text:
få søgsmålskompetence ved administrative klageprocedurer.
 Ad hoc-grupper, har kun ret til at indgive søgsmål til domstolene i miljøspørgsmål, og hvis de er aktive inden for miljøbeskyttelse. Tilsidesættelse af rettigheder eller umiddelbart berørt er påkrævet, men også formodes for sådanne ad hoc-grupper for at få søgsmålskompetence.
 For EU-baserede ngo'er inden for miljøbeskyttelse, tilsidesættelse af rettigheder eller direkte vedrører formodes på områder, der er reguleret ved EU-regler (f.eks. IPPC, EIA) i henhold til princippet om ikkeforskelsbehandling.
 De statslige myndigheder kan ikke anfægte den virksomhed, der udøves af andre statslige myndigheder, da de ikke er særskilte juridiske enheder. Samtidig vil de lokale kommuner kan anfægte aktivitet fra andre offentlige myndigheder, hvis deres rettigheder krænkes, eller frihedsrettigheder begrænses. Tilsvarende gælder for andre offentlige juridiske personer (f.eks. universiteter, offentlige fonde osv.)
 De statslige myndigheder kan ikke anfægte den virksomhed, der udøves af andre statslige myndigheder, da de ikke er særskilte juridiske enheder. Samtidig har andre offentligretlige juridiske personer (f.eks. universiteter, offentlige fonde osv.) kan anfægte aktivitet fra andre offentlige myndigheder, hvis deres rettigheder tilsidesættes.
 De lokale myndigheder kan også anfægte aktivitet fra andre offentlige myndigheder, hvis deres rettigheder krænkes, eller de anfægtede handlinger hindrer af hæmmer varetagelsen af deres funktioner.
 De fleste sektorspecifikke og proceduremæssige lovgivning inden for miljølovgivning ikke indeholder særlige bestemmelser om søgsmålskompetence. Dette er også tilfældet på området miljøvurdering og integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening. Derfor er berettiget til at indgive et annullationssøgsmål i henhold til de almindelige regler i lov om forvaltningsretspleje. Særlige bestemmelser er imidlertid konstateret i forbindelse med fysisk planlægning. I den fysiske planlægning, søgsmålskompetence der gælder andre regler end i andre områder i forvaltningsretten, herunder miljølovgivningen. Ifølge loven om fysisk planlægning, er du berettiget til at anlægge sag med den administrative ret til at anfægte beslutningen om at etablere en geografisk plan, hvis:
 dine rettigheder er blevet krænket, eller deres rettigheder begrænset;
 De mener at være i strid med love eller andre retsakter.
 Det betyder, at du kan anfægte den endelige administrative afgørelse vedrørende en fysisk plan på grund af lovlighed, uden at påvise bekymring. Justitskansleren anses for at være en særskilt juridisk enhed; Det har derfor ret til at få prøvet offentlige myndigheder til at beskytte sine egne rettigheder ved hjælp af både administrative udfordringer og ved anlæggelse af et søgsmål ved Domstolen. Derudover justitskansleren har ret til at indlede disciplinærsager mod dommere. En disciplinærsag kan antages til påkendelse, hvis dommeren ulovligt har ikke opfyldt sine faglige opgaver, eller har opfyldt dem forkert. Disciplinærsager er blevet drøftet af en disciplinær afdeling bestående af dommere fra forskellige niveauer i retssystemet. Offentlige anklagere har eksklusive stilling i straffesager, dvs. kun de kan rejse tiltale for lovovertrædelser (kuriteod). Miljøinspektoratet har søgsmålskompetence ved domstolene i tilfælde af miljømæssige misdemeanors (väärteod). For misdemeanors, kan Rådet pålægge bøder på egen hånd; På den anden side frihedsberøvelse kan kun pålægges af domstole om anvendelsen af inspektoratet.
 I retslige procedurer på miljøområdet, kan du vælge at repræsentere dig selv, eller anvende en professionel advokat. Følgende personer kan aftale at repræsentere dig i retten:
 advokater


text:
(advokaat), der tilhører det estiske advokatsamfund; http://www.advokatuur.ee/?id=4&PHPSESSID=e2c9799e016cde30434d1dec06f20c67
 personer med videregående uddannelse som jurist, dvs. personer, der mindst har opnået en kandidatgrad i jura eller tilsvarende kvalifikationer.
 Kun edsvorne advokater kan repræsentere dem i den højeste domstol — højesteret i Estland. Retlige repræsentanter har ret til at handle på deres vegne og repræsentere dig selv i dit fravær. Samtidig kan også begrænse deres kontraktlige repræsentant. Begrænsning af beføjelser er behandlet i retten, hvis du underrette retten og andre parter i den. Retter kun tage hensyn til begrænsninger for:
 Afslutning af proceduren med et kompromis; eller
 ophæve en foranstaltning.
 Du kan også anvende rådgivere i retslige procedurer på miljøområdet. I modsætning til advokater, juridiske rådgivere er normalt ikke lov til at handle på deres vegne og uden din tilstedeværelse. De er imidlertid ret til at deltage i proceduren med dem og også fremsætte erklæringer og ansøgninger osv. Sådanne forklaringer, m.m. er tilskrevet disse, medmindre de omgående rette dem. Domstolene vil også være med til at forklare denne ret til dig, hvis du beslutter dig for at benytte en advokat. En liste over alle advokatkontorer, der er forbundet med det estiske advokatsamfund sorteret efter deres placering kan findes her. https://www.advokatuur.ee/eng/advocates/find-advocates?attorney_filter%5Bregion%5D=&attorney_filter%5Bletter%5D=&attorney_filter%5Btype%5D%5B%5D=Assotsieerunud+liige Flere fremtrædende advokatkontorer også liste miljølovgivning som et område, hvor de tilbyder juridiske tjenesteydelser (herunder repræsentation), f.eks.:
 Juridisk bistand (herunder repræsentation) på miljøområdet er også i medfør af den estiske Environmental Law Centre. http://k6k.ee/en Sidstnævnte er en offentlig interesse ngo'er; Det er derfor ikke yde juridisk bistand i tilfælde, hvor dette ville stride mod almene interesser.
 På miljøområdet, ligesom i andre administrative spørgsmål, du skal fremlægge bevis, der understøtter dit krav. Du skal fremlægge bevis, enten med din indsats eller under den administrative procedure (før høring af sagen) senest. Hvis du ikke er i stand til at fremlægge bevis for (f.eks. når oplysninger indehaves af en privat person, der nægter at udveksle disse oplysninger), skal du forklare, hvorfor dette ikke er muligt, og hvor dokumentationen kan findes. Hvis retten finder, at der ikke foreligger tilstrækkelige beviser, kan de enten bede dig om at give det eller samle den på egen hånd. Hvis du ikke fremlægge dokumentation til støtte for en påstand, og Domstolen er ikke i stand til at indsamle beviser på eget, kan domstolen beslutte, at din påstand er ubegrundet. Ingen form for dokumentation er i princippet foretrækkes af Retten. Parterne kan desuden ikke begrænse de former for bevis eller give fortrinsret til visse typer beviser. Alle oplysninger vurderes ud fra alle perspektiver, som helhed og objektivt, idet der også tages hensyn til forbindelserne mellem de forskellige beviser. Dommere, der træffer den endelige beslutning om, hvorvidt et krav er blevet dokumenteret ved beviser på grundlag af deres samvittighed. Du skal fremlægge beviser under den administrative procedure (inden den mundtlige forhandling i sagen). Du kan fremlægge nye beviser efter høringen er det kun er begyndt i følgende særlige tilfælde:
 Domstolen ikke afholde et retsmøde (f.eks. i skriftlige sager) og ingen frist for fremlæggelse af beviser er fastsat før høringen indledtes;
 at fremlægge ny

type: other


text:
dokumentation ikke forsinker retssagen; eller
 Du kan bevise, at du havde en god grund til forsinkelse.
 Retter kan anmode en part i en retssag eller dennes ansatte, en offentlig myndighed, et forsikringsselskab eller et kreditinstitut (f.eks. banker, investeringsfonde) at tilvejebringe oplysninger, der er nødvendige for at løse tvisten og formodes at være i hænderne på personen. Domstolene vil fastsætte en frist, og de personer, som er forpligtede til at give oplysninger i denne periode. Hvis de tilsidesætter denne forpligtelse, kan retten idømme en bøde. Hvis du ønsker at anvende en sagkyndig undersøgelse som bevis under retssager, kan du aftale en ekspert og fremlægge sin udtalelse som bevismateriale. Du kan også bede retten om afholdelse af en sagkyndig udtalelse under den administrative procedure (inden retsmødet). Retter kan anmode om en ekspertudtalelse til at træffe afgørelse i en sag, der har betydning for sagen og kræver ekspertviden. Ekspertudtalelser behandles som andre former for bevismateriale, dvs. at de evalueres sammen med andre relevante oplysninger at fastslå, om et krav er blevet godkendt eller ej. De er derfor ikke direkte bindende for dommerne. Derimod vil domstolene ikke kan bestride de resultater af den ekspertudtalelse på eget initiativ.
 Hvis du anfægter en administrativ afgørelse enten for Retten eller ved hjælp af administrativ udfordring (vaie), ikke automatisk påvirker dens retsvirkning. Dette betyder, at selv om den udfordring, at afgørelsen kan gennemføres. For eksempel, hvis afgørelsen gør det muligt for en virksomhed at udlede forurenende stoffer i den omgivende luft, kan den gøre dette, selv om du har anlagt sag til prøvelse af afgørelsen ved en domstol. Administrative afgørelser i princippet kan fuldbyrdes, fra det øjeblik, de bliver gyldig. Hvis beslutningen ikke er offentliggjort, vil den blive gyldig, så snart den person, den er rettet til, underrettes herom. Hvis afgørelsen er offentliggjort, er der som regel træder i kraft på den 10. dag efter offentliggørelsen. At anfægte retsakten ved hjælp af enten administrative udfordring (vaie) eller i retten ikke automatisk påvirke beslutningens gyldighed. Dette betyder, at de kan fuldbyrdes straks, når de er blevet gyldigt. Hvis du anfægter en administrativ afgørelse vedrørende og miljømæssige spørgsmål i retten, kan du ansøge om indførelse af foreløbige retsmidler. Samtidig er foreløbige retsmidler, til enhver tid kan anvendes af Domstolen ex officio såvel. Foreløbige retsmidler kan antage mange former — du kan ansøge om ret til:
 suspendere gyldigheden eller fuldbyrdelsen af en administrativ beslutning.
 forbyde administrative organ til at træffe den anfægtede afgørelse.
 Det administrative organ kan kræve den anfægtede afgørelse.
 beslaglæggelse af aktiver;
 forbyde den person, som beslutningen er rettet til (f.eks. mineselskab, der modtog en minedriftstilladelse) til at udføre aktiviteter, der er reguleret i afgørelsen eller tvinge dem til at udføre dem eller fastsætte yderligere forpligtelser til denne aktivitet, f.eks. værdipapirer til dig.
 Hvis du vælger at anfægte en administrativ afgørelse via en administrativ udfordring (vaie), kan du også ansøge om indførelse af foreløbige retsmidler kan anvendes af domstolene. Du kan ansøge om indførelse af foreløbige retsmidler på ethvert tidspunkt i rets- eller administrative udfordring (vaie), så der er


text:
ingen frist. Du behøver ikke nogen sikkerhed for en eventuel skade eller økonomisk tab som følge af anvendelsen af de foreløbige retsmidler. Samtidig skal du betale et gebyr for anvendelsen. I deres begæring om foreløbige retsmidler, hvor du skal mindst indeholde følgende:
 genstanden for tvisten;
 Begrundelse for ansøgningen (omstændigheder, der kræver det);
 foretrukne mål til måling af foreløbige retsmidler;
 deres personlige identifikation og kontaktoplysninger.
 Foreløbige retsmidler er kun blevet anvendt af domstolene, hvis beskyttelse af dine rettigheder eller opfyldelsen af målet om deres indsigelse ellers ville være upraktisk eller umuligt. Domstole træffer afgørelse om et foreløbigt retsmiddel i en retsafgørelse. Du kan anfægte denne retsafgørelse ved at indgive en appel senest 15 dage efter domsafsigelsen. Du bør sende klagen til den distriktsdomstol, men skal afleveres til den administrative domstol, der traf den afgørelse, der er anfægtet. Den administrative domstol vil tage stilling til formaliteten og forberede gennemgangen af det af distriktsdomstolen eller opfylder den på egen hånd.
 Hvis du ønsker at anlægge sag med Domstolen bør man tage hensyn til to kategorier af mulige omkostninger: en sagsomkostning (kohtukulud) og udenretlige omkostninger (kohtuvälised kulud). Sagsomkostninger er omkostninger, der er nødvendige til at behandle sagen, dvs. statsafgift (riigilõiv), sikkerhed og nødvendige udgifter til proceduren (f.eks. omkostninger i forbindelse med vidner, sagkyndige, fremskaffelse af dokumentation etc.). Udenretlige omkostninger er omkostninger, som ikke er nødvendige til at behandle sagen, f.eks. honorarer til juridiske rådgivere og kontraktlige repræsentanter, rejseudgifter for deltagere i proceduren, lønninger, der ikke er udbetalt på grund af tvisten osv., hvis man ønsker at anlægge sag mod en administrativ afgørelse, skal du betale den pågældende afgift. Du skal betale et gebyr for at appellere til distriktsdomstolen for en dom eller Domstolens dom fra forvaltningsdomstolen. Flere oplysninger kan findes her.https://e-justice.europa.eu/content_costs_of_proceedings-37-ee-en.do?init=true&member=1
 Administrative domstole kan fritage dem for at betale statsafgifter og sikkerhed samt nødvendige udgifter til proceduren (f.eks. omkostninger i forbindelse med vidner, sagkyndige, fremskaffelse af dokumentation etc.). Du kan undtages fra disse omkostninger som helhed eller kun delvist. En anden mulighed er, at du ikke har pligt til at betale dem på forhånd på én gang (som regel), men kan betale dem i rater. For at opnå fritagelse skal du anmode om det. I ansøgningen, skal du angive følgende oplysninger:
 sager, i hvilke der ansøges om fritagelse;
 din rolle i sagen og din vigtigste krav;
 grundlag for deres krav eller indsigelse.
 Hvis du søger om fritagelse som en fysisk person (individuelle), du skal tilføje en erklæring om deres økonomiske situation (og din families) og andre dokumenter, der beviser denne påstand. Formularer til meddelelser og anmodning om fritagelse sammen med yderligere oplysninger, der kan findes på den webside under justitsministeriet. https://www.just.ee/en/state-legal-assistance-0 Ansøgningen skal affattes enten på estisk eller engelsk. Hvis du søger om fritagelse som repræsentant for en juridisk person (organisation) skal du indsætte en kopi af vedtægterne for organisationen og den certificerede kopi af den foregående årlige beretning. Efter at have modtaget ansøgningen og supplerende dokumenter, skal Domstolen afgøre, om at fritage dem for omkostninger, og i hvilket omfang. Fritagelse indrømmes kun, hvis


text:
du ikke selv kan betale for omkostningerne som følge af deres økonomiske situation og deres deltagelse kan anses for at være vellykket. Undtagelser vil ikke blive indrømmet, hvis:
 de tydeligvis ikke har søgsmålskompetence.
 Eventuelle fordele for dem i dommen ville ikke stå mål med omkostningerne til omkostningerne, eller
 Dit mål ikke kan opfyldes med udfordringen.
 Direkte finansiel støtte er ikke til rådighed for Retten. Du kan kun fritages for omkostninger, der skal betales på forhånd (se ovenfor) eller modtage statsstøttet retshjælp. Ud over at være fritaget for omkostninger, kan du også modtage statsstøttet retshjælp. Statslig retshjælp ydes af advokater, advokatsamfund medlemmer) som oprindeligt er betalt af staten. Dette betyder ikke, at bistanden bliver ubetinget gratis. I visse tilfælde kan du stadig skulle betale en del af omkostningerne eller i rater, enten før eller efter afsigelsen af dommen. Betingelserne for ansøgninger og gennemgang af ansøgninger er de samme som for fritagelse for omkostninger ved Domstolen (se ovenfor). Supplerende formularer og oplysninger findes på webstedet for ministeriet for retlige anliggender. https://www.just.ee/en/state-legal-assistance-0 Advokatfirmaer generelt ikke giver gratis retshjælp, selv om der kunne være meget særlige tilfælde. Der er to vigtige juridiske klinikker, hvor jurastuderende yde juridisk bistand til de offentlige gratis — i Tallinn og Tartu. Ingen af de juridiske klinikker har defineret de områder, hvor de yder bistand. På samme tid, som studerende deres viden på specifikke områder som f.eks. miljølovgivningen kan begrænses. Ud over de studerendes retshjælpskontorer, "Legal apoteker" opererer i Tallinn, Tartu og Jõhvi (p.t. kendt hertil indtil den 15. december). Professionelle advokater yder gratis juridisk bistand til dem, men desværre ingen af dem er specialiseret i miljølovgivning. Den estiske Environmental Law Centre er en offentlig interesse miljølovgivning organisation, der arbejder i Tartu. De har tidligere stillet gratis retshjælp på projektbasis for offentligheden. Ud over at det giver de udbetalte retshjælp i miljøsager til offentligheden regelmæssigt. Yderligere oplysninger om betingelserne for tjenesteydelsen kan findes på deres hjemmeside. http://k6k.ee/activities/legal-services
 I Estland er der ingen alment gældende frist for alle administrative beslutninger. Der er dog særlige frister for visse typer af afgørelser. F.eks. Miljøstyrelsen er forpligtet til at træffe en afgørelse om ansøgning om integreret miljøtilladelse inden for 120 dage. Hvis den administrative myndighed konstaterer, at den ikke kan træffe afgørelse inden for den frist, der er fastsat i loven, skal den underrette ansøgeren om den forventede tidsramme og give en begrundelse for forsinkelsen. Hvis dine rettigheder krænkes på grund af en forsinkelse, har du ret til erstatning som følge af forsinkelse, eller du kan klage over forsinkelsen ved en forvaltningsdomstol eller ved hjælp af administrativ udfordring (vaie). I de tilfælde, hvor dette er fastsat i loven, kan anses for en stiltiende godkendelse af en ansøgning om favorabel afgørelse (f.eks. visse tilladelse). Hvis du ønsker at indgive et søgsmål til prøvelse af en forvaltningsakt skal du normalt gøre dette inden for 30 dage. Fristen begynder at løbe på den dato, hvor de blev underrettet om beslutningen. Undtagelsesvis kan den frist, hvor du kan anlægge sag, er tre år, hvis:
 du søger erstatning


text:
for skader som følge af et administrativt organ;
 du søge at fjerne ulovlige virkninger af en forvaltningsakt,
 De ønsker, at den forvaltningsakt, ville blive erklæret ulovlig.
 Retten vil først gennemgå den indsats og give dig 15 dage til at ændre eller supplere den, såfremt den indeholder mindre mangler. Når et retsmøde er organiseret, perioden mellem leveringen af de andre parter, og mødet skal være på mindst 30 dage. Du kan fremlægge nye kendsgerninger eller anmodninger efter indgivelsen af et søgsmål, men kun hvis de kan leveres til de øvrige parter, senest 7 dage før retsmødet. I tilfælde af skriftlig procedure, de er tilladt, hvis de kan leveres til de øvrige parter mindst 7 dage inden den fastsatte dato for levering af dokumenter. Retsinstansen skal træffe og meddele sin afgørelse senest 30 dage efter det sidste retsmøde (efter den fastsatte frist for levering af dokumenter i tilfælde af skriftlig procedure). I ekstraordinære tilfælde (f.eks. når salget af materialer er usædvanlig store, eller sagen usædvanlig komplekst) kan denne frist forlænges til 60 dage. At anke dommen fra forvaltningsdomstolen til distriktsdomstolen, skal du gøre det inden for 30 dage fra dens meddelelse. Appel til Højesteret den afgørelse fra distriktsdomstolen også skal indsendes inden for en frist på 30 dage. Hvis du ønsker at appellere en domstolsafgørelse, skal du indgive appel inden for 15 dage. På miljøområdet kan være meget forskellige med hensyn til kompleksitet, såvel faktisk som retligt, er det svært at sige, hvor længe det vil vare ved. En anden faktor, der gør det svært at vurdere, hvor længe miljøsager vil træffe i en domstol er den begrænsede praksis på dette område. Men samtidig er den gennemsnitlige procedure i første instans i 2013 var følgende:
 Civile sager — 168 dage
 Straffesager — 262 dage
 Sager vedrørende mindre alvorlige forseelser — 62 dage
 Forvaltningssager — 144 dage
 I miljøsager er forholdsvis komplicerede sammenlignet med mange andre forvaltningsretlige sager, de kan vare længere end den gennemsnitlige anlagt ovenfor. Der er ingen særlig frist for at løse en sag som sådan kun en meget generel forpligtelse til at løse det inden for "en rimelig frist". Der er dog en frist for, hvornår en dom, efter at Domstolen har indsamlet tilstrækkelige oplysninger. Efter det sidste retsmøde eller forfaldsdato for forelæggelse af dokumenter i skriftlig procedure, er Domstolen forpligtet til at træffe afgørelse inden for 30 dage. Kun i undtagelsestilfælde (f.eks. når der er en stor mængde materiale, eller sagen er meget kompleks faktuel eller juridisk), kan denne frist forlænges til 60 dage. Du kan ikke appellere en dom, alene fordi den er afsagt forsinkelse. Du kan heller ikke anmode om skader forårsaget af forsinkelsen, medmindre en dommer har også begået en lovovertrædelse (f.eks. har accepteret bestikkelse for at forsinke gennemførelsen af dommen). Men der kan træffes disciplinære foranstaltninger over for en dommer, hvis den ikke har opfyldt dommen inden for den fastsatte frist og sker forsætligt eller uagtsomt. Der kan træffes disciplinære foranstaltninger mod en dommer kun af formænd for administrative retter, distriktsretterne og retspræsident for


text:
højesteret samt justitsminister. http://oiguskantsler.ee/en
 Som hovedregel udfordrende miljømæssige beslutninger kun er mulig, når den endelige afgørelse — forvaltningsakt (haldusakt), f.eks. miljøgodkendelse, fysisk planlægning osv. — er blevet udstedt. Derfor anfægtede afgørelser er normalt på miljøområdet efter den administrative procedure med henblik på at opnå en administrativ afgørelse, der kan få indflydelse på personers rettigheder er afsluttet. Fuldstændige, detaljerede og letforståelige oplysninger om adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet ikke er til rådighed. Desuden har de fleste af materialer til rådighed, er blevet udarbejdet inden vedtagelsen af den nye lov om forvaltningsretspleje og nogle oplysninger kan være forældet. Der er dog nogle kilder til oplysninger, der kan være til nytte:
 oplysninger om anlæggelse af et søgsmål ved en forvaltningsdomstol, retsplejeregler osv., så der kun er et meget begrænset antal specifikke oplysninger i miljølovgivningen (hovedsagelig mindre strenge regler om søgsmålskompetence), hvoraf det meste finder anvendelse (på estisk);
 rådgivning om adgang til klage og domstolsprøvelse til ad hoc-grupper på miljøområdet (på estisk)
 Nogle råd om adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet (på estisk)
 Der er to officielle metoder til alternativ tvistbilæggelse, kan du bruge på miljøområdet. For det første en retssag kan bringes til ophør ved hjælp af et kompromis. For det andet forlig som en særlig type af sager har været til rådighed siden 1. januar 2012 (siden ikrafttrædelsen af den nye civile retsplejelov). Parterne kan nå til et kompromis som følge af udenretslige forhandlinger mellem dem. Hvis det kompromis, som vil berøre tredjemands rettigheder, er deres samtykke også nødvendig. Med henblik på at anlægge sag til ophør ved en mæglingsprocedure, Domstolen skal godkende den. Domstole kan afvise godkendelsen, hvis det er ulovligt, umuligt at opfylde eller krænker tredjemands rettigheder, der ikke er omfattet af proceduren. Mægling er en særlig form for administrative retssager, hvor parterne bilægge en tvist ved hjælp af forhandlinger under ledelse af en dommer. Forligsproceduren anvendes kun, hvis parterne og tredjemand være enig heri. Du kan vælge at opgive et forlig på ethvert tidspunkt; I dette tilfælde den sædvanlige kontradiktoriske procedure vil blive anvendt til at bilægge tvisten. Forligsproceduren er kun tilgængelige for forvaltningsdomstole — retter i første instans.
 Generelt samme processuelle regler, der gælder for dig, hvis du er udlænding og ønsker at anfægte en forvaltningsafgørelse i estiske forvaltningsdomstoles kompetence. Hvis du ønsker at handle som repræsentant for en udenlandsk juridisk person (organisation), skal du desuden fremlægge dokumentation for sin retlige kapacitet og bemyndigede repræsentanter. Retssager gennemføres kun på estisk, betyder dette, at alle dokumenter og erklæringer normalt skal oversættes eller tolkes. Undtagelsesvis kan de fremsætte erklæringer på et andet sprog uden oversættelse eller tolkning, hvis du ikke taler estisk og alle andre parter forstår deres erklæringer. Hvis du forelægge en skriftlig erklæring eller et dokument på et fremmed sprog skal retten kræve, at den oversættes af dig eller tilrettelægge sin oversættelse. Domstolen vil ikke kræve, at du oversætte dokumentet, hvis det er urimeligt vanskelig eller umulig. Hvis oversættelse er påkrævet, og de ikke indsender en oversættelse på det tidspunkt, der er fastsat af Domstolen,


text:
dokumentet eller det skriftlige indlæg kan lades ude af betragtning. Du kan også bede Domstolen om at organisere oversættelsen (i dette tilfælde bør du stadig vil komme til at betale for oversættelse). Om muligt anvendes translatører. For deres tjenester, skal du betale en statsafgift. Hvis du ikke taler estisk, Domstolen vil omfatte en oversætter i behandlingen af ansøgningen eller på egne vegne. Hvis dette ikke kan ske øjeblikkeligt, vil domstolen bede dig om at finde en tolk eller en repræsentant, der taler estisk. Hvis du ikke gør det inden for den frist, der er faststat af Domstolen, din sag kan lades ude af betragtning. Hvis det er urimeligt vanskelig eller umulig, kan retten søge efter en oversætter selv. Under alle omstændigheder skal du selv betale for de dermed forbundne omkostninger. Hvis Domstolen afholder oversættelse, statsautoriserede oversættere, er mulig.
 Hvis du er udlænding, der ønsker at anfægte en forvaltningsafgørelse, som har konsekvenser for miljøet i Estland, kan du gøre det efter de samme regler som estiske statsborgere og virksomheder. Det gælder især:
 Kun aktiviteter, som udføres af estiske administrative organer kan anfægtes i de estiske domstole;
 både processuelle og materielle lovlighed af administrative aktiviteter kan anfægtes;
 Som hovedregel er du har mulighed for at anfægte en forvaltningsakt (haldusakt) i tilfælde af tilsidesættelse af deres rettigheder;
 på miljøområdet, kan du også anfægte en administrativ retsakt, der vedrører deres legitime interesser;
 for miljøbeskyttelse, ngo'er og foreninger, der vedrører tilsidesættelse af rettigheder og legitime interesser anses;
 Undtagelsesvis kan også anfægte administrative akter (menetlustoimingud) fra administrative organer (hvis denne krænker deres rettigheder uafhængigt af den endelige retsakt eller vil uden tvivl føre til en ulovlig slutakt);
 både enkeltpersoner og organisationer (juridiske personer) kan anlægge sag. på miljøområdet, en sammenslutning af personer, som ikke er en juridisk person, kan undtagelsesvis også anlægge sag.
 Der findes ingen særlige regler om sager, der vedrører miljøspørgsmål i et andet land. Princippet om forbud mod forskelsbehandling er imidlertid anvendt i EU-lovgivningen. Dette betyder, at hvis en bestemt miljømæssige spørgsmål reguleres af EU-retten (f.eks. miljøkonsekvensvurderinger, luftkvalitet osv.), adgang til domstolene for borgere fra andre EU-lande, skal svare til de lokale. Derfor som udlænding fra et andet EU-land kan anlægge sag med en estisk domstol i tilfælde, hvor en administrativ aktivitet (afgørelse) resulterer i miljøspørgsmål i dit land. Som sædvanlig indeholder både processuelle og materielle lovlighed af aktiviteten kan anfægtes. At have en stående, skal du dokumentere, at dine rettigheder er blevet krænket, eller deres legitime interesse er berørt af en administrativ aktivitet. Princippet om forbud mod forskelsbehandling også finder anvendelse på andre procedureregler ud over stående. Du har ret til at anmode om statslig retshjælp (du kan også udfylde ansøgningen på engelsk, yderligere oplysninger på hjemmesiden for ministeriet for retlige anliggender. https://www.just.ee/en/state-legal-assistance-0 Du har også ret til at anmode om midlertidig beskyttelse af deres rettigheder. De bedes imidlertid bemærke, at den retslige procedure foregår på estisk; Man kan derfor have behov for en tolk, hvis du ikke taler sproget. Udgifter til tolke kan også dækkes af statens juridiske bistand. Ifølge princippet


text:
om ikkeforskelsbehandling, når den anfægtede administrative aktivitet er baseret på EU's lovgivning, de samme regler som for lokalt ansatte anvendes til bestemmelse af, hvilke udenlandske personer kan anfægte den. Dette betyder, at en aktivitet kan anfægtes af udenlandske:
 enkeltpersoner (fysiske personer);
 organisationer (juridiske personer);
 kontraktlige sammenslutninger af personer, der ikke er juridiske enheder (ikke registreret som sådan),
 Deres rettigheder er blevet krænket, eller
 deres legitime interesser er berørt.
 I tilfælde af ikke-statslige miljøorganisationer og kontraktlige sammenslutninger, vedrører tilsidesættelse af rettigheder eller legitime interesser kan forventes. Du kan ikke vælge et land for at indgive deres indsats i et miljøanliggende ifølge estisk lov om forvaltningsretspleje. Ifølge det, du ikke kan anlægge sag mod administrative organer fra andre lande for estiske domstole. På den anden side kan du kun anlægge sag mod en estisk administrative organ de estiske administrative domstol, der har kompetence på det sted, hvor dette administrative organ.
 Republikken Estlands forfatning (på estisk)
 Republikken Estlands forfatning (på engelsk fra 28.06.2007)
 Code of Administrative Court Procedure (på estisk)
 Code of Administrative Court Procedure (på engelsk, fra 1.01.2013)
 (estisk)
 (på engelsk i 1.1.2012)
 Justitskansleren Act (på estisk)
 Justitskansleren Act (på engelsk, siden jan. 2007)
 Det estiske advokatsamfund
 Estiske Environmental Law Centre (eelc) — offentlig interesse miljølovgivning ngo
 Retfærdighed & miljø — europæisk netværk af miljøorganisationer, hvor eelc er medlem
 Justitskansleren — (retsakter i Ombudsmandens rolle)
 Estiske domstoles websted med oplysninger om forvaltningsdomstoles retspleje


text:
Hvis et lån er ydet på non recourse-vilkår og der sker en indfrielse på grund af non-recoursevilkåret, hvorved hele eller dele af gælden bortfalder ved indfrielsen, så er der ikke tale om en gældseftergivelse omfattet af KGL § 21 eller KGL § 24. Se SKM2010.42.BR. Det skal vurderes, om der kan ske beskatning efter KGL 19, KGL § 22 eller KGL § 23.
 Landsskatteretten har den 28. januar 2020 truffet en afgørelse, som ikke er offentliggjort.
 Landsskatteretten fastslår, at det ikke er relevant for skattepligten efter KGL § 23, om kommanditisten har indbetalt hele sin resthæftelse, da hele kommanditistens andel af kursgevinsten ved gældseftergivelse i fremmed valuta er skattepligtig, uanset at hele resthæftelsen er indbetalt.
 I afgørelsen finder Landsskatteretten, at selvom hele kursgevinsten ved gældseftergivelse i fremmed valuta i et kommanditselskab er skattepligtig hos kommanditisten i henhold til KGL § 23, kan klageren støtte ret på Den juridiske vejledning, hvorefter kursgevinst i den omhandlede situation kun beskattes i det omfang, kommanditisten ikke har indbetalt sin fulde resthæftelse.
 Afgørelsen fra Landsskatteretten er truffet kort før deadline for Den juridiske vejledning 2020-1, og Skattestyrelsen overvejer derfor fortsat, hvad Skattestyrelsens reaktion på afgørelsen skal være.x
 Se G.A.3.1.8.6
 xHøjesteret fandt videre, at differencen mellem kommanditselskabets restgæld ved långivers overtagelse af ejendommen og det opnåede salgsprovenu – svarende til det beløb, som kommanditisterne blev frigjort fra – udgjorde en skattepligtig kursgevinst, jf. kursgevinstlovens § 23. Højesteret tiltrådte derfor, at kursgevinstloven førte til, at kommanditisten skulle kursgevinstbeskattes af sin del af differencebeløbet.x
 xVedrørende spørgsmålet om kapitalens frie bevægelighed udtalte Højesteret, at bedømmelsen af, om de danske regler om beskatning af gevinst og tab på gæld forskelsbehandlede grænseoverskridende kapitalbevægelser i forhold til indenlandske kapitalbevægelser, som udgangspunkt måtte foretages i forhold til et indenlandsk (dansk) lån med non recourse-vilkår optaget i GBP. Højesteret udtalte videre, at der her ikke forelå nogen forskelsbehandling efter kursgevinstloven.x
 xHøjesteret tilføjede, at selv hvis bedømmelsen blev foretaget i forhold til et lån med non recourse-vilkår i danske kroner, ændrede dette ikke bedømmelsen, idet det måtte anses for uforudsigeligt, om det ville være en fordel at optage lånet i danske kroner (med deraf følgende skattefrihed for en eventuel kursgevinst) eller i fremmed valuta (med deraf følgende adgang til skattefradrag for et eventuelt kurstab og stiftelsesomkostninger ved lånet).x
 xDer var derfor ikke grundlag for at fastslå, at de danske skatteregler generelt gjorde det mindre fordelagtigt at optage lån i fremmed valuta, heller ikke for lån på non recourse-vilkår.x
 xKommanditisten havde endvidere ikke på andet grundlag godtgjort, at det var mindre fordelagtigt at optage lån i en anden medlemsstat derved, at kursgevinstlovens § 23 om beskatning af tab på gæld i fremmed valuta i de fleste tilfælde er til skade for en sådan lånoptagelse.x
 xHøjesteret fandt herefter, at TEUF artikel 63 ikke var til hinder for, at der skete beskatning hos kommanditisten af hans andel af den kursgevinst, der blev opnået hos kommanditselskabet ved afviklingen af non recourse-lånet hos långiveren.x
 xHøjesteret stadfæstede derfor landsrettens dom (SKM2016.325.VLR), hvorved Skatteministeriet fik medhold i, at kommanditisten skulle kursgevinstbeskattes.x
 SKM2019.328.SR


text:
En del af bankgælden for personlige landbrugskunder med stor gæld påtænktes omlagt til ansvarlig kapital, der blev anset for at have en lavere kursværdi end den oprindelige gæld.
 Skatterådet fandt, at skyldnerne ville erhverve en kursgevinst ved omlægningen, men da gælden ikke ville blive nedskrevet til et lavere beløb end fordringens værdi for kreditor, var kursgevinsten skattefri, jf. kursgevinstlovens § 21, stk. 1.
 Skatterådet fandt, at omlægningen af en del af gælden til ansvarlig lånekapital med en lavere kursværdi ville medføre, at der skulle ske begrænsning i retten til fremførsel af uudnyttede underskud og kildeartsbegrænsede tab, jf. personskattelovens § 13 a, stk. 1 og 5.
 Skatterådet fandt, at skyldnerne ville have fradrag for tab ved indfrielse af ansvarlige lån i fremmed valuta.
 SKM2019.327.SR
 En del af bankgælden for ældre landbrugskunder med stor gæld påtænktes omlagt til ansvarlig kapital, der blev anset for at have en lavere kursværdi end den oprindelige gæld.


text:
Skat.dk: E.A.2.1.4 Etableringsudgifter
 Det er en forudsætning for omkostningsfradrag efter SL § 6, stk. 1, litra a, at dispositionen falder inden for virksomhedens naturlige rammer.
 Udgifter til tilvejebringelse af et nyt indkomstgrundlag, herunder startudgifter som f.eks. stiftelsesomkostninger, er ikke fradragsberettigede efter SL § 6, stk. 1, litra a.
 SKM2011.689.BR (Indbragt for landsretten). Et selskab A/S ønskede fradrag for bl.a. konsulentydelser, som angiveligt var afholdt, fordi man ønskede at flytte produktionen til Østeuropa. Retten fandt, at udgifterne snarere var afholdt i forbindelse med aktionærernes etablering af et selvstændigt selskab og ikke som en driftsomkostning for selskabet A/S. Der blev derfor nægtet fradrag efter SL § 6, stk. 1, litra a.
 SKM2009.508.SR. Skatterådet blev spurgt, om der var fradrag for udgifter afholdt ved udarbejdelsen af et konceptudviklingsprojekt, hvortil der var ydet tilskud fra en fond. Skatterådet kunne ikke bekræfte, at udgifterne kunne fratrækkes som driftsomkostninger, idet rådet fandt, at der var tale om etableringsomkostninger. Skatterådet fandt derimod, at en del af udgifterne kunne fradrages efter den dagældende bestemmelse i LL § 8 I, ligesom en del af udgifterne kunne afskrives som forbedring på bygninger. Skatterådet bekræftede endelig, at tilskuddet var skattepligtigt.
 SKM2008.967.HR (Stadfæstelse af SKM2005.450.VLR). Højesteret anså et kommanditselskabs udgift til honorar til udbyderen af det pågældende anpartsprojekt for en etableringsudgift for kommanditselskabet. Afgørelsen er nærmere omtalt under E.C.4.3.
 SKM2008.719.ØLR. Skatteyderen - en telekommunikationsvirksomhed - havde afholdt udgifter til såvel eksterne rådgivere som til egne medarbejderes rejser og ophold i forbindelse med dels faktiske køb af aktier, dels ikke gennemførte køb af aktier. Skatteyderen købte og forsøgte at købe såvel majoritetsaktieposter som minoritetsaktieposter i de undersøgte selskaber. Efter SKM2007.773.HR og SKM2007.775.HR havde Skatteministeriet taget delvist bekræftende til genmæle for så vidt fradrag efter (den dagældende bestemmelse i) LL § 8 J for advokat- og revisorudgifter ved gennemførte køb. Skatteyderen gjorde gældende, at der forelå formueforvaltning, hvorfor udgifterne knyttet hertil var fradragsberettigede, jf. SL § 6, stk. litra a. Heri var landsretten ikke enig. Landsretten lagde til grund, at skatteyderens udgiftsafholdelse var et led i skatteyderens ønske om at fastholde og udbygge sin position på telemarkedet og skabe fortsat vækst i form af opbygning af en international forretning. Videre fandt landsretten, at en del af de i sagen omhandlede udgifter var anvendt til advokat- og revisorbistand og ikke til f.eks. investeringsrådgivning. Efter forklaringerne lagde landsretten til grund, at virksomheden ikke ved opkøbene havde fokuseret på, hvordan man kunne komme ud af selskaberne igen. Investeringerne var derfor ikke alene et led i kapitalanbringelse, men udtryk for langsigtede investeringer med henblik på udvidelse af skatteyderens virksomhed, herunder i form af etablering af udenlandske aktiviteter. Derfor var de af skatteyderen afholdte udgifter ikke formueforvaltningsudgifter som led i en aktiv kapitalforvaltning i form af venture-investeringer, men derimod afholdt som led i udvidelse af skatteyderens bestående virksomhed. Der var derfor ikke fradragsret efter SL § 6 a. (Om retsstillingen for fradrag for udgifter i forbindelse med venture-investeringer, se afsnit E.A.2.1.2 om den nugældende bestemmelse i LL § 8 J).
 SKM2012.238.HR (Tidligere instanser SKM2010.511.ØLR og SKM2008.615.LSR). Et selskab manglede


text:
kapacitet til drift af it-systemer for kunder og afholdt udgifter til ingeniør- og arkitektbistand i forbindelse med planlægningen af et byggeri af et nyt driftscenter . Da selskabet skiftede ejere, blev kapacitetsbehovet løst, og det planlagte byggeri opgivet. Selskabet fratrak udgiften som en driftsomkostning i medfør af SL § 6, stk. 1, litra a. Højesteret fandt, at udgifterne ikke havde en sådan forbindelse til virksomhedens eksisterende drift, at de kunne anses for fradragsberettigede driftsomkostninger, jf. SL § 6, stk. 1, litra a. Da driftscentret ikke blev etableret og taget i brug, kunne udgifterne desuden ikke afskrives, heller ikke efter SL § 6 a.
 SKM2007.775.HR. Et selskab havde gjort gældende, at udgifter til advokat og revisor i forbindelse med erhvervelse af bestemmende aktieposter i nogle selskaber kunne fradrages efter SL § 6, stk. 1, litra a. Dette begrundedes med, at udgifterne var afholdt for at erhverve, sikre og vedligeholde selskabets indkomst, idet opkøbene var nødvendige for at selskabet kunne fastholde sin position hos selskabets kunder og dermed sin løbende indkomst. Højesteret fandt imidlertid, at der ved erhvervelsen af aktieposterne skete en udvidelse af den bestående virksomhed ud over dens hidtidige rammer, hvorfor der ikke var fradragsret for de omhandlede udgifter til advokat og revisor efter SL § 6, stk. 1, litra a. Udgifterne ansås i stedet omfattet af den dagældende bestemmelse i LL § 8 J. (Afgørelsen er tillige omtalt under E.B.5.3.1.)
 SKM2007.468.LSR. En kommanditist kunne ikke fradrage sin andel af en udgift til et rådgivningshonorar, idet dette måtte anses for at vedrøre rådgivning før kommanditselskabets etablering og derfor måtte betragtes som en ikke-fradragsberettiget etableringsudgift.
 SKM2002.155.HR. Et kommanditselskab ønskede at ansætte 3 personer, som var ansat i K/S B, over for hvilket de 3 personer havde påtaget sig en konkurrenceklausul. Det blev aftalt, at kommanditselskabet skulle overtage virksomheden fra K/S B, og at de 3 personer herved blev frigjort fra konkurrenceklausulen og kunne arbejde for kommanditselskabet. Kommanditselskabet betalte i forbindelse hermed et vederlag på 1,4 mio. kr. betegnet goodwill til K/S B. K/S B havde ikke fraskrevet sig retten til at konkurrere på markedet. Landsskatteretten fandt, at vederlaget udgjorde betaling for, at K/S B ikke påberåbte sig konkurrenceklausulerne. Landsretten afviste desuden, at vederlaget var knyttet til afståelse af kundekreds eller lignende (goodwill). På den baggrund fastslog landsretten, at vederlaget udgjorde en etableringsudgift og ikke en fradragsberettiget driftsudgift. Dommen blev stadfæstet af Højesteret.
 TfS 1994, 296 ØLD. Landsretten fandt, at en taxachaufførs udgift til indskud i taxavognmændenes økonomiske forening i forbindelse med etablering som selvstændig vognmand måtte betragtes som en ikke-fradragsberettiget etableringsudgift.
 I TfS 1990, 422 ØLD nægtede landsretten et grovvareselskab fradrag for udgifter til kreditprovisioner og stempel ved låneoptagelse, da udgifterne i det væsentligste havde tjent til forbedring af selskabets indtægtsgrundlag. Udgifterne kunne heller ikke fradrages i medfør af LL § 8, stk. 3, litra c.
 Se også TfS 1986, 146 LSR, hvor låneomkostninger blev anset for ikke-fradragsberettigede etableringsudgifter. Se tillige TfS 1989, 575 LSR, LSRM 1972, 81 LSR, LSRM 1982, 69 LSR og skd. 1979.50.224.
 Hvis en udgift ikke har


text:
til formål at udvide eller forbedre det hidtidige indkomstgrundlag, men derimod alene at sikre de hidtidige indtjeningsmuligheder, er der mulighed for fradrag forudsat, at der kan påvises en aktuel driftsmæssig begrundelse for dispositionen. Hvis den driftsmæssige begrundelse foreligger, udelukker det således ikke fradrag, at udgiften i realiteten indebærer en tidsubestemt sikring af indkomstgrundlaget.
 I TfS 1987, 315 HRD betalte et vognmandsfirma i forbindelse med indmeldelse i en fragtmandshal et indskud i fragtmandshallen på 175.000 kr. Ifølge foreningens vedtægter tilfaldt beløbet foreningen endeligt og blev ikke betalt tilbage, da fragtmanden udtrådte af fragtmandshallen. Beløbet blev betalt, for at selskabet kunne få en ny holdeplads til erstatning for en mistet holdeplads i københavnsområdet, hvor man i forvejen drev virksomhed. Højesteret fandt, at formålet med at afholde udgiften i det væsentlige var at sikre virksomhedens hidtidige konkurrencedygtighed og indkomst, og udgiften blev herefter anset for en driftsomkostning, der kunne afskrives efter SL § 6, stk. 1, litra a. Det bemærkes, at der for Højesteret ikke var nedlagt påstand om fradrag for indskuddet i afholdelsesåret. For landsretten var der nedlagt påstand om afskrivning efter dagældende LOSI § 15, stk. 1, jf. § 2, nr. 5, hvilket blev afvist, fordi selskabet ikke erhvervede en rettighed af økonomisk værdi.
 Se også UfR 1980, 712 HRD (Trælastkompagniet), der er omtalt under E.A.2.1.3.
 I TfS 1988, 321 LSR havde en dyrlæge for at bevare sin indtjening i forbindelse med skærpet konkurrence etableret nye klinikker i omegnen. Klinikkerne blev etableret som selvstændige anpartsselskaber, hvorfra dyrlægen modtog et fast månedligt honorar for udført arbejde. Dyrlægeforeningen anlagde sag mod dyrlægen, idet der ifølge foreningens vedtægter kun måtte oprettes klinikker på den adresse, der var udgangspunkt for dyrlægens praksisudøvelse. Dyrlægen tabte sagen, og skattesagen vedrørte de medgåede sagsomkostninger og en bøde til dyrlægeforeningen på 5.000 kr. Landsskatteretten indrømmede fradrag for udgifterne, der ansås for afholdt for at fastholde et hidtidigt indtægtsgrundlag. Se nærmere E.B.5.5 om fradragsret for bøder.
 I en ikke offentliggjort landsskatteretskendelse af 21. september 1987 havde 4 melmøller, der tilsammen stod for alt salg af mel til det danske marked, i fællesskab opkøbt en konkurrerende virksomhed, hvis tilstedeværelse på markedet i en kortvarig periode havde udløst en priskrig med deraf følgende fald i de 4 møllers indtjening. De 4 møller købte virksomheden med det formål at nedlægge den og sikre, at der ikke fremover ville ske mølledrift fra ejendommen, hvilket skete ved at ejendommen blev pålagt en servitut. Ejendommen og produktionsapparatet blev herefter afhændet, hvorved de 4 møller blev påført et tab. En væsentlig årsag til tabet var den servitut, der blev pålagt ejendommen. Landsskatteretten tiltrådte det daværende Statsskattedirektorats indstilling om, at omkostningerne ved servitutten (tabet) var fradragsberettigede.
 Særlige fradragsregler
 Anlægs-/etableringsbetragtningen i statsskatteloven er i et vist omfang blevet modificeret i senere særlovgivning. Der henvises til:
 LL § 8, stk. 1, om rejser og reklameudgifter E.B.3.2 og E.B.3.7.2
 LL § 8, stk. 3, om stiftelsesomkostninger og provisioner ved lånoptagelse A.E.1.3
 LL § 8 B om forsøgs- og forskningsudgifter E.B.3.11
 AL § 43 om tilslutningsafgifter E.C.5.7.
 LL § 8 I er


text:
ophævet
 LL § 8 I er ophævet med virkning fra og med indkomståret 2010. Udgifter omfattet af LL § 8 I, som ville være fradragsberettigede ved etablering eller udvidelse af erhvervsvirksomheden i indkomståret 2009, kunne dog fradrages i indkomståret 2010, hvis etableringen eller udvidelsen af erhvervsvirksomheden først skete i 2010. Dette fremgår af af Lov nr. 525 af 12. juni 2009 om ændring af aktieavancebeskatningsloven og forskellige andre love §§ 12, nr. 2, og 22, stk. 2 og 19.
 Bestemmelsen er senest omtalt i LV Erhvervsdrivende 2010-2, men er herefter udgået af vejledningen.
 Højesteret har efterfølgende i dommen SKM2011.587.HR stadfæstet Østre Landsrets dom offentliggjort som SKM2009.196.ØLR.
 LL § 8 J gældende til og med 2009/2010 er nu ophævet
 LL § 8 J som affattet i lovbekendtgørelse nr. 176 af 11. marts 2009 er ophævet med virkning fra og med indkomståret 2010. Udgifter omfattet af LL § 8 J, som ville være fradragsberettigede ved etablering eller udvidelse af erhvervsvirksomheden i indkomståret 2009, kunne dog fradrages i indkomståret 2010, hvis etableringen eller udvidelsen af erhvervsvirksomheden først skete i 2010. Dette fremgår af af Lov nr. 525 af 12. juni 2009 om ændring af aktieavancebeskatningsloven og forskellige andre love §§ 12, nr. 3, og 22, stk. 2 og 19.
 Bestemmelsen omtales senest i LV Erhvervsdrivende 2010-2 afsnit E.A.2.1.4.2, men omtalen er herefter udgået af vejledningen.
 Der er dog efterfølgende afsagt en række domme og landsskatteretskendelser vedrørende bestemmelsen:
 Højesteret har i dommen SKM2011.602.HR stadfæstet SKM2010.151.ØLR. Sagen vedrørte udgifter til advokater og revisorer, investeringsbanker, prospektskrivning, ejendomsopmåling mv. afholdt med henblik på gennemførelse af en grenspaltning. Det indskydende selskab, A, beholdt en division af virksomheden, medens en anden division blev overført til et nystiftet selskab, B. I forbindelse med børsnotering af det nye selskab solgte selskabet A nogle aktier i dette. Landsretten udtalte at selskabets A ́s udgifter til spaltning af selskabet A, til børsnotering af selskabet B og til selskabet A ́s salg af aktier i B ikke havde en sådan tilknytning til selskabernes drift - dvs. til at erhverve, sikre og vedligeholde indkomsten - at udgifterne kunne anses som driftsomkostninger, der kunne fradrages efter SL § 6, stk. 1, litra a. Selskabet fik ej heller medhold i, at udgifterne kunne afskrives efter SL § 6 a. Selskabet B blev desuden tilskudsbeskattet af udgiften til selskabets børsnotering og halvdelen af de øvrige udgifter, som selskabet A havde afholdt, idet selskabet B blev anset for rette omkostningsbærer. Højesteret udtalte, at der ikke var tale om udgifter vedrørende driften, herunder dennes rationalisering, men udgifter vedrørende en ændring af selskabsstruktur, børsnotering og aktiesalg. Højesteret tiltrådte derfor, at udgifterne ikke var fradragsberettigede efter SL § 6, stk. 1, litra a. Højesteret tiltrådte også, at selskabet A ikke havde fradrag for udgifterne efter den dagældende bestemmelse i LL § 8 J, idet der ved spaltningen ikke var sket en udvidelse, men en indskrænkning af virksomheden.
 SKM2012.70.HR ændrer SKM2010.458.VLR. Et hollandsk moderselskab, M, indgik i august 1999 aftale med et sælgerselskabet S om køb af samtlige aktier i D1 A/S. Købet


text:
var betinget af sælgers efterfølgende godkendelse. Umiddelbart efter aftalens underskrivelse skulle M stille bankgaranti over for sælger som sikkerhed for sine og en eventuel rettighedshavers forpligtelser i henhold til aftalen. Forud for aftalen havde M med bistand fra revisor og advokat foretaget bl.a. due diligence-undersøgelser af D1 A/S. Udgifterne blev afholdt af M i henhold til fakturaer udstedt af rådgiverfirmaerne i september og oktober 1999. Det fremgik af købsaftalen mellem M og S, at M uden samtykke fra S kunne overdrage sine rettigheder og forpligtelser i henhold til aftalen til et af M ejet datterselskab. Hvis et datterselskab, der fik overdraget disse rettigheder og forpligtelser, ophørte med at være M's datterselskab, skulle rettigheder og forpligtelser i henhold til aftalen føres tilbage til M eller et andet af M's datterselskaber. M skulle desuden sørge for, at det eventuelle datterselskab overholdt alle M ́s forpligtelser efter aftalen, og M kunne ikke frigøre sig for denne forpligtelse. Da S den 21. december 1999 bestemte, at aftalen om salget af D1 A/S skulle gennemføres, købte M et skuffeselskab, D2 A/S (skatteyder i sagen), og overdrog samme dag sine rettigheder og forpligtelser i henhold til aftalen fra august til D2 A/S, der blev holdingselskab for D1 A/S. D2 A/S lånte midler hos M til at købe D1 A/S.
 Højesteret fandt, at der reelt var tale om en udvidelse af M ́s erhvervsvirksomhed, og at D2 A/S derfor ikke havde fradragsret jf. den dagældende bestemmelse i LL § 8 J, stk. 1, for de rådgiverudgifter, som M havde afholdt. Der var ikke grundlag for at anse M ́s betaling af udgifterne for et midlertidigt udlæg afholdt for D2 A/S. Udgifterne var afholdt i M ́s egen interesse med henblik på M ́s køb af en dansk erhvervsvirksomhed. (Højesteret ændrede dermed landsrettens dom, hvor et flertal havde fundet, at D2 A/S var rette omkostningsbærer for udgifterne, som var omfattet af LL § 8 J, stk. 1. Landsretten nægtede dog fradrag med den begrundelse, at M havde modtaget fakturaerne i 1999, og beløbet således kunne opgøres på dette tidspunkt. Udgifterne hørte derfor til i indkomståret 1999 og kunne ikke fradrages i indkomståret 2000).
 SKM2011.545.ØLR. Sagsøgerne i sagen var to selskaber ejet af en kapitalfond. Det ene selskab var holdingselskab for det andet selskab, som havde erhvervet et driftsselskab, der havde en større virksomhed. I forbindelse med opkøbet var der afholdt en række udgifter dels til kapitalfondens forvaltningsselskab, dels til andre rådgivere, herunder advokat og revisor.
 I forbindelse med låneoptagelsen havde de to selskaber påtaget sig en direkte forpligtelse til at betale alle långivernes udgifter, der med rimelighed var afholdt af disse til rådgivning m.v. fra advokater og revisorer. Landsretten fandt, at dette var en sædvanlig betingelse for at yde et lån af denne karakter og størrelsesorden, og at alternativet til dette lånevilkår ville være et højere lånegebyr til långiverne. Landsretten fandt, at de to selskabers betaling af långivernes rådgivningsomkostninger havde en så direkte og nær tilknytning til gældsstiftelsen, at de to selskaber kunne tillægge disse omkostninger til den


text:
faktiske anskaffelsessum, jf. den dagældende KGL § 26, stk. 4.
 Derimod fandt landsretten, at de andre rådgivningsudgifter ikke kunne tillægges lånets faktiske anskaffelsessum. Landsretten fandt under henvisning til sagens omstændigheder, at de beløb, som de to selskaber efter købet havde betalt til egne rådgivere, herunder kapitalfondsforvalterselskabet, for rådgivning m.v. forud for og i forbindelse med købet af driftsselskabet og finansieringen heraf, ikke havde den fornødne tilknytning til låneoptagelsen men havde karakter af et honorar for den overordnede strukturering og tilrettelæggelse af investeringsprojektet. Landsretten henviste bl.a. til, at de to selskaber alene skulle betale disse beløb, såfremt købet var blevet gennemført, ligesom de ikke var kontraktpart i forhold til rådgiverne, hvilket var et selskab i tilknytning til kapitalfondsforvalteren. Landsretten afviste også, at der var fradragsret efter den dagældende LL § 8 J, stk. 1. Landsretten bemærkede, ud over det ovenfor anførte, endvidere, at de to selskaber ikke indgik i et koncernforhold med kapitalforvalterselskabet. (Sagsøgerne har indbragt denne del af sagen for Højesteret).
 SKM2012.431.BR (tidligere instans SKM2012.39.LSR). Sagen vedrørte spørgsmålet om, hvilke udgifter i forbindelse med et kapitalfondsopkøb, der kunne fradrages i medfør af den dagældende bestemmelse i LL § 8 J. Landsskatteretten havde fastslået, at det købende selskab i det væsentligste ikke var berettiget til at fradrage advokat- og revisorudgifter, idet disse fandtes at være afholdt over for kapitalfondsforvalterne (projektomkostninger). Landsskatteretten tillod dog samtidig fradrag for enkelte udgiftsposter. Landsskatterettens kendelse efterlod på dette punkt tvivl om, hvilke udgifter, der i en kapitalfondssag kunne henføres til et investeringsprojekt, og dermed bl.a., hvilke udgifter der var fradragsberettigede i henhold til den dagældende bestemmelse i LL § 8 J. Skatteministeriet indbragte Landsskatterettens kendelse på dette punkt for domstolene. Skatteministeriet gjorde til støtte for synspunktet om manglende fradragsret gældende, at der var tale om ikke fradragsberettigede projektomkostninger. Skatteministeriet gjorde endvidere gældende, at selskabet ikke havde udvidet sin virksomhed, samt at der var tale om omkostninger til rådgivning om finansiering, der ikke kunne fradrages efter LL 8 J. Endelig gjorde Skatteministeriet gældende, at selskabet ikke havde afholdt advokat- og revisorudgifter. Selskabet tog bekræftende til genmæle over for Skatteministeriets påstand efter sagens anlæg.
 Se desuden SKM2010.660.LSR og SKM2010.812.LSR.
 (LL § 8 J i den fra 1. januar 2010 gældende affatning omtales ovenfor under E.A.2.1.2 under Formueforvaltning).


text:
Medvind til udlejer i en nylig afgjort Højesteretsafgørelse om § 5, stk. 2 lejemål – LKA Advokatfirma – Louise Kaczor – Advokat
 +45 26 28 57 77
 lka@lkalaw.dk
 Mindet 2, 4. tv. 8000
 Om LKA
 Medvind til udlejer i en nylig afgjort Højesteretsafgørelse om § 5, stk. 2 lejemål
 Højesteret har i en sag fra april 2016 taget stilling til, hvorvidt der kan stilles strenge krav til, at et lejemål må anses for gennemgribende forbedret efter boligreguleringslovens § 5, stk. 2.
 Det følger af Boligreguleringslovens § 5, stk. 2, at et lejemål, som er gennemgribende forbedret ikke må udlejes til en leje, der væsentligt overstiger det lejedes værdi. I § 5, stk. 2, 2. pkt. opstilles der to betingelser for, at kravet om, at lejemålet kan anses for gennemgribende forbedret, er opfyldt:
 1. Udgifterne til forbedringerne skal overstige et nærmere angivet beløb.
 2. Forbedringerne skal væsentligt have forøget det lejedes værdi.
 Det fremgår af til forarbejderne til lovgivningen, at det alene er arbejder der forøger det lejedes værdi, som kan medtages i opgørelsen over forbedringsudgiften. Dvs. udlejer skal fradrage den del af udgiften, som ikke har medført en forøgelse af det lejedes værdi, herunder udgifter til sparet vedligeholdelse.
 I sagen, hvor både huslejenævnet, Ankenævnet for huslejenævnene for Københavns Kommune, byret og landsret, var kommet til et andet resultat end Højesteret nåede frem til, var forbedringsarbejderne opgjort til kr. ca. 463.000 af udlejer. Ankenævnet for huslejenævnene i Københavns Kommune havde som tidligere instans udarbejdet en redegørelse for de arbejder, som var blevet udført i lejligheden. Ankenævnet havde vurderet, at udgifterne til forbedring af lejligheden udgjorde ca. kr. 338.000 af det samlede beløb på ca. kr. 463.000, og denne vurdering blev ligeledes lagt til grund ved Højesterets afgørelse.
 Beløbet oversteg altså det mindstebeløb i det år, hvor arbejderne var færdiggjorte.
 Højesteret tog herefter stilling til, hvorvidt forbedringerne væsentligt havde forøget det lejedes værdi. I vurderingen henviste Højesteret til lovens forarbejder, hvoraf det bl.a. fremgår, at betingelsen ikke kan anses for opfyldt, hvis forbedringerne alene knytter sig til enkelte og mindre væsentlige dele af lejemålet, eller hvis der er forhold ved lejemålet, det forringer det lejedes værdi. Højesteret fandt herefter, at der ikke kan stilles strenge krav for at anse betingelsen om, at forbedringerne væsentligt har forøget det lejedes værdi, for opfyldt, hvis udgifterne til de arbejder, der anerkendes som forbedringer af lejemålet, overstiger det mindstebeløb, der er fastsat i bestemmelsen.
 Højesteret vurderede, at de forbedringer som var blevet foretaget vedrørte væsentlige dele af lejemålet, og de fandt derfor, at forbedringerne væsentligt havde forøget det lejedes værdi.
 Det må på baggrund af den nævnte afgørelse antages, at det fremover bliver nemmere for udlejer at bevise, at et lejemål, som er forbedret for et beløb, der overstiger minimumsgrænsen i boligreguleringslovens § 5, stk. 2, også væsentligt har forøget det lejedes værdi, hvis forbedringsarbejderne knytter sig til væsentlige dele af lejemålet.
 Det bemærkes for god ordens skyld, at de to nævnte betingelser ikke kan stå alene for så vidt udlejer ønsker at udleje et lejemål


text:
efter boligreguleringslovens § 5, stk. 2. Der er i sammenhæng med de nævnte betingelser en række andre betingelser, som udlejer skal sikre sig er opfyldt før han foretager en forbedring af lejligheden for at udleje den efter boligreguleringslovens § 5, stk. 2.
 Ønsker du at vide mere? Kontakt mig på telefon 26 28 57 77 eller mail lka@lkalaw.dk.
 Godt nyt til pensionerede sommerhusejere – og en udvidelse af ”sommerperioden”
 Udlejer får medhold i Vestre Landsret i sag om betalingsmisligholdelse
 Mindet 2, 4. tv. 8000 Århus C


text:
Haveforeninger må selv bestemme prisen Oprettet: 14-09-2007 af Thomas, have 94
 Højesteret har givet Kolonihaveforbundet medhold i principiel sag.
 Års behandling i retssystemet er i dag afsluttet med højesterets kendelse, der giver Kolonihaveforbundet medhold og slår fast, at at det er fuldt lovligt, når haveforeningerne lægger loft på prisen for kolonihaverne, og at haveejerne dermed ikke kan sælge deres kolonihaver for markedsprisen, der de seneste år har været på himmelflugt.
 »Vurderingerne er bindende og i store dele af landet har de været bindende siden 1960'erne. Højesteret mener ikke, at de bestemmelser, der har været gyldige i en årrække, ikke længere skal være gyldige«, sagde dommeren i Højesteret.
 Afgørende for kolonihavernes fremtid
 Ifølge Kolonihaveforbundet Danmark er sagen afgørende for, hvilken stemning der for fremtiden vil herske bag kolonihavernes hvide stakitter og rundt om havebordene.
 Kolonihaveforbundet har løbende advaret om, at en frisættelse af priserne vil betyde, at det sociale sigte og kernen i kolonihavetanken forsvinder.
 Omvendt har udbryderforeningen Kolonihavernes Fællesrepræsentation hævdet, at det vil få uoverskuelige konsekvenser, hvis Højesteret fulgte landsretten og gav Kolonihaveforbundet medhold i sin prisregulering.
 »Hvis prisloftet tvinges igennem, vil det føre til en endeløs række af retssager, hvor både sælgere, bestyrelser og haveforeninger vil blive stævnet. Det vil blive helt kaotisk«, sagde formand for Kolonihavernes Fællesrepræsentation, Lisa Poulsen, til Ritzau, da sagen begyndte for Højesteret 3. september.
 AF HØJESTERETS DOMBOG
 afsagt fredag den 14. september 2007
 Sag 427/2006 (1. afdeling)
 Bente 0rtoft Christiansen (advokat Peter Hesselholt, e.o.) mod
 Jette Kristensen og Freddy Lohse
 Biintervenient til støtte for Jette Kristensen og Freddy Lohse:
 I tidligere instans er afsagt dom af0stre Landsrets 15. afdeling den 8. september 2006.
 I pådømmelsen har deltaget syv dommere: Per Sørensen, Peter Blok, Asbjørn Jensen, Marianne Højgaard Pedersen, Thomas Rørdam, Jon Stokholm og Henrik Waaben.
 Appellanten, Bente 0rtoft Christiansen, har påstået frifindelse.
 De indstævnte, Jette Kristensen og Freddy Lohse, har påstået stadfæstelse.
 Bente 0rtoft Christiansen har for Højesteret gjort gældende, at det hverken af lov om kolonihaver eller af anden lovgivning følger, at en sælger af et kolonihavehus ikke må sælge til markedsprisen. Kolonihaveforbundet for Danmark har heller ikke lovligt kunnet vedtage maksimalprisbestemmelser, idet sådanne bestemmelser må anses for at indebære ekspropriation eller være af ekspropriationslignende karakter, jf. grundlovens § 73, ligesom de er i strid med artikel 1 i 1. tillægsprotokol til Den Europæiske Menneskerettighedskonvention. Hertil kommer, at det må lægges til grund, at Kolonihaveforbundets kongres ikke har vedtaget indførelse af maksimalprisbestemmelser, og at en sådan vedtagelse ikke gyldigt har kunnet ske ved en beslutning truffet af hovedbestyrelsen. Selvom Kolonihaveforbundet måtte have vedtaget gyldige maksimalprisbestemmelser, har de ikke bindende virkning for den enkelte kolonihaveforening og den enkelte kolonihaveejer, medmindre de vedtages på en generalforsamling i kolonihaveforeningen, og en sådan vedtagelse er ikke sket i haveforeningen Højvænge.
 Hun har endvidere anført, at hun på grund af bygge- og vedligeholdelsesomkostninger ikke har opnået en kapitalvinding ved salget, og Jette Kristensen og Freddy Lohse har ikke lidt og vil ikke lide et økonomisk tab, idet de vil kunne sælge kolonihavehuset til markedsprisen. Der har i årtier


text:
været en fast kutyme for, at kolonihaver handles til højere priser end dem, der følger af Kolonihaveforbundets vurderingsregler, og dette har forbundet haft kendskab til uden at gribe ind.
 Sammenfattende er betingelserne for at regulere aftalen i medfør af aftalelovens § 36 ikke opfyldt. Et eventuelt krav fra Jette Kristensen og Freddy Lohse er under alle omstændigheder forældet ud fra en analogi af andelsboligforeningslovens § 16, stk. 3, og ejerlejlighedslovens § 16 a, stk. 3, idet retssagen først er anlagt 9 måneder efter handelens indgåelse.
 I et brev af26. juli 1988 fra Kolonihaveforbundets advokat, advokat Mads Kofod, til Parcelforeningen Skovly hedder det:
 "Vedr.: Parcelforeningen Skovly.
 Som advokat for Kolonihaveforbundet har jeg fået forelagt problemet vedrørende Deres vægring ved at følge kolonihaveforbundets regler.
 Jeg skal medgive Dem, at Kolonihaveforbundet ikke kan forlange, at De laver Deres regler om, således at de kommer på linje med Kolonihaveforbundets. Dette vil efter min mening kræve at Kolonihaveforbundets regler bliver vedtaget på en generalforsamling i Deres regi, hvilket jeg forstår ikke har været tilfældet. På den anden side vil jeg godt gøre opmærksom på, at Kolonihaveforbundet har brugt megen tid og mange kræfter på at formulere retningslinjer som skal gælde for hele landet. Det må selvsagt være i kolonihavernes interesse, at der er ensartede regler for samtlige haver, og jeg skal derfor opfordre Dem til, på den kommende generalforsamling at tillempe Deres regler til Kolonihaveforbundets.
 I øvrigt går jeg dog ud fra, at De er enig med mig i, at det må være Kolonihaveforbundets dets primære sigte, at sørge for at reglerne for kolonihaverne set som helhed er mest mulige overskuelige og udformet på en sådan måde, at det i princippet er ligegyldigt om man erhverver kolonihave i Gedser eller Skagen."
 Til brug for Højesteret er der afgivet forklaring af Freddy Christensen, Michelle Lisa Poulsen og Mads Kofod.
 Freddy Christensen har supplerende forklaret bl.a., at han siden 1992 har været medlem af bestyrelsen i Højvænge og siden 1995 kasserer. Han er desuden næstformand i den stedlige kolonihavekreds. Vurderingsreglerne, dvs. de retningslinjer for vurdering af kolonihavehuse, som Kolonihaveforbundet har vedtaget, er ikke vedtaget på en generalforsamling i Højvænge. Han kan sige det med sikkerhed, fordi han har undersøgt spørgsmålet ved at gennemse generalforsamlingsreferaterne for haveforeningen tilbage til 1981, og han kan derfor udelukke, at spørgsmålet om vedtagelse af vurderingsreglerne overhovedet har været forelagt generalforsamlingen i Højvænge. Kolonihaveforeningen Højvænge har over for Kolonihaveforbundet tilkendegivet, at forbundets vurderingsregler er uanvendelige, idet de ikke sikrer den enkelte kolonihaveejer en passende kompensation. Forbundet har ikke sendt skriftlige instrukser om de nævnte retningslinjer for vurdering eller lignende til Højvænge, men alene vurderingspapirer, dvs. skriftlige formularer. Af disse anvendes i Højvænge kun formularen vedrørende overdragelse af kolonihavehuse. Han har dog bemærket, at der i forbundets medlemsblad på et tidspunkt skete en publicering af vurderingsreglernes indhold. Forbundsformand Ivan Larsen, som har kolonihave i Højvænge, har ikke på noget tidspunkt reageret formelt på, at vurderingsreglerne ikke er vedtaget i Højvænge. Ivan Larsen har dog to gange "i forbifarten" bemærket, at han ikke var tilfreds


text:
med de opslag om kolonihaver til salg, som var ophængt i foreningen. Ivan Larsen har i øvrigt ikke været til stede på en generalforsamling i Højvænge siden 1996.
 Om praksis ved salg af kolonihaver i perioden frem til juli 2005 har han forklaret, at medlemmerne af haveforeningen efter vedtagelsen af kolonihaveloven i 2001 igen følte sig trygge ved at investere i vedligeholdelse mv. af kolonihaverne. Det beror på, at der med loven blev indført såkaldt varig status på de statsejede kolonihaver, idet åremålskontrakterne bortfaldt. Dette medførte samtidig øget efterspørgsel på kolonihaver.
 Haveforeningen Højvænges vedtægter er fra 1984. Vedtægterne indeholder en regel om, at der skal ske vurdering af et kolonihavehus inden en overdragelse. Der er ikke regler om den mere konkrete udarbejdelse af vurderingen. Han har aldrig set en haveforeningsvedtægt med sådanne specifikationer af, hvordan en vurdering nærmere skal ske. Vurderinger foretages både på kredsniveau og for visse haveforeningers vedkommende på det stedlige haveforeningsniveau. I Højvænge er der et stedligt vurderingsudvalg. Formelt foregår vurderingen efter principperne i Kolonihaveforbundets retningslinjer. Bestyrelsen har ikke mulighed for at vurdere indboets værdi i forbindelse med et salg. Når et indbos værdi i en overdragelsesaftaIe er angivet til en højere værdi, end det reelt er værd, er det for at undgå, at der betales penge under bordet. Den pris, der fremgår af overdragelsesaftalen, afspejler for ham at se en aftale mellem sælger og køber, som bestyrelsen ikke blander sig i.
 De nye regler, som Kolonihaveforbundet vedtog i 2005, indeholder navnlig to hovedpunkter, nemlig at niveauet for afskrivninger af kolonihaven er lempet, således at bl.a. nedskrivningen af kolonihavebebyggelsen er nedsat fra 3 % til 2 % årligt, og at værdien af indbo, der indgår i et salg af en kolonihave, kun kan værdiansættes til 15 % af den nedskrevne værdi af bebyggelsen.
 Det fremgår efter hans opfattelse af advokat Mads Kofods brev af26. juli 1988 til Parcelforeningen Skovly, at Kolonihaveforbundets retningslinjer for vurdering kun gælder, hvis de tillige er vedtaget på en generalforsamling i den stedlige haveforening.
 Michelle Lisa Poulsen har forklaret bl.a., at hun er formand for Ishøj Søndergaard, der er en haveforening med 215 medlemmer. Hun er desuden formand for foreningen Kolonihavernes Fællesrepræsentation, der er stiftet den 20. januar 2007. Der er i øjeblikket 1.500-2.000 medlemmer af denne forening.
 Hendes første reelle kendskab til kolonihaver fik hun i forbindelse med erhvervelsen af sin egen kolonihave i 2001, og hendes primære kendskab til kolonihaver stammer fra hendes egen haveforening. Hun har købt sin egen kolonihave ud fra princippet om "fri pris". Hun købte således kolonihavehuset for 105.000 kr., hvor vurderingsprisen var 60.000 kr. I forbindelse med salget gjorde bestyrelsen hende bekendt med vurderingsprisen. Bestyrelsen, der bl.a. var repræsenteret ved bestyrelsesformanden, fik i samme anledning oplysning om den mellem sælger og hende indgåede salgspris, hvilket bestyrelsen ikke kommenterede. Tværtimod godkendte bestyrelsen salget til den nævnte pris.
 Hun er af den opfattelse, at praksis over hele landet har været salg til "fri pris". Konkret har hun i Jylland henvendt sig til haveforeningen Storåen i Holstebro, der har


text:
bekræftet, at salg af kolonihaver foregik til "fri pris" i haveforeningen. I Kolonihavernes Fællesrepræsentation hersker der den generelle opfattelse, at der reelt ikke har været haveforeninger, som har håndhævet maksimalprisbestemmelser, når der bortses fra foreninger, hvis vedtægter svarede til de af Kolonihaveforbundet vedtagne retningslinjer, og som havde ventelister.
 Mads Kofod har forklaret bl.a., at han siden 2000 har været fuldtidsbeskæftiget sekretariatsleder i Kolonihaveforbundet. Han har tidligere været advokat for forbundet i perioden 1983-2000. I Kolonihaveforbundets sekretariat er der af fuldtidsansatte ud over forbundsformanden og ham selv kun 3 sekretærer, hvortil kommer en række løst ansatte. Disse skal betjene 40.000 medlemmer fordelt på 406 haveforeninger rundt om i landet. 20.000 af medlemmerne befinder sig i Københavnsområdet. I alt findes der 62.000 kolonihaver i landet.
 Typisk er det sådan, at en kommune har udlejet et stykke jord til Kolonihaveforbundet, som på tilsvarende vilkår har genudlejet dette til en haveforening, som den enkelte kolonist har lejet sig ind hos. 3.000 ud af forbundets 40.000 medlemmer er andelshavere, som også er bundet af forbundsvedtægten. Kolonihaveforbundets vurderingsregler angår kolonihavehuset, og også andelshaverne er derfor bundet af vurderingsreglerne. Der findes endelig enkelte parcelforeninger, der er startet som haveforeninger med henblik på senere udmatrikulering af de enkelte havelodder. Det er efter hans opfattelse primært i København, men til dels også i Århus og Ålborg, at man støder på problemet med overpriser ved salg af kolonihavehuse, da den store efterspørgsel efter kolonihaver findes i disse større byer.
 Vurderingsreglerne blev indført i 1960' erne i Københavnsområdet. Det skete i forbindelse med nedlæggelse af en række haver, hvilket skabte større efterspørgsel på de tilbageværende haver. Reglerne blev vedtaget i forbundsregi, og de gjaldt kredsene i København. I 1980'erne blev reglerne udstrakt til at gælde i hele landet. Baggrunden herfor var, at der på grund af, at efterspørgslen efterhånden oversteg udbuddet, så småt var ved at opstå et problem med, at man i visse haveforeninger ville tjene på salg af kolonihavehuse. Fra statslig side var det en betingelse for bibeholdelse af subsidierne til kolonihaverne, at man i Kolonihaveforbundets regi fastholdt en maksimalprisfastsættelse, og det fremgik forudsætningsvist, at man i modsat fald ville lovgive herom. Det var også udgangspunktet ved vedtagelsen af kolonihaveloven samt ændringerne i planloven og jordkøbsloven i 2001, at det mandat i jordkøbsloven, der blev givet til statsligt opkøb af ny jord til kolonihaver, kun blev givet under forudsætning af, at en maksimalpris fastsættelse blev fastholdt. Den bagvedliggende tanke var, at der skulle være adgang for alle, også mindre bemidlede, til kolonihavehuse. Man henviste i lovforslaget som eksempel herpå til maksimalprisbestemmelserne i Kolonihaveforbundets regler. Politisk var der derimod ikke mulighed for ved lov at indføre regler om maksimalpriser.
 Årsagen til, at man i Kolonihaveforbundet ikke tillod en fri prisdannelse, var, at det ville betyde betragtelige lejestigninger svarende til fra ca. 4 kr. pr. m2 til 400 kr. pr. m2. I øvrigt gælder specielt for København, at der er en prismaksimering på små 85.000 kr. pr. kolonihavehus.
 Forbundets hovedbestyrelse vedtog i 1982 vurderingsreglerne, som blev omtalt i formandsberetningen på kongressen


text:
og siden sendt rundt til de enkelte haveforeninger. Der blev ikke gjort indsigelse mod reglerne. På forbundskongressen i 1988 valgte man dog som et selvstændigt punkt på dagsordenen at fremsætte et beslutningsforslag om vedtagelse af vurderingsreglerne, hvilket der var tilslutning til. Vurderingsreglerne blev indsat i vedtægten i 1991. Det er således ikke korrekt, at forbundet først vedtog maksimalprisbestemmelser i 2005. Tværtimod er disse blevet vedtaget i 1982 og siden blevet justeret løbende. Såvel haveforeningerne som de enkelte medlemmer er bundet af Kolonihaveforbundets vedtægter samt vurderingsregler. De mere detaljerede regler vedrørende vurderingen findes i "Hovedbestemmelser omfattende haveafståelser i kolonihaveområderne". Ved "Værdiansættelse af have og bebyggelse" af 20. september 2004, der er anvendt i forbindelse med salget af den omtvistede kolonihave i Højvænge, er der benyttet haveforeningens egen formular, men Kolonihaveforbundets vurderingsregler er lagt til grund ved værdiansættelsen.
 I 2005 blev Kolonihaveforbundet opmærksom på en række tilfælde af overdragelse af kolonihaver til høje priser. Det var derfor, at nye regler om lempet afskrivning samt reglen om værdiansættelse af indbo til 15 % af kolonihavehusets nedskrevne værdi blev indført.
 Med hensyn til haveforeningen Ishøj Søndergaard har forbundet været opmærksom på, at der for så vidt angår denne forening har været problemer med overholdelsen af forbundets regler, herunder vurderingsreglerne. Han har selv deltaget i et møde i haveforeningen, hvor han støttede kredsformanden i den pågældende kreds med henblik på at advare om de mulige følger af ikke at følge forbundets regler. Han har ikke kendskab til, at der skulle være foreninger, hvis vedtægter afspejler et princip om "fri pris". Han har således ikke kendskab til, at hverken haveforeningen Solpletten eller Skovly skulle have sådanne vedtægter.
 Han husker ikke at have skrevet brevet af26. juli 1988 til Skovly. Han erindrer, at Parcelforeningen Skovly meldte sig ind i Kolonihaveforbundet for at få juridisk assistance, idet foreningen siden 1960'erne havde solgt havelodder som selvstændige enheder i strid med udstykningsloven. På det tidspunkt, brevet stammer fra, forsøgte Kolonihaveforbundet at få vedtaget enslydende vedtægter i de enkelte haveforeninger bl.a. med henblik på at blive i stand til bedre at rådgive haveforeningerne. Skovly anmodede om hjælp til udarbejdelse af en standardvedtægt. Kolonihaveforbundets standardvedtægter skal forstås som et tilbud til de enkelte haveforeninger. Kolonihaveforbundet kan ikke bestemme, hvordan haveforeningernes vedtægter specifikt skal udformes. Hvis en kolonihaveforening taber en retssag på grund af en formulering i haveforeningens vedtægt, som er i overensstemmelse med forbundets standardvedtægter, hæfter forbundet. 80 % af kolonihaveforeningernes vedtægter er i overensstemmelse med standardvedtægterne. Han vedstår sig indholdet af brevet. På tidspunktet for brevet havde han i 5 år været advokat for Kolonihaveforbundet. Ivan Larsen har modtaget brevet i kopi. Den enkelte forening skal selv træffe beslutning om sine vedtægter på en generalforsamling. Det er det, han har ment med andet afsnit i brevet.
 Det følger af Kolonihaveforbundets vedtægter, at der skal ske vurdering i forbindelse med salg af et kolonihavehus, samt at salgsprisen skal ligge inden for rammerne af ansættelsen.
 Han er ikke enig i, at der ud over Kolonihaveforbundets vedtægter må stilles krav om, at ovennævnte tillige


text:
følger af den enkelte haveforenings vedtægter, for at den enkelte haveforening/kolonist er bundet heraf. Haveforeningerne og kolonisterne er således forpligtet til at følge såvel forbundets vedtægter som "Hovedbestemmelserne omfattende haveafståelser i kolonihaveområderne", der er retningslinjer, som udstikker rammerne for vurderingen.
 Han ved ikke, om forbundets standardvedtægter er vedtaget i haveforeningen Højvænge. Der er ikke praksis for, at Kolonihaveforbundet indhenter vedtægter fra de enkelte foreninger. Tværtimod blander forbundet sig ikke i, hvad indholdet af de enkelte haveforeningers vedtægter er. Han finder det heller ikke naturligt, at forbundet følger op på, om de enkelte haveforeningers vedtægter er i overensstemmelse med Kolonihaveforbundets vedtægter. Han er ikke bekendt med, om forbundet fulgte op på den konkrete sag vedrørende Skovly, som brevet af 26. juli 1988 vedrører. Han mener, at der er små 100 retssager om salg af kolonihavehuse til overpriser. Kolonihaveforbundet er indtrådt i disse sager som biintervenient, fordi forbundet vil støtte de købere, der ønsker forbundets vurderingsregler efterlevet.
 Forbundet orienterer på et overordnet niveau have foreningerne om vurderingsreglerne, herunder om et muligt bestyrelsesansvar for haveforeningernes bestyrelser, samt om, at bevidst overtrædelse af reglerne kan føre til, at samtlige lejere sættes ud af deres respektive kolonihaver. Man følger dog ikke op på denne orientering over for den enkelte haveforening.
 Der er ikke grundlag for analog anvendelse af de særlige forældelsesregler i andelsboligforeningslovens § 16, stk. 3, eller ejerlejlighedslovens § 16 a, stk. 3. Højesteret tiltræder derfor, at
 Jette Kristensens og Freddy Lohses krav ikke er forældet.
 Pkt. 13 i den aftale, hvorved Kolonihaveforbundet for Danmark genudlejede arealet til haveforeningen Højvænge, bestemmer, at haveforeningen med samtlige dens medlemmer skal være medlem af forbundet og den kreds, hvorunder foreningen hører, at foreningen er pligtig at holde sig enhver bestemmelse efterrettelig, som forbundet og/eller kreds lader fastsætte gennem deres kompetente forsamlinger, og at foreningens vedtægt ikke må være i strid med de bestemmelser, foreningen er pålagt. Bente 0rtoft Christiansen var dermed som medlem af såvel Højvænge som Kolonihaveforbundet ved afhændelsen af kolonihaven forpligtet til at respektere de bestemmelser herom, som var fastsat af forbundet.
 Det fremgår af § 2, stk. 2, i Kolonihaveforbundets vedtægter, at forbundets mål søges opnået ved bl.a. at modvirke enhver form for kapitalvinding i forbindelse med medlemmers afhændelse af haverne gennem udarbejdelse af retningslinjer på landsbasis for haveafhændelser. Ifølge vedtægternes § 7, stk. 8, må ingen kolonihave overdrages/sælges, uden at vurdering har fundet sted. Disse vedtægtsbestemmelser må forstås på den måde, at en vurdering er bindende, således at salgsprisen ikke må overstige vurderingsbeløbet. Dette fremgår også af forbundets "Hovedbestemmelser omfattende haveafståelser i kolonihaveområderne" fra 200l, som herudover bl.a. præciserer, at vurderingen alene omfatter bebyggelse, anlæg og beplantning, og at salg af bebyggelsen ikke kan betinges af samtidigt køb af indbo og/eller redskaber.
 Det må efter Ivan Larsens og Mads Kofods forklaringer og det i øvrigt foreliggende lægges til grund, at disse vurderings- og maksimalprisbestemmelser for haveforeninger tilknyttet Kolonihaveforbundet har været anvendt i Københavnsområdet og Århusområdet siden 1960'erne og i den øvrige del af landet fra 1980'erne. § 10 i haveforeningen Højvænges vedtægter, som


text:
er vedtaget den 9. oktober 1984, må da også antages at være en gentagelse af de bestemmelser, som forbundet havde fastsat. Højesteret finder ikke grundlag for at antage, at forbundets vurderings- og maksimalprisbestemmelser, der således har været anvendt gennem en lang årrække, ikke skulle være gyldigt vedtaget af forbundets kompetente organer.
 Der er ikke noget grundlag for at anse maksimalprisordningen for stridende mod grundlovens § 73 eller mod art. 1 i 1. tillægsprotokol til Den Europæiske Menneskerettighedskonvention.
 Det følger af pkt. 13 i genudlejningsaftalen, at forbundets vurderings- og maksimalprisbestemmelser ville gælde for haveforeningen Højvænge, selvom de ikke havde været gentaget i foreningens vedtægter. Bente 0rtoft Christiansens indsigelse om, at § 10 i haveforeningens vedtægter ikke er gyldigt vedtaget, kan allerede af denne grund ikke tillægges betydning.
 Det må lægges til grund, at visse haveforeninger tilknyttet Kolonihaveforbundet, herunder haveforeningen Højvænge, gennem nogle år forud for Bente 0rtoft Christiansens salg af ko
 lonihaven i 2004 ikke havde efterlevet forbundets vurderings- og maksimalprisbestemmelser. Der er ikke grundlag for at fastslå, at forbundet på noget tidspunkt har accepteret denne praksis, og den kan ikke medføre, at forbundets bestemmelser helt eller delvis anses for bortfaldet.
 Ved Bente 0rtoft Christiansens salg af kolonihaven blev bebyggelse, beplantning og foreningsmæssig værdi vurderet til i alt 91.057,51 kr. Der er enighed om, at værdien af det medfølgende løsøre kan ansættes ti130.000 kr. Ved at aftale en samlet købesum på 255.000 kr. har Bente 0rtoft Christiansen således opnået en uberettiget overpris på 133.943 kr. svarende til påstandsbeløbet. Kolonihaveforbundets vurderings- og maksimalprisbestemmelser var som nævnt bindende for Bente 0rtoft Christiansen, og efter bestemme1sernes karakter og formål finder Højesteret, at de kan gøres gældende af Jette Kristensen og Freddy Lohse som købere med den konsekvens, at den betalte overpris skal tilbagebetales.
 I sagsomkostninger for Højesteret skal Bente 0rtoft Christiansen, subsidiært statskassen, betale i alt 50.000 kr. til Jette Kristensen og Freddy Lohse.
 De idømte beløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms afsigelse. Sagsomkostningsbeløbene forrentes efter rentelovens § 8 a.
 Højesteret, den 14. september 2007
 Lisbeth Primdahl Simonsen
 Haveforeninger må IKKE selv bestemme prisen Oprettet: 19-09-2007 af Lars, 106
 Desværre er overskriften forkert - haveforeningerne må netop ikke selv bestemme prisen men er underlagt Kolonihaveforbundets vurderingsregler, præcist som vi var, indtil vi meldte os ud for mange år siden
 Hvis markedskræfterne kan ophæves.... Oprettet: 22-09-2007 af Peter, have 55
 Jeg synes, højesteretsdommen om priser på kolonihaver har et perspektiv, der er meget interessant for os. Nemlig i forhold til Københavns Kommunes fastsættelse af den kommende pris for leje af jorden.
 Højesteret siger jo, at enhver, der har en kolonihave i en forening, der er medlem af Kolonihaveforbundet skal følge forbundets vurderingsregler, som går ud på at sætte markedskræfterne ud af spil og fastsætte lave priser på kolonihaver. Præcis som vi jo gør her i Kalvebod.
 Højesteret forklarer i dommen, at Kolonihaveforbundet vil "modvirke enhver form for kapitalvinding i forbindelse med medlemmers afhændelse af haverne". Altså den gode gamle socialistiske tangegang om at lave nogle "reservater" i samfundet, hvor kapitalisme og spekulation


text:
er sat ud af kraft - til gavn og glæde for den jævne mand og hans familie: Folkeferie, Arbejdernes Landsbank, boligforeninger, brugsforeninger, kooperative firmaer osv. osv. - og så altså kolonihaverne!
 Det er jo præcis samme holdning, der ligger til grund for, at kommunerne altid har lejet jorden til kolonihaverne ganske billigt, - ofte langt under markedsværdien.
 For nu siger kommunen, at de ikke længere MÅ leje jorden til os billigt, og at de SKAL basere lejen på markedsværdien. I modsat fald er der tale om et indirekte tilskud og det er ulovligt, siger de. Det skulle vist følge af kommunalfuldmagten, siger de.
 Jeg siger: Hør hov!! Den sag synes jeg, vi skal prøve for højesteret!
 Selv samme højesteret som lige har sagt, at når det gælder kolonihaver må man gerne sætte markedskræfterne ud af spil, - og at det hverken strider mod den grundlovssikrede private ejendomsret eller alle EU's principper om den frie og uhindrede handel og prisdannelse. Fordi det lige præcis handler om kolonihaver, og fordi de har besluttet sig for at være tilgængelige for jævne folk.
 Hvorfor dælen må Københavns Kommune så ikke også sætte markedskræfterne ud af spil, og leje jorden her til os for en rimelig pris, - og ikke den pris, som en eller anden ejendomsmægler måtte mene at sådan nogle grunde ville være værd hvis de kunne sælges til parcelhuse - al den herlighed taget i betragtning, som vi forresten selv har skabt - og betalt!
 Kære venner! Afsted til højesteret!! Der er penge at hente!!! Det kan kun gå for langsomt!!!!
 Peter, have 55
 ¬ Opret svar til: Haveforeninger må selv bestemme prisen


text:
Engskoven taber sidste slag mod Jyske Bank i Højesteret
 Forside / Nyheder / Engskoven taber sidste slag mod Jyske Bank
 engskovenHøjesteretjyske bankswap-aftale
 Højesteret har i dag afgjort, at Jyske Bank ikke har ansvaret for at en renteswap førte andelsboligforeningen Engskoven i økonomiske problemer. Talsmand frygter nu en konkurs.
 En ny afgørelse fra Højesteret har i dag slået fast, at det ikke er Jyske Banks rådgivning af andelsboligforeningen Engskoven, der er skyld i andelsboligforeningens økonomiske problemer.
 I 2005 blev andelsboligforeningen Engskoven stiftet med henblik på opførsel af en række andelsboliger. I 2006 var renten steget og andelshaverne blev derfor bekymrede for yderligere stigninger, der også kunne påvirke andelshaverens boligafgift. Medlemmer fra foreningens bestyrelse holdt derfor møde med Jyske Bank i marts 2006. Her rådgav banken dem om mulighederne for at optage et realkreditlån med variabel rente og indgå en aftale om renteswap med banken.
 Efter nogle år begyndte renten at falde. Herved fik renteswappen en negativ markedsværdi. Den negative værdi skulle betales til banken, hvis de ønskede at lukke renteswappen før aftalt. Rentefaldet betød samtidigt at foreningen skulle betale højere afdrag på sine realkreditlån.
 Engskoven er gået i retten for at få Jyske Bank til at tage ansvaret for at en renteswap har sendt andelsboligforeningen i uføre. Ifølge Engskoven var Jyske Banks rådgivning i forbindelse med optagelse af lånene så mangelfuld, at låneaftalerne skulle ophøre eller tilsidesættes.
 Sagen har både været for byretten, landsretten og i går kom afgørelsen fra Højesteret, der ikke fandt grundlag for at for at erklære swap-aftalen ugyldig, ophæve aftalen eller kræve, at Jyske Bank skulle betale erstatning til andelsboligforeningen.
 Se dommen fra Højesteret her –>
 ”Venner, vi er konkurs i løbet af en måned”
 22 beboere fra Engskoven var i går samlet for at modtage nyheden om Højesterets dom i boligforeningen, der er beliggende nord for Aarhus. Da andelsboligforeningens talsmand, Lund Poulsen fik overleveret nyheden sagde han ifølge DR: ”Venner, vi er konkurs i løbet af en måned, og otte års kamp er forgæves.”
 Går andelsboligforeningen konkurs går Engskovens andelshavere en usikker fremtid i møde. De indskud, som foreningens beboere har betalt for deres andele kommer de til at miste. Talsmand Lund Poulsen betalte eksempelvis en halv million kroner for hans andelsbolig, som han med en konkurs kan vinke farvel til.
 ”Jeg har aldrig drømt om, at det danske samfund skulle opføre sig så svinsk. Desværre kan jeg ikke kun sige bankerne. Jeg kan desværre sige retsvæsnet med Højesteret i spidsen,” siger en skuffet Lund Poulsen efter dommen.
 Landets højeste domstol tillagde sagen så stor betydning, at antallet af dommere i Højesteret var udvidet fra fem til syv. Afgørelsen kan nemlig få betydning for alle andre andelshavere med swapaftaler.
 Engskoven skal have deres sag for Højesteret
 Engskoven taber swapsag i landsretten


text:
Skat.dk: Maskeret udbytte – rette indkomstmodtager
 SKM2020.54.BR
 BS-46568/2018
 Rette indkomstmodtager, salg, domæner,
 Sagen drejede sig om, hvorvidt sagsøger skulle udbyttebeskattes af et beløb modtaget i forbindelse med salg af to domæner.
 Retten lagde først til grund, at sagsøgeren havde modtaget beløbet hidrørende fra salg af de to omhandlede domæner.
 Retten fremhævede herefter, at det fremgik af faktura af 15. februar 2012, at det var sagsøgerens selskab, der havde erhvervet domænet, samt at det fremgik af senere overdragelsesaftale af 1. august 2012, at det var selskabet, der solgte domænerne.
 Med henvisning til de fremhævede forhold fandt retten efter en samlet vurdering, at sagsøgeren over for de tilgængelige dokumenter ved sin forklaring hverken havde bevist, at det var ham, der oprindeligt havde betalt for domænerne, at det var ham, og ikke selskabet, der var ejer af domænerne, eller at han havde et krav mod selskabet, som blev udlignet af de modtagne beløb.
 Den juridiske vejledning 2020-1 C.B.3.5.2.1
 Sagen er anlagt den 27. november 2018. Sagen drejer sig om, hvorvidt der er grundlag for at beskatte A af en maskeret udlodning i medfør af ligningslovens § 16 A af kr. 85.000 i 2012 og kr. 40.000 i 2013.
 Der nedlægges påstand om, at A aktieindkomst for indkomståret 2012 nedsættes med kr. 85.000 og for indkomståret 2013 nedsættes med kr. 40.000.
 Skatteankenævn Y1-adr. traf den 27. august 2018 afgørelse om blandt andet forhøjelse af A aktieindkomst med 85.000 kr. for indkomståret 2012 og 40.000 kr. for indkomståret 2013. Beløbene hidrørte fra salg af domænerne Hjemmeside-1 og Hjemmeside-2.
 Af Skatteankenævnets afgørelse fremgår:
 Der er fremlagt faktura af 15. februar 2012, hvoraf fremgår, at klagerens selskab, G1 har købt domænet Hjemmeside-1 og Hjemmeside-2 af G2 for en købesum på 125.000 kr. ekskl. moms. Klageren har forklaret, at domænenavnet er købt kontant af klageren for 125.000 kr. af BM.
 Der er fremlagt forligsaftale mellem BM og klageren/selskabet. Aftalen er ikke underskrevet eller dateret af parterne. Det fremgår heraf, at Rene Nørgaard forpligtes til at underskrive købsaftale af 30. juli 2012 omkring køb af domænenavnene Hjemmeside-1 og Hjemmeside-2. Det fremgår af aftalen, at købesummen skulle berigtiges ved en engangsbetaling på 65.000 kr. den 7. august 2012, mens resten af købesummen skulle erlægges ved successive betalinger på 5.000 kr. indtil købesummen var betalt. Ifølge aftalen er klageren tillagt beføjelser i forbindelse med misligholdelse af aftalen.
 Der er efter mødet for skatteankenævnet fremlagt overdragelsesbekræftelse af 29. februar 2012 fra G3. Det fremgår heraf, at domænet den 29. februar 2012 er overdraget til Hjemmeside-1 (tidligere navn for G1). Mailen er sendt til Hjemmeside-2.
 Der er fremlagt overdragelsesaftale af 1. august 2012 mellem G1 og NR. Det fremgår heraf, at Rene Nørgaard køber domænenavnene domænet Hjemmeside-1 og Hjemmeside-2 for en købesum på 125.000 kr. Det fremgår af aftalen, at købesummen skulle berigtiges ved en engangsbetaling på 65.000 kr. den 7. august 2012, mens resten af købesummen skulle erlægges ved successive betalinger på 5.000 kr. indtil købesummen var betalt. Det fremgår, at G1 er tillagt beføjelser i forbindelse med misligholdelse af aftalen.
 Skatteankenævn


text:
Y1-adr's afgørelse
 Det må på baggrund af fakturaen af 15. februar 2012, overdragelsesbekræftelse af 29. februar 2012 og overdragelsesaftalen af l. august 2012 lægges til grund, at det er klagerens selskab, der har erhvervet og solgt domænet, hvorfor selskabet er rette indkomstmodtager i henhold til den aftalte salgssum på 125.000 kr.
 Overførslerne til klageren anses for maskerede udlodninger, jf. ligningslovens § 16A.
 At klageren efter det oplyste har betalt købssummen kontant, og derved kan have et tilgodehavende overfor selskabet, kan ikke medføre et andet resultat.
 Der er afgivet forklaring af A og vidnet HB.
 A har forklaret, at han var udsat for en arbejdsulykke i 1990 og havde et langt skadesforløb. Han blev revalideret til ortopædist men kunne ikke holde til at arbejde, så han fik førtidspension omkring 2000. Han havde løbende fået udbetalt erstatning men fik den kapitaliseret og fik en check fra Arbejdsskadestyrelsen. Han stiftede et selskab G1 i 2011. Selskabet købte og ejede anparter i et byggeprojekt i Y2-land. Der var tale om en investering på 100.000 kr. Det var én fra projektet, der hjalp ham med at oprette selskabet. Han har i personligt regi udført havearbejde, ikke i selskabets. Omkring årsskiftet 2011-2012 kom han via en virksomhedsbørs i kontakt med BM, som havde et selskab i Y5-by, der arbejdede med køb og salg af brænde, støjhegn til motorveje og mobile saunaer. De mødtes og talte sammen. BM havde problemer med en emsig bankmand men sagde, at hvis sagsøgeren stolede på ham, kunne de finde ud af noget. Han skulle købe de to domænenavne Hjemmeside-1 og Hjemmeside-2 af BM, og det gjorde han. Der var ikke et egentligt kundekartotek, men tidligere kunder fremgik af siden. Han skulle købe brænde i Y3-land og Y4-land og sælge til private. Han betalte pengene kontant hjemme ved BM's køkkenbord tredje eller fjerde gang, de mødtes. Han ville hjælpe BM og hans familie. Han ved ikke, hvorfor det var hans selskab, der kom til at stå på fakturaen, det var ham personligt, der var køber. Der gik nogen tid, før han fik fakturaen, men han ville gerne have en bekræftelse på, at han havde betalt. Han var i kontakt med BM, som blandt andet inviterede ham til Y4-land for at se på saunaer, men det blev ikke til noget. Det var ham og ikke selskabet, der var køber. Selskabet ejede kun anparterne i byggeprojektet. Han havde de 125.000 liggende i en bankboks. De hidrørte fra hans erstatning og lå i boksen, så de kunne holdes adskilt fra hans øvrige økonomi. Det var han blevet rådet til i forbindelse med udbetalingen fra Arbejdsskadestyrelsen. Der var nok i alt 800.000 kr. Checken blev sat ind på en konto, og han hævede pengene og lagde dem i bankboksen. Hans sagsbehandler ved kommunen havde også sagt, at han kun måtte have et vist beløb stående af hensyn til de tilskud, han kunne få. Samarbejdet med BM krakelerede lige så stille. Han tog BM i at lyve og blev mistænksom. Han rykkede for at se driftsregnskaber og


text:
talte med andre, der advarede ham mod BM. Han fik ikke regnskaberne og kunne ikke få adgang til netbanken, som BM's kone sad med. Der blev udstedt falske fakturaer, som han betalte. På et tidspunkt sagde han til BM, at handlen skulle nulstilles, ellers ville han melde det til politiet. Der var en tredje person inde i billedet, som ikke tålte dagens lys.
 Sagsøgeren talte med BM's revisor og bankmand, som advarede ham. BM kontaktede advokat JM. Sagsøgeren ville have sine penge tilbage, og der blev lavet en afdragsordning/forlig og overdragelsesaftale. De to dokumenter, der blev lavet i august, hænger sammen. Han har et underskrevet eksemplar. Han ved ikke, hvorfor selskabet er nævnt i aftalen. Han havde ikke advokatbistand men havde fået hjælp af sin onkel. Advokaten har nok skrevet det, som BM sagde. Det har aldrig været meningen, at domænerne skulle overdrages til selskabet. Det var ham personlig, der købte det. Selskabet kom nok ind i billedet, fordi han fortalte BM, at han havde et holdingselskab. Der var en plan om, at der skulle laves et datterselskab, hvor han skulle ansættes i fleksjob, og BM skulle være direktør. Han havde talt med kommunen om det. Det var BM, der styrede det, men der kom et brev fra Skat om, at der skulle stilles sikkerhed, hvis BM skulle være direktør. De afdrag, han i henhold til forliget fik udbetalt, gik ind på hans mor konto. Det var igen for ikke at blande dem med hans øvrige midler. Han havde skyldt sin mor penge fra en periode, hvor han havde været på kontanthjælp, men hun havde sagt, at han ikke skulle betale tilbage. Han står ved det, han sent i forløbet skrev til Skat (sagens bilag B). HB har været selskabets revisor og har lavet bogføringen. Selskabet tilhørte sagsøgeren, og det var ham, der rådede over det. Han ved ikke, hvorfor selskabet på et tidspunkt skiftede navn, han tror ikke, det er ham, der har gjort det.
 HB har som vidne forklaret, at han i 16 år, herunder i 2011-12, var ansat i RR-revision. Han er nu selvstændig revisor. Han var ikke revisor for A privat, kun for hans holdingselskab. Det var JB, der skrev under på regnskaberne, fordi han var indehaver af revisionsfirmaet. Vidnet havde løbende kontakt med A og lavede den løbende bogføring og årsregnskab/årsrapport, og selvangivelse. Det er ikke vidnet, der har stiftet selskabet. Selskabet ejede anparter i projektejendomme i Y2-land. A havde fået en erstatning og ville investere. Det gik ikke så godt. Der var ikke ret mange bilag at bogføre. Han har ikke mødt BM, men han ved, at A havde drøftelser med ham. A spurgte sent i forløbet, om han havde hørt noget negativt om BM. A fik at vide, vist nok af BM's revisor, at han var en svindler. Vidnet mener, at A betalte noget vedrørende et domænenavn. Det var ikke selskabet, der købte. Han har ikke bogført noget, og han mener heller ikke, at der havde været penge i selskabet til det, men