i København.
 Endvidere fremlagdes skifterettens fremsendelsesbrev af 26. november 2019, udskrift af retsbogen indeholdende den kærede afgørelse med bilag, kæresvarskrift af 19. december 2019 fra Skattestyrelsen og kærereplik af 20. januar 2020 med bilag fra advokat HS.
 Advokat HS har på vegne af arvingen nedlagt påstand om, at Skattestyrelsens anmodning om, at ejendommen beliggende Y2-adr. i København, vurderes med henblik på fastsættelse af handelsværdien ikke tages til følge.
 Skattestyrelsen har nedlagt påstand om stadfæstelse af skifterettens kendelse. Skifteretten har ved sagens fremsendelse henholdt sig til den trufne afgørelse. De modtagne bilag var til stede.
 Det spørgsmål, der foreligger til prøvelse for landsretten, er spørgsmålet om, hvorvidt der er grundlag for at tage anmodningen om sagkyndig vurdering af boets faste ejendom beliggende Y2-adr. i København til følge, jf. dødsboskiftelovens § 93, stk. 1. Landsret- ten skal ikke i forbindelse hermed tage