text:
evec.smukven.com Handy artikler Se adams æbler
 Adams æbler - Wikipedia, den frie encyklopædi Ivan er præst og en moderne, positivt tænkende mand. Han ser det som sin fineste opgave at hjælpe og støtte sine medmennesker. Det gælder ikke mindst dem, der er kommet i uføre. Men Ivan adams en ret så ustabil forbindelse adams virkeligheden. Ny-nazisten Adam er sendt i 12 ugers samfundstjeneste og Ivan byder ham velkommen med åbne æbler i sit verdensfjerne taber-kollektiv, der tæller Gunnar, Sarah æbler Khalid. Se filmen her. Et undervisningsmateriale til spillefilmen "Adams æbler" (Danmark , ) Titel: "Adams æbler" Danmark Instruktion: Anders Thomas. Se Adams Æbler (), Komedie online. Lej eller køb Adams Æbler og stream uden abonnement hos Blockbuster. Vi har de nyeste film og mange tusind titler.
 SE ADAMS ÆBLER I filmens fodspor
 Se adams æbler Grundskolefag:
 Oplev danmarkshistorien i levende billeder. Anders Thomas JensenDanmark, Den folkelige film tegnes efter årtusindeskiftet af 'romertalsfilm', romantiske komedier og 'drengerøvsfilm'. Mainstreamfilmen opnår succes med afprøvninger af klassiske genrer og skildringer af. Din oplevelse på dfi. Apr 15, · Watch video · Ivan is a priest in a rural church known for the apples that grow on a large tree in front. He's odd: seeing the world through rose-colored glasses, in denial about personal facts, and convinced he's at war with Satan/10(K). Et undervisningsmateriale til spillefilmen "Adams æbler" (Danmark, ) Titel: "Adams æbler" Danmark Instruktion: Anders Thomas Jensen Manuskript: Anders Thomas Jensen Foto: Sebastian Blenkov. kan du se og finde kort- og dokumentarfilm på Filmcentralen For Alle. Gå til Filmcentralen Alle. Det Danske Filminstitut. Det Danske. Jun 02, · This feature is not available right now. Please try again later. stomi og sex Adam's Apples (Danish: Adams Æbler) is a Danish black comedy-drama film directed and written by Anders Thomas Jensen. The film revolves around the theme of the Book of Job. The main roles are played by Ulrich Thomsen and Mads Mikkelsen. Og her skal der gives en lille advarsel til Adams Æbler: det er klart den MINDST familievenlige af hans fire spillefilm. Filmen om nynazisten Adam og den hårdt prøvede præst Ivan er endnu mere mørk, humoren endnu mere sort, og temaet mere alvorligt end i de øvrige film. Se den! Lars Michael 5 år siden. gode humor. Adams æbler er en dansk komediefilm framed bl. Anders Thomas Jensen er manuskriptforfatter og instruktør.
 Ivan er en moderne, positivt tænkende mand. Som præst ser han det som sin fineste opgave at hjælpe og støtte sine medmennesker. Det gælder ikke mindst. Information om filmen Adams æbler. Læs mere om Mads Mikkelsen Se mere "Adams æbler er ganske enkelt den mest skuffende film, jeg længe har set!. apr Adams æbler Adam er 'dømt' til 12 ugers samfundstjeneste og kommer ind i Ivans skrøbelige, 21/ på TV2 ZULU klik for at se flere.
 So if tilbud 32 tommer tv have trouble sleeping, you should avoid green tea in the afternoon and evening. And note that decaffeinated green tea does not have the same fat burning effects as


text:
caffeinated æbler. So you adam to keep the caffeine.
 Ivan tvinger dog sig selv til kun at se på den positive side af tingene, og det har gennem tiden gjort ham sindssyg – meget sindssyg. Adam kan hurtigt konstatere . Ivan er en moderne, positivt tænkende mand. Som præst ser han det som sin fineste opgave at hjælpe og støtte sine medmennesker. Det gælder ikke mindst. Information om filmen Adams æbler. Læs mere om Mads Mikkelsen Se mere "Adams æbler er ganske enkelt den mest skuffende film, jeg længe har set!. Adams æbler er en dansk komediefilm fra , med bl.a. Mads Mikkelsen, Ulrich Thomsen, Nicolas Bro, Paprika Steen, Nikolaj Lie Kaas og Ali Kazim. Ivan tvinger dog sig selv til kun at se på den positive side af tingene, og det har gennem tiden gjort ham sindssyg – meget sindssyg. Adam kan hurtigt konstatere at Ivan ikke er helt normal. Ivan este preot intr-o biserica rurala cunoscuta pentru merele care cresc pe un copac mare in fata acesteia. Adam vine pentru 12 saptamani, acesta este un . Ivan is a priest in a rural church known for the apples that grow on a large tree in front. He's odd: seeing the world through rose-colored glasses, in denial about personal facts, and convinced he's at war with Satan.
 Adams Æbler se adams æbler
 apr Adams æbler Adam er 'dømt' til 12 ugers samfundstjeneste og kommer ind i Ivans skrøbelige, 21/ på TV2 ZULU klik for at se flere. Til brug for hhv. kristendomskundskabsundervisning og samfundsfag er lavet en kort pædagogisk vejledning, der giver elever mulighed for at se nærmere på.
 See the experiment You ll burn 17-to-24 more fat working out when taking green tea at least 30 minutes before exercise. proof more proof Green tea suppress appetite by increasing appetite suppressing hormones like CCK by regulating blood sugar which reduces your cravings. proof more proof Green tea increases the amount of hormones that break æbler fat or increase fat burning like adrenaline and adiponectin.
 proof more proof Green tea gives you more energy making you workout longer harder meaning you ll burn more fat adam working out.
 In one of the most cited studies, published in a 2005 issue of The American Journal of Clinical NutritionJapanese researchers studied juletræ levering healthy men with varying weights and BMI s, giving half of them regular oolong tea and half of them oolong tea with added green tea catechins. After 12 weeks, all the men experienced some weight loss, but the subjects who got the green æbler catechins had about double the weight loss and double the decrease in BMI and waist circumference.
 The green tea extracts made a big difference. Finally, researchers working on the previously mentioned 2010 University of Connecticut study looked at fifteen prior studies that included 1,243 test subjects, and they saw statistically significant reductions in body weight, BMI, and waist circumference for adams that either drank green tea or took supplements with the equivalent amount of green

type: other


text:
tea catechins and caffeine.
 apr Ivan er præst og en moderne, positivt tænkende mand. Han ser det som sin fineste opgave at hjælpe og støtte sine medmennesker. Det gælder. Tænd projektoren og se Adams Æbler. Lån filmen på CFU; Fokuser på Syndefaldsmyten, Jobs bog og filmens centrale personer: Adam og Ivan. Lad eleverne. Adams æbler er utroligt morsom som den selvfede præst, der skal tage sig af nynazisten Adam, som er idømt samfundstjeneste i kirken. Se traileren her.
 Se adams æbler fødselsdepression mænd
 Adams æbler er en dansk komediefilm fra , med bl. Anders Thomas Jensen er manuskriptforfatter og instruktør. Adams æbler havde premiere 15 april Adam er løsladt på prøvetid fra fængslet, og skal i denne tid opholde sig i en kirke Horne Kirke , hvor Ivan er præst. glostrup sygehus
 Se Adams Æbler (), Komedie online. Lej eller køb Adams Æbler og stream uden abonnement hos Blockbuster. Vi har de nyeste film og mange tusind titler. Ivan tvinger dog sig selv til kun at se på den positive side af tingene, og det har gennem tiden gjort ham sindssyg – meget sindssyg. Adam kan hurtigt konstatere .
 Han ser det som sin fineste opgave at hjælpe og støtte sine medmennesker. Det gælder ikke mindst dem, der er kommet i uføre.
 Se adams æbler Han ser det som sin fineste opgave at hjælpe og støtte sine medmennesker. Det gælder ikke mindst dem, der er kommet i uføre. Indholdsfortegnelse
 Jun 02, · This feature is not available right now. Please try again later. Adam's Apples (Danish: Adams Æbler) is a Danish black comedy-drama film directed and written by Anders Thomas Jensen. The film revolves around the theme of the Book of Job. The main roles are played by Ulrich Thomsen and Mads Mikkelsen.


text:
Politik & Love
 Højesterets tvivlsomme rolle
 [Vendepunktet 2002]
 [Ministrene og administrationen]
 [Lovgivningen, hovedtræk]
 [Højesteret har indskrænket folketingets ønsker]
 [Højesteret læser Pia Kjærsgaard som Fanden læser bibelen]
 Højesteret har valgt ikke at følge kraftige vink fra folketinget - både når det gælder udvisning af udlændinge og dommernes egne biindtægter.
 Højesteret har desuden valgt at læse udtalelser af lederen af Dansk Folkeparti, Pia Kjærsgaard, som Fanden læser bibelen - og samtidig definere "racistisk" som blot et skældsord om noget, man ikke kan lide.
 Højesteret har indhentet Dansk Sprognævns vurdering af, på hvilke måder racisme bruges.
 Derefter har man valgt at afvise udtalelser med angreb på Pia Kjærsgaards ære ved at lægge vægten på den bredest mulige racismeforståelse.
 Racisme er blot et skældord, en mening om en anden mening, så det er ikke ærekrænkende at kalde hendes udtalelser for racistiske.
 Det har man gjort, selv om denne sprogbrug frarådes af sprognævnet (!) - og selv om man med hensyn til Pia Kjærsgaards egne udtalelser har valgt den snævrest mulige læsning, hvor alle Kjærsgaards nuancer, forbehold og ubestemte formuleringer bliver fjernet, så der kan dømmes "skarp og unuanceret" sprogbrug.
 Det hænger ikke sammen. Højesteret har dummet sig gevaldigt.
 Højesteret har indskrænket folketingets ønsker
 Kilde: Søndagsavisen, 1.1.2006
 Højesteret har i vidt omfang blokeret for folketingets ønske om at udvise flere kriminelle udlændinge - i hvert fald blokeret nok til, at regeringen i dec. 2005 gjorde sig overvejelser om, hvordan man kunne få flere kriminelle udlændinge udvist.
 Højesteret har 1.1.1997 til 31.12.2005 taget stilling til 121 sager om udvisning. Afgørelsen ved lavere instans var i alle disse sager udvisning - for bestandig eller med indrejseforbud de næste fx 5 år.
 I 33 af de 121 sager anlagde Højesteret den meget mere forbrydervenlige tolkning af lovene, at udvisning alligevel ikke skulle finde sted.
 Det er en omgørelse af landsrettens afgørelse i mere end en fjerdedel af sagerne - og alle i den retning, at loven skal tolkes mindre stramt.
 Det er sket med mere eller mindre klar henvisning til Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol og forbryderens ret til et familieliv.
 I de senere år har Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol dog i øget omfang accepteret udvisning for personfarlige forbrydelser også selv om forbryderen har en familie.
 Det har Højesteret rettet ind efter, og nu bliver retten så også presset af folketinget.
 Udvisning efter endt fængselsstraf her i landet afhænger meget af, om Højesteret vurderer, at gerningsmanden har tilknytning til sit hjemland - også selv om han i alle tilfælde er udlænding, dvs. ikke er dansk statsborger (danske statsborgere kan ikke udvises). Jo mere og jo nyere tilknytning til hjemlandet, jo mindre straf skal der til, før man udviser gerningsmanden.
 Fængsel fra 4 måneder har hidtil i værste tilfælde kunnet give en udvisning med indrejseforbud i 5-10 år.
 Fra fængsel i 2-3 år kan der blive tale om udvisning for bestandig, hvis forbrydelsen er en gentagelse, eller der fx har været tale om 3 års fængsel for deltagelse i en gruppevoldtægt.
 Men i de fleste tilfælde skal der mindst 4 år fængsel


text:
til, før udvisning for bestandig kommer på tale.
 Der er mange sager med fx 8 års fængsel for alvorlig og evt. gentagen narkokriminalitet, som ender med varig udvisning, hvis gerningsmanden er kommet her til landet som voksen.
 Men det kan også ske, at Højesteret afgør, at en sådan forbryder alligevel ikke skal udvises (hvis der er børn, og familien vurderes som integrerede).
 Før jul 2005 kom justitsminister Lene Espersen (K) med tanker om at stramme kursen over for kriminelle udlændinge.
 Tanken var at gøre det lettere at udvise udenlandske statsborgere bosat i Danmark, når de begår alvorlig kriminalitet. Et lovforslag ventedes fremsat i løbet af januar 2006 i samarbejde med integrationsminister Rikke Hvilshøj (V).
 Folketinget har flere gang prøvet at gå i den retning, men er hidtil blevet bremset af Højesterets indskrænkende fortolkning af muligheden for udvisning.
 Kernen i forslaget skulle være, at kriminelle kan få en dom om betinget udvisning, så de ikke bliver udvist i første omgang, men at konsekvensen er klar, hvis den kriminelle løbebane fortsætter.
 Baggrunden var, at de hidtidige stramninger af straffene ikke havde haft synderlig effekt på den etniske kriminalitet. Derfor vil man prøve en anden vej:
 "I sagen med knivdrabet på Nørrebro, hvor to tyrkiske brødre blev dømt for drabet på en italiensk turist, var det ikke de mange års fængsel, der blev betragtet som hårdt. Men udvisningen fra Danmark gjorde virkelig ondt. Udvisningen har en klar signaleffekt over for nogle, der ikke tager det danske retssystem særlig højtideligt".
 Justitsministeren udtaler: "Vi vil gå ind og præcisere lovgivningen meget klart denne gang, så Højesteret kan se, hvor Folketinget lægger betoningen. Desuden er jeg helt overbevist om, at Højesteret tager bestik af udviklingen ved Menneskerettighedsdomstolen" - med henvisning til, at den nu i øget omfang accepterer udvisninger.
 Ministeren håber, at det også i praksis bliver således, at "det er enhver retsstats privilegium, at man selv kan bestemme, hvor længe de [kriminelle udlændinge] skal opholde sig i landet". Hun håber at flytte balancen mellem hensynet til ofrene og til den kriminelles ret til et familieliv.
 Se afsnit: [Svært at udvise kriminelle udlændinge].
 Problemet ved at udvise kriminelle udlændinge har været en selvpålagt, alt for restriktiv læsning af den europæiske menneskerettighedskonvention.
 At konventionerne af Højesteret med vilje er læst til fordel for de kriminelle viser sig nu efterhånden som selv Den europæiske Menneskerettighedsdomstol i stigende grad accepterer udvisning af kriminelle, som er skyldige i forbrydelser mod personer - også før, det udarter sig til drab.
 På den ene side er der hensynet til den kriminelles rettigheder, bl.a. til et fortsat samliv med familien, som også ofte bor i Danmark.
 På den anden side har en stat ret til at beskytte sine borgere mod kriminelle.
 Artikel 8 i Den Europæiske Menneskerettighedskonvention (1950) lyder således:
 "Stk. 1. Enhver har ret til respekt for sit privatliv og familieliv, sit hjem og sin korrespondance.
 Stk. 2. Ingen offentlig myndighed kan gøre indgreb i udøvelsen af denne ret, undtagen forsåvidt det sker i overensstemmelse med loven og er nødvendigt i et


text:
demokratisk samfund af hensyn til den nationale sikkerhed, den offentlige tryghed eller landets økonomiske velfærd, for at forebygge uro eller forbrydelse, for at beskytte sundheden eller sædeligheden eller for at beskytte andres ret og frihed."
 Institut for Menneskerettigheder skriver på en hjemmeside om menneskerettighederne, om "Udlændinges ret til familieliv (udvisning og familiesammenføring)":
 "Der står ikke noget i Menneskerettighedskonventionen om at udlændinge har ret til at opholde sig i et land. Men staternes indvandringspolitik skal selvfølgelig være i overensstemmelse med de forpligtelser som staterne har når de har tilsluttet sig konventionen. Det betyder at udvisning af en person fra et land hvor hans nære pårørende bor, kan være en krænkelse af hans eller hendes ret til familieliv.
 Externt link: [menneskeret.dk] (pr. 23.8.2006)
 Højesteret læser Pia Kjærsgaard som Fanden læser bibelen
 Kilde: Politiken, 1.9.2003 - og Højesterets dom
 Højesteret stadfæstede den 17. juni 2003 en dom i sag nr. 377/2002, hvorefter det skulle være i orden at kalde Pia Kjærsgaards udtalelser for racistiske.
 Det skete, da Højesteret frifandt EU-modstanderen Karen Sunds for at have ærekrænket Pia Kjærsgaard.
 Karen Sunds sagde den 31. okt. 1999 i et interview med Radioavisen, at hun gerne ville have et bredt samarbejde i den forestående valgkamp om Euro'en, men at hun ikke ville identificeres med Pia Kjærsgaards »racistiske synspunkter« og derfor ikke ville samarbejde med Dansk Folkeparti i kampagnen mod Euro'en.
 Kjærsgaard indbragte Sunds for byretten. Byretten gav Kjærsgaard medhold, og det gjorde landsretten også.
 Men sagen endte altså i Højesteret, der omvendt af byret og landsret ikke fandt, at udtalelserne havde krænket Pia Kjærsgaards ære - og dømte Kjærsgaard til at betale sagens omkostninger på 50.000 kr.
 Højesteret fandt på den ene side, at Pia Kjærsgaards udtalelser på Dansk Folkepartis årsmøde den 2.-3. oktober 1999 var "skarpe og unuancerede angreb på herboende indvandrere, specielt muslimske".
 Hvorfor Højesteret fremsætter denne vurdering er lidt uklart. Vægten i sagen lå i hvert fald formelt et andet sted:
 Højesteret mente nemlig på den anden side, at Karen Sunds kun havde kaldt Pia Kjærsgaards udtalelser for racistiske i betydningen "sigter til forskelsbehandling og undertrykkelse af eller blot afstandtagen fra grupper af mennesker, som godt kan være af samme race som en selv" (jf. ovenstående link).
 Karen Sunds udtalelse blev altså, selv om den direkte brugte ordet "racistisk", betragtet som en "blot afstandtagen" (citat fra dommen) fra Pia Kjærsgaard - og som sådan ikke ærekrænkende.
 Externt link: [Højesteret] (pr. 23.8.2006)
 Med denne ubalance er Højesterets dommere ude i et politisk ærinde, som ikke kommer dem ved.
 Den 1. sept. 2003 havde jeg en kommentar herom i dagbladet Politiken, foranlediget af en kommentar af juristen Henning Koch i Politiken den 26. aug. 2003.
 Min kommentar stod under en kommentar om samme emne skrevet af professor i historie Jens Engberg, Århus, som også reagerede på Henning Kochs kommentar.
 Vi tog begge afstand fra Højesterets afgørelse, Jens Engberg med vægt på, at også Højesteret er præget af tidens herskende politiske tendenser, og at dommen er et angreb på ytringsfriheden.
 Engbergs kommentar havde overskriften "Højesteret tog


text:
fejl, Koch".
 Han skrev bl.a. om de udtalelser af Pia Kjærsgaard, som Højesteret dømte racistiske:
 "Hun har ikke udtalt sig om racers medfødte over- eller underlegenhed eller om farve, men sagt, at nutidens indvandrere for det meste er fra den tredie verden og hovedsagelig muslimer uden vilje til at blive en del af danskheden...".
 Han sluttede således:
 "Under alle omstændigheder indebærer Højesterets dom, som jeg får den forklaret af Henning Koch, en begrænsning af den politiske ytringsfrihed om det emne, som mere end noget andet optager den danske befolkning".
 For egen regning vil jeg gerne tilføje: Højesteret evnede kun at se nuanceret på den ene part.
 Karen Sunds udtalelse om, at Pia Kjærsgaards udsagn var racistiske, blev anset for acceptable, fordi Karen Sunds udtalte, at hun med sin udtalelse var "sigtende til Pia Kjærsgaards og Dansk Folkepartis negative holdning over for indvandrere". Her var racistisk blot negativ holdning, og det blev accepteret af Højesteret.
 Højesteret evnede på den anden side ikke at læse, hvad Pia Kjærsgaard faktisk havde sagt på DFs årsmøde den 2.-3. okt. 1999.
 Højesteret udviser en rystende mangel på forståelse af den danske grammatik og semantik, når Pia Kjærsgaards udtalelser om nogle indvandrere læses som om, de gælder alle. Eller når Højesteret læser ord i ubestemt form som bestemt form, flertal som ental, eller "ofte" og "mange" bliver gjort til alt og alle.
 Sammenhold selv de følgende to citater (kilde: Professor Henning Kochs kommentar i Politiken den 26.8.2003).
 Det første er rettens læsning af Pia Kjærsgaards tale på Dansk Folkepartis landsmøde i 1999. Det næste er den del af hendes tale, som retten selv lægger til grund (!) for sin vanvittige fortolkning.
 Det, der står [i kantede paranteser] er mine indskud - bemærk, hvor meget, retten generaliserer - og hvor meget, Pia Kjærsgaard trods alt nuancerer.
 Først fra præmisserne til dommen fra 1. instans (byretten), som Højesteret gør til sin opfattelse:
 "Hele den første del af sagsøgerens tale [Pia Kjærsgaards] er helliget indvandrerpolitikken. At argumentere for en stram indvandrerpolitik, også et eventuelt totalt stop, og for en restriktiv udvisningspolitik, er naturligvis helt legitimt i sig selv. Det, der imidlertid er afgørende i nærværende sag, er, at der ridses et fuldstændigt [mere generaliserende kan det ikke være] unuanceret billede op, hvor et forudsat redeligt, homogent, kristent, dansk folk sættes i modsætning til specielt muslimske indvandrere, der over en bank [igen er retten helt generaliserende] tildeles dårlige egenskaber og slette intentioner af samfundsnedbrydende karakter".
 Og så, hvad Pia Kjærsgaard faktisk sagde:
 "Nutidens indvandrere er for det meste [det er en ret forbeholden formulering] mennesker fra den tredie verden og hovedsageligt muslimer [men heri ligger vel ikke nødvendigvis, at det følgende gælder alle muslimerne?], som ikke har nogen som helst vilje til at blive en del af danskheden. Tværtimod ankommer disse mennesker med bagagen fyldt af noget helt andet. De kommer ofte [men altså langtfra altid; igen en ret blød formulering] med den dybeste foragt for alt vestligt, for alt dansk og alt kristent.
 De kommer med bagagen fuld af


text:
mandschauvinisme, af rituelle slagtninger, af omskæring af pigebørn og af kvindeundertrykkende tøj og traditioner, som hører hjemme i den mørkeste middelalder. Og frem for alt ankommer mange [men altså ikke alle] med bagagen fuld af religionsfanatisme, bedreviden og arrogance".
 Retten påstår, at Pia Kjærsgaard er "fuldstændig unuanceret" og "over en bank" taler nedsættende om muslimske indvandrere.
 Det påstår retten på trods af, at Kjærsgaard siger "for det meste" om "indvandrere" (som strengt taget ikke engang er alle indvandrerne), "muslimer" (igen strengt taget ikke alle muslimerne), "ofte" (som i hvert fald er en kraftig moderation), og endelig "mange" (som også er langt fra "fuldstændig unuanceret" og "over en bank").
 Det er en skandale, at retssystemet i Danmark ikke kan læse bedre.
 Det er desuden en skandale, at Højesteret overhovedet finder det passende at karakterisere Pia Kjærsgaards udtalelser som "skarpe og unuancerede angreb" (selv om der som sagt ikke var tale om det) - når denne karakteristik ikke bruges i dommen.
 Frifindelsen af Karen Sunds byggede som nævnt på, at hun bare havde kaldt Kjærsgaards udtalelser for racistiske i betydningen, at Kjærsgaard havde en "negativ holdning" til indvandrere.
 Hvis man er Karen Sunds, kan man ikke dømmes for at sige, at Kjærsgaard har en negativ holdning til indvandrere.
 Men Højesteret hænger Kjærsgaard ud for af have sådan en holdning - selv om den sag ikke kommer dommen ved, når den bygger på, hvordan Sunds siger, hun har opfattet Kjærsgaard (og Højesteret som nævnt yderligere ikke engang har ret i sin beskrivelse af Kjærsgaards udtalelser, fordi retten gør nogle til alle, osv.).
 Højesteret er 1) ude i en privat politisering; 2) afslører, at man ikke kan læse; 3) afviser Dansk Sprognævns advarsel mod at bruge "racisme" i den meningsløse bløde betydning "negativ holdning".
 Dommen har været ret "overset" af Pia Kjærsgaards politiske modstandere, som ellers ikke plejer at spare på krudtet.
 De har ikke rigtig villet gå ned i substansen i Højesterets afgørelse, for selv de kan se, at den er helt galt.
 Jeg tror ikke, den eneste grund til, at Kjærsgaards politiske modstandere helst har villet udgå at bruge dommen, er, at Karen Sunds jo blev frikendt for ærekrænkelse, fordi Højesteret accepterede, at hun brugte "racistisk" blot som en mening, der lagde afstand til en anden mening.
 Det i sig selv vil hurtigt gøre alle udtalelser fra alle parter racistiske (og denne brug af racistisk blev da også frarådet af Dansk Sprognævn i deres udtalelse til retten).
 Jeg tror, man har hørt dommen brugt så forholdsvis sjældent mod Pia Kjærsgaard, fordi de fleste mennesker, hvis de skulle få henledt opmærksomheden på dommen, selv kan se, at Højesteret ikke kan læse.


text:
Højesteret har i dag den 18. december 2018 afsagt en principiel dom om brug af ophavsretligt beskyttet brugskunst i markedsføringsføringsmateriale og på emballage.
 Sagen angik, om Coop havde krænket Kasper Heie Würtz' rettigheder til et keramikstel og overtrådt markedsføringsloven ved uden Kasper Heie Würtz' samtykke at benytte det pågældende keramikstel i flere tilbudsaviser og på Coops fødevareemballage, hvor Coops varer, eksempelvis kartoffelchips, fisk og bønner, var anrettet på keramikstellet.
 Højesteret fastslog, at Kasper Heie Würtz' keramikstel nyder ophavsretlig beskyttelse som brugskunst. Kasper Heie Würtz har derfor eneret til at råde over keramikstellet ved eksemplarfremstilling og ved at gøre keramikstellet tilgængeligt for offentligheden ved fotografering og optryk.
 Højesteret fandt endvidere, at Coop ikke havde godtgjort, at der eksisterer en retligt bindende kutyme inden for reklamebranchen og dagligvarebranchen om, at brug af ophavsretligt beskyttet brugskunst kan ske på den pågældende måde uden samtykke fra ophavsmanden, så længe genstanden ikke er velkendt eller fungerer som blikfang, men alene benyttes til et praktisk formål som en naturlig del af det miljø, der gengives.
 Højesteret fastslog imidlertid, at brug af ophavsretligt beskyttet brugskunst - selv i kommerciel, markedsføringsmæssig sammenhæng - kan være af så underordnet betydning, at brugen ikke udgør en ophavsretlig krænkelse. En sådan ulovbestemt undtagelse til ophavsretten skal ifølge Højesteret dog fortolkes restriktivt og må ikke påvirke den normale udnyttelse af værket på en skadelig måde, og må ikke på en urimelig måde gøre indgreb i ophavsmandens interesser.
 På den baggrund fandt Højesteret, at størstedelen af de omhandlede billeder af keramikstellet i Coops tilbudsaviser og på Coops fødevareemballage ikke kunne anses for at være af så underordnet betydning i den pågældende sammenhæng, at Coops brug af keramikstellet var undtaget fra den ophavsretlige beskyttelse. Højesteret lagde i den forbindelse vægt på, om gengivelsen af keramikstellet fremtrådte tydeligt, og om keramikstellet måtte anses for at udgøre et væsentligt element i gengivelserne.
 Coops betydelige anvendelse af Kasper Heie Würtz' keramikstel havde efter Højesterets vurdering også skabt en risiko for, at Kasper Heie Würtz' brand blev udvandet, og Coop havde derfor også handlet i strid med god markedsføringsskik.
 Coop blev desuden pålagt at betale 200.000 kr. til Kasper Heie Würtz i rimeligt vederlag for de skete krænkelser.
 Dommen fastslår, at hvis en virksomhed ønsker at bruge ophavsretligt beskyttet brugskunst i forbindelse med virksomhedens markedsføring eller på virksomhedens emballage på en måde, der ikke er underordnet betydning i den pågældende sammenhæng, så skal virksomheden indhente ophavsmandens forudgående samtykke.
 Dommen vil kunne få ganske stor praktisk betydning, da det hidtil har været almindeligt inden for bl.a. reklamebranchen at gøre brug af ophavsretligt beskyttet brugskunst på den pågældende måde uden samtykke fra eller betaling til ophavsmanden, så længe genstanden ikke er velkendt eller fungerer som blikfang, men alene benyttes til et praktisk formål som en naturlig del af det miljø, der gengives.
 I Højesterets dom er gengivet de omhandlede billeder fra tilbudsaviserne og af fødevareemballagen; både de billeder, som udgjorde en krænkelse af Kasper Heie Würtz' rettigheder, og dem som ikke gjorde (se s. 27 - 32). Dommen kan derfor


text:
benyttes som vejledning for fremtiden ved afgørelse af, om brug af ophavsretligt beskyttet brugskunst i forbindelse med en virksomhedens markedsføring eller på virksomhedens emballage sker på en måde, der er underordnet betydning i den pågældende sammenhæng eller ej.
 Det vil imidlertid altid bero på en konkret vurdering, om brugen er af underordnet betydning eller ej, ligesom det kan være vanskeligt at vurdere, om en genstand nyder ophavsretlig beskyttelse som brugskunst eller ej.
 Hvis man som virksomhed ønsker i sin markedsføring at anvende genstande, der kan nyde ophavsretlig beskyttelse som brugskunst, skal man derfor udvise forsigtighed og altid overveje for en sikkerheds skyld at indhente ophavsmandens forudgående samtykke.
 Se dommen fra Højesteret


text:
Nr. 2 - 2018 — Frilandsmuseets Venner
 NYT 2 - Juni 2018
 Foto: Niels Erik Jensen
 Frilandsmuset Det Gamle Danmark
 Drømmen om et nyt museum
 Stationsbyen anno 1968
 På Frilandsmuseet Det Gamle Danmark i Lyngby er en ny by under opførelse – (næsten) helt uden bindingsværk og stråtag, men med jernbanestation, brugs, smedeværksted, folkeskole, mejeri, bager og barber. Det er en af den slags byer som skød op, da jernbanen blev udbygget i hele Danmark, og som mange i dag kan huske fra deres barndom og
 Frilandsmuseet Det Gamle Danmark drømmer om at skabe en stationsby, hvor du som besøgende kan rejse 50 år tilbage i tiden til et af de mest skelsættende år i den moderne danmarkshistorie: 1968. Ungdomsoprør, blomsterbørn, miljøbevægelse, rødstrømper og protestsang. Det var en opbrudstid, hvor generationerne var i indbyrdes kamp og hvor gamle autoriteter styrtede i grus. En tid hvor en ny ungdomskultur blev født og en ny opfattelse af barndom og opdragelse så dagens lys.
 I museets stationsby drømmer vi om at skabe en ramme, der transporterer dig tilbage til slutningen af 1960’erne. En ramme komplet med folkevognsrugbrød og ryatæpper, kurvestole og Cobra-telefon, hot-pants og Gitte Henning, Puch-Maxi og parcacoats – og kærlighed og ungdomsoprør.
 Ole Lund Kirkegaards verden
 Den elskede børnebogsforfatter Ole Lund Kirke-gaard er barn af både lillebyen og af 1968. Han voksede op i udkanten af Skanderborg og hans figurer stammer fra en eventyrlig udgave af provinsielle småbyer. Hans historier foregår i byens ismejeri, smedje, bageri, købmandsbutik, skole, cirkustelt og på byens markedsplads.
 Både som forfatter og som skolelærer kæmpede han for at forandre et stivnet, konservativt miljø, der mente, at børn skulle være små, artige voksne på vej til at blive produktive borgere. Det var den virkelighed, han kendte fra sin egen opvækst, og som han gjorde op med i sin egen undervisning og i sine historier. Her fejrede han fantasien og den skæve, krøllede børnehjerne. Lille Virgil, Gummi Tarzan og Otto og hans næsehorn udfordrer autoriteterne, der prøver at opretholde orden, renlighed og ejendomsret og børnenes undren og naivitet udstiller de voksnes tåbelighed.
 På Frilandsmuseet Det Gamle Danmark drømmer vi om at forvandle og fortrylle Stationsbyen flere gange om dagen i højsæsonen med Ole Lund Kirkegårds historier og figurer. En fordrejet version af stationsbyen anno 1968 opstår pludselig, mens publikum er i området. Plankeværket drejer sig, smedens mave vokser til dobbelt størrelse, hans tykke hund bliver til en drage og den godmodige købmand spiller violin. Vi vil skabe en blanding af leg og læring, hvor børnene lærer om fortiden for bedre at forstå nutiden - og har det sjovt.
 Tre samtidige vinkler på livets store udfordringer: drømme og brydninger i overgangen 1969/70
 Billedecollage på foto af Anker Tiedemann
 På Frilandsmuseet Det Gamle Danmark har vi i mange år fortalt historien om livet på landet og de små landsbysamfund. Alt fra den yngste i krybben til den ældste i graven, fra den fattigste på omgangsforsørgelse til den rigeste på herregården. Om stodderkonger, åmænd, nisser og andre figurer fra bondens verden.


text:
Ligeså har vi de sidste 15 år fortalt historien om stationsbyen i mellemkrigstidens og starten af 1940’erne. Om overgangen fra land til by, mellem landarbejdere og fabriksarbejdere og den stigende industrialisering af samfundet.
 Nu vil vi til at fortælle historien om drømme og brydninger i slutningen af 1960’erne og starten af 1970’erne.
 Men vi vil gerne gøre det ud fra et barnligt per-spektiv og bruge børnelitteraturen som vidnesbyrd om de nye pædagogiske strømninger fra tiden, der har formet så meget af den børneopfattelse, vi har i dag. For børn bliver så let glemt i historien, der mest handler om politik, mænd og krig. Hvordan var det at være barn i 1968? Samtidig med ungdommen og de seriøse voksne?
 I slutningen af 1960’erne og starten af 1970’erne levede danskerne på (mindst) tre forskellige måder:
 Barndommens leg og udfordringer med bøller, på industrialiseringens landeveje og baggårde. I skolelærer Ole Lund Kirkegaards forfatterskab, møder vi børnenes virkelighed i øjenhøjde med dem selv. Vi hører om bøller og lømler, fascinationen af cirkusartister, det fremmede og hjemlige, om udfordringer og underlige voksne. På skrammellegepladsen laver man sit eget legetøj, løber om kap og bygger huler.
 Ungdommen derimod, har travlt med at gøre op med fortiden og traditionerne. Pornografien frigives i 1969, og seksualiteten bliver italesat– i hvert fald hos de mest progressive. Det er et opgør med autoriteter og med det etablerede samfund. Drømme og brydninger i lys luge.
 De voksne levede på samme tidspunkt i efter-krigstidens skygge, og med den kolde krig som hverdagsrealitet. Vietnamkrigen raser, mens den første mand går på månen. Det er de seriøses debatforum samtidig med at samfundsøkonomien vokser.
 Alle tre typer af liv blev ført samtidig, men med forskellige idéer om, hvad der var tidens største problem. Børnenes problem er hverdagens trummerum og udfordringer med bøller; de unges er opgøret med fortidens traditioner; mens de voksne frygter for en tredje verdenskrig.
 På Frilandsmuseet Det Gamle Danmark vil vi fortælle bør-nenes historie, med referencer til ungdommens og de voksnes virkelighed.
 Spørgsmålet er: vil du med?
 En smuttur til Stationsbyen og Marstal trælastlade på Frilandsmuseet.
 Smutvejen – Ny sti bag Tvillinggården, en sidesti til Barsø spisepladsen fra det nye stisystem til Stationsbyen.
 I løbet af forårets har Frilandsmuseet etableret et nyt stisystem. Vi kalder stierne for ”Smutvejen”. Ideen med Smutvejen er at skabe en hurtig vej fra ankomsten til Frilandsmuseet via hovedindgangen og videre til Stationsbyen og museets teater BOT – Bernhard Olsen Teateret.
 Efter ankomst og gang ned mod den fynske landsby holder man til venstre ved Stenstrup, smutter bagom Tvillinggården og videre op til Barsø gennem stakladen fra Als, og så direkte op til pladsen foran Landboskolen. Det tager 5 minutter i rask trav, og her kan man gå i teateret, hvis det er det man skal, eller man kan entre Stationsbyen.
 Med Smutvejen mener vi, at vi har løst en række problemer og irritationer for vores gæster på museet. Man skal for det første ikke hele vejen ud til Rømø og rundt om Nørre Sejerslev for at komme


text:
til Stationsbyen. Ikke at det ikke er en dejlig tur, men hvis man nu lige satser på besøg i Stationsbyen er Smutvejen den hurtige vej, og tilsvarende hvis man har været på den store Frilandstur og er endt i Stationsbyen på vej hjem, er Smutvejen en befriende kort vej til udgangen.
 Så glæd jer til Smutvejen og nye vinkler af museet I aldrig har set, og ikke at forglemme – et legelandskab undervejs til ungerne bag Tvillinggården tæt op til Barsø spisepladsen.
 Smutvejen og legelandskabet åbner med højsæsonen til juli måned.
 Marstal trælastlade til Håndværkets dage 26./27. maj med Kenn og Stens pop-up malerbutik.
 Marstal laden indpasset I Frilandsmuseets Stationsby, overfor museets teatersal, Bernhard Olsens Teateret fra samme periode omkring 1900. Tegning Morten Kvist Jensen.
 Stationsbyen arbejdes der på og i, både med det bygnings- og formidlingsmæssige. Vi har netop her slut maj måned afholdt vores Håndværkerdage, lørdag og søndag den 26. og 27. maj. Dejligt vejr og godt besøgt, især om søndagen. Der blev hugget tømmer, savværket producerede egeplanker, halmsimer på simemaskinen i metermål, drejebænken leverede vandpumpenæser, brolægning og kalkning og smeden smedede beslag, men herudover have vi besøg af mønt- og medaljemester Rene Villadsen, som slog – om ikke mønt så medaljer til ungerne på den store trykpresse i Rynkeby smedje.
 Og skulle det ikke være nok, og her komme Marstal trælastlade ind i billedet, havde vi besøg af kunstmaler Jeppe Eisner, som malede og fortalte om lyksalighederne ved at male med de gamle traditionelle malingstyper.
 Jeppe Eisner havde indrettet sig i et lille, luftig atelier i Marstal trælastlade og det samme havde Landsbymaleren med en malerbutik og Landkioskens bestyrer havde indrettet en Stationsbycafe ́. Alle tre pop-up steder i en endnu ikke færdigbygget trælastlade.
 Meningen med disse pop-up steder var dels at skabe lidt liv i Stationsbyen til Håndværkets Dage, og samtidig at afprøve muligheder for trælastladens fremtidige brug. Alle tre steder havde fint med besøg og ikke mindst Stationsbycafeen var et ubetinget hit.
 Marstal trælastlade er hjemtaget som repræsen-tant for den i stationsbyerne engang allesteds-nærværende trælasthandel. Laden er genrejst på Friland i Stationsbyen, som den blev opført lige omkring 1900 i Marstal. Eksteriørmæssigt vil den fremstå som på hjemstedet, men når portene åbnes vil der som før nævnt være mulighed for, at der bag de 16 portfag kan indrettes café, malerværksted, atelier eller andre butikker, værksteder og funktioner som giver mening i forhold til museets formidling og servicering af vores gæsters ønsker og behov. Tre portfag vil dog blive retableret som oprindeligt til trælastlager.
 Arrangementer for Frilandsmuseets Venner
 Tilmelding: Send en mail til Inge-Mette Petersen på inge.mette.petersen@natmus.dk med navn(e) og skriv ’herregårdsmiddag’ i emnefelt.
 Tid: Kl. 10.30 – 14.
 Mødested: Køkkenet på herregården (nr. 25) i den nordlige del af Frilandsmuseet.
 Billet: Billetter tildeles efter først-til-mølle og er en bekræftelsesmail fra Inge-Mette som I medbringer på dagen. Max 2 billetter per person. Modtager du ikke en mail fra Inge-Mette, har du desværre ikke fået plads på middagsholdet.
 Betaling: Mobilpay 41206410 eller kontanter medbragt på dagen.
 Søndag


text:
den 24. juni tager museets kokkepige Inge-Mette Petersen imod i køkkenet på herregården. Hun vil præsentere dagens menu med retter plukket fra Madam Mangor og Frk. Jensens maduniverser. Iført forklæder – evt også kapper til håret, bliver I sat i gang med opgaverne. I køkkenhaven skal der hentes grønt, kød skal skæres ud, grønt og frugt renses, og dejen gøres klar til småkager. Alt foregår med husholdningsredskaber fra tiden og måltidet tilberedes i jerngryder og i ovnen på det store brændekomfur. I skal dække bordet i herregårdens spisestue med gammelt porcelæn og sammen nyde et årstidsbestemt måltid, som det kunne have set ud på en herregård i 1910. Således vederkvæget vil I afslutningsvis kaste jer over opvasken med soda, skureviske og lidt hjælp fra et moderne thekøkken.
 Tilmelding: send en mail til Anja Jørgensen anja.jorgensen@natmus.dk med navn(e) og skriv ’havelaug’ i emnefelt.
 Mødested: Ved Frilandsmuseets nordlige
 indgang på I.C. Modewegs Vej. Husk, at museet lukker kl. 16 og åbner op bare for jer ca. kl. 16.45.
 Billet: Billetter tildeles efter først-til-mølle og billetten er en bekræftelsesmail fra Anja som du medbringer på dagen. Modtager du ikke en mail fra Anja, har du desværre ikke fået plads på omvisningen.
 Fyraftenstur med Frilandsmuseets havelaug
 Torsdag den 16.august kl. 17-18.30 kan du komme med på havevandring i herregårdshaven.
 I den store køkkenhave dyrkes grove grøntsager til tjenestefolkene og delikatesser som artiskokker og asparges til herskabet. Hør om lollandske rosiner, Amandas høje ært og gulerødder i mange farver; og om nedkuling, indslåning og tørring af årets høst.
 Der vil være smagsprøver af årstidens bedste grøntsager.
 Blomsterhaven er anlagt som en have kunne have set ud i 1910. Den afspejler overgangen fra den stramt strukturerede landbohave til det haveideal, vi kender idag. I haven findes mange gamle sorter af stauder og roser.
 Gå ikke glip af denne mulighed for at høre om vores levende kulturarv og alle de spændende historiske sorter som vi dyrker på museet og få gode idéer med hjem til haven. Bare det at gå rundt i det stille og næsten mennesketomme museum, er en særlig oplevelse.
 Enebærkværn fra Halland
 Enebær vokser vildt i store områder af Skandinavien. Det er en meget hårdfør plante, der kan vokse selv i mager jord bare den får lys nok. Grundet plantens store udbredelse i det nordlige Europa er der gamle traditioner for at bruge planten i madlavning. Både enens grene, bark og bær blev og bliver stadig brugt i traditionel svensk madlavning. Man brugte grenene og barken til at ryge kød og fisk, mens bærerne blev brugt som krydderi til retter med vildtkød, bl.a. til hare og elg.
 I Skandinavien og nogle af de baltiske lande har man haft tradition for at fremstille alkoholiske drikke på enebær og enebær bliver stadig brugt i produktion af brændevin. Bærrene og andre dele af eneplanten, bliver også stadig brugt som ingrediens i øl især i Sverige og Finland. I Sverige hedder denne drik enbärsdricka, det er en sød drik med et lavt indhold af alkohol. Denne drik eller


text:
øl er brygget på enebær i stedet for malt og sødet med sukker eller sirup. Enbärsdricka blev drukket til måltiderne nogle gange opblandet med mælk. Selve brygningen blev oftest varetaget af konen på gården og var omgærdet af hemmeligheder. De fleste gårde havde deres helt egne opskrifter på disse drikke. På Gotland er det stadig muligt at smage en version af denne gamle svenske drik, den bliver kaldt gotlandsdricka. En anden version af enbärsdricka bliver også stadig drukket mange steder i Sverige især til jul. Denne drik er dog ikke fermenteret, men mere en saft.
 Enen har antiseptiske egenskaber og det betød, at den også blev brugt som lægemiddel. Foruden den antiseptiske virkning, mente man også at planten var vandrivende og at den havde en lindrende effekt på gigt.
 Hen over sommeren har jeg fået til opgave at oversætte Frilandsmuseets hjemmeside til engelsk, for på den måde at gøre turister opmærksomme på museet og de spændende aktiviteter der forgår på museet.
 Denne lille artikel har været en velkommen pause i oversættelsesarbejdet.
 Cand.mag. Camilla Legaard Jacobsen
 praktikant på Frilandsmuseet.
 Livet på landet set i et
 retshistorisk perspektiv - FORTSAT
 Fortsat fra forrige nummer...
 Efter en række retsmøder, skulle dommen over Anne Palles afsiges den 2. november 1692, uden at nogen af de personer, som Anne Palles var beskyldt for at have forurettet, var blevet afhørt.
 Herredsfogeden fandt ikke overraskende Anne Palles skyldig. Dommen skulle være afsagt med deltagelse af otte meddommer, hvilket imidlertid ikke skete. Ved strafudmålingen lagde herredsfogeden afgørende vægt på Anne Palles tilståelse, og hun idømtes derfor at få skåret tungen ud i levende live, hvorefter tungen skulle sættes på en stage. Anne Palles krop skulle herefter kastes levende i ilden.
 Siden 1680’erne måtte ingen personer i Danmark henrettes i sager om trolddom, førend sagen havde været for Højesteret. Anne Palles sag skulle derfor først for Landstinget. Der er ikke mange oplysninger om retssagen for Landstinget, men Anne Palles tilstår tilsyneladende igen alle forhold, og selv om Landstinget efter det oplyste har været mere tvivlende, så stadfæstes herredfogedens afgørelse, dog med undtagelse af afskæringen af tungen.
 I 1693 blev Anne Palles sag så indbragt for Højesteret i København, hvor hun var repræsenteret ved en forsvarer. For Højesteret benægtede Anne Palles stort set alt. Dette gav Højesterets medlemmer en række udfordringer, og Højesteret ønskede derfor at vide, hvorfor Anne Palles tidligere havde tilstået alle anklagerne.
 Heksebrænding. Hollandsk tegning fra 1500-tallet.
 Anne Palles fortalte herefter om det indledende forhør, og at hun var blevet truet af herredsfogeden. Desuden fortalte hun om episoden ved Falster Nørre Herreds ting, hvor hun blev slået i hovedet af herredsfogeden under retssagen.
 To andre dømte kvinder fra Falster skulle have prøvet deres sag for Højesteret samtidig med Anne Palles, og disse to kvinder blev indkaldt for at vidne om, hvad der foregik i retssalen på Falster. Den ene af dem bekræftede, at Anne Palles var blevet slået i hovedet af herredsfogeden. Disse oplysninger fik Anne Palles forsvarer til at påstå hele processen for ulovlig.
 Dette fulgte


text:
Højesterets medlemmer ikke. Ved voteringen viste det sig imidlertid, at medlemmerne var uenige, og efter at have voteret tilsluttede 11 ud af Højesterets 17 medlemmer, at den gamle bondekone skulle på bålet.
 Af protokollen fremgår, at eftersom Anne Palles såvel over for præsten som over for herredsting og landsting havde bekendt, det hun havde gjort, så skulle hun bøde med sit liv og takke sig selv for sin bekendelse.
 Højesteret tog samtidig stilling til, om herredsfogeden og sognepræstens forseelser skulle straffes, men begge blev frifundet. Herredsfogeden fik dog en reprimande for at have afsagt dom, uden at de otte meddommere var til stede.
 De to andre kvinder, hvis sager tillige skulle for Højesteret samtidig med Anne Palles fik begge deres straffe nedsat. Den ene skulle i stedet kagstryges, det vil sige bindes til en pæl og piskes, hvorefter hun skulle sendes ud af landet, mens den anden blev frikendt.
 Dagen efter domsafsigelsen benådede kongen imidlertid stakkels Anne Palles, hvilket fik den betydning, at hun skulle halshugges inden hendes krop skulle omsluttes af flammerne på bålet.
 Hvor henrettelsen og afbrændingen er foregået fremgår ikke af protokollerne. Det kan imidlertid udledes af Nykøbings Amts regnskab for 1692-93, at den dag Anne Palles skulle møde sin bøddel, fik hun en halv potte vin til at styrke sig på. De otte skilling, vinen havde kostet, blev omhyggeligt noteret i regnskabet sammen med de andre udgifter til hendes henrettelse.
 Henrettelsen af Anne Palles foretoges den 4. april 1693, og blev den sidste officielle brænding af en kvinde anklaget for at udøve trolddom i Danmark.
 Rigsarkivets arkivdatabase Daisy - www.sa.dk/da/
 Rigsarkivets hjemmeside - www.sa.dk/da/
 J.C. Jacobsen ”Den sidste Hexebrænding i Danmark 1693” 1. udgave, 1971
 Peter Krogh Andersen ”Den sidste heksebrænding”
 - www.dr.dk/nyheder/webfeature/heksen
 Tyge Krogh ”Oplysningstiden og det magiske”, 1. udgave 2000


text:
HØJESTERETSSAGEN OM
 SKOV- OG NATURSTYRELSENS ULOVLIGE FORSØG PÅ AT KRIMINALISERE DEN FRIE FÆRDSEL PÅ DE DANSKE KYSTER
 SKOV- OG NATURSTYRELSENS ULOVLIGE ADMINISTRATION
 Højesteret fastslog den 11. maj 2004, at ingen kan kræve hverken betaling eller forhåndsanmeldelse for at færdes (herunder også klatre med sikringsudstyr) på kystarealerne.
 Derudover fastslog højesteret, at friklatring med reb og sikringsmidler måtte anses for at være færdsel til fods, hvorfor det derfor også er omfattet af de almindelige adgangsbestemmelser for færdsel på offentlige arealer.
 Se højesterets domsresumé af afgørelsen.
 Dermed blev der sat punktum for en lang sag om, hvorvidt der fortsat skulle være fri adgang til at færdes og opholde sig på vore danske kystaraler eller, om Skov- og Naturstyrelsen (SNS) uden om folketinget kunne ændre reglerne, så der i stedet fremover skulle indhentes tilladelse og betales herfor.
 Med både breve, trusler og politianmeldelse havde skovrideren på Bornholm, Tom Nielsen, gennem 7-8 år nemlig aktivt forsøgt at ændre og dermed hindre offentlighedens lovfæstede, frie adgang til de danske kyster.
 Samtidigt har han uden om folketinget forsøgt at ændre restspraksis for adgangen til kysten, hvilket selvfølgelig er ulovligt.
 Nedenfor følger en redegørelse for den mærkværdige sag, som måtte helt i højesteret, før det blev fastslået, at også skovrider Tom Nielsen og Skov- og Naturstyrelsen skal følge loven.
 Domsresumé fra Højesteret
 Sagens kendsgerninger
 Højesterets konklusioner
 Besværligt men vigtigt
 Skovriderens og Skov- & naturstyrelsens ulovligheder
 Skovrideren forstår fortsat ikke hverken lov eller højesterets afgørelse
 Risiko for politianmeldelse
 Anbefaling og konklusion
 Billeder af de berørte klipper
 Læs også artikel fra Bornholms Tidende om, at klatring på Helligsomsklipperne ikke kan straffes.
 Den 11. september 2001 underviste jeg et hold kursister i klatring med reb og sikringsudstyr på kystklipperne på Hammeren.
 Pludselig blev vi afbrudt af en højtråbende person, Kim Sørensen, der viste sig at være sendt af rapellearrangør, Jakob Rømer Barfod for at meddele os, at vi skulle forsvinde øjeblikkeligt, idet han havde lejet arealet af skovrideren og dermed havde eneret til området.
 Vi foreslog, at Jakob Rømer selv kom ned til os, så vi kunne forklare ham om naturbeskyttelseslovens §22, der giver adgang for alle til at færdes og opholde sig på kystarealerne, og som gør det strafbart at forsøge at forhindre denne lovhjemlede frie adgang.
 Gennem Kim Sørensen meddelte Jakob Rømer, at han ikke selv ville møde os og, at vi ville blive politianmeldt, hvis vi ikke flyttede os øjeblikkeligt.
 Jeg har i 27 år færdedes og klatret både i det aktuelle område og på en række andre klatresteder, i ind- og udland.
 Jeg har imidlertid aldrig oplevet, at man kunne leje et iøvrigt ikke nærmere defineret offentligt kystområde for derefter at smide alle andre væk fra dette.
 Det er i det hele taget almindelig praksis overalt -også for klatrere-, at man indretter sig i mindelighed, når man møder hinanden.
 En ulovlig anmeldelses- og betalingsordning, som den skovrideren og Jakob Rømer i fællesskab forsøgte at indføre for klatring og færdsel på kysten, finder således end ikke anvendelse på Kullen i Sverige, hvor der er op mod hundrede gange


text:
flere klatrere end på Bornholm.
 Da der i samme område er en lang række andre ruter af samme sværhed og højde, foreslog vi Kim Sørensen, at de i stedet brugte nogle af disse til Jakob Rømers rapelling.
 Det mente han imidlertid ikke var nogen god ide, tilsyneladende fordi hverken han eller Jakob Rømer selv kunne sætte sikringer andre steder end på de ruter, som deres små poser med særligt udvalgte sikringer var beregnet til.
 På den baggrund tilbød vi i stedet at opsætte sikringerne for dem på ruterne ved siden af, men Kim gentog blot sin trussel og krævede, at vi øjeblikkeligt forlod området (hvordan det så end var defineret).
 Jeg svarede ved at forsøge at forklare ham bestemmelserne i naturbeskyttelsesloven, men han lod ikke hverken til at kunne forstå eller til at ville respektere disse og fastholdt i stedet, at vi skulle flytte os øjeblikkeligt, hvis vi ikke ville politianmeldes.
 Da det forekom rimeligt at forvente, at politiet enten kendte til eller i det mindste kunne sætte sig ind i loven, klatrede vi roligt videre.
 En lille time senere ankom så skovfoged Tommy Hansen.
 Han forlangte, at vi fjernede os øjeblikkeligt, idet Jakob Rømer havde lejet alle kystklipperne.
 Forundrede over, at Skov- og Naturstyrelsens repræsentant tilsyneladende heller ikke kendte den lov, som han var ansat til at administrere, forsøgte vi derfor tålmodigt også at forklare ham om reglerne om frit ophold og færdsel på kystarealerne, jvf. naturbeskyttelseslovens §22.
 Han lod imidlertid heller ikke til hverken at kende, forstå eller interessere sig for loven og forlangte i stedet, at vi fjernede os fra området øjeblikkeligt.
 Jeg fastholdt, at loven stod over embedsmændenes ukendskab til denne og over de ulovlige lejeaftaler, som de måtte have indgået med kommercielle rapellearrangører.
 Han svarede blot ved igen at true med politiet.
 I tillid til denne myndighedsrepræsentants evne til at læse loven, fortsatte vi selvfølgelig med at klatre.
 Yderligere en times tid senere ankom så to betjente på de bornholmske kystklipper.
 De meddelte, at de havde fået til opgave at fjerne os fra området med det samme.
 Jeg forsøgte også at sætte dem ind i loven og bad dem om at redegøre for, hvilken hjemmel de mente at have til at forlange os væk fra kysten.
 Da de ikke kunne svare, valgte de i stedet at sigte mig uden iøvrigt at oplyse mig om, hvad jeg var sigtet for.
 Senere modtog jeg så en sigtelse, hvoraf det fremgik, at jeg var sigtet for at have overtrådt naturbeskyttelseslovens § 24, der drejer sig om færdsel i det åbne, udyrkede land (ikke kysten).
 Efter § 24 er der mulighed for at kræve tilladelse for arrangementer i det åbne land.
 De aktuelle klipper lå imidlertid med fødderne i havet, og loven definerer kysten som området op til den sammenhængende landvegetation, der i dette tilfælde først begyndte 25-30 meter længere inde i landet.
 Se flere billeder fra de omtalte klipper.
 Jeg var således ikke i tvivl om, at vi havde befundet os på et kystareal, omfattet af naturbeskyttelseslovens §


text:
22, hvor der ikke kan forlanges hverken tilladelse eller betaling.
 Det fremgår oven i købet af stk. 3, at det er strafbart at forsøge at forhindre denne frie adgang.
 Da jeg senere modtog bødeforlægget, sigtede man mig desuden for overtrædelse af bekendtgørelse nr. 835, som imidlertid var ugyldig på tidspunktet for hændelsen.
 Da jeg desuden mente, at det burde stå klart, både for Skov- og Naturstyrelsen og politiet, der begge havde været på kystklipperne den pågældende dag, at vi havde befundet os på et kystareal, nægtede jeg selvfølgelig at betale bøden, hvilket medførte, at jeg blev stævnet i Rønne byret.
 Her forsvarede jeg mig dels med, at man ikke kan dømme for overtrædelse af en ugyldig bekendtgørelse og dels med, at jeg ikke havde færdedes i et åbent udyrket areal (§24) men derimod på et kystareal (§22).
 Byretten gav mig ret i, at
 - bekendtgørelsen ikke var gældende og
 - at vi IKKE havde befundet os på et udyrket areal, men derimod på et kystareal, hvor det er strafbart at forsøge at forhindre den frie adgang.
 Til gengæld mente byretten så, at klatring ikke var færdsel til fods, hvorfor det ikke skulle være tilladt !
 Jeg blev altså sigtet for overtrædelse af en bestemmelse, som ikke længere var gældende, og dømt efter en bestemmelse, som jeg aldrig havde været sigtet for.
 Begge dele er i strid med retsplejeloven.
 Da vi ikke havde benyttet hjælpemidler til at hjælpe os op ad klipperne, og vi derfor alene havde bevæget os ved hjælp af vor egen krop, blev det næste spørgsmål derfor, hvordan man så ville definere klatring?...
 I praksis var det kun brugen af hænderne som adskilte klatring fra øvrig færdsel.
 Byretsdommen betød, at de fleste danskere dermed kunne straffes, hvis de tog hænderne til hjælp for at kravle op ad f.eks. klipper, klinter og klitter på de danske kyster.
 Dette var selvfølgelig en helt uholdbar retstilstand, hvorfor jeg besluttede at overklage byrettens afgørelse. Efter en ankebevilling fra procesbevillingsnævnet kom sagen derfor i landsretten.
 Landsretten bekræftede byrettens vurdering af, at der var tale om et kystareal (§ 22) og dermed også af, at skovrideren havde taget fejl, når han anmeldte for overtrædelse af naturbeskyttelseslovens § 24.
 Landsretten fulgte imidlertid også byrettens påstand om, at klatring ikke var færdsel til fods, hvilket selvfølgelig fortsat efterlod danskerne i den retstilstand, at de ikke må tage hænderne til hjælp, hvis de færdedes på kystarealerne.
 Det åbenlyst uholdbare i denne situation fik mig derfor til at forsøge sagen indbragt for en grundigere juridisk vurdering.
 Igen lod procesbevillingsnævnet til at kunne se problemerne, dels i sagshåndteringen, dels i den retstilstand, som var opstået efter afgørelserne i by- og landsret, og sagen kunne derfor indbringes for højesteret.
 Som for at understrege seriøsiteten i behandlingen af hele sagen modtog jeg så en opkrævning fra politiet, hvoraf det fremgik, at jeg, udover sagsomkosninger, nu skulle betale kr. 2.000,- i bøde, selv om landsretten kun havde vedtaget en bøde på kr. 1.000,- !
 Lidt over et år senere, den 11. maj,


text:
2004, forelå så højesterets afgørelse.
 Højesteret fastslog, at
 - jeg blev frifundet for alle anklager,
 - der var tale om et kystareal og ikke om et åbent udyrket areal.
 - ingen kan forlange hverken tilladelse eller betaling for at klatre på kystarealerne.
 - ingen borgere kan bortvise andre borgere fra kysten,
 - klatring med brug af sikrings- og klatreudstyr samt reb ER tilladt på de danske kystarealer, fordi det både praktisk og juridisk opfattes og defineres som færdsel til fods.
 Læs evt. domsresuméet fra Højesteret.
 Det er klart, at en sådan sag er både besværlig og tidskrævende.
 Derudover har forløbet været forbundet med en anseelig økonomisk risiko, der især hænger sammen med sagens omkostninger.
 I byretten mødte jeg uden forsvarer.
 Den mulighed findes imidlertid ikke i hverken lands- eller højesteret, og sagsomkostningerne kunne derfor hurtigt løbe løbsk.
 Det spillede selvfølgelig også ind, at modparten var staten, som jo har ubegrænsede ressourcer, tid og juridisk kompetence til rådighed.
 Beslutningen om at føre en sag om en bøde på kr. 1.000,- helt til højesteret var derfor en afvejning af risikoen ved eventuelt at tabe sagen mod det principielt vigtige i at vinde den.
 Hvis jeg blot betalte bøden, ville skovrider Tom Nielsen dermed have haft held til at indføre et administrativt tilladelsesbureaukrati for færdsel og ophold på de danske kystarealer, som der ikke er hjemmel til i loven.
 Med en dom, ville der nemlig være dannet en ny retspraksis for, at det var ulovligt at færdes på kystarealerne uden forinden at have indhentet tilladelse og betalt herfor.
 Det mente jeg var i strid med både grundloven og naturbeskyttelseslovens § 22, der ikke blot giver fri adgang for til at færdes og opholde sig på kystarealerne, men også gør det strafbart at forsøge at forhindre denne frie adgang (§22, stk. 3).
 Jeg undlod derfor at betale bøden, og dermed var sagen inde i retssystemet.
 Tre et havlt år senere kunne det med baggrund i højesterets afgørelse fastslås, at jeg havde ret.
 Tilbage står spørgsmålene om, hvordan skovrideren i den grad kunne misforstå, ignorere og forsøge at ændre den lov, som han formelt set burde have været den højeste administrator og forsvarer af?
 Allerede i slutningen 1990erne forsøgte Tom Nielsen ved dekret at gennemtvinge en administrationstung betalingsordning for færdsel på statens arealer.
 Gennem adskillige breve forsøgte vi at få skovrideren til at indse det uholdbare og ulovlige heri.
 Svar lå det tungt med. Henvendelser forsvandt iflg. skovrideren på hans opslagstavle.
 Til sidst gik vi til medierne.
 Så svarede skovrideren.
 Han ville invitere til et møde.
 Imidlertid skete intet.
 Først efter yderligere et halvt år, lykkedes det at få et møde med skovrideren.
 Han erkendte, at dekretet på visse punkter var problematisk.
 Efter mødet viste det sig dog, at han alligevel ikke ville gøre noget ved de urimeligheder eller ulovligheder, som vi havde påpeget.
 Ydermere udvidede han dekretet til også at gælde kystarealerne.
 Den åbenlyst ulovlige praksis med lejeaftaler af ikke nærmere definerede kyststrækninger var tilsyneladende indført sammen med Jakob Rømer, der på den måde


text:
mente sig berettiget til at bortvise andre fra kysten.
 I politianmeldelsen af 12. september 2001 forklarede skovrider Tom Nielsen sit ulovlige forsøg på at henføre kystklipperne til reglerne for de åbne udyrkede araler og dermed til de områder, som skovrideren kan kræve tilladelse for at gennemføre visse kommercille aktiviteter på, ved at påstå, at:
 En sådan aktivitet kræver ejerens tilladelse jf. adgangsbekendtgørelsen.
 Det står der imidlertid intet om i bekendtgørelsen, idet det kun er i områder under §23 (skove) og §24 (åbne udyrkede arealer), at denne mulighed findes.
 I et supplerende brev til politiet af 11. december 2001, påstår skovrideren ydermere, at klippeklatring ikke er; ...omfattet af den adgang, der efter naturbeskyttelseslovens (Lovbekendtgørelse nr. 835 af 1. november 1997) §24 er til at færdes til fods på udyrkede arealer...
 Bekendtgørelse nr. 835 var imidlertid ikke gældende.
 Endnu en gang forsøgte skovrideren altså at henføre kyststrækningerne under reglerne for åbne arealer.
 Som han yderligere skrev i samme brev:
 Dertil kommer, at kommercielle aktiviteter på udyrkede arealer kræver ejerens tilladelse.
 Både gennem administration, politianmeldelse og anden korrespondance har skovrideren altså afsløret, at han ikke kan eller vil skelne mellem de tre arealtyper, som han er sat til at administrere (naturbeskyttelseslovens §22, §23 og §24, vedr. hhv. strande, skove og åbne arealer).
 Både byret, landsret og højesteret har slået dette fast, ligesom de har fastslået, at skovrideren heller ikke kender reglerne for færdsel på disse arealer.
 På trods heraf har skovrideren altså været parat til at politianmelde borgerne i et forsøg på at tvinge disse til at anerkende hans misforståede og ulovlige udlægning af loven.
 Kun ved at nægte at flytte os og siden ved at nægte at betale bøden, lykkedes det en del år senere at få højesterets ord for, at Jakob Rømers og skovriderens praksis var ulovlig.
 Højesteret fastslog endvidere, at klatring med brug af hænder, reb og sikringsmidler både praktisk og juridisk set selvfølgelig er færdsel til fods.
 Dermed har dommen selvfølgelig også betydning på alle andre arealer, hvor det heller ikke vil være juridisk muligt at skelne mellem klatring og anden færdsel til fods og dermed heller ikke vil være muligt at forsøge at kriminalisere klippeklatring som en særligt skadelig eller kriminel færdselsform.
 Uden indgriben fra højesteret ville konsekvensen have været, at det var lykkedes skovrideren at få indført regler om anmeldelse, tilladelse og betaling for færdsel på kystarealerne på trods af, at loven (og folketinget) har besluttet, at man her kan færdes frit, uanset om det er med klippeklatring og uanset, om det er kommercielt.
 Det mest foruroligende er måske, at skovrideren tilsyneladende fortsat ikke forstår, hverken, hvad der står i loven eller, hvad årsagen er til højesterets afgørelse.
 Iflg. TV-2 Bornholm mener skovrideren således fortsat ikke, at højetesrets afgørelse bør give anledning til selvransagelse.
 Skovrideren overser belejligt, at sagen har været behandlet gennem tre retsinstanser og, at alle tre har været enige om, at han har misforstået både grundlov, retsplejelov og naturbeskyttelseslov.
 Også overfor Bornholms Tidende afslører skovrider Tom Nielsen sin fortsatte manglende evne eller vilje til


text:
at forstå det juridiske grundlag for hans arbejde og hans tilsyneladende ligegyldighed med grundlæggende praktiske og juridiske forudsætninger herfor.
 Efter højesteretsdommen, den 12. maj då. udtaler han således at sagen har været ...behandlet i alle tre retsinstanser ...af sære grunde....
 Det kan da godt være, at det forekommer skovrideren sært.
 Imidlertid gør loven og højesteret det klart, at skovrideren ulovligt har forsøgt at begrænse borgernes frie adgang til at færdes og opholde sig på kystarealerne, ligesom dommen gør det klart, at skovrideren aldrig har forstået, hvilke regler der gælder for færdsel og ophold på kysten.
 Det, der derfor for alvor er sært, er, at skovrideren ikke for længst har sat sig ind i og tilsyneladende fortsat heller ikke forstår den lovgivning og de bestemmelser, som regulerer hans arbejde.
 Tilsvarende forekommer det sært, at han ikke kan kende forskel på de tre landskabstyper, som det er meningen, at han skal administrere.
 Endelig og ikke mindst forekommer det sært, at han er villig til at politianmelde borgerne på den baggrund.
 Man skal være mere end almindeligt optaget af sin egen ophøjethed for at tro, at man som skovrider ikke behøver hverken at kende eller administrere efter loven.
 Det bliver for alvor foruroligende, når skovrideren, selv efter højesteretsdommen, finder det sært, at sagen måtte helt til højesteret for at få fastslået, at loven også gælder for skovrideren.
 Dermed risikerer skovrideren at blive dømt for overtrædelse af naturbeskyttelseslovens §22 stk. 3, der gør det strafbart at forsøge at forhindre den frie afgang til at færdes og opholde sig på de danske kystarealer.
 Efter højesteretsafgørelsen udtalte formanden for Danmarks Naturfredningsforenings lokalkomite på Bornholm, Jørgen Butzback, til Bornholms Tidende, den 12. maj då., at ...højesteret (kom) frem til sin afgørelse, fordi det ikke kan bevises, at Christian Almer har klatret., og han fortsætter med at konkludere, at han bestemt kunne finde på at anmelde klippeklatring på Helligdomsklipperne....
 Af højesteretsdommen fremgår det imidlertid, at det hele tiden har været klart, at der var tale om klippeklatring med både sikringsmidler og reb, og det fremgår iøvrigt også som præmis for frifindelsen.
 At højesteretsdommen naturligvis gælder samtlige danske kyststrækninger fremgår bl.a. af, at den bygger på naturbeskyttelseslovens §22, der gælder i hele Danmark, ligesom det understreges kraftigt og direkte i kendelsen, hvori det bl.a. hedder, at Formålet med bestemmelsen i lovens §22 er at give befolkningen adgfang til sådanne områder, også selv om de er ejet af private.!
 Altså også på Helligdomsklipperne, der er fondsejede.
 Jørgen Butzbacks udtalelser bliver ikke mindre mærkværdige af, at det allerede flere år før højesteretsdommen blev slået fast, at det ikke var strafbart og dermed lovligt at klatre på Helligdomsklipperne.
 Allerede i 1996 anmeldte Jørgen Butzback nemlig selv et par klippeklatrere for at være på Helligdomsklipperne.
 Anmeldelsen førte til en sigtelse, der imidlertid nogle måneder senere medførte tiltalefrafald, da politiet og statsadvokaten ikke mente, at der var noget strafbart i forholdet.
 Læs beretningen om Jørgen Butzbacks mærkværdige politianmeldelse af klatring på Helligsdomsklipperne, som den stod at læse i Bornholms Tidende i 1997.
 Udover, at


text:
det altså allerede tidligere er slået fast, at det ikke er strafbart og dermed heller ikke ulovligt at klatre på Helligdomsklipperne, så fremgår det altså også nu med al tydelighed af højesteretsdommen, at klatring med sikringsudstyr på kystklipperne i hele landet, både på offentlige og private områder er tilladt.
 Det er både tankevækkende og foruroligende, at formanden for lokalkomiteen for Danmarks Naturfredningsforening på Bornholm tilsyneladende ikke kan læse, forstå eller respektere hverken politiets tidligere afgørelser, loven eller den nylige højesteretsafgørelse og, at han på trods deraf er parat til at foretage politianmeldelse af folk, der lovligt klatrer på kystklipperne ved Helligdommen.
 Jørgen Butzback lægger dermed også op til at overtræde naturbeskyttelseslovens §22, stk. 3, der gør det strafbart at forsøge at forhindre den frie adgang til at færdes og opholde sig på både offentlige og private kyststrækninger.
 En ret, som vi har nu har højesterets ord for også indbefatter klippeklatring med reb og sikringsmidler.
 Jørgen Butzback vil selvfølgelig og øjeblikkeligt blive politianmeldt for overtrædelse af naturbeskyttelsesloven § 22, stk. 3, hvis han fortsat mener, at han står over Danmarks højesteret og igen skulle forsøge at kriminalisere og dermed forhindre klippeklatring på kystklipperne ved Helligdommen.
 Skovrideren har i denne sag optrådt som en gammel, vranten sherif, der tilsyneladende troede, at han ikke bare stod over men også var selve loven.
 Han har desuden optrådt både usmidigt, fagligt imkompetent og ikke mindst ulovligt.
 Kun en højesteretsafgørelse kunne gøre dette klart.
 I et moderne samfund kræver jobbet som skovrider imidlertid en langt større juridisk indsigt og forståelse for, at skovrideren blot er en embedsmand, der er sat til at tjene både borgerne og de flere hundrede årige traditioner for færdsel i Danmark, som de bl.a. er udtrykt i naturbeskyttelsesloven.
 Jeg vil stærkt anbefale, at Tom Nielsens eventuelt fortsatte forvaltning af stillingen som skovrider tages op til alvorlig overvejelse og i hvert fald betinges af en intensiv uddannelse, dels i naturbeskyttelsesloven, dels i grundlæggende retspleje.
 Enten er skovrider Tom Nielsen så inkompetent, at han vitterligt ikke kan kende forskel på de landskabstyper, som han er sat til at administrere på befolkningens vegne, eller også har han bevidst og ulovligt forsøgt at forhindre og vanskeliggøre den ret, vi alle har til uden videre at opholde os og færdes på vore kystarealer.
 Og det er strafbart iflg. naturbeskyttelseslovens §22 stk. 3.
 Forsøgene på at kriminalisere den frie færdsel på de danske kyster gennem krav om anmeldelse og betaling og med politianmeldelser og bøder er mislykkedes.
 Klatring og anden færdsel på kystarealerne er atter afbureaukratiseret og fri.
 Christian Almer,
 11. august, 2004.
 Ny udvikling i sagen:
 På trods af ovennævnte fremsatte Skov- og naturstyrelsen, den 13. september, 2004 udkast til ny bekendtgørelse, som man hævdede var gældende fra maj 2005 efter en høringsrunde, hvor man aldeles ignorerede alle protester vedr. klatring.
 I den nye bekendtgørelse, lagde SNS bl.a. op til helt at forbyde al friklatring med reb og sikringsudstyr på kysten, selv om dette strider imod både naturbeskyttelsesloven og højesterets præcisering deraf.
 Læs mere om dette forsøg


text:
på at omgå både naturbeskyttelsesloven, der er vedtaget i Folketinget og giver fri adgagng til at færdes på kysterne og højesterets afgørelse, der giver fri adgang til at klatre med reb og sikringsudstyr.
 Du kan også downloade det nye udkast til bekendtgørelse. (pdf, 20 kB).
 Tilsvarende kan du downloade Dansk Vejlederkreds' høringssvar.
 Endelig kan du læse flertalserklæring og flertalsreferat fra mødet med SNS, den 19. august, 2005, hvori en række personer og institutioner erklærer og underskriver, at de anser SNS's praksis og den nye bekendtgørelse for ulovlig og, at de derfor selvfølgelig heller ikke vil respektere den, da den bl.a. strider mod både naturbeskyttelsesloven og højesterets præcisering deraf.
 Du kan også downloade denne flertalserklaring og -referat.
 ©Må ikke kopieres, hverken helt eller delvist uden skriftlig tilladelse.
 Download ovennævnte artikel i pdf-format:


text:
Skat.dk: Moms - rejsebureauvirksomhed - datadrift - produktionsydelser
 01 Nov 2005 13:37
 25 Oct 2005 13:25
 1. afdeling, 261/2004
 Erhvervelsesmoms, betalingspligt, rejsebureauvirksomhed, datadrift, dataydelser, produktionsydelser
 Højesteret fastslog, at begrebet "rejsebureauvirksomhed" i momsfritagelsesbestemmelsen i momslovens § 13, stk. 1, nr. 16, skal fortolkes i overensstemmelse med definitionerne på rejsebureauvirksomhed i sjette momsdirektivs artikel 26, stk. 1, og bilag F, nr. 27, idet den særlige danske momsfritagelse for rejsebureauvirksomhed har hjemmel i bemyndigelsesbestemmelsen ("stand still"-reglen) i direktivets artikel 28, stk. 3, litra b). Efter direktivet er "bureau-til-bureau"-ydelser som de i sagen omhandlede ikke omfattet af begrebet rejsebureauvirksomhed.
 Star Tour havde ikke godtgjort, at der i perioden 1978-2001 skulle have foreligget en fast administrativ praksis vedrørende momsfritagelsesreglen, hvorefter "bureau-tilbureau"-ydelser var omfattet af momsfritagelsen i den danske momslov.
 Konkret fandt Højesteret, at de i sagen omtvistede ydelser fra Star Tours svenske moderselskab benævnt "datadrift" havde beskatningssted her i landet i medfør af dagældende momslovs § 18, stk. 1, nr. 3 (nu § 15, stk. 2, nr. 3), idet de fandtes omfattet af begrebet "databehandling" i lovbestemmelsen.
 Derimod fandtes de andre ydelser i sagen benævnt "Produktion" ikke efter deres art at være omfattet af erhvervelsesmomspligten, hvorfor Star Tour frifandtes herfor (tidligere ØL-dom i SKM2004.204.ØLR
 6. momsdirektiv artikel 26, stk. 1
 6. momsdirektiv artikel 28, stk. 3,litra b)
 6. momsdirektiv bilag F, nr. 27
 Momsvejledningen 2005-2; D.11.16
 Momsvejledningen 2005-2; E.3.1.3
 Poul Sørensen, Per Sørensen, Asbjørn Jensen, Niels Grubbe og Poul Dahl Jensen.
 I tidligere instans er afsagt dom af Østre Landsrets 6. afdeling den 16. april 2004.
 Appellanten, Skatteministeriet, har gentaget sin påstand om, at indstævnte, Star Tour A/S, skal efterangive moms af datatjenesteydelser og ydelser vedrørende produktion med 2.972.663 kr. for afgiftsperioden 1. oktober 1994 - 31. december 1997. Subsidiært har ministeriet nedlagt påstand om, at Star Tour skal efterangive moms af datatjenesteydelser med 2.077.620 kr. for afgiftsperioden 1. januar 1995 - 31. december 1997.
 Star Tour har påstået stadfæstelse.
 Sagen angår, om ydelserne "datadrift" og "produktion", som Star Tour A/S i årene 1994-1997 aftog fra sit svenske moderselskab, er fritaget for afgift efter momslovens § 13, stk. 1, nr. 16, og i benægtende fald, om ydelserne er afgiftspligtige her i landet efter de dagældende bestemmelser i momslovens § 46, stk. 1, nr. 3, 2. pkt., jf. § 18, stk. 1, nr. 3.
 Efter momslovens § 13, stk. 1, nr. 16, er ydelsen "rejsebureauvirksomhed" fritaget for afgift. Bestemmelsen blev indsat i momsloven i 1978 som led i gennemførelsen af EF's 6. momsdirektiv. Udtrykket rejsebureauvirksomhed må forstås i overensstemmelse med bemyndigelsesbestemmelsen i momsdirektivets artikel 28, stk. 3, litra b, hvorefter medlemsstaterne fortsat kan fritage de transaktioner, der er opregnet i bilag F til direktivet, for afgift. Det følger af nr. 27 i dette bilag, jf. direktivets artikel 26, at disse transaktioner omfatter tjenesteydelser præsteret af rejsebureauer, for så vidt disse bureauer handler i eget navn over for den rejsende eller handler i den rejsendes navn og for hans regning.
 De ydelser, som denne sag angår, er leveret fra bureau til bureau. Ydelserne er derfor ikke omfattet


text:
af undtagelsen i bilag F og dermed heller ikke af udtrykket rejsebureauvirksomhed i momslovens § 13, stk. 1, nr. 16. Star Tour har ikke godtgjort, at der har eksisteret en administrativ praksis, hvorefter ydelser fra bureau til bureau - i strid med den nævnte forståelse af bestemmelsen - er blevet fritaget for afgift. Højesteret finder herefter, at de omhandlede ydelser ikke er fritaget for afgift efter momslovens § 13, stk. 1, nr. 16.
 Afgørelsen af, om afgiften påhviler Star Tour som aftager af ydelserne her i landet, beror på, om de kan anses som "ydelser fra rådgivningsvirksomheder, ingeniører, projekteringsvirksomheder, advokater og revisorer samt andre lignende ydelser, databehandling og meddelelse af oplysninger", jf. dagældende momslovs § 18, stk. 1, nr. 3, sammenholdt med § 46, stk. 1, nr. 3, 2. pkt.
 Faktureringerne vedrørende "datadrift" angår Star Tours andel af omkostningerne ved moderselskabets drift, vedligeholdelse og udvikling af koncernens samlede booking-, produktions- og økonomisystem. Højesteret finder, at disse ydelser må anses for databehandling i momslovens forstand, og at afgiften derfor påhviler Star Tour.
 Betalingerne vedrørende "produktion" angår Star Tours andel af omkostningerne ved moderselskabets aftaler om fly, hoteller og transferbusser mv. Højesteret finder, at disse ydelser efter deres art ikke er omfattet af dagældende momslovs § 18, stk. 1, nr. 3. Der kan derfor ikke opkræves afgift af ydelserne hos Star Tour.
 Som følge af det anførte tager Højesteret Skatteministeriets subsidiære påstand til følge.
 Ved fastsættelsen af sagsomkostningerne er der taget hensyn til udfaldet af sagen i forhold til Skatteministeriets principale påstand og til retsafgiften for landsret og Højesteret af det vundne beløb.
 Star Tour A/S skal efterangive moms af datatjenesteydelser med 2.077.620 kr. for afgiftsperioden 1. januar 1995 - 31. december 1997.
 I sagsomkostninger for landsret og Højesteret skal Star Tour A/S inden 14 dage efter denne højesteretsdoms afsigelse betale 275.000 kr. til Skatteministeriet. Beløbet forrentes efter rentelovens § 8 a.


text:
Retssystemer - Letland
 Dette afsnit giver et overblik over domstolssystemet i Letland.
 Letland har - ud over en lovgivende og en udøvende magt - en uafhængig dømmende magt, der er opbygget i en trelagsstruktur. I overensstemmelse med forfatningen består retssystemet af distriktsdomstole og byretter, regionale domstole, højesteret og forfatningsdomstolen, og i krigs- eller undtagelsestilstand benyttes der også militærdomstole.
 Efter loven om den dømmende magt (likumu "Par tiesu varu") er justitsministeriet den øverste statslige myndighed for domstolenes forvaltning.
 udsteder interne forskrifter om tilrettelæggelse af det administrative arbejde ved distriktsdomstolene og byretterne, de regionale domstole og matrikelkontorerne
 kan indhente de oplysninger fra distriktsdomstolene og byretterne, de regionale domstole og matrikelkontorerne, som det har brug for til at udføre sine lovfæstede opgaver
 har ansvar for den organisatoriske ledelse af distriktsdomstolene og byretterne, de regionale domstole og matrikelkontorerne
 fører tilsyn med distriktsdomstolene og byretterne, de regionale domstole og matrikelkontorerne.
 Domstolsstyrelsen (Tiesu administrācija) tilrettelægger og sikrer udførelsen af det administrative arbejde ved distriktsdomstolene og byretterne, de regionale domstole og matrikelkontorerne. Den er ansvarlig over for justitsministeren, der handler på vegne af justitsministeriet.
 Højesteret (Augstākā tiesa) er ikke administrativt forbundet med distriktsdomstolene, byretterne eller de regionale domstole. Højesterets præsident tilrettelægger højesterets arbejde. Højesteret har et særligt kontor, højesteretsforvaltningen, til administrative opgaver (Augstākās tiesas Administrācija).
 Retsrådet (Tieslietu padome) er et kollegialt organ, der deltager i udviklingen af retssystemets politik og strategi og tilrettelæggelsen af dets arbejde.
 Domstolstyper: kort beskrivelse og domstolshierarki
 Almindelige domstole: førsteinstansdomstole og appeldomstole
 Distriktsdomstolene og byretterne (rajonu (pilsētu) tiesas) er førsteinstansdomstole i civile sager, straffesager og forvaltningssager. En distriktsdomstol eller byret kan have strukturelle enheder, dvs. retssale, forskellige steder inden for den pågældende distriktsdomstols eller byrets stedlige kompetence. Distriktsdomstole og byretter kan have et matrikelkontor. Et matrikelkontor forvalter matrikelregistrene (hvor fast ejendom og rettigheder i forbindelse med sådan ejendom registreres) og behandler sager om ubestridt fuldbyrdelse, kendelser om gældsinddrivelse og godkendelse af auktionsopgørelser.
 Regionale domstole (apgabaltiesas) behandler i sin egenskab af appeldomstol civile sager, straffesager og forvaltningssager i en afdeling med tre regionale dommere. En regional domstol kan være opdelt i strukturelle enheder, dvs. retsbygninger, der er beliggende forskellige steder inden for den regionale domstols retskreds.
 I overensstemmelse med loven om den dømmende magt træder militærdomstolene sammen i krigs- eller undtagelsestilstand. I overensstemmelse med loven om militærdomstole, træder militærdomstolene sammen efter ordre fra justitsministeren. I så fald nedsættes der en eller flere militærdomstole i første instans og én militær appeldomstol.
 Højesteret (Augstākā tiesa) omfatter et senat, som består af tre afdelinger (departamenti) (civile sager, straffesager og forvaltningssager) og to kamre (palātas) (civile sager og straffesager). Højesteret er appeldomstol i retlige spørgsmål (kasācijas instans) med mindre andet er fastsat ved lov. Højesteret havde to kamre (civile sager og straffesager) indtil den 31. december 2014, men fra den 1. januar 2015 til den 31. december 2016 har den kun et kammer til behandling af civile sager.
 Plenum (plēnums) er et kollegium bestående af alle højesterets dommere. Det drøfter aktuelle spørgsmål om fortolkningen af lovbestemmelser. Kollegiet udnævner også medlemmer af disciplinærdomstolen (Disciplinārtiesa), Disciplinærdomstolen er sammensat af seks


text:
dommere fra højesterets afdelinger. Disciplinærdomstolen prøver lovligheden af den retlige disciplinærkomités (Tiesnešu disciplinārkolēģija) afgørelser. Aktuelle spørgsmål om fortolkning af lovbestemmelser kan, for at sikre ensartet anvendelse af lovgivningen, ikke kun behandles af højesteret i plenum, men også af dommerkollegiet i det relevante kammer eller den relevante senatsafdeling.
 Forfatningsdomstolen (Satversmes tiesa) er en uafhængig retslig enhed, som behandler sager om lovenes og andre retsakters overensstemmelse med forfatningen inden for den kompetence, som den er tillagt i forfatningen og i loven om højesteret. Den behandler også andre sager, som henvises til den i overensstemmelse med loven om forfatningsdomstolen.
 Følgende juridiske databaser er tilgængelige i Letland:
 Webstedet for Letlands justitsministerium, indeholder oplysninger om domstolssystemet, de personer, der arbejder i systemet (edsvorne notarer og edsvorne fogeder) og links til andre websteder, hvor der findes oplysninger om domstolssystemet.
 Letlands nationale Portal Latvija.lv
 Portalen "Latvija.lv" giver adgang til de centrale og lokale statslige organers internetressourcer. Oplysningerne på portalen er inddelt efter emne.
 Afsnittet "E-services" (E-pakalpojumi) på portalen giver adgang til e-tjenester generelt, der er baseret på en centraliseret infrastruktur. Denne del af portalen omfatter et virtuelt arbejdsområde, hvor brugerne kan anmode om og modtage e-tjenester fra centrale og lokale statslige organer, følge gennemførelsesprocessen og modtage oplysninger om resultatet af e-tjenesten.
 Afsnittet med et katalog over tjenester (Pakalpojumu katalogs) er et centralt adgangspunkt til centrale og lokale myndigheders ydelser. Kataloget over tjenester kan anvendes til at indhente vigtige oplysninger om centrale og lokale myndigheders ydelser, betingelser for at anmode om og få disse ydelser, hvad de koster og en beskrivelse af dem. Beskrivelserne af onlinetjenester indeholder et link til den relevante ressource (information, websted, direkte link eller e-tjeneste). Brugerne kan enten få adgang til oplysningerne gennem kataloget, der er inddelt i afsnit svarende til livssituationer, eller ved at anvende søgefunktionerne på portalen. Det centrale katalogs indhold vedligeholdes af de statslige instanser, der leverer tjenesterne.
 Letlands nationale portal Latvija.lv har som formål at give lettiske og udenlandske borgere adgang til lettiske statslige organers internetressourcer og fungerer som et centralt adgangspunkt til de e-tjenester, som en række institutioner tilbyder.
 Nationale domstole i Letland, højesteret, Letlands forfatningsdomstol, domstolsstyrelsen, justitsministeriet


text:
Skat.dk: Skattepligtig indtægt - agent - polske virksomheder - provision - overførsel til privat konto
 09 May 2016 12:44
 23 Feb 2016 09:43
 SKM2016.194.BR
 BS 37A-3242/2014
 Sagen drejede sig om, hvorvidt et beløb på 650.000 kr., der var overført til skatteyderens bankkonto fra to polske virksomheder, skulle medregnes som en del af hendes skattepligtige indkomst for indkomståret 2001. For indkomståret 1999 havde skatteyderen vedrørende samme faktiske forhold anlagt sag ved domstolene. I denne sag fandt Højesteret i U.2010.415/2H (SKM2010.70.HR), at beløbet fra de polske virksomheder var skattepligtig indkomst for skatteyderen.
 I nærværende sag fandt byretten, at beløbet for indkomståret 2001 også udgjorde skattepligtig indkomst. Således havde skatteyderen ikke ved den fremlagte bogføring og de i øvrigt fremlagte bilag løftet sin bevisbyrde for, at hun ikke var skattepligtig af det opgjorte beløb.
 Den juridiske Vejledning 2016-1. C.C.2.1.2.1
 Senere instans: Se Østre Landsrets dom: SKM2018.568.ØLR
 (v/ adv. Lars Borring)
 (Kammeradvokaten v/adv. Ann-Cathrine Pedersen)
 Denne sag, der er anlagt den 10. juli 2014, vedrører spørgsmålet om sagsøger er skattepligtig af beløb, der i 2001 er indsat på konto "other cost" tilhørende hendes firma.
 Sagsøger, A, har nedlagt påstand om, at sagsøgte, Skatteministeriet, skal tilpligtes at anerkende, at sagsøgers overskud af virksomhed i året 2001 andrager 237.370 kr., subsidiært et større beløb, men mindre end 887.370 kr.
 Landsskatteretten har den 13. maj 2014 truffet afgørelse i sagen. Det hedder heri:
 1.037.370 kr.
 237.370 kr.
 887.370 kr.
 59.283 kr.
 36.588 kr.
 Der er været holdt møde med sagsbehandleren i sagen. Klageren og hendes repræsentant har desuden udtalt sig over for rettens medlemmer ved et retsmøde.
 Klageren har drevet virksomhed som agent for polske tekstilvirksomheder, hvor der er blevet formidlet aftaler vedrørende danske virksomheders forarbejdning af tekstiler hos polske firmaer. Afregning for klagerens ydelse er sket som provision af det salg, som de polske firmaer har opnået i Danmark.
 Virksomheden havde i 2001 en selvangiven omsætning pa 374.868 kr. og et resultat før renter og afskrivninger på 232.989 kr.
 Klageren har i samme år selvangivet private renteindtægter på 36.588 kr.
 Der er ikke registreret anden indtægt for klageren ud over indtægten fra virksomheden.
 Der er fremlagt agenturaftale mellem klageren og G1 af den 20. november 1995 udfærdiget på polsk med dansk oversættelse. Det fremgår heraf, at agenten modtager provision af udførte kontrakter, og at nettofortjenesten, der udgør differencen mellem den pris, der opnås på det danske marked, og den, der betales på det polske marked, deles ligeligt mellem agenten og G1.
 Der er desuden fremlagt tillæg til ovennævnte aftale mellem klageren og G1 af samme dato, hvoraf det fremgår, at klageren modtager en provision på 7 % for samtlige handler, og endnu et tillæg dateret den 22. december 2003 til agenturaftalen, hvoraf det fremgår, at agenten modtager provision med 8 % af de beløb, der faktureres kunden for salg efter den 1. januar 2004.
 Ligeledes er der fremlagt agenturaftale af den 23. april 1995 mellem klageren og G2 udarbejdet på polsk og oversat til dansk, hvoraf det fremgår, at agenten i det første år modtager provision


text:
af salg til danske kunder svarende til 30 %.
 I tillæg nr. 1 af den 1. januar 1997 til agenturaftalen mellem G2 og klageren fremgår det, at der for hver vare og ydelse skal betales 26 % af fakturaens værdi i provision, og i tillæg nr. 2 dateret den 2. januar 1997, fremgår det, at klageren modtager en provision på 7 % for samtlige handler.
 Desuden er der fremlagt en aftale udelukkende på polsk dateret den 31. december 2004, som er rettet i hånden til 2003, hvor der i nr. 5 er anført 8 %.
 SKAT har tidligere foretaget ændringer i klagerens virksomhedsoverskud for indkomståret 1999, hvor SKAT forhøjede overskuddet med 706.079 kr. Forhøjelsen skyldtes, at SKAT ved gennemgang af klagerens regnskabsmateriale konstaterede, at klageren foruden provisionsbeløbene havde modtaget beløb fra de polske virksomheder, som blev betegnet som "other cost". Disse "other cost" anså SKAT for at være skattepligtig omsætning i klagerens virksomhed.
 SKATs afgørelse blev stadfæstes af såvel Skatteankenævnet som Landsskatteretten.
 Sagen blev indbragt for domstolene, hvor Østre Landsret ligeledes fandt, at klageren var skattepligtig af beløbene anført som "other cost". Dommen blev anket til Højesteret, som den 11. november 2009 stadfæstede landsrettens dom, dog således, at klagerens indkomst blev nedsat med 83.100 kr., som følge af en konstateret regnefejl.
 Den 15. april 2005 indkaldte SKAT materiale til brug ved behandlingen af klagerens skatteansættelse for 2001. Den 25. april 2005 bekræftede klagerens repræsentant at have modtaget materialeindkaldelsen, og det blev aftalt, at klageren selv ville fremsende materialet til SKAT.
 Da materialet ikke blev modtaget, sendte SKAT den 29. april 2005 forslag til ændring af skatteansættelsen, hvor overskud af virksomhed blev ansat skønsmæssigt til 800.000 kr., på grund af manglende dokumentation. Der var ved skønnet henset til den tidligere ændring af virksomhedens overskud for indkomståret 1999 vedrørende ikke medregnet provision benævnt “other cost" fra polske samarbejdspartnere. Desuden foreslog SKAT en ændring af klagerens renteindtægter fra 36.588 kr. til 59.283 kr. på baggrund af de oplysninger, SKAT havde modtaget af kontroloplysninger fra banker mv.
 Repræsentanten anmodede efterfølgende 3 gange om fristforlængelse for at komme med bemærkninger til forslaget/indsende det indkaldte materiale, men den 6. juli 2005 anmodede repræsentanten om, at der blev truffet afgørelse på det foreliggende grundlag. SKAT traf derfor afgørelse den 28. juli 2005 i overensstemmelse med det udsendte forslag.
 I forbindelse med skatteankenævnets behandling af nærværende sag har klageren blandt andet indsendt kopi af kontoudskrifter/bankbilag vedrørende indsætninger og hævninger på hendes konto.
 På bankbilagene vedrørende indsætninger har klageren på hvert bilag noteret hvor stor en del af beløbene modtaget i 2001, der vedrørte henholdsvis provision og "other cost". Skatteankenævnet har lavet en sammentælling af de forskellige beløbsposter, der kan specificeres således:
 Overført beløb
 "Other cost"
 1.147.976 kr.
 378.067 kr.
 770.062 kr.
 Klageren har forklaret, at beløbene benævnt "other cost" ikke er hendes penge, men alene penge, som hun har modtaget i forbindelse med, at de polske virksomheder ønskede at udføre penge fra Polen. Pengene skulle således tilbagebetales i kontanter til virksomhederne eller bruges til indkøb af maskiner, kontorartikler


text:
mv., som alene kunne købes i Danmark.
 De hævninger på klagerens konto, der ifølge klageren kan henføres til betalinger vedrørende Polen, har Skatteankenævnet specificeret således:
 Tilføjet på bilag af klageren
 Udbetaling til G2
 G2 besøg hos G3
 Hævet kontakt
 G2 WA
 Udbetalt ved besøg til fødselsdag - overraskelse
 Udbetalt til G1
 Udbetalt til G1 ved besøg i Danmark
 12. juni 01
 Udbetalt til G2
 Iflg. bankbilag overførsel til ML
 Udbetalt til G2 ved besøg i (sted)
 Iflg. bankbilag overførsel til G4
 Iflg. bankbilag overførsel til VA
 Udbetalt kontant
 Udbetalt ifm rejse til Polen til G2
 Udbetaling til Polen
 685.221
 Klageren har været kontraktspart vedrørende aftaler med G5 omkring transport af varer fra Polen til Danmark og omvendt. Skatteankenævnet har ud fra klagerens fakturaer vedrørende transportudgifterne, opgjort disse således:
 Varer fra G2 sendt til G3
 Varer fra G3 til G2
 2.092 kr.
 1 pakke fra G6 til A
 Varer fra G2 til G3
 3.018 kr.
 Pakke fra (sted) til WZ
 Pakke fra G6 til A
 2.154 kr.
 Vare fra G2 sendt til G3
 2.130 kr.
 58.443 kr.
 Skatteankenævnet har konstateret, at der i 2001 var indberettet oplysninger fra banker mv. om, at klageren havde en samlet renteindtægt på 29.653 kr., vedrørende renteindtægter af bankindeståender og renter af obligationsbeholdning/nettorenter vedrørende handlede obligationer. Desuden er det indberettet, at der er foretaget udlodninger fra ren obligationsbaserede investeringsforeninger på henholdsvis 13.350 kr. og 16.280 kr. Det er i forbindelse med indberetningen angivet, at udlodningerne skal beskattes som kapitalindkomst.
 Skatteankenævnet har stadfæstet SKATs afgørelse, hvorefter virksomhedsområdet er skønsmæssigt forhøjet med 800.000 kr. samt renteindtægter er forhøjet til 59.283 kr.
 SKAT har indkaldt regnskabsmaterialet for klagerens virksomhed til brug ved gennemgang af regnskabet/skatteansættelsen for indkomståret 2001.
 Da regnskabsmaterialet ikke er blevet fremsendt, har der været grundlag for at foretage en skønsmæssig ansættelse af virksomhedens overskud, hvilket understøttes af, at der på baggrund af gennemgangen af regnskabet for 1999 må anses at have været en begrundet formodning for, at samme forhold kunne gøre sig gældende i 2001.
 På baggrund af de bilag, der er indsendt i forbindelse med klagen, kan indsætninger på klagerens bankkonto vedrørende provision opgøres til 378.066 kr., og “other cost" kan opgøres til 770.062 kr.
 Forholdene omkring overførslerne fra de polske virksomheder til klagerens konto ses at være identiske med de forhold, der har gjort sig gældende i indkomståret 1999.
 Da beløb benævnt “other cost" er overført til klagerens konto og uden adskillelse fra klagerens formue, er nævnet enig med Østre Landsret og Højesteret i, at der under disse omstændigheder påhviler klageren en skærpet bevisbyrde i forhold til at sandsynliggøre/dokumentere, at de overførte beløb ikke tilhørte hende.
 Nævnet finder på det foreliggende grundlag ikke, at dette kan anses for sandsynliggjort/dokumenteret.
 Den dokumentation, der er fremlagt i forbindelse med klagen til nævnet, er i vidt omfang identisk med eller af samme karakter som det materiale, der blev fremlagt under sagen ved Østre Landsret og Højesteret.
 Derudover har nævnet lagt vægt på:
 at det ikke umiddelbart virker forretningsmæssigt begrundet, at de polske virksomheder skulle overføre så store


text:
beløb til dækning af udgifter vedrørende reklamationer, indkøb af diverse råvarer, transport osv., hvis disse langt oversteg eventuelle udgifter, således at overførte beløb skulle tilbagebetales, uden at der i øvrigt var sket forrentning af beløbene i den mellemliggende periode.
 at de faktiske indsætninger på klagerens konto fra de polske virksomheder ikke harmonerer med det oplyste om, at det var svært for de polske virksomheder at føre valuta ud af landet.
 at den fremlagte dokumentation for tilbagebetaling af "other cost" til de polske virksomheder hovedsageligt består af kopier af kontoudskrifter/udbetalingsbilag fra klagerens bank vedrørende hævninger af kontantbeløb, hvorpå klageren selv har noteret, at beløbene vedrørte betaling til G2, G1 mv.
 at det ikke umiddelbart kan anses for forretningsmæssigt begrundet, at klageren skulle have valgt at betale disse beløb kontant frem for at overføre pengene via banken, blandt andet henset til muligheden for efterfølgende at kunne dokumentere betalingen/beløbsmodtager og ikke mindst risikoen ved at transportere så store beløb i kontanter.
 at der i øvrigt alene er fremlagt dokumentation, vedrørende afholdelse af udgifter for de polske virksomheder, for så vidt angår fakturaerne fra G5 stilet til klageren på i alt 58.442 kr.
 I overensstemmelse med Østre Landsrets og Højesterets begrundelse vedrørende den tidligere sag, er det derfor nævnets opfattelse, at beløb overført til klagerens konto vedrørende “other cost", må anses for skattepligtig indkomst.
 SKAT har for indkomståret 2001 ansat en skønnet omsætning på 800.000 kr., og “other cost"-beløbene kan i henhold til de indsendte bankbilag opgøres til 770.062 kr.
 Da indsætningerne i følge bankbilagene ikke har kunnet afstemmes til regnskabet på grund af manglende bogføringsmateriale, er der ikke umiddelbart grundlag for at ændre det af SKAT udøvede skøn, da det ikke med sikkerhed kan fastslås, om samtlige overførsler af beløb vedrørende “other cost" er medtaget i ovennævnte opgørelse.
 Tilsvarende gør sig gældende i relation til spørgsmålet om eventuel fradragsret for udgifter til transport.
 Som følge heraf stadfæstes SKATs afgørelse om skønsmæssige forhøjelse af indkomsten.
 Ved en gennemgang af de indberettede oplysninger fra banker mv. for indkomståret 2001 fremgår det, at der er indberettet en samlet renteindtægt på 29.653 kr., der dels vedrører renteindtægter af bankindeståender, dels vedrører renter af obligationsbeholdning/nettorenter vedrørende handlede obligationer.
 Derudover er det indberettet, at der er fortaget udlodninger fra ren obligationsbaserede investeringsforeninger på henholdsvis 13.350 kr. og 16.280 kr. Det er i forbindelse med indberetningen angivet, at udlodningerne skal beskattes som kapitalindkomst.
 På baggrund af de foreliggende oplysninger kan de indberettede renteindtægter specificeres således:
 Obligationer (kursværdi)
 32.573 kr.
 Renter af handlede obligationer
 - 6.157 kr.
 Renteindtægter i alt
 29.653 kr.
 Udlodning investeringsforeninger, i alt
 29.630 kr.
 Kapitalindkomst i alt
 Da der er tale om indberetninger fra banker mv., må de indberettede oplysninger umiddelbart lægges til grund, og derfor stadfæstes SKATs afgørelse.
 Der skal ikke ske skønsmæssig forhøjelse af klagerens indkomst.
 Klageren har fremlagt følgende til dokumentation af hendes påstand:
 Agenturaftale af 20. november 1995 fra G1
 Anneks af 20. november 1995 til agenturaftalen af 20. november 1995
 Nyt anneks af 22. december 2003 til agenturaftalen af 20. november 1995


text:
Agenturaftale af 23. april 1995 fra G2
 Anneks nr. 1 af 1. januar 1997 til agenturaftalen af 23. april 1995
 Anneks nr. 2 af 2. januar 1997 til agenturaftalen af 23. april 1995
 Ny agenturaftale af 31. december 2003 fra G2
 Attest om registrering af G2
 Attest om registrering af G1
 Responsum fra TI af 26. april 2006
 Erklæring af 7. maj 2002 fra KP
 Erklæring af 12. februar 2007 fra KP
 Regnskab for 2001 fra revisor
 Klagerens egen årsopgørelse for 2001
 Opgørelse for 2001 fra G2
 Erklæring fra G2 om "other cost"-saldo på klageren konto ultimo 2001
 Erklæring om saldo af " other cost" ultimo 2001 tilhørende G1
 G1-fakturaer fra 2001
 G2-fakturaer fra 2001
 Andre polske virksomheders fakturaer i 2001- G7
 G5-fakturaer
 Afregning 22. december 2000 - 8. januar 2001 med kontoudskrift, udbetaling den 8. januar 2001 af 77.300 kr. til G2
 Afregning og udbetaling den 19. februar 2001 og den 23. februar 2001 af i alt 71.100 kr. (61.100 kr. til G2 og 10.000 kr. til WA)
 Kontoudskrift med udbetaling den 16. marts 2001 af 40.000 kr., til G1
 Kontoudskrift med udbetaling den 11. april 2001 og 17. april 2001 af 30.000 kr. (5.000 kr. og 25.000 kr.) til G1
 Udbetaling af 11. juni 2001 af 91.400 kr. til G2 og 3.600 kr. til G1 - køb af jerseynåle og transport (deklaration)
 Bankoverførsel af 3. august 2001 af 1.500 kr. på G1s anmodning
 Afregning af 8. august 2001 og udbetaling af 112.600 kr. igennem G8 samt bekræftelse af modtagelse
 Bankoverførsel af 13. september 2001 af 1.070 kr. på G1s anmodning
 Afregning af 30. oktober 2001 (transport og deklaration) og udbetaling af 21.000 kr. ved klagerens rejse til Polen + deklaration af told. Deklaration af 17. november 2001 fra de polske toldmyndigheder på indførelse af 30.000 kr. + 1.000 USD + 800PN, svarende til ca. 38.500 kr. Ved samme lejlighed har klageren udbetalt G8 en gammel rest på 14.762 kr., som ikke blev afhentet.
 Kvittering for betaling af inkasso-sag for G1, som klageren sendte til virksomheden pr. fax, og som blev afregnet ved næste udbetalinger af "other cost"
 Kontoudskrift med udbetalt af den 28. december 2001 af 100.000 kr. til G1 og 100.000 kr., til G2
 Opgivelse af tyske konti
 Klagerens første overførsel til tysk og dansk konto med afregning med fratrukket transportudgift
 Klagerens overførsel til tysk og dansk konto med afregning med fratrukket transportudgift
 SKATs kontrol af regnskab for 1992 og 1996 uden at SKAT anfægtede noget
 Bankens kontoudskrifter for 2001
 Provision forhøjet faktisk siden 1. april 2002 men på agenturaftale ændret først pr. 1. januar 2004
 Artikler fra polske aviser om fare for devaluering af zloty op til året 2003
 Klageren startede sin selvstændige enkeltmandsvirksomhed i 1990 med hjælp fra en bekendt. Virksomheden beskæftigede sig med produktioner i Polen for dansk/skandinaviske virksomheder, hovedsagelig inden for tekstilbranchen.
 Forholdene for virksomheder i Polen var meget svære på daværende tidspunkt, fordi der var mangel på nødvendigt tilbehør til produktionsmaskiner og kontorartikler (faxmaskiner, kopipapir, telefoner og andet). For overhovedet at kunne