text:
Mærket ansås for, at være uden særpræg for de nævnte varer i klasse 3. Ankenævnet fandt heller ikke, at indsigers materiale, var tilstrækkeligt til, at bevise indarbejdelse af mærket HAIRMIX for varerne i klasse 3.
 HAIRMIX Se afgørelsen
 6. jan 2012 Sag 288/2009 og Sag 289/2009 (Se resume)
 Danske Spil A/S vs. Ladbrokes Betting & Gaming Ltd.
 Højesteret omgjorde Sø- og Handelsrettens afgørelse, og fandt at DANSKE SPIL måtte anses for indarbejdet på tidspunktet for Ladbrokes benyttelse af mærket.
 DANSKE SPIL vs. Danske Spil Se afgørelsen
 29. apr 2011 V-4-10 (Se resume)
 Statisten.dk ApS vs. Bravo SE
 Mærket anses ikke for indarbejdet, og der foreligger ikke krænkelse.
 Statist eller i bestemt form statisten i sammensætning med .dk må i forhold til begge parters virksomhed anses for at være en beskrivende betegnelse. Der kan derfor ikke opnås eneret til brugen medmindre mærket kan anses for indarbejdet, dette var ikke tilfældet i den konkrete sag.
 statisten, statisten.dk Se afgørelsen
 9. feb 2011 V-13-10 (Se resume)
 Alt for damerne A/S (Egmont Magasiner A/S) vs. Foreningen Sparta Atletik og Motion
 Der foreligger krænkelse af Egmonts eneret
 Sø- og Handelsretten fastslår, at der er et stort friholdelsesbehov for betegnelsen "Kvindeløb". Enhver er således berettiget til at anvende dette ord som kendetegn, enten alene eller i sammensætning med andre ord eller mærker, eller med en tilknyttet årsangivelse.
 ALT FOR DAMERNE er igennem en mangeårig indarbejdelse blevet et velkendt varemærke i Danmark, og har derfor eneret til brugen af dette mærke.
 ALT FOR DAMERNERNES KVINDELØB Se afgørelsen
 12. aug 2010 V-118-08 og V-44-09 (Se resume)
 Guccio Gucci S.p.A. og Bottega Veneta International SARL vs. Handelsselskabet Rudi og Harald Nielsen A/S
 Sagsøgeren har ikke gennem ibrugtagning og indarbejdelse opnået varemærkeret til en fletteteknik, som de har forfinet. Dog har en taske udført med denne fletteteknik særpræg og er beskyttet efter markedsføringsloven, hvilket betyder, at sagsøgte kan forbydes at sælge og markedsføre en taske med samme fremtoningssærpræg.
 Endvidere fandt retten blandt andet, at Gussacci ikke er forveksleligt med Gucci, at kombinationen af bidsel og webbing i et varemærke, som hver især kun nyder varemærkeretlig beskyttelse mod slaviske efterligninger, er beskyttet efter markedsføringsloven, og at Guccis registreringer af figurmærkerne ”G” alene giver beskyttelse mod den eksakte udformning.
 27. apr 2010 Sag 435/2007 (Se resume)
 Lotto24.dk ApS vs. Ankenævnet for Patenter og Varemærker
 Ankenævnet såvel som Sø- og Handelsretten anser at ordet lotto i kraft af indarbejdelse har opnået særpræg.
 Højesteret bemærker dog, at en generel artsbetegnelse, i helt særlige tilfælde kan blive en bestemt virksomheds kendetegn eller vare og tjenesteydelser af den pågældende art. Der skal dog stilles strenge krav til beviset herfor.
 Højesteret fandt herefter, at Lotto på tidspunktet for Lotto24' registrering blev anset som en artsbetegnelse, og dermed ikke kunne anses for indarbejdet.
 Højesteret ændrede dermed Sø- og Handelsrettens dom således, at Ankenævnets kendelse blev ophævet, og Styrelsens registrering af figurmærket Lotto24 opretholdtes.
 11. sep 2009 V‐67‐08 (Se resume)
 Sø- og Handelsretten fastslog, at DANSKE SPIL var beskrivende og vurderede, at betegnelsen ikke var indarbejdet i en sådan


text:
grad, at det havde opnåede eneret og derfor kunne Danske Spil A/S forhindre Ladbrokes i, at anvende betegnelsen i en reklamekampagne. Sagen er anket til Højesteret ,som ændrede afgørelsen.
 25. aug 2009 V-15-08 (Se resume)
 Cykelexperten mod Cykelexperten.dk
 Mærkerne kunne ikke anses for forvekslelige, da der ikke kunne dokumenteres særpræg opnåede ved indarbejdelse. Sø- og Handelsretten stadfæstede Ankenævnets og Patent- og Varemærkestyrelsens afgørelse i sagen.
 Der var tale om mærker, som manglede iboende særpræg. Sagsøgers mærke var brugt gennem ca. 11 år ifbm. forretninger i Randers og Århus. Der var dokumenterede en vis lokal bekendthedsgrad. Dette var dog ikke tilstrækkeligt, til at dokumentere indarbejdelse.
 Cykelexperten mod Cykelexperten.dk Se afgørelsen
 25. jul 2018 C-84/17 P, C-85/17 P og C-95/17 P (Se resume)
 Sagen vedrører spørgsmålet om kravene til opnåelse af særpræg gennem brug efter artikel 7, stk. 3, når et EU-mærke mangler oprindeligt særpræg i alle EU-medlemsstater. EU-domstolen bemærker, at et tegn kun kan registreres i medfør af artikel 7, stk. 3 hvis det kan bevises, at det som følge af den brug der er gjort deraf, har fornødent særpræg i den del af EU, hvor mærket ikke fra begyndelsen havde særpræg. Således kan et varemærke der mangler særpræg i samtlige medlemsstater kun registreres i medfør af artikel 7, stk. 3, hvis det er bevist, at det har opnået særpræg i hele EU. EU domsolen fremhæver, ar forordningen ikke opstiller et krav om, at beviset for opnåelse af særpræg gennem brug skal føres for hver enkelt medlemsstat for at der er påvist at mærket er indarbejdet i hele EU, men påpeger, at det ikke kan udelukkes at beviser for, at et bestemt tegn har opnået særpræg gennem brug, kan være relevant for flere medlemsstater eller hele EU.
 7. jul 2005 C-353/03 (Se resume)
 Præjudicielt spørgsmål fra UK i forbindelse med vurdering af indarbejdelse af sloganet "Have a break... ", hvor ansøger havde brugt "Have a break..Have a KITKAT". Et varemærkes fornødne særpræg, som omhandlet i artikel 3, stk. 3, i første direktiv 89/104 om varemærker, kan opnås som følge af brugen af dette varemærke som en del af eller sammen med et registreret varemærke.
 KIT KAT Se afgørelsen

type: other


text:
Skat.dk: C.F.9.2.19.12.2 Tyskland - Gennemgang af DBO'en
 Dette afsnit indeholder en gennemgang af DBO'ens artikler, artikel 1 - 50, det tilhørende bilag og den tilhørende protokol.
 DBO'ens 50 artikler
 Artiklen afviger fra OECD's modeloverenskomst. Der findes ikke en tilsvarende artikel i OECD's modeloverenskomst.
 Artiklen indeholder en generel hensigtserklæring om samarbejde for at undgå dobbeltbeskatning og for at sikre påligningen af skatter.
 Se også DBO'en artikel 1 om indholdet af bestemmelsen.
 DBO'en er opdelt i kapitler og det fremgår af artiklen, hvilke personer m.m. der er omfattet af de enkelte kapitler. Se artikel 2, stk. 2.
 De skatter der er omfattet af DBO'en fremgår af bilag til DBO'en.
 andre aktiviteter med henblik på økonomisk efterforskning og udnyttelse af området.
 "Fast ejendom" er defineret i artikel 3 i stedet for artikel 6.
 "Ejendom, som udgør en del af dødsboet efter, eller en del af en gave ydet af, en person, der er hjemmehørende i en kontraherende stat" betyder alle formuegoder, hvis overdragelse eller overførsel er beskattet efter kapitel III i DBO'en.
 Artiklen nævner ikke, at de kompetente myndigheder kan enes om en anden fortolkning.x
 Artiklen indeholder en bestemmelse om skattemæssigt hjemsted i boer og arv og gave. Se artikel 4, stk. 1, litra b.
 Når en afhængig agent i en stat har og udøver en fuldmagt til at indgå aftaler i foretagendets navn, anses foretagendet for at have fast driftssted i denne stat med hensyn til enhver virksomhed, som han foretager for foretagendet, medmindre hans virksomhed er begrænset til sådanne, som nævnt i stykke 4, som, hvis den udøves gennem et fast forretningssted, ikke ville gøre dette faste forretningssted til et fast driftssted i henhold til bestemmelserne i pågældende stykke.
 De tyske skattemyndigheder har udtalt, at en server, der anvendes i forbindelse med elektronisk handel over Internettet, ikke udgør et fast driftssted. De tyske skattemyndigheder har i udtalelsen anført, at der kun er tale om et foreløbigt standpunkt, og myndighederne forbeholder sig derfor ret til at ændre standpunkt senere, hvis der i OECD-regi opnås enighed om et andet resultat. Se Skat Udland 1999, 237.
 Højesteret har afgjort, at en virksomhed med udlejning af helikopter havde fast driftssted i Tyskland. Avancen ved salg af helikopteren skulle derfor beskattes i Danmark efter den dagældende artikel 4, stk. 1, om fast driftssted. Se SKM2004.116.HR.
 Kommentaren til OECD's modeloverenskomst artikel 5, pkt. 45.1, 45.7 og 45.9 vedrørende Tysklands fortolkning af artikel 5, stk. 1 og stk. 5.
 Artiklen afviger redaktionelt fra OECD's modeloverenskomst. Se afsnit C.F.8.2.2.6 om OECD's modeloverenskomst artikel 6.
 Artiklen indeholder ikke definitionen på fast ejendom svarende til OECD' modeloverenskomst artikel 6, stk. 2. Definitionen findes i artikel 3, stk. 1, litra f, og svarer til OECD's modeloverenskomst artikel 6.
 Fortjeneste ved skibs- eller luftfartsvirksomhed i international trafik kan kun beskattes i den kontraherende stat, hvori foretagendets virkelige ledelse har sit sæde.
 Artiklen omfatter indkomst ved anvendelse, vedligeholdelse eller udlejning af containere, herunder anhængere, pramme og lignende materiel til transport af containere, til transport af varer i international trafik, hvis indkomsten står i forbindelse


text:
med indkomst fra international trafik. Se artikel 8, stk. 1.
 Fortjeneste ved driften af både, der anvendes ved transport ad indre vandveje, kan kun beskattes i den kontraherende stat, hvori foretagendets virkelige ledelse har sit sæde. Se artikel 8, stk. 2.
 Såfremt den virkelige ledelse for et foretagende, der driver skibsfartsvirksomhed, eller transportvirksomhed ad indre vandveje, har sit sæde om bord på et skib eller en båd, skal foretagendet anses for at have sit sæde i den kontraherende stat, i hvilken skibet eller båden har sit hjemsted, eller, såfremt et sådant ikke findes, i den kontraherende stat, i hvilken skibets eller bådens reder er hjemmehørende. Se artikel 8, stk. 3.
 En korresponderende justering skal foretages, hvis det pågældende land er enig og i det omfang, det er nødvendigt for at undgå dobbeltbeskatning.
 Artiklen afviger fra OECD's modeloverenskomst, se nærmere om OECD's modeloverenskomst artikel 10, C.F.8.2.2.10
 Kildelandet kan beskatte udbytter med 15 pct. af bruttobeløbet, såfremt den retmæssige ejer af udbyttet er hjemmehørende i den anden kontraherende stat.
 Hvis det modtagende selskab direkte ejer mindst 10 pct. af kapitalen i det udbetalende selskab, som anses for hjemmehørende i kildelandet, og det modtagende selskab anses for at være den retmæssige ejer af udbyttet, kan kildelandet dog kun beskatte udbytter med 5 pct. Der er ikke noget krav om, at kapitalandelen skal have været ejet i en bestemt periode inden udbetalingen af udbyttet. Se artikel 10, stk. 3.
 Hvis betingelserne i EU ́s moder-/datterselskabsdirektiv er opfyldt, har det land, hvor datterselskabet er hjemmehørende, ingen beskatningsret til udbytte, der udloddes til moderselskabet. Se artikel 10, stk. 3 og afsnit C.D.8.10.5 om EU ́s moder-/datterselskabsdirektiv.
 "Udbytte" omfatter i Tyskland også en stille deltagers indkomst, indkomst fra et Partiarisches Darlehen, Gewinnobligationen og lignende overskudsafhængig afkast samt udlodninger fra certifikater i investeringsforeninger. Se artikel 10, stk. 4. Partiarisches Darlehen er et lån, som er afhængigt af overskud. Gewinnobligationen er obligationer, hvor afkastet beregnes i forhold til overskuddet.
 Indkomst af rettigheder og fordringer med overskudsafhængigt afkast, herunder i Tyskland også en stille deltagers indkomst, indkomst fra et Partiarisches Darlehen eller Gewinnobligationen, beskattes i kildelandet, hvis den er fradragsberettiget ved fastsættelsen af skyldnerens overskud. Kildelandets beskatning må ikke overstige 25 pct. af bruttoindkomsten. Se artikel 10, stk. 5.
 Artikel 10 finder ikke anvendelse i de situationer, hvor den retmæssige ejer driver erhverv, i den stat, hvor det udbetalende selskab er hjemmehørende, gennem et fast driftssted eller udøver frit erhverv. Se nærmere om den situation i artikel 10, stk. 6.
 Det vil herefter afhænge af kildelandets interne regler, om beskatningsretten udnyttes. Se om Danmarks interne regler for beskatning af udbytte i selskabskonstruktioner, samt om begrebet retmæssig ejer, samt LL § 3 i afsnit C.D.8.10.5 Udbytteindtægter (begrænset skattepligt – selskaber)
 Da Tyskland ikke indrømmer udenlandske aktionærer skattegodtgørelse, skal danske aktionærer, der modtager udbytte fra tyske selskaber, ikke medregne skattegodtgørelsen. Ved indkomstopgørelsen medregnes udbyttet før fradrag af udbytteskat. Se betænkning 1098, 1987, bilag 4, om den tyske udbyttebeskatning.
 "Royalties" omfatter også vederlag for film- eller videobåndoptagelser til fjernsyn eller optagelser til radio.


text:
Se artikel 12, stk. 2.
 Artiklen om salg af fast ejendom er udvidet så det samme gælder ved salg af aktier i et selskab mv., hvis aktiver hovedsagelig består af fast ejendom, eller af rettigheder hertil. Artiklen omfatter også salg af aktier i et selskab mv., hvis datterselskabets aktiver hovedsagelig består af fast ejendom, eller af rettigheder hertil. Der er ikke anført nogen bestemt tidsperiode før salget, hvor betingelserne skal være opfyldt. Se artikel 13, stk. 1.
 Fortjeneste ved salg af skibe eller luftfartøjer, der anvendes i international trafik, af både, der anvendes ved transport ad indre vandveje, eller af rørlig formue, som er knyttet til driften af sådanne skibe, luftfartøjer eller både, kan kun beskattes i den stat, hvori foretagendets virkelige ledelse har sit sæde. Se artikel 13, stk. 3.
 Artiklen indeholder en bestemmelse om fraflytterbeskatning. Se artikel 13, stk. 5.
 SKAT er imidlertid bundet af, at skulle følge bestemmelsen i den dansk/tyske DBO, artikel 15, litra a.
 Vederlag for personligt arbejde i tjenesteforhold, som udføres om bord på et skib eller luftfartøj, der anvendes i international trafik eller om bord på en båd, der anvendes til transport af indre vandveje, kan beskattes i den kontraherende stat, i hvilken foretagendets virkelige ledelse har sit sæde. Se artikel 15, stk. 3.
 I tilfælde, hvor en person, der er hjemmehørende i Danmark, modtager vederlag for personligt arbejde udført på et luftfartøj, drevet af Scandinavian Airlines System (SAS) i international trafik, kan et sådant vederlag kun beskattes i Danmark. Se artikel 15, stk. 3.
 Lempelsesmetoden i den dansk-tyske overenskomst er ændret med virkning fra indkomståret 2000, hvorefter der kun kan ske lempelse efter exemption (ny metode) i det omfang, den pågældende skatteyder er omfattet af reglerne om social sikring i Tyskland. Se artikel 24.
 Der er indsat en regel om proffesionel udlejning af arbejdskraft. Se artikel 15, stk. 4. Bestemmelsen hindrer ikke, at der kan ske beskatning af arbejdsudleje i andre situationer, end de der dækket af udtrykket "proffesionel udlejning af arbejdskraft".
 I disse tilfælde skal de kompetente myndigheder indgå de nødvendige aftaler både for at undgå dobbeltbeskatning og sikre beskatning. Se også artikel 43.
 Artiklen omfatter også personer i egenskab af funktionærer, der efter erhvervslovgivningen er ansvarlig for ledelsen af et selskab. Se artikel 16, stk. 2.
 Ved vurderingen af, hvem der efter erhvervslovgivningen er ansvarlig for ledelsen af et selskab, som er hjemmehørende i det andet land, tages hensyn til erhvervslovgivningen i Tyskland, når der er tale om tyske selskaber, og erhvervslovgivningen i Danmark, når der er tale om danske selskaber. Se TfS 1997, 312 TSS.
 Ligningsrådet anså ikke en prokurist for omfattet af artikel 16, stk. 2, i den dansk-tyske DBO, da han som prokurist ikke var ansvarlig for ledelsen af det tyske selskab. Hans løn mv. var i stedet omfattet af artikel 15, stk. 2. Se TfS 1997, 526 LR.
 Bundesministerium der Finanzen (den kompetente tyske skattemyndighed) har erklæret sig enig med den daværende Told- og Skattestyrelse om fortolkningen af artikel 16, stk. 2, i den nye DBO


text:
mellem Danmark og Tyskland. Se TfS 1998, 4.
 Se ogsåafsnit C.F.8.2.2.17 om OECD's modeloverenskomst artikel 17.
 De danske og tyske kompetente myndigheder har den 2. januar 2006 indgået en gensidig aftale om, at visse tyske, tvungne pensionsordninger for selvstændige læger, apotekere, advokater, arkitekter m.fl., som er fritaget for at betale obligatoriske sociale pensionsbidrag, skal anses for sociale pensioner, der er omfattet af 18, stk. 2. Tyskland har derfor beskatningsretten til udbetalinger fra disse ordninger. Til aftalen knytter sig en liste over de omfattede pensionsordninger. Andre pensionsordninger kan først anses for omfattet, når de tyske skattemyndigheder har meddelt de danske skattemyndigheder, at der er tale om en pensionsordning, som kan sidestilles med de ordninger, der optræder på listen. Listen er offentliggjort som bilag til aftalen. Se SKM2006.1.SKAT.
 Pensionsudbetalinger fra Baden-Württembergische Versorgungsanstalt für Ärtze, Zahnärtze und Tierärtze er omfattet af artikel 18, stk. 2. Se SKM2006.462.LSR.
 Danmark skal give exemptionlempelse efter artikel 24, stk. 2, litra f, for ydelser, der betales fra Tyskland til personer bosiddende i Danmark, når der er tale om ydelser efter tysk sociallovgivning, der falder ind under art. 18, stk. 2. Dette gælder uanset, at visse af disse ydelser ikke beskattes i Tyskland, men i stedet udbetales med et nettobeløb. Se TfS 1998, 307.
 Skatterådet bekræftede, at en erstatning med løbende udbetalinger til spørgeren fra den tyske stat som følge af svære skader forårsaget af Thalidomid-behandling skulle anses for ydelser i henhold til sociallovgivningen i Tyskland. Udbetalingerne kunne derfor kun beskattes i Tyskland, jf. artikel 18, stk. 2. Se SKM2013.705.SR.
 Skatterådet kunne ikke bekræfte, at udbetalinger fra en privat pensionsordning i Danmark var skattefri i Danmark. Spørger, der bor og er skattepligtig i Tyskland, havde tidligere været hjemmehørende i Danmark i en del af den periode, hvor der havde været indbetalt til pensionsordningen med bortseelsesret. Efter DBO'en mellem Danmark og Tyskland, artikel 18, stk. 4, kunne Danmark som kildeland beskatte udbetalinger, når spørger tidligere havde været hjemmehørende i Danmark. Se SKM2017.651.SR.
 Pensioner og godtgørelser for skader fra krigshandlinger eller politisk forfølgelse, der udbetales af staten eller en anden juridisk person efter statens offentligretlige eller privatretlige lovgivning, kan kun beskattes i kildelandet. Se artikel 18, stk. 3.
 Underholdsbidrag og andre tilsvarende ydelser kan kun beskattes i bopælslandet. En bidragsyder, der er hjemmehørende i Tyskland, skal have fradragsret for bidrag, der er betalt til en person, der er hjemmehørende i Danmark, som om modtageren var fuldt skattepligtig til Tyskland. Se artikel 18, stk. 6.
 Pension fra ansættelse hos det danske mindretals institutioner i Sydslesvig
 Danmarks beskatningsret efter artikel 18, stk. 4, til udbetalinger fra danske private pensionskasser begrænses af § 1 b i lov nr. 492 af 12. juni 1996. Bestemmelsen er indsat ved lov nr. 457 af 9. juni 2004, § 6.
 Bestemmelsen omfatter pension i forbindelse med tidligere arbejde for det danske mindretals institutioner i Sydslesvig, som udbetales fra danske private pensionskasser til personer, som er skattemæssigt hjemmehørende i Tyskland efter DBO'en. De pensionerede medarbejdere modtager især pension fra Pensionsfonden af 1951, men også fra andre danske pensionskasser,


text:
fx Magistrenes Pensionskasse.
 Det danske mindretals institutioner i Sydslesvig omfatter:
 Dansk Skoleforening for Sydslesvig (med børnehaver, skoler (herunder realskoler og gymnasium) samt ungdomsskole og folkehøjskole),
 Dansk kirke i Sydslesvig,
 Dansk Centralbibliotek i Sydslesvig (og filialbiblioteker samt bogbusser),
 Dansk Sundhedstjeneste for Sydslesvig,
 Sydslesvigsk Forening og
 Sydslesvigs danske Ungdomsforening.
 Se bemærkningerne til § 6 i L60/2003.
 På grund af overgangsreglen for skiftet til kildelandsbeskatning af private pensioner efter artikel 18, stk. 4, har bestemmelsen kun betydning for pensionister, der er flyttet til Tyskland den 1. januar 1997 eller senere. For de personer, der var blevet hjemmehørende i Tyskland inden denne dato, er det kun Tyskland, der kan beskatte den danske private pension.
 For personer, der er omfattet af bestemmelsen, nedsættes den skattepligtige og den personlige indkomst med op til 50 pct. af det beløb, som pensionisten modtager fra den danske pensionskasse. Nedsættelsen afhænger af hvor stor en del af optjeningsperioden, pensionisten boede i Tyskland og arbejdede for det danske mindretal.
 Hvis pensionisten kun var hjemmehørende i Tyskland og arbejdede for det danske mindretal en del af den periode, hvor den pågældende optjente ret til pensionen, reduceres nedsættelsen efter forholdet mellem det antal år, hvor den pågældende var hjemmehørende i Tyskland og arbejdede for det danske mindretal, og det antal år, hvor den pågældende optjente retten til pensionen.
 pensionisten boede i Tyskland og arbejdede for det danske mindretal i hele den periode, hvor han eller hun optjente ret til pensionen
 nedsættes indkomsten med 50 pct. af pensionen.
 pensionisten optjente ret til pension i 32 år og arbejdede for det danske mindretal i hele denne periode, og pensionisten boede i Tyskland i 24 år af optjeningsperioden.
 nedsættes indkomsten med 3⁄4 af 50 pct. af pensionen. Der skal så betales skat af 62,5 pct. af pensionen.
 Hvis pensionen udbetales til en person, der er hjemmehørende i Tyskland, i forbindelse med en anden persons tidligere arbejde for det danske mindretals institutioner, er nedsættelsen af den danske skat afhængig af den periode, hvor den person, der optjente retten til pension, boede i Tyskland og arbejdede for mindretallet.
 Nedsættelsen af skatten kan ikke medføre, at den skattepligtige indkomst og den personlige indkomst bliver negativ.
 Artiklen omfatter ud over udbetalinger fra staten, politiske underafdelinger og lokale myndigheder, også løn og pension, der udbetales af en enkeltstat "land" og af andre juridiske personer under den offentligretlige lovgivning i de to lande.
 Vederlag - undtagen pensioner - for varetagelse af offentligt hverv kan kun beskattes i den stat, der udbetaler det, medmindre følgende betingelser alle er opfyldt:
 Hvervet er udført i det andet land
 Personen ikke er statsborger i udbetalerstaten
 Udbetalerstaten ikke har intern hjemmel til at beskatte vederlaget.
 Pension, der udbetales af de nævnte offentlige myndigheder for tidligere udførelse af offentligt hverv, kan kun beskattes i kildelandet, det vil sige det land, der udbetaler pensionen. Se artikel 19, stk. 2.
 Vederlag og pension til tjenestemænd fra visse offentlige virksomheder er omfattet af artikel 19, stk. 1 og 2.
 Det drejer sig om "Deutsche Post AG", "Deutsche Postbank AG", "Deutsche Telekom


text:
AG" og Deutsche Bundesbahn AG" og beløb betalt af den tyske centralbank "Deutsche Bundesbank". For Danmarks vedkommende drejer det sig om løn og pension fra P&T, DSB og Nationalbanken. Se artikel 19, stk. 4, litra a.
 Vederlag for hverv udført for Det danske Kulturinstitut i Tyskland og det tyske Goethe Institut i Danmark beskattes efter artikel 19, stk. 1. Se artikel 19, stk. 4, litra b.
 Vederlag, der udbetales som udligningsbeløb fra offentlige midler i den ene stat til lærerpersonale, som er midlertidigt ansat i det andet land, beskattes efter artikel 19, stk. 1. Se artikel 19, stk. 4, litra c.
 Artikel 19, stk. 4, anvendes kun, hvis vederlaget kan beskattes i det land, der udbetaler beløbet. Ellers anvendes artikel 15.
 Beskatningsretten til SU, der udbetales fra Danmark til personer med bopæl i Tyskland, som pendler til et uddannelsessted i Danmark, tilkommer Tyskland, idet der er tale om "anden indkomst". Se TfS 1996, 800.
 Artiklen indeholder en bestemmelse om formue i SAS.
 Skibe og luftfartøjer, der anvendes i international trafik, både, der anvendes ved transport ad indre vandveje, samt rørlig formue, som er knyttet til driften af sådanne skibe, luftfartøjer og både, kan kun beskattes i den kontraherende stat, hvori foretagendets virkelige ledelse har sit sæde. Artikel 8, stykke 3, skal finde tilsvarende anvendelse. Se artikel 22, stk. 3.
 Artiklen afviger fra OECD's modeloverenskomst. Denne bestemmelse findes ikke i modeloverenskomsten. Se DBO'en artikel 23 om indholdet af bestemmelsen.
 Artiklen omfatter virksomhed i forbindelse med forundersøgelser, efterforskning eller udvinding af kulbrinter (kulbrintevirksomhed). Se artikel 23, stk. 1.
 Kulbrintevirksomhed medfører fast driftssted ved virksomhed i mere end 30 dage inden for en 12-måneders periode. Se artikel 22, stk. 2. Når perioden skal opgøres medtages også virksomhed, der er udøvet af interesseforbundne parter.
 Virksomhed med boreplatform, der udøves ud for kysten, medfører fast driftssted, hvis virksomheden sammenlagt overstiger 365 dage inden for en 18-måneders periode. Se artikel 22, stk. 3. Når perioden skal opgøres medtages også virksomhed, der er udøvet af interesseforbundne parter.
 Forsyningsvirksomhed (transport med skib eller luftfartøj af forsyninger eller mandskab) uden for kysten i forbindelse med kulbrintevirksomhed, eller ved drift af bugserbåde og lignende fartøjer kan kun beskattes i det land, hvor foretagendets virkelige ledelse har sit sæde. Se artikel 23, stk. 4.
 Personer med vederlag i forbindelse med forsyningsvirksomhed beskattes efter artikel 15, stk. 3. Se artikel 23, stk. 5.
 Artiklen indeholder en bestemmelse om kapitalgevinster på boreplatforme. Se artikel 23, stk. 6.
 Danmark giver almindelig creditlempelse på skat af indkomst, som efter DBO'en kan beskattes i et andet land. Se artikel 24, stk. 2, litra a og b.
 Hvis indkomsten efter DBO'en kun kan beskattes i Tyskland, lempes skatten efter metoden exemption med progression. Indkomsten medregnes i beskatningsgrundlaget, og skatten nedsættes med den del af skatten, som svarer til den indkomst, der stammer fra Tyskland. Se artikel 24, stk.2, litra f.
 Ifølge artikel 24, stk. 3, gælder der en subsidiær beskatningsret for bopælslandet, såfremt kildelandet ikke beskatter en indkomst i overensstemmelse med DBO'en.
 Hvis en person er socialt


text:
sikret i mere end et land, er dette ikke til hinder for exemptionlempelse af skatten af lønindkomsten fra udlandet. Se SKM2002.221.TSS.
 Hvis der ved en fejl ikke opkræves sociale bidrag i Tyskland, uanset lønmodtageren efter EU's forordninger om social sikring er omfattet af social sikring i Tyskland, kan der ikke opnås exemptionlempelse i Danmark. Hvis den pågældende lønmodtager ved henvendelse til myndighederne i Tyskland kan rette fejlen og betaler sociale sikringsbidrag med tilbagevirkende kraft, kan der ske exemptionlempelse efter de almindelige genoptagelsesregler.
 Se også skatteministerens redegørelse over for Folketingets Skatteudvalg for virkningen af den nye DBO med Tyskland. Se TfS 1996, 464.
 Artikel 24, stk. 2, litra c- e, omfatter regler for lempelse af dansk skat på udbytte, som udbetales til et dansk moderselskab fra et datterselskab i Tyskland.
 Hvis det danske moderselskab ejer mere end 10 pct. af det tyske datterselskab, fritages udbyttet for beskatning i Danmark. Se artikel 24, stk. 2, litra c. Fritagelsen gælder dog kun, hvis
 overskuddet i datterselskabet er omfattet af beskatning i Tyskland eller et andet land, som er sammenlignelig med dansk selskabsbeskatning, eller
 udbyttet dækker over udbytte fra aktier eller andre rettigheder i et selskab, der er hjemmehørende i et tredjeland, og disse udbytter ville være fritaget for dansk beskatning, hvis aktierne var direkte ejet af det danske selskab. Se artikel 24, stk. 2, litra d.
 Hvis et dansk moderselskab ikke kan blive fritaget efter litra d, skal der ved nedsættelsen af den danske skat af udbyttet tages hensyn til den underliggende selskabsskat af den indkomst, hvoraf udbyttet er udloddet. Se artikel 24, stk. 2, litra e.
 En skatteyder, der var bosat i Danmark og arbejdede i Tyskland kunne fra den 1. januar 2001 kun få creditlempelse for tysk skat af lønindkomsten, idet hun efter aftale efter artikel 17 i EØF-forordning 1408/71 fortsat var omfattet af dansk lovgivning om social sikring og dermed ikke betalte sociale bidrag i Tyskland. Se SKM2007.75.VLR.
 Hvis der kan indrømmes exemptionlempelse på skat af lønindkomst efter artikel 24, stk. 2, litra f, fordi lønmodtageren er socialt sikret i Tyskland, kræves der dokumentbevis for, at der er taget skridt til betaling af tysk skat. Se artikel 24, stk. 2, litra g.
 Selvangivelse af udenlandsk indkomst her i landet og deraf følgende underretning til de tyske skattemyndigheder, opfylder ikke betingelsen i artikel 24, stk. 2, litra g, om, at der herved er taget skridt til betaling af tysk skat af den pågældende indkomst. Resultatet er derfor, at der kun skal indrømmes creditlempelse med kr. 0 som betalt tysk skat. Det er heller ikke tilstrækkelig, at skatteyderen ved - dokumenterbart - at have indsendt selvangivelse til de tyske skattemyndigheder, har truffet sådanne sædvanlige foranstaltninger til at betale tysk skat, at denne situation er dækket af betingelsen i artikel 24, stk. 2, litra g. Resultatet bliver derfor, at der indrømmes en creditlempelse på kr. 0, og der vil først kunne lempes efter exemptionreglen, når skatteyderen senere kan fremvise en opkrævning på den tyske skat. Se TfS 1998, 299.
 Ved lempelsesberegningen skal udenlandsk


text:
indkomst nedsættes med fagligt kontingent, hvorimod udgifter til arbejdsløshedsforsikring og efterlønsordning ikke reducerer den udenlandske indkomst. Se TfS 1995, 752 LSR. Se også TfS 1993, 106 SKM.
 Gewerbesteuer kan ikke sidestilles med i de i LL § 14, stk. 1, nævnte skatter af næring eller med driftsomkostninger efter SL § 6 a, men må anses for en indkomstskat, der ikke kan fradrages. Se skd. medd. nr. 28, s. 75.
 I en konkret sag har Tyskland tidligere meddelt, at man var enig med Danmark i, at bopælslandet Danmark var berettiget til at medregne en i Tyskland optjent indkomst i beregningsgrundlaget for den danske skat, men at Tyskland ikke tilsvarende kunne medregne den danske indkomst i beregningsgrundlaget ved beregningen af skatten af den tyske indkomst. Tyskland har nu forladt denne opfattelse og begrunder ændringen i opfattelsen med en ændring i interne tyske skatteregler. Told- og Skattestyrelsen er enig med Tyskland i, at der ikke er noget i den tidligere gældende dobbeltbeskatningsoverenskomsts progressionsforbehold i artikel 19 og for så vidt heller ikke i den nugældende overenskomsts artikel 24, stk. 2, litra f, der hindrer Tyskland i som kildestat at anvende et progressionsprincip herunder at medregne den indtjente indkomst i bopælslandet i beregningsgrundlaget for skatten af kildestatsindkomsten. Se SKM2004.165.TSS.
 Om nedsættelse af den danske skat på pension fra ansættelse hos det danske mindretals institutioner i Sydslesvig for personer, der er hjemmehørende i Tyskland, se artikel 18.
 Artiklen handler om beskatning af fast ejendom og al anden formue i forbindelse med dødsboer, arv og gaver.
 Se også DBO'en artikel 25 om indholdet af bestemmelsen.
 Artiklen handler om lempelse i forbindelse med beskatning af dødsboer, arv og gaver efter artikel 25.
 Begge lande anvender creditlempelse.
 Artiklen handler om beskatning af dødsboer, arv og gaver.
 Artiklen indeholder en undtagelsesregel til artikel 4. Udstationerede personer, kan forblive omfattet af afgiftspligten i det land, hvor de er statsborgere og fuldt skattepligtige, i en periode efter de er flyttet til det andet land.
 Bestemmelsen fastsætter generelle regler om fordeling af gæld. Gæld, som er sikret i eller som er økonomisk forbundet med en fast ejendom, et fast driftssted eller et fast sted, som afdøde eller gavegiver havde i det andet land end sit bopælsland, skal fratrækkes i værdien af disse formuegoder. Alle andre slags gæld skal fratrækkes i de formuegoder, der kun kan beskattes i afdødes eller gavegivers bopælsland.
 Artiklen handler om bistand i skattesager.
 De kompetente myndigheder skal yde hinanden bistand i nærmere bestemt omfang. Danmark og Tyskland har den 24. februar 2005 indgået ny aftale om gensidig administrativ bistand på skatteområdet. Se BKI nr. 11 af 29/4 2005 om aftale mellem de kompetente myndigheder i Danmark og Tyskland om gensidig administrativ bistand på skatteområdet.
 Aftalen indeholder bestemmelser om bistand til udveksling af oplysninger i alle former, simultane revisioner og tilstedeværelse af udenlandske embedsmænd ved skatteundersøgelser. Der er udarbejdet et særligt tillæg om simultane revisioner.
 Den kompetente myndighed i det ene land skal efter anmodning fra den kompetente myndighed i det andet land yde alle oplysninger, som er nødvendige


text:
for dette land til påligning, opkrævning, inddrivelse og tvangsinddrivelse af skat eller for anvendelsen af DBO'en.
 Den kompetente myndighed skal uden forudgående anmodning videregive oplysninger i en række nærmere angivne tilfælde, herunder når der er grund til at antage, at der kan ske tab af skatteprovenu i det andet land.
 Reglen forpligter de to lande til inddrivelse af skattekrav.
 Inddrivelse i 1998 af tysk skattekrav vedrørende skat for 1990 efter artikel 33 blev ikke forhindret af artikel 34, da den 5-årige forældelse efter 1908-loven skulle beregnes fra forfaldstidspunktet efter tyske regler. Det var den 7. oktober 1996. Se TfS 1999, 807 (LR) og Skat Udland 1999, 245.
 Højesteret anførte videre, at et endeligt eksigibelt krav efter dobbeltbeskatningsoverenskomsten mellem Danmark og Tyskland, artikel 33, skal inddrives, som om det var den anmodede stats eget krav, alene med forbehold af artikel 33, stk. 5 og artikel 34. (forældelse), medmindre inddrivelse vil være i strid med dobbeltbeskatningsoverenskomstens artikel 37.
 Højesteret afviste under henvisning til dette at påkende de øvrige indsigelser, som den kærende havde fremsat. Kærendes indsigelser var bl.a. at det tyske skattekrav ikke var tilstrækkeligt sikkert til, at der kunne foretages udlæg, idet det var usikkert om Tyskland i de pågældende indkomstår havde beskatningsretten til kærendes indkomst, at det rejste krav ikke var korrekt opgjort, og at de tyske skattemyndigheder havde udvist retsfortabende passivitet. Se SKM2005.117.HR.
 Det land, der skal foretage inddrivelsen, er ikke pligtig til at inddrive kravet, hvis det ikke kan inddrives efter dens egen lovgivning. Se også artikel 33.
 SKM2005.117.HR om forældelse af et tysk skattekrav
 SKM2006.218.ØLR om forældelse af et tysk skattekrav.
 Afsnit C.F.8.2.2.27 om OECD's modeloverenskomst artikel 27.
 Reglen forpligter de to lande til at yde bistand med forkyndelse af dokumenter.
 SKM2005.117.HR om forældelse af et tysk skattekrav.
 De modtagne oplysninger er undergivet tavshedspligt efter reglerne i det modtagende land eller efter reglerne i det meddelende land, hvis disse regler er mere restriktive. Oplysningerne må meddeles til personer eller myndigheder beskæftiget med forskellige nærmere nævnte opgaver vedrørende skat.
 Bestemmelsen fastslår, at indsigelser som hovedregel skal behandles af det land, der har truffet foranstaltninger efter DBO'en.
 Reglen giver mulighed for forhandlinger mellem de kompetente myndigheder om tvivlsspørgsmål mv. De kan forhandle både om fortolkningen eller anvendelsen af overenskomsten i almindelighed men også i enkelttilfælde.
 Artiklen er udvidet med en regel om tilfælde, hvor de kompetente myndigheder kan rådføre sig med hinanden for så vidt muligt at opnå enighed.
 De to landes kompetente myndigheder kan kommunikere direkte med hinanden, og de kan anmode et uafhængigt organ om at afgive en ekspertudtalelse om en konkret sag. Derudover kan der blive tale om anvendelse af et voldgiftsudvalg ifølge EU's voldgiftskonvention. Se konvention af 23. juli 1990 om ophævelse af dobbeltbeskatning i forbindelse med regulering af forbundne foretagenders overskud - 90/436/EØF.
 Bestemmelsen giver bopælslandet mulighed for at anvende creditlempelse, selv om skatten af en indkomst skal lempes efter exemptionmetoden efter artikel 24. Det gælder i de såkaldte kvalifikationskonflikter, som kan medføre, at en indkomst ikke bliver beskattet i nogen af landende (dobbelt


text:
ikke-beskatning), eller kun bliver delvis beskattet. Se artikel 45, stk. 1, litra a.
 Se også afsnit C.F.8.2.2.23.1 om kvalifikationskonflikter.
 Bestemmelsen giver mulighed for, at et land efter forudgående konsultation kan meddele det andet land, at det i fremtiden vil undgå dobbeltbeskatning for bestemte indkomsttyper efter creditmetoden i stedet for exemptionmetoden. Se artikel 45, stk. 1, litra b.
 Danmark har benyttet denne mulighed med hensyn til beskatning af lønindkomst, hvor der er skiftet fra exemptionlempelse til creditlempelse, når lønmodtageren ikke er socialt sikret i Tyskland. Se lov nr. 861 af 30. november 1999.
 Bestemmelsen indeholder også en omgåelsesklausul. Se artikel 45, stk. 2.
 Se også DBO'en artikel 45 om indholdet af bestemmelsen.
 Artiklen afviger fra OECD's modeloverenskomst. Artiklen findes ikke i OECD's modeloverenskomst.
 Artiklen handler om tilbagebetaling af kildeskat efter anmodning af især udbytter, renter og royalties. Tidsfristen for anmodning om tilbagebetaling af kildeskat er 4 år efter udløbet af det kalenderår, hvor den pågældende indkomst blev udbetalt. Anmodning om tilbagebetaling skal rettes til det land, der har tilbageholdt kildeskatten. Dette land kan forlange en bekræftelse vedrørende fuld skattepligt fra det andet land.
 Se afsnit A.B.4.1.2.1 om tilbagesøgning af dansk udbytteskat og royaltyskat.
 Se også DBO'en artikel 46 om indholdet af bestemmelsen.
 Artiklen indeholder en subsidiær beskatningsret for udsenderlandet, når modtagerlandet ikke kan beskatte på grund af folkeretten eller særlige aftaler. Derudover er der en særlig regel om, hvor den pågældende person skal anses for hjemmehørende. Se artikel 47, stk. 2.
 DBO'en trådte i kraft den 25. december 1996 og har virkning fra 1. januar 1997.
 Se afsnit C.F.8.2.2.30 om OECD's modeloverenskomst artikel 30 om ikrafttræden.
 Artiklerne 33, 34 og 37. Højesteret fandt i denne afgørelse, at et endeligt eksigibelt krav efter DBO'en mellem Danmark og Tyskland, artikel 33, skulle inddrives, som om det var den anmodede stats eget krav, alene med forbehold af artikel 33, stk. 5 og artikel 34, medmindre inddrivelse vil være i strid med DBO'ens artikel 37. Da der ikke forelå sådanne omstændigheder, at inddrivelsen ville være i strid med DBO'ens artikel 37, stadfæstede Højesteret Østre Landsrets kendelse, og det foretagne udlæg blev derfor opretholdt.
 Højesteret afviste under henvisning til dette, at tage klagers øvrige indsigelser under påkendelse. Klagers indsigelser var bl.a. at det tyske skattekrav ikke var tilstrækkeligt sikkert til, at der kunne foretages udlæg, idet det var usikkert om Tyskland i de pågældende indkomstår havde beskatningsretten til klagers indkomst, at det rejste krav ikke var korrekt opgjort, og at de tyske skattemyndigheder havde udvist retsfortabende passivitet.
 Artikel 4. Højesteret fandt efter en samlet bedømmelse af skatteyderens tilknytning til Danmark og henholdsvis Tyskland og Storbritannien, at Danmark i 1994 var midtpunkt for hans livsinteresser, og han blev derfor anset for bosat eller hjemmehørende i Danmark efter de relevante DBO'er, og beskatningsretten tilkom Danmark.
 Dagældende artikel 2, stk. 1, nr. 2, litra b, nu artikel 4, stk. 2, litra a.
 Artikel 4. Højesteret fandt efter en samlet bedømmelse af skatteyderens tilknytning til henholdsvis Danmark og Tyskland, at Danmark i perioden fra 1. marts 1986 til ultimo 1989


text:
var midtpunkt for hans livsinteresser, og han blev derfor anset for hjemmehørende i Danmark efter den dagældende dobbeltbeskatningsoverenskomst, og beskatningsretten tilkom Danmark.
 Artikel 5. Højesteret fandt, at en virksomhed med udlejning af helikopter ikke havde fast driftssted i Tyskland. Avancen ved salg af helikopteren skulle derfor beskattes i Danmark efter den dagældende artikel 4, stk. 1, om fast driftssted.
 Artikel 18. Sociale pensioner, som udbetales af Danmark til en person, som er bosat i Tyskland, er omfattet af artikel 18, stk. 2 og ikke af artikel 18, stk. 4. Sagsøgerens folkepension var derfor ikke omfattet af overgangsreglen i artikel 18, stk. 4, og skulle beskattes i Danmark.
 Artikel 24. En skatteyder, der var bosat i Danmark og arbejdede i Tyskland kunne fra den 1. januar 2001 kun få creditlempelse for tysk skat af lønindkomsten, idet hun efter aftale efter artikel 17 i EØF-forordning 1408/71 fortsat var omfattet af dansk lovgivning om social sikring og dermed ikke betalte sociale bidrag i Tyskland.
 Artikel 34. De tyske skattemyndigheder havde efter DBO'en mellem Tyskland og Danmark anmodet de danske skattemyndigheder om at inddrive et tysk skattekrav for indkomståret 1994 hos en dansk statsborger.
 Idet fogedretten fandt, at det tyske skattekrav ikke var forældet efter såvel danske som tyske forældelses-regler, efter DBO'ens artikel 34, blev et af Helsingør Kommune foretaget udlæg opretholdt. I den forbindelse fandt fogedretten ikke, at spørgsmålet om fastsættelse af forfaldsdato for et tysk skattekrav kunne fastsættes efter andre regler end de tyske regler. Fogedretten lagde derfor til grund, at forfaldsdatoen var som oplyst af de tyske skattemyndigheder.
 Et af Helsingør Kommune foretaget udlæg efter DBO'ens artikel 33 hos en dansk statsborger for et tysk skattekrav for indkomståret 1994 blev derfor opretholdt.
 SKM2006.462.LSR
 Artikel 18. Pensionsudbetalinger fra Baden-Württembergische Versorgungsanstalt für Ärtze, Zahnärtze und Tierärtze er omfattet af artikel 18, stk. 2.
 Artikel 15. Ved opgørelse af opholdsdage i Tyskland efter artikel 15, stk. 2, medregnes både arbejdsdage og fridage.
 TfS 1995, 752 LSR
 Artikel 24. Ved lempelsesberegningen skal udenlandsk indkomst nedsættes med fagligt kontingent, hvorimod udgifter til arbejdsløshedsforsikring og efterlønsordning ikke reducerer den udenlandske indkomst.
 xArtikel 18. Spørgeren ønsker at flytte med sin ægtefælle til Danmark, og ønsker svar vedr. beskatningen af sine tyske pensioner. Skatterådet bekræfter, at Tyskland efter ægteparrets etablering af skattemæssigt hjemsted i Danmark fortsat kan beskatte tysk social pension og tysk privat pension, som vedrører spørgerens tidligere tyske ansættelsesforhold. Det fremgår også af svaret, at Danmark beskatter pensionerne som nyt bopælsland og lemper for dobbeltbeskatningen.x
 xArtikel 5. Skatterådet bekræftede i overensstemmelse med spørgers ønske, at spørgers ansættelse af en fast medarbejder i Danmark, der skulle samle oplysninger om de skandinaviske lande, ikke medførte et fast driftssted i Danmark, idet det lagdes til grund, at de indsamlede oplysninger ikke bearbejdedes eller redigeredes i Danmark, men blev videresendt ubearbejdet til Tyskland, hvor redigeringen skulle ske, og at der med arbejdet i Danmark alene var tale om en beskrivelse af fakta.x
 Artikel 5. Skatterådet bekræftede imod spørgers ønske, at H1 GmbH fik fast driftssted i Danmark, jf. art. 5, stk.


text:
3, i den dansk-tyske dobbeltbeskatningsoverenskomst for den kontrakt, der var indgået med H2 ApS.
 Artikel 18. Skatterådet kunne ikke bekræfte, at udbetalinger fra en privat pensionsordning i Danmark var skattefri i Danmark. Spørger, der bor og er skattepligtig i Tyskland, havde tidligere været hjemmehørende i Danmark i en del af den periode, hvor der havde været indbetalt til pensionsordningen med bortseelsesret. Efter DBO'en mellem Danmark og Tyskland, artikel 18, stk. 4, kunne Danmark som kildeland beskatte udbetalinger, når spørger tidligere havde været hjemmehørende i Danmark.
 Artikel 5. Skatterådet kunne ikke bekræfte, at spørgerens aktiviteter ikke udgjorde et fast driftssted i Danmark. En tysk virksomhed drev virksomhed med handel med teknisk udstyr i Danmark. Virksomheden havde ansat en salgsmedarbejder og en servicemedarbejder, der skulle udføre forskellige aktiviteter i Danmark for den tyske virksomhed. Det kontorarbejde, der skulle udføres i salgsmedarbejderens private hjem, blev udført i tilknytning til hans arbejde for spørgeren. I det konkrete tilfælde blev aktiviteten anset at udgøre et fast driftssted i Danmark. Skatterådet kunne henvise til SKM2017.213.SR.
 Artikel 5. Et tysk byggeselskabs aktiviteter i Danmark udgjorde ikke et fast driftssted efter dobbeltbeskatningsaftalen mellem Danmark og Tyskland art. 5, stk. 2 og stk. 4.
 Artikel 20. Skatterådet kunne bekræfte, at det følger af dobbeltbeskatningsoverenskomsten mellem Danmark og Tyskland, at Danmark ikke kan beskatte spørgers ph.d.-legat, som var udbetalt fra Tyskland.
 Artikel 20. Skatterådet kunne bekræfte, at spørger, som var ph.d.-studerende, ikke skulle betale skat i Danmark af det stipendium, hun ville modtage fra en fond i Tyskland.
 Artikel 5. Skatterådet kunne ikke bekræfte, at der efter ansættelsen af salgsmedarbejder i Danmark fortsat ikke var etableret et fast driftssted i Danmark for Spørger. Selskabet var derfor begrænset skattepligtigt efter reglerne i selskabsskattelovens § 2, stk.1, litra a.
 Artikel 5. Skatterådet bekræftede, at den tyske virksomhed A ́s aktiviteter i Danmark ikke ville udgøre et fast driftssted i Danmark i henhold til artikel 5, stk. 3, i den dansk-tyske dobbeltbeskatningsoverenskomst, når der hensås til, at A påtænkte at udføre det som projekt 2 beskrevne byggearbejde, og at A tidligere havde udført det som projekt 1 beskrevne byggearbejde på samme ejendom og for samme ordregiver. Der var ved besvarelsen lagt til grund, at byggepladsen måtte anses for opgivet i perioden mellem projekt 1 og projekt 2, og at der ikke mellem parterne var indgået en rammeaftale vedrørende arbejder på ordregivers ejendom. Perioden mellem projekt 1 og projekt 2 fandtes ikke at skulle medregnes, når det skulle vurderes, om A fik fast driftssted i Danmark. Projekt 2 omfattede en aktiv byggeperiode på 6 - 7 måneder og en planlagt pause på 3 måneder. Allerede fordi byggeperioden ikke oversteg 12 måneder, fik A ikke fast driftssted i Danmark, såfremt projekt 2 blev iværksat.
 Artikel 5. Selskab A, et tysk selskab, havde indgået kontrakt vedrørende isolering af to skibe (levering af materiel og ydelser) og ombygning af to skibe indvendigt (interiør og design). Aktiviteternes varighed i Danmark udgjorde mere end 12 måneder. Skatterådet fandt, at aktiviteterne medførte, at A fik fast driftssted i Danmark, jf.


text:
artikel 5, stk. 3, i den dansk-tyske dobbeltbeskatningsoverenskomst, der indholdsmæssigt svarer til artikel 5, stk. 3, i OECDs Modeloverenskomst. Skatterådet fandt i den forbindelse, at bygge-, anlægs- og monteringsarbejde også kunne udføres på et skib. Det indvendige ombygningsarbejde på de to endnu ikke færdige skibe udgjorde derfor bygge-, anlægs- og monteringsarbejde omfattet af modeloverenskomstens artikel 5, stk. 3. Fast driftssted.
 Artikel 5. Selskabet, A GmbH & Co. KG, er et tysk selskab, der fremstiller elektroniske anlæg og systemer. Selskabet havde ansat en ny eksportleder, der skulle udføre ca. 20 % af arbejdet fra sin bopæl i Danmark. Skatterådet bekræftede, at selskabet ikke fik fast driftssted i Danmark i henhold artikel 5 i den dansk-tyske dobbeltbeskatningsoverenskomst. Skatterådet fandt, at eksportlederens private bopæl udgjorde et "forretningssted", der var til disposition for spørger, og at aktiviteterne for spørger var "fast" i tidsmæssig forstand. Eksportlederens aktiviteter i Danmark blev dog efter en samlet konkret vurdering anset for at være af forberedende og hjælpende karakter. Der var primært lagt vægt på, at 80 % af eksportlederens arbejde skulle udføres uden for Danmark, at arbejdsopgaverne primært knyttede sig til kunder uden for Danmark, og at kontakten til danske kunder ikke indebar nogen forhandlingsposition. Ikke fast driftssted.
 Artikel 5. Skatterådet fandt, at A GmbH ikke fik fast driftssted i Danmark i forbindelse med ansættelse af en medarbejder, M, der var bosiddende i Danmark. Ms arbejdsopgaver bestod i at optimere og overvåge A GmbHs produkters udvikling og fremstilling mv. M ville have rejseaktiviteter på omkring 60-120 dage om året til primært Asien og sekundært Tyskland. Efter karakteren af det udførte arbejde og det forhold, at en stor del af disse blev udført i udlandet fandt Skatterådet, at Ms aktiviteter havde karakter af forberedende eller hjælpende karakter. Ikke fast driftssted.
 Artikel 5. Skatterådet fandt, at et tysk selskab fik fast driftssted i Danmark efter den dansk-tyske DBO. Selskabet havde indgået en aftale med B om udførelse af grundarbejde i Danmark. Selskabet ville være til stede i Danmark i perioder på ca. 2-90 dage ad gangen over ca. 2-3 år. De midlertidige afbrydelser af arbejdet havde ikke en sådan karakter, at der kunne afviges fra hovedreglen om, at midlertidige afbrydelser skulle regnes med ved beregning af 12-måneders fristen vedrørende bygnings- anlægs- eller monteringsarbejde. Fast driftssted.
 Artikel 4 og 10. Et påtænkt selskab blev anset for et investeringsselskab efter aktieavancebeskatningslovens § 19, stk. 2, nr. 2.
 Udbytte fra investeringsselskabet blev anset for udbytte, omfattet af artikel 10 i DBO'en mellem Danmark og Tyskland.
 SKM2013.705.SR Artikel 18. Skatterådet bekræftede, at en erstatning med løbende udbetalinger til spørgeren fra den tyske stat som følge af svære skader forårsaget af Thalidomid-behandling, skulle anses for ydelser i henhold til sociallovgivningen i Tyskland. Udbetalingerne kunne derfor kun beskattes i Tyskland, jf. artikel 18, stk. 2.
 SKM2012.566.SR Artikel 5. En underentreprenør opholdt sig på en byggeplads i 11 måneder, og fik derfor ikke fast driftssted, da opholdet var under 12 måneder.
 Artikel 18. De danske og tyske kompetente myndigheder er enige om, at visse tyske tvungne pensionsordninger,


text:
der indbetales til af selvstændige læger, apotekere, advokater, arkitekter m.fl. og derfor er fritaget for obligatoriske sociale pensionsbidrag, skal anses som sociale pensioner. Udbetalinger fra disse ordninger skal anses for omfattet af artikel 18, stk. 2 i den dansk-tyske dobbeltbeskatningsoverenskomst, således at Tyskland har beskatningsretten til udbetalingerne.
 TfS 1999, 807 LR
 Artikel 33. Inddrivelse i 1998 af tysk skattekrav vedrørende skat for 1990 efter artikel 33 blev ikke forhindret af artikel 34, da den 5-årige forældelse i 1908-loven skulle beregnes fra forfaldstidspunktet efter tyske regler.
 Artikel 18. Danmark skal give exemptionlempelse efter artikel 24, stk. 2, litra f, for ydelser, der betales fra Tyskland til personer bosiddende i Danmark, når der er tale om ydelser efter tysk sociallovgivning, der falder ind under art. 18, stk. 2. Dette gælder uanset, at visse af disse ydelser ikke beskattes i Tyskland, men i stedet udbetales med et nettobeløb.
 TfS 1997, 526 LR
 Artikel 16. Ligningsrådet anså ikke en prokurist for omfattet af artikel 16, stk. 2 i den dansk-tyske DBO, da han som prokurist ikke var ansvarlig for ledelsen af det tyske selskab. Hans løn mv. var i stedet omfattet af artikel 15, stk. 2.
 TfS 1996, 800
 Artikel 20. Beskatningsretten til SU, der udbetales fra Danmark til personer med bopæl i Tyskland, som pendler til et uddannelsessted i Danmark, tilkommer Tyskland, idet der er tale om "anden indkomst".
 Uanset de foranstående bestemmelser i denne artikel kan vederlag for personligt arbejde i tjenesteforhold, som udføres om bord på et skib eller luftfartøj, der anvendes i international trafik eller om bord på en båd, der anvendes til transport af indre vandveje, beskattes i den kontraherende stat, i hvilken foretagendets virkelige ledelse har sit sæde. I tilfælde, hvor en person, der er hjemmehørende i Danmark, modtager vederlag for personligt arbejde udført på et luftfartøj, drevet af Scandinavian Airlines System (SAS) i international trafik, kan et sådant vederlag kun beskattes i Danmark.
 1. Fortjeneste ved skibs- eller luftfartsvirksomhed i international trafik kan kun beskattes i den kontraherende stat, hvori foretagendets virkelige ledelse har sit sæde.


text:
Kendetegn, navneret
 HØJESTERETS DOM i sag 228/2013
 Danske Familierestauranter A/S og Jensen’s Bøfhus A/S
 (advokat Lasse A. Søndergaard Christensen for begge)
 Sæby Fiskehal ApS og Jacob Jensen
 (advokat Karsten Madsen for begge)
 I tidligere instans er afsagt dom af Sø- og Handelsretten den 18. september 2013.
 I pådømmelsen har deltaget fem dommere: Poul Søgaard, Jytte Scharling, Jon Stokholm,
 Michael Rekling og Kurt Rasmussen.
 Appellanterne, Danske Familierestauranter A/S og Jensen’s Bøfhus A/S, har nedlagt følgende påstande:
 Sæby Fiskehal ApS og Jacob Jensen forbydes at driverestaurationsvirksomhed under navnet ”Jensens Fiskerestaurant”.
 Sæby Fiskehal ApS og Jacob Jensen skal in solidum, subsidiært individuelt efter et af retten fastsat skøn, betale 200.000 kr. til Danske Familierestauranter A/S og Jensen’s Bøfhus A/S med procesrente fra sagens anlæg.
 Sæby Fiskehal ApS skal overdrage internetdomænerne jensensfisk.dk og jensensfiskerestaurant.dk til Danske Familierestauranter A/S.
 Sæby Fiskehal ApS og Jacob Jensen forbydes at markedsføre restaurationsvirksomhed under ”Jensens” som enkeltstående navn.
 I forhold til påstand 1 gøres det subsidiært gældende, at Sæby Fiskehal ApS og Jacob Jensen forbydes at drive restaurationsvirksomhed under navnet ”Jensens Fiskerestaurant” uden for den nuværende restauration i Sæby.
 I forhold til påstand 4 gøres det subsidiært gældende, at Sæby Fiskehal ApS og Jacob Jensen forbydes at markedsføre restaurationsvirksom-hed under ”Jensens” som enkeltstående navn uden for den nuværende restauration i Sæby.
 De indstævnte, Sæby Fiskehal ApS og Jacob Jensen, har påstået stadfæstelse og frifindelse over for appellanternes subsidiære påstande.
 Sæby Fiskehal har ikke anket Sø- og Handelsrettens forbud mod anvendelse af Jensens Fiskerestaurants tidligere logo. Appellanterne har gjort gældende, at der allerede som følge af denne krænkelse skal tilkendes dem et vederlag.
 Der er for Højesteret fremkommet yderligere oplysninger, herunder er der i maj 2014 foretaget en kendskabs- og associationsanalyse af TNS Gallup. Formålet med undersøgelsen har bl.a. været at afdække, om og i hvilket omfang ”Jensen’s” associeres med ”Jensen’s Bøfhus”. I undersøgelsen blev der bl.a. stillet følgende spørgsmål:
 Forbinder du nogle forretningstyper (brancher eller virksomheder) med navnet Jensen’s ?”
 Undersøgelsen viste bl.a., at 38 % forbandt Jensen’s med Jensen’s Bøfhus/Jensens Bøf, 29 % med bøfhus, 16 % med restaurant og 2 % med Fiskehuset i Sæby/Jensens Fiskerestaurant.
 ”Spørgsmål 2:
 Hvis ja i spørgsmål 1
 Hvilke(t) af nedenstående forbinder du med navnet Jensen’s ?
 Hvis nej i spørgsmål 1
 Vi vil gerne vide, om du har hørt navnet Jensen’s blive anvendt for restaurationer, som dem, der er nævnt nedenfor
 En gourmetrestaurant.
 En bøf- og familierestaurant.
 En pizzarestaurant.
 En fiskerestaurant.
 En smørrebrødsforretning.
 Ingen af disse. (single)
 Ved ikke. (single)”
 Undersøgelsen viste bl.a., at 96 % forbandt Jensen’s med en bøf- og familierestaurant og 4 % med en fiskerestaurant.
 I det følgende vil vi gerne vide, hvad du forbindernavnet Jensen’s med.”
 For så vidt angår dette ikke hjulpne kendskab viste undersøgelsen, at der blandt de højeste kendskabsgrader var 17 %, der forbandt Jensen’s med Jensen’s Bøfhus, 16 %, der forbandt det med bøf, 15 % med salatbar, sauce, soft ice og spareribs og 15 % med Bøfhus. Undersøgelsen viste endvidere, at der var 1,9 %, der forbandt Jensen’s med fisk/fiskerestaurant.
 Da


text:
Sæby Fiskehal ApS er indehaver af og driver ”Jensens Fiskerestaurant”, og da der ikke er grundlag for at pålægge Jacob Jensen hæftelse for dette selskab, tiltræder Højesteret, at Jacob Jensen er frifundet for Danske Familierestauranter A/S og Jensen’s Bøfhus A/S’ påstande.
 Efter varemærkelovens § 2 kan et varemærke bestå af tegn, der er egnet til at adskille en virksomheds varer eller tjenesteydelser fra andre virksomheders varer eller tjenesteydelser (særpræg), og efter § 2, stk. 1, nr. 1, kan det bl.a. være personnavne. Det fremgår af EU-Domstolens dom i sag C-404/02 (Nichols), at spørgsmålet om særpræg for varemærker i form af personnavne skal bedømmes efter de almindelige kriterier for særpræg, som gælder for andre kategorier af varemærker. Det gælder også for personnavne, som er meget almindelige personnavne i det pågældende land. Højesteret finder, at ”Jensens” som kendetegn for restaurationsvirksomhed og salg af fødevareprodukter har fornødent særpræg til at kunne opnå beskyttelse efter varemærkeloven.
 Højesteret lægger til grund, at appellanterne i 2001, da Sæby Fiskehal begyndte at drive virksomheden under navnet ”Jensens Fiskerestarant”, havde ca. 30 restauranter i Danmark, ligesom de også forud herfor havde anvendt betydelige beløb på markedsføring. Højesteret finder på denne baggrund, at appellanterne har godtgjort at have en brugsbaseret varemærkeret til ”Jensens” for restaurationsvirksomhed, herunder med tilføjelsen af det deskriptive ord ”Bøfhus”. Det er i den forbindelse uden betydning, om appellanterne har benyttet ”Jensen’s” eller ”Jensens”.
 Herefter, og efter den markedsundersøgelse, der er gennemført for Højesteret, lægges det til grund, at varemærket må anses for velkendt her i landet, jf. varemærkelovens § 4, stk. 2.
 Højesteret finder, at Sæby Fiskehals markedsføring af sin virksomhed i samme branche ved brug af ”Jensens”, herunder i sammensætning med detgeneriske ord ”Fiskerestaurant”, indebærer en utilbørlig udnyttelse af appellanternes varemærkes særpræg eller renomme.
 Sæby Fiskehal har anført, at selskabet i så fald har ret til at drive virksomheden under dette mærke i kraft af reglen i varemærkelovens § 5, nr. 1, om ret til at gøre erhvervsmæssig brug af eget navn. Sæby Fiskehal har herved henvist til, at selskabet er 100 % ejet af Jacob Jensen, hvorfor der skal ske identifikation mellem selskabet og ham. Under hensyn til at retten efter § 5 er en undtagelse fra den almindelige beskyttelse, som tilkommer indehaveren af en varemærkeret, finder Højesteret, at undtagelsen ikke kan udstrækkes til navnene på et kapitalselskabs kapitalejere, ledende medarbejdere el. lign.
 Sæby Fiskehal har således ikke i medfør af § 5 ret til at benytte ”Jensens”.
 Sæby Fiskehal har endvidere anført, at appellanterne i så fald ved passivitet har fortabt retten til at gøre varemærkeretten gældende. Sæby Fiskehalhar herved henvist til varemærkelovens § 9 og almindelige passivitetsregler. Under hensyn til Jensens Fiskerestaurants lokale beliggenhed og den manglende annoncering har Sæby Fiskehal ikke godtgjort, at appellanterne har haft anledning til at reagere tidligere end sket, og Sæby Fiskehal kan allerede af denne grund ikke støtte ret på § 9. Højesteret lægger endvideretil grund, at Sæby Fiskehal må have haft endskab til appellanternes brug af det velkendte varemærke, da Sæby Fiskehal i 2001


text:
begyndte at drive virksomheden under navnet ”Jensens
 Fiskerestaurant”. Appellanternes varemærkebeskyttelse over for Sæby Fiskehal er derfor ikke fortabt som følge af passivitet.
 Højesteret tager herefter appellanternes påstand 1, 3 og 4 til følge.
 Højesteret finder, at Sæby Fiskehal i hvert fald uagtsomt har krænket appellanternes varemærkerettigheder. Efter varemærkelovens § 43, stk.
 1, nr. 1, har appellanterne herefter krav på et rimeligt vederlag. Appellanterne har endvidere efter markedsføringslovens § 20, stk. 3, krav på et rimeligt vederlag for Sæby Fiskehals brug af det logo, som blev forbudt ved Sø- og Handelsrettens dom. Der skal foretages en samlet bedømmelse, og Højesteret finder, at der ikke er grundlag for at nedsætte det beløb, som appellanterne har krævet, og tager herefter appellanternes påstand 2 til følge.
 I sagsomkostninger for begge retter skal Sæby Fiskehal betale i alt 150.010 kr. til appellanterne. Beløbet udgør 5.100 kr. til dækning af rets-afgift for Sø- og Handelsretten, 7.660 kr. til dækning af retsafgift for Højesteret, 62.250 kr. til dækning af de udgifter, som appellanterne har afholdt til markedsundersøgelsen, samt 75.000 kr. til dækning af udgifter til advokat.
 I forholdet mellem appellanterne og Jacob Jensen skal ingen af parterne betale sagsomkostninger for nogen af retterne til nogen anden part.
 Sæby Fiskehal ApS forbydes at drive restaurationsvirksomhed under navnet ”Jensens Fiskerestaurant”.
 Sæby Fiskehal ApS forbydes at markedsføre restaurationsvirksomhed under ”Jensens” som enkeltstående navn.
 Sæby Fiskehal ApS skal betale i alt 200.000 kr. til Danske Familierestauranter A/S og Jensen’s Bøfhus A/S med procesrente fra den 18. maj 2012.
 I sagsomkostninger for Sø- og Handelsretten og Højesteret skal Sæby Fiskehal ApS betale i alt 150.010 kr. til Danske Familierestauranter A/S
 og Jensen’s Bøfhus A/S.
 I forholdet mellem Danske Familierestauranter A/S og Jensen’s Bøfhus A/S og Jacob Jensen skal ingen af parterne betale sagsomkostninger for nogen af retterne til nogen anden part.


text:
★★★ 42 Storhændige Fakta Om De Forenede Staters Højesteret ★★★
 De Forenede Staters højesteret (AKA SCOTUS) har vævet stor i landets historie som den øverste domstol, hvor der træffes endelige afgørelser forme landet for altid. Disse 43 fakta viser, hvor meget der er sket, takket være Højesteret, Skandalerne og Succeserne, og hvilke slags Folk har befolket denne Øverste Echelon af Dommere.
 42. Nå, det er Anti-Climactic.
 Den første sag, der blev anlagt for Højesteret, var 1791-sagen om Van Staphorst mod Maryland. Faget vedrørte ubetalte lån og brugen af tobak for at forsøge at kompensere for lånet. Sagen blev imidlertid afgjort med højesterets trussel, uden tvivl frustrerende de retfærdige, der var ivrige efter at få deres første sag.
 41. Den oprindelige chef
 SCOTUSs første øverste retfærdighed var John Jay. Jay var en af grundlæggerne i USA og undertegnede Paris-traktaten og sluttede den amerikanske revolutionskrig. Han tjente i den tidlige amerikanske regering som medlem af det føderale parti. I 1789 tilbød George Washington ham som statssekretær. Da han vendte det ned, blev han tilbudt-og accepteret-rollen som Chief Justice i landets nyoprettede højesteret. Interessant nok blev der kun bragt fire tilfælde til Jay Court.
 40. Det var en lang tur! I 991 anlagde William West og David Leonard Barnes en sag til højesteret, der førte til deres første nogensinde beslutning i amerikansk historie. I tvivl om en betalingsmetode for et realkreditlån på Vestens gård hævdede Barnes, at han ikke accepterede papirbetalinger, der ønskede sølv eller guld. Vest selv kunne ikke deltage på grund af den vanskelige afstand, så han var repræsenteret af Pennsylvania's advokat, William Bradford Jr.
 Den længst betjente højesterets retfærdighed, fra 2018, er William O. Douglas. Han blev svoret i højesteret i en alder af 40 år i 1939. Han holdt sin stilling, indtil han trådte tilbage i 1975. Han havde tjent i højesteret i 36 år og 211 dage.
 38. En æret gæst
 Den første amerikanske præsident, der blev optaget som vidne til forkyndelsen af en domstol, var i 1940. Præsident F. D. Roosevelt tilbød Det Hvide Hus som stedet for Frank Murphy at tage sin konstitutionelle ed. Det blev udført af Stanley F. Reed, en anden Roosevelt-kandidat.
 37. Politiske beslutninger
 I hele højesterets historie, når en ledig stilling fremkommer, vil præsidenten i USA bruge en person, der deler vigtige politiske overbevisninger. Dette tjener som en varig indvirkning af præsidenter ud over deres egne vilkår.
 Propubliceret
 36. Lad være med at bide hånden, der føder dig.
 Da laks P. Chase blev nomineret af Abraham Lincoln til at erstatte Chief Justice Taney i 1864, blev han accepteret samme dag. Chase blev betragtet som et ideelt valg, da USA var i indgreb fra borgerkrigen og Chase var berømt anti-slaveri. Men han var også meget ambitiøs, og han forfulgte præsidentvalget nomineret to gange, mens han var på kontoret! Han tabte begge gange og fortsatte som Chief Justice indtil sin død i 1873.
 Antonin Scalia holder sondringen om at være den første domstolsret til at tage ed af flere Chief Justices. Før han blev


text:
pensioneret, administrerede Chief Justice Warren Burger den forfatningsmæssige ed til både Scalia og hans efterfølger, William H. Rehnquist. Rehnquist administrerede Scalia's retlige ed samme dag.
 34. Ikke den slags repræsentation !!!
 Desværre har et medlem af Ku Klux Klan tjent som højesterets retfærdighed. Den noget ironisk kaldte Hugo Black var ikke kun et anerkendt KKK-medlem, men han svor selv i nye medlemmer. Han var også vokal imod at give sorte mennesker den "særlige ret" af afstemning. I et tilfælde af højeste ironi (ordsprog beregnet) var Black den mand, der administrerede forfatningsedetten til Thurgood Marshall, Højesterets første sorte domstolsret.
 Engrossalgsforkastelsen fra senatet forlod Rutledge knust. Den 1. juni 1796 kastede Rutledge sig ind i farvandet i Charleston Harbour i et selvmordsforsøg. Han blev set af to slaver, der reddede sit liv. De kunne måske have lidt anderledes, hvis de ville vide, hvordan Rutledge ikke kun var en sydlig slaveejende gentleman, men han havde forsvaret slaveejerne i retten flere gange i sin lovkarriere.
 32. Arbejd dig selv til døden?
 Der har været et bemærkelsesværdigt skift i de måder, som medlemmer af SCOTUS forlader deres positioner. Fra grundlæggelsen til 1900 døde 38 af de 57 justitser, mens de stadig var på kontoret. Efter 1900 skød antallet af dem, der gik på pension, op til 39 ud af 46.
 Den første jødiske højesterets retfærdighed var Louis J. Brandeis, nomineret af præsident Woodrow Wilson i 1916. Han blev tilsluttet i 1932 af den anden jødiske SCOTUS Justice, Benjamin Cardozo. Ideen om to jødiske folk, der tjente i SCOTUS, rejste en kontrovers i sin tid, især i betragtning af fascismens stigning i USA på det tidspunkt. Brandeis ville tjene indtil 1939, syv måneder før anden verdenskrig blev erklæret.
 30. Schwarzenegger kunne have en chance!
 I hele SCOTUS historie blev kun seks Justices ikke født i USA. Af disse seks var kun to af dem ikke født på de britiske øer. Disse to undtagelser er David Brewer (født til amerikanske missionærer i det tidligere osmanniske imperium, nu Tyrkiet) og Felix Frankfurter (født i Wien, Østrig). Med et sådant navn, hvor ellers ville han være født?
 29. Vi venter stadig på vores tur
 Fra 2018 har der aldrig været en person af indfødt, asiatisk eller stillehavsøerarv, der er blevet svoret i højesteret. Den eneste gang, at en repræsentant for disse etniske grupper blev udpeget af præsidenten, var under George W. Bush og Barack Obamas vilkår. Der har heller aldrig været en højesterets ret, der identificerer som noget andet end heteroseksuelt.
 William Howard Taft holder sondringen om at være den eneste person, der nogensinde skal tjene som både en amerikansk præsident og også en højesterets retfærdighed - selvfølgelig ikke på samme tid. Han tjente som sidstnævnte fra 1921 til sin død i 1930.
 Voks figur af præsident William Taft
 Efter at have fået et ry som civilretlig aktivist og en fremtrædende advokat blev Thurgood Marshall den første afrikansk-amerikanske højesterets retfærdighed, da han blev nomineret af præsident Lyndon B. Johnson i 1967. Han tjente til 1991, da han var erstattet


text:
af en anden afroamerikansk, Clarence Thomas.
 Til trods for at være den højest rangerede domstol i De Forenede Staters retssystem, havde højesteret ikke sin egen bygning indtil 1935. For alle, der ikke er sikre på, er det hele 146 år efter at det var dannet!
 25. Papistrepræsentation
 Nomineret af Andrew Jackson i 1836, blev Roger Taney den femte Chief Justice of SCOTUS. Hvad gjorde Taney en første til Højesteret var, at han var sin første katolske.
 24. Tabel for hvor mange igen?
 Overraskende nok har USAs forfatning ikke et sæt antal højesterets justitser. Lov om retsvæsen fra 1789 angav, at tallet var seks, selv om antallet gik op, da antallet af retskretser blev udvidet med amerikansk størrelse. I 1863 sad ti mennesker i højesteret, sit højeste antal, og i 1869 blev det reduceret til ni, som det stadig er i dag.
 23. Dommer for udlejning
 Det er sikkert at sige, at året 1969 var dårligt for Domstolsret Abe Fortas. Det var året, det blev opdaget, at han havde accepteret en betaling på $ 20.000 om året for resten af sit liv ved stiftelsen under ledelse af Wall Street finansminister Louis Wolfson i bytte for uspecificeret rådgivning. Fortas blev overtalt til at træde tilbage samme år for at undgå en langvarig overtrædelsesproces.
 22. Pas på ikke klædedragt?
 Grunden til, at SCOTUS Justices ikke bærer parykker som engelske dommere stadig gør, er på grund af Thomas Jefferson. Manden var så væmmet af dem, at da han så en af Justices iført en paryk i 1790, formanede han mundtligt manden og sammenlignede ham med en rotte, der toppede gennem et bundt af kædekabel. Modetrenden døde en øjeblikkelig død i SCOTUS.
 Mennesker | HowStuffWorks
 21. Det tog kun næsten to århundreder
 I 1981 nominerede Ronald Reagan Sandra Day O'Connor til at blive den første kvinde til at tjene som retfærdighed i SCOTUS. Hun blev enstemmigt bekraeftet og tjent til Højesteret indtil 2006. Hun blev også den første kvinde til at præsentere kontoret til en vicepræsident, da hun svor i Dan Quayle i 1989.
 I dag fandt jeg ud af Annonce
 20. Religiøs repræsentation
 Det overvældende flertal af SCOTUS Justices har været protestantiske kristne. Hvad angår resten, har otte Justits identificeret som jødisk og 13 identificeret som romersk-katolske. Der har aldrig været en muslim, hinduistiske, buddhistiske, mormoniske, sikhiske eller ateistiske retfærdighed.
 19. Men jeg vil gerne udpege en dommer!
 Da Justices kan tjene til livet, er muligheden for at erstatte dem med nye Justices ikke altid en mulighed for amerikanske præsidenter. Faktisk fik fire af dem aldrig mulighed for at fremsætte en kandidat til SCOTUS. William Henry Harrison og Zachary Taylor døde, før de kunne gøre det. Andrew Johnson og Jimmy Carter begge færdige deres vilkår uden at få chancen, hvilket uden tvivl gjorde for pinlige øjeblikke på de tidligere præsidiers klubhusmøder.
 Fra 2017 udløber en højesterets retfærdighed 251.800 dollars om året, mens Chief Justice tjener 260.300 dollar. Ikke alene det, det er ulovligt, at en retfærdig pension er lavere end den løn, de modtog


text:
på tidspunktet for deres pensionering. Dette har ført til flere kritik af højesteret gennem årene, men loven er ikke ændret.
 17. Lad os tage dette til retten! Vent ...
 Da Clarence Thomas blev anset for at udfylde den seneste ledige stilling i højesteret, beskyldte en advokat og advokat ved navn Anita Hill ham for seksuel chikanering af hende. Thomas nægtede beskyldningerne, og Hill blev genudløst spørgsmålstegn ved, da hun vidnede ved en senathøring. Til sidst blev det besluttet, at der ikke var tilstrækkeligt bevis til at underbygge Hills påstande, og Thomas blev accepteret i højesteret med en begrænset margin.
 16. Et dårligt arbejdsforhold
 I den sene 1800-tallet forsøgte den berømte sølvmillionær William Sharons kone, Sarah, at få en skilsmisse og alimoni fra Sharon. Da Sharon hævdede, at de aldrig havde været gift i første omgang, og Sarah ikke havde noget bevis for at modsige ham. Sarah mistede hendes sag, og i et bizart sno endte med at gifte sig med højesterets ret David Terry. Terry fandt det meget personligt, at hans kollega, Steven J. Field, havde stemt imod Sarahs sag. I 1889 angreb Terry Field på et tog, kun for Fields bodyguard, US Marshal David Neagle, at skyde Terry og dræbe ham. I et sidste twist blev Neagle arresteret for mord, og hans sag endte foran Højesteret i hvad der skulle have været den mest akavede retssag i al amerikansk historie.
 15. Mit ansigt! Se på My Face !!
 To højesterets Justices har fundet deres vej på amerikanske valutaer. John Marshalls ansigt var på $ 500 regningen, og laks P. Chase var på $ 10.000 regningen. Ingen af regningerne er i øjeblikket i omløb, selv om vi kun kan forestille os, hvor mange varer Chase købte, der var værd $ 10.000, så han kun kunne bruge pengene med navnet på det.
 14. Fremme for en Wannabe Præsident
 Mens W. H. Taft er den eneste mand, der har tjent som præsident og SCOTUS Justice, har en præsidentkandidat også den ære. Charles Evan Hughes løb hårdt mod Woodrow Wilson i 1916, idet han afskedede fra højesteret for at udfordre den etablerede præsident. Da han tabte, vendte Hughes tilbage til sit gamle job som Chief Justice i stedet for at erstatte Taft.
 13. Latinamerikansk repræsentation
 Den første spansk retfærdighed var Sonia Sotomayor, der blev svoret ind i højesteret i 2009. Hun blev også en dobbelt først for at være den første domstolsret, hvis indbydende blev sendt live på tv.Mprnews
 En mand og hans barnebarn har begge tjent i højesteret. Praktisk delte de også samme navn. John Marshall Harlan tjente fra 1877-1911, mens John Marshall Harlan II tjente fra 1955-1971.
 11. Beklager, du gjorde ikke skåret
 Hvis en person ønsker at blive retfærdighed, skal de udpeges af præsidenten og bekræftes af senatet. Hvis senatet afviser præsidentens udnævnelse, eller hvis præsidenten trækker udnævnelsen, er det farvel til disse forhåbninger. Så mens 153 personer er blevet nomineret til højesteret, var der tredive andre mennesker, der ikke lykkedes at komme ind på SCOTUS.
 10. Hård arbejdsbyrde
 Per


text:
sigt er der 10.000 sager på højesterets docket. Desværre klarer SCOTUS kun at levere fordomme på omkring 80 til 90 af dem, for de fleste mennesker venter på en mening.
 9. God Old Warren
 Højesteret under Justice Earl Warren anses for at være en af de vigtigste tidsperioder i SCOTUS 'historie. Blandt de mange afgørelser, de har truffet, fastslog Warren-domstolen, at skoler skal afvises (Brown v. Board of Education), alle arresterede skal have deres Miranda Rights læst til dem (Miranda v. Arizona), og at obligatorisk bøn på skolen ville være elimineret (Engel v. Vitale). I Griswold mod Connecticut bekræftede de en forfatningsmæssig ret til privatlivets fred, hvilket senere ville være afgørende for det milepæl, Roe v. Wade-sagen, som fandt sted kort efter Warrens pensionering vedrørende abortrettigheder.
 8. Træk dig selv sammen, Tyler!
 Præsident John Tyler led af ekstrem upopularitet i senatet, og da han forsøgte at nominere folk til højesteret, blev han mødt meget modstand. En rekord fire af hans nominerede blev enten trukket tilbage som valg eller ellers afvist af senatet.
 7. Statens repræsentation
 Af de 50 stater, der udgør USA, har 19 af dem aldrig skabt en justering af SCOTUS. Disse stater er Delaware, Rhode Island, Wisconsin, Hawaii, Vermont, Arkansas, Florida, Nevada, West Virginia, Nebraska, South Dakota, North Dakota, Montana, Washington, Alaska, New Mexico, Oklahoma, Oregon og Idaho. Digitaltrends
 Da Antonin Scalia døde i 2016, præsenterede Barack Obama Merrick Garland for at erstatte Scalia. Det var stadig inden for hans magt at gøre, men den republikanske kontrollerede senat nægtede at lade Obama vælge en erstatning for Scalia, som havde været det mest konservative medlem af højesteret. Republikanerne ønskede ikke, at Obama skulle vælge nogen, der ville svinge højesteret til en mere liberal holdning. Garlands nominering blev placeret foran senatet i 293 dage - indstilling af en ny rekord - inden den udløb. Donald Trump fortsatte med at nominere Neil Gorsuch i stedet.
 5. Klatre stegen
 af højesterets justices og de øverste justitser, der indtil videre har tjent i 2018, syv af dem fik deres begynder at tjene som kontorister i højesteret. Disse syv individer var John G. Roberts, John Paul Stevens, Byron R. White, William H. Rehnquist, Stephen G. Breyer, Elena Kagan og Neil Gorsuch.
 4. Skræmmende love
 Nogle gange gamle tidige love, som Højesteret gik forbi, ses som chokerende i moderne tider. Et sådant tilfælde er Buck v. Bells i 1927. Da 17-årige Carrie Buck blev imprægneret på grund af et seksuelt overgreb, blev hun institutionaliseret og beordret at blive steriliseret. Folk vidnede om, at hun var svag og promiskuøs og pegede på sin mor, der havde en historie om prostitution. Højesteret besluttede sig for obligatorisk sterilisering for at forhindre ugunstigt genetik fra at blive videregivet til kommende generationer. Den skræmmeste del er, at loven aldrig blev væltet. Mindst 65.000 mennesker, hovedsagelig aboriginale eller afroamerikanere, blev steriliseret efter 1945, og loven skulle udfordres så sent som i 2012.
 3. En forspændt kilde?
 Bob Woodwards 1979 bog
 forårsagede en skandale, da den blev frigivet. Det skildrede Højesteret under


text:
Warren Burger som værende fuld af fulde imbeciler bag kulisserne. Den mærkelige undtagelse til denne negative skildring var Domstolsretten Potter Stewart. Til overraskelse af ingen, ville Stewart gå på pension kort tid efter. Woodward bekræftede, at Stewart havde været hans vigtigste informationskilde efter Stewarts død.
 2. En populær fyr James Clark McReynolds var kendt for sine chokerende synspunkter. Ikke kun kaldte han sorte mennesker "uvidende" og "overtroisk". Han klagede ikke kun, at Gud havde givet op på hebræerne, efter at have forsøgt at lave noget af dem i 4.000 år. Han stod op og forlod bænken ved ankomsten af en kvindelig advokat ved Højesteret. Han blev så hadet, at ikke et eneste andet medlem af SCOTUS deltog i McReynolds begravelse. Kan du bebrejde dem? Lov
 1. Blink og du vil savne ham
 John Rutledge var den første guvernør i South Carolina, og blev hurtigt kendt for sig selv som en meget højindstillet elitist. Da John Jay trådte fra Højesteret i 1795, blev Rutledge udvalgt af Washington til at erstatte ham. Senatet var ikke i møde på det tidspunkt. Men hans utrolige meninger ødelagde sit ry i Washington, så da han blev formelt udpeget, blev han enstemmigt afvist. Det var ikke kun den korteste ansættelseslængde for en Chief Justice-138 dage - det var også den første og eneste gang, at en højesterets ret blev ufrivilligt opspringt af senatet.


text:
Ny principiel dom om anvendelse af brugskunst i markedsføringsmateriale | Horten
 Sagen drejede sig om, hvorvidt Coop havde krænket keramiker Kasper Heie Würtz' ophavsrettigheder til et keramikstel og overtrådt markedsføringsloven ved at anvende stellet til anretning af fødevarer i markedsføringsmateriale.
 Undtagelse i kraft af en kutyme eller et de minimis-princip
 Højesteret kom frem til, at Würtz' keramikstel er ophavsretligt beskyttet. De afviste Coops argument om, at brugen skulle være lovlig som følge af en mere end 40-år lang branchesædvane, hvor brug af genstande er lovlige, når de ikke er velkendte og ikke fungerer som blikfang.
 Højesteret afviste argumentet og fastslog, at det kræver stærke holdepunkter for at fastslå eksistensen af en sådan retligt bindende kutyme, der indskrænker ophavsmandens rettigheder.
 Coop argumenterede også for, at anvendelsen var berettiget i medfør af et ulovbestemt de minimis-princip, da brugen af keramikstellet havde en underordnet betydning. Højesteret fastslog, at der gælder et de minimis-princip, hvor brug af ophavsretligt beskyttet materiale i kommercielle, markedsføringsmæssige sammenhænge kan tillades som følge af værkets underordnede betydning i sammenhængen. Højesteret fandt imidlertid, at sådan en undtagelse skal fortolkes restriktivt. De kom dog konkret frem til, at keramikstellet i syv af gengivelserne indtog en så uvæsentlig betydning i sammenhængen, at der ikke forelå en krænkelse.
 Højesteret kom også frem til, at Coop havde overtrådt markedsføringslovens § 3, stk. 1 ved at anvende Würtz' keramik i sin markedsføring uden tilladelse, da Coop dermed skabte en risiko for udvanding af Würtz' brand.
 Virksomheder bør i fremtiden være ekstra påpasselige, når de anvender brugskunst i deres markedsføring. Højesterets afgørelse giver en smule vejledning, men afgørelsen viser også, at det altid vil bero på en konkret vurdering.
 Læs dommen fra Højesteret her: Højesterets dom afsagt tirsdag den 18. december 2018 - sag 171/2017


text:
Skat.dk: Ejendomssalg - selskab til hovedanpartshaver - handelsværdi - vurderet som ikke-fri - udlejning til familie - maskeret udlodning
 28 Nov 2013 14:08
 27 Nov 2013 13:08
 SKM2013.841.HR
 2. afdeling, 32/2012
 Ejendomsvurdering + Selskabsbeskatning + Personlig indkomst
 Interesseforbundne, udbytte, handelspris, børn, eneanpartshaver
 Et selskab erhvervede i 2002 en ejerlejlighed for kr. 1.895.871,- med henblik på at udleje den til eneanpartshaverens sønner. Lejemålet var ikke tidsbestemt og blev indgået med sædvanlige opsigelsesbegrænsninger for udlejer. I 2005 solgte selskabet lejligheden til faren for kr. 850.000,-. Lejligheden var på dette tidspunkt fortsat udlejet til sønnerne. Spørgsmålet i sagen var, hvorvidt der ved vurderingen af handelsværdien af lejligheden skulle tages hensyn til lejemålet. I så fald var der enighed om, at værdien udgjorde kr. 850.000,-. Der var også enighed mellem parterne om, at værdien af lejligheden udgjorde kr. 2.600.000,-, hvis der ikke skulle tages hensyn til lejemålet.
 Højesteret fastslog i modsætning til Landsskatteretten og landsrettens flertal, at udlejningen til sønnerne ikke kunne anses at udgøre en sådan byrde for faren, at lejemålet havde betydning for fastsættelsen af lejlighedens handelsværdi ved salget fra hans selskab til ham. Handelsværdien blev derfor fastsat til lejlighedens handelsværdi på salgstidspunktet, når der ses bort fra lejekontrakten. Konsekvensen heraf var, at selskabet skulle avancebeskattes og ikke havde lidt et fradragsberettiget tab, mens faren skulle udbyttebeskattes efter ligningslovens § 16 A.
 Den juridiske vejledning 2013-2 C.B.3.5.3.2
 Den juridiske vejledning 2013-2 C.D.11.1
 Den juridiske vejledning 2013-2 C.H.2.1.8.2
 (advokat Søren Aagaard for begge)
 Lene Pagter Kristensen, Niels Grubbe, Marianne Højgaard Pedersen, Hanne Schmidt og Oliver Talevski
 I tidligere instans er afsagt dom af Vestre Landsrets 11. afdeling den 9. december 2011.
 Appellanten, Skatteministeriet, har gentaget sine påstande.
 De indstævnte, H1.1 ApS og A, har påstået stadfæstelse.
 I H1.1 ApS' opgørelse af sambeskatningsindkomst og skattepligtig indkomst for indkomståret 2005 er tabet ved salg af ejerlejligheden ...1, opgjort til 1.155.830 kr. Beløbet fremkommer som forskellen mellem salgssummen pr. 1. januar 2005 på 850.000 kr. og købesummen pr. 1. september 2002 på 1.942.335 kr. med tillæg af købsomkostninger på 33.495 kr. og yderligere tillæg på i alt 30.000 kr. svarende til 10.000 kr. for hvert af årene 2002, 2003 og 2004.
 Skatteministeriet har for Højesteret anerkendt, at H1.1 ApS overdrog ejerlejligheden til A forud for den 3. februar 2005, og at den senest offentliggjorte ejendomsvurdering på overdragelsestidspunktet dermed var vurderingen pr. 1. oktober 2003 på 850.000 kr.
 Parterne, som er enige om de beløbsmæssige opgørelser i påstandene, har i øvrigt gentaget deres anbringender.
 Vurdering af udlejede ejerlejligheder
 Det fremgår af punkt B.3.1.1.3 i vurderingsvejledningen for 2005, at der ved ansættelsen af ejendomsværdien for udlejede ejerlejligheder tages hensyn til lejelovgivningens regler om begrænsning i adgangen til opsigelse af lejemålet. På baggrund af indberettede salgspriser på udlejede ejerlejligheder har der siden 18. almindelige vurdering pr. 1. januar 1986 dannet sig en administrativ praksis, hvorefter ejendomsværdien for en udlejet lejlighed almindeligvis ansættes til 50 % af, hvad ejendomsværdien ville være blevet ansat til, hvis ejerlejligheden havde været fri. Særlige forhold kan dog føre til, at denne praksis fraviges. Der


text:
vil således kunne gøres undtagelse i de tilfælde, hvor lejeren vil kunne opsiges med 1 års varsel, jf. lejelovens § 83, stk. 1, litra a, sammenholdt med § 84, og § 86, stk. 1. I sådanne tilfælde skal lejligheden vurderes, som om der var tale om en fri ejerlejlighed, idet der dog kan indrømmes et skønsmæssigt nedslag på op til 20 % under hensyn til opsigelsesfristen. Det samme gælder i tilfælde, hvor lejeaftalen er tidsbestemt og derfor ophører uden opsigelse ved lejeperiodens udløb.
 Handel mellem interesseforbundne parter
 Ved salg af en fast ejendom mellem interesseforbundne parter skal ved afgørelsen af den skatte- eller udlodningspligtige indkomst anvendes en salgspris svarende til, hvad en uafhængig tredjemand ville have betalt på det tidspunkt, hvor bindende aftale er indgået, jf. herved også ligningslovens § 2, stk. 1, hvor armslængdeprincippet er lovfæstet.
 Ved vurderingen af, om overdragelse af en fast ejendom mellem interesseforbundne parter er sket i overensstemmelse med armslængdeprincippet, vil der efter administrativ praksis i almindelighed blive lagt vægt på den senest offentliggjorte ejendomsvurdering. Dette gælder dog ikke, hvis den senest offentliggjorte ejendomsvurdering ikke giver et retvisende udtryk for ejendommens handelsværdi på overdragelsestidspunktet. Der kan herom henvises til det dagældende TSS-cirkulære 2000-5 af 15. marts 2000 om værdiansættelse af fast ejendom ved overdragelse mellem interesseforbundne parter og punkt S.F.2.3.2 i ligningsvejledningen for 2005.
 H1.1 ApS solgte forud for den 3. februar 2005 en ejerlejlighed til A, der var eneanpartshaver i selskabet. Anpartsselskabet havde i 2002 købt ejerlejligheden for knap 2 mio. kr. med henblik på at udleje den til As sønner, der skulle studere i ...2. Lejemålet, der ikke var tidsbestemt, blev indgået med sædvanlige opsigelsesbegrænsninger for udlejer. Ved købet af ejerlejligheden i 2005 skulle A respektere anpartsselskabets lejeaftale med hans sønner, og prisen blev aftalt til 850.000 kr., hvilket svarede til den senest offentliggjorte ejendomsvurdering på salgstidspunktet. Ved denne vurdering, som var fra oktober 2003, var der efter anmodning fra anpartsselskabet taget hensyn til lejemålet og givet et nedslag på 50 % i, hvad ejendomsværdien ville være ansat til, hvis lejligheden ikke havde været udlejet. Parterne er enige om, at handelsværdien på overdragelsestidspunktet var 2,6 mio. kr., hvis der ses bort fra lejekontrakten.
 Hovedspørgsmålet i sagen er, om der ved vurderingen af handelsværdien af ejerlejligheden ved salget i 2005 skal tages hensyn til, at anpartsselskabet havde udlejet lejligheden til As sønner.
 Da der er tale om en ejendomshandel mellem interesseforbundne parter, skal armslængdeprincippet overholdes, jf. herved ligningslovens § 2, stk. 1. Ved bedømmelsen af, om salget af ejerlejligheden er sket i overensstemmelse med armslængdeprincippet, kan der efter administrativ praksis som udgangspunkt lægges vægt på den senest offentliggjorte ejendomsvurdering, men skattemyndighederne er ikke bundet af denne vurdering, hvis den ikke giver et retvisende udtryk for ejerlejlighedens handelsværdi ved salget. Den senest offentliggjorte ejendomsvurdering vil f.eks. ikke være retvisende, hvis værdien af ejerlejligheden er ansat under hensyn til, at ejendommen er udlejet, såfremt ejerlejligheden i realiteten er overdraget som fri.
 H1.1 ApS erhvervede ejerlejligheden i 2002 med henblik på at udleje den til eneanpartshaveren As


text:
sønner, der skulle studere i ...2, og lejligheden var ved salget i 2005 til A fortsat udlejet til hans sønner. Under disse omstændigheder finder Højesteret, at udlejningen til As sønner ikke kan anses at udgøre en sådan byrde for A, at dette har betydning for fastlæggelsen af lejlighedens handelsværdi ved salget til ham.
 På denne baggrund er Højesteret enig med landsrettens mindretal i, at den seneste offentlige vurdering af ejerlejligheden til 850.000 kr., hvor der som nævnt er taget hensyn til lejekontrakten, ikke giver et retvisende udtryk for lejlighedens handelsværdi ved salget til A. Handelsværdien må i stedet fastsættes til 2,6 mio. kr., som ubestridt svarer til lejlighedens handelsværdi på salgstidspunktet, når der ses bort fra lejekontrakten.
 H1.1 ApS har herefter ikke lidt et fremførselsberettiget tab på 1.155.830 kr. i forbindelse med afståelsen af lejligheden, men skal efter reglerne i ejendomsavancebeskatningsloven beskattes af en avance svarende til differencen mellem handelsværdien på 2,6 mio. kr. og anskaffelsessummen.
 A skal endvidere beskattes af en udlodning svarende til forskellen mellem den aftalte købesum på 850.000 kr. og handelsværdien, jf. ligningslovens § 16 A.
 Højesteret tager herefter Skatteministeriets påstande til følge som nedenfor bestemt.
 I sagsomkostninger for begge instanser skal H1.1 ApS og A solidarisk betale 10.000 kr. til Skatteministeriet, og herudover skal de hver betale 100.000 kr. til Skatteministeriet. Beløbet på 10.000 kr. er til dækning af udgifter til retsafgift, mens beløbene på 100.000 kr. er til dækning af udgifter til advokatbistand.
 H1.1 ApS' skattepligtige indkomst for indkomståret 2005 forhøjes med 594.170 kr.
 H1.1 ApS skal anerkende, at et tab på 1.115.830 kr. ved afståelse af ejendommen ...1, til A ikke er fremførselsberettiget.
 Skatteministeriet frifindes for H1.1 ApS' selvstændige påstand om, at selskabets frem-førelsesberettigede tab udgør 1.155.830 kr.
 As aktieindkomst for indkomståret 2005 forhøjes med 1.710.000 kr.
 Skatteministeriet frifindes for As selvstændige påstand om, at hans aktieindkomst for 2005 nedsættes med 40.000 kr.
 I sagsomkostninger for landsret og Højesteret skal H1.1 ApS og A solidarisk betale 10.000 kr. til Skatteministeriet. I sagsomkostninger for landsret og Højesteret skal H1.1 ApS og A herudover hver betale 100.000 kr. til Skatteministeriet.


text:
Skat.dk: Opgørelse af afskrivningsgrundlaget for investorer i anpartsprojekter II - styresignal
 14 Apr 2009 10:38
 08-179033
 Afskrivning, afskrivningsgrundlag
 Styresignalet beskriver på baggrund af de seneste afgørelser SKATs opfattelse af gældende ret med hensyn til, hvorledes investorer i anpartsprojekter skal opgøre deres afskrivningsgrundlag. Det fremgår bl.a. af styresignalet, at praksis vedrørende "brugte anparter" ændres med virkning for anparter, der erhverves efter offentliggørelsen af dette styresignal. Praksisændringen betyder, at det i alle tilfælde bliver afgørende for opgørelsen af afskrivningsgrundlaget, hvad betalingen reelt dækker over, således at den del, der vedrører udbyderhonorar m.v., også for så vidt angår "brugte anparter", anses for ikke-fradragsberettigede etableringsudgifter. Styresignalet supplerer SKAT-meddelelsen SKM2008.390.SKAT, der blev offentliggjort på SKATs hjemmeside den 30. april 2008.
 Ligningsvejledningen 2009-1 E.C.1.2.2
 Ligningsvejledningen 2009-1 E.C.2.4.1
 Ligningsvejledningen E.A.2.1.4.2
 I meddelelsen SKM2008.390.SKAT, der blev offentliggjort den 30. april 2008, redegjorde SKAT for sin opfattelse af gældende ret med hensyn til, hvorledes investorer i anpartsprojekter vedrørende fast ejendom skal opgøre deres afskrivningsgrundlag. Efter dette tidspunkt er der fremkommet yderligere praksis af væsentlig betydning på området, og denne praksis giver SKAT anledning til at uddybe og nuancere den beskrivelsen, der fremgår af SKM2008.390.SKAT, og til at justere SKATs praksis. Der er især grund til at foretage en justering på baggrund af Højesterets domme af henholdsvis 15. maj 2008 og 25. november 2008 (offentliggjort som SKM2008.465.HR og SKM2008.967.HR). Men også Landsskatterettens kendelser af henholdsvis 14. maj 2008, 9. juli 2008 og 21. oktober 2008 (offentliggjort som SKM2008.579.LSR, SKM2008.776.LSR og SKM2008.984.LSR) samt Østre Landsrets dom af 16. februar 2009 (SKM2009.196.ØLR) må fremdrages i den forbindelse.
 1. De nye afgørelser
 Højesteretsdommen af 15. maj 2008 (SKM2008.465.HR) angik et spørgsmål om fradragsret for udgifter til markedsundersøgelser samt advokat og revisor, jf. ligningslovens § 8 I og § 8 J, for en investor i et ejendomsinvesteringsprojekt. Sagen endte med stadfæstelse af landsrettens dom (SKM2007.41.ØLR), der er omtalt i meddelelsen SKM2008.390.SKAT. I landsretssagen havde den pågældende investor nedlagt en subsidiær påstand om, at de omtvistede udgifter kunne medregnes i afskrivningsgrundlaget, men ved landsrettens dom fik han hverken medhold i påstanden om fradragsret eller afskrivningsret. For Højesteret valgte investoren at frafalde den subsidiære påstand om afskrivningsret, og derfor behøvede Højesteret alene at tage stilling til spørgsmålet om fradragsret i medfør af ligningslovens § 8 I og § 8 J.
 I landsretssagen var dokumentationen vedrørende advokat- og revisorudgifterne utilstrækkelig, men for Højesteret var dokumentationen i orden. Det betød, at det i højesteretssagen stod fast, at der var afholdt udgifter til såvel markedsundersøgelser som advokat og revisor i forbindelse med etableringen af det ejendomsinvesteringsprojekt, som sagen drejede sig om. Alligevel fik den pågældende investor ikke fradrag for noget som helst - hverken udgifterne til markedsundersøgelser eller advokat- og revisorudgifterne. Det fremgår af dommen, at Højesteret lagde afgørende vægt på, at alle udgifterne var afholdt af projektudbyderen - som en art produktionsomkostninger - som led i fremstillingen af det færdige projekt, som projektudbyderen udbød til salg til sine kunder. Investorerne var projektudbyderens kunder. Projektudbyderen havde selv fradragsret for sine egne produktionsomkostninger, herunder udgifterne til markedsundersøgelser, advokat og revisor.


text:
Men fradragsretten tilkom alene projektudbyderen. Investorerne fik således ikke ret til at fradrage de udgifter, som projektudbyderen havde afholdt i forbindelse med udarbejdelsen af sit produkt - det færdige projekt. At investorerne gennem betalingen af honoraret til projektudbyderen gav denne fuld dækning for alle udgifterne, kunne ikke føre til et andet resultat.
 Domspræmisserne viser i øvrigt, at der ikke er grund til at foretage en opdeling af honoraret til projektudbyderen i forskellige delelementer - heller ikke selv om der i aftalen mellem investorerne og projektudbyderen er foretaget en sådan opdeling. I den konkrete sag var et beløb på 385.000 kr. afregnet som "rådgivningshonorar," og et beløb på 6,8 mio. kr. var afregnet som honorar til udbyderen for "byggeteknisk gennemgang af projektet, prospektudarbejdelse, transaktionsomkostninger, formidlingshonorar, finansieringsomkostninger m.v." Men Højesteret udtalte, at beløbet på 385.000 kr. "ligesom beløbet på 6,8 mio. kr." havde karakter af "honorar til I/S HH i dets egenskab af projektudvikler og -udbyder." Højesterets synspunkt er altså, at parterne kan kalde honoraret til projektudbyderen, hvad de vil - det er ikke afgørende for den skattemæssige behandling af honoraret. Det afgørende er alene, hvad honoraret i realiteten dækker over. Dommen viser således også, at der ikke er mulighed for at "udstykke" honoraret på diverse udgifter, som er afholdt af projektudbyderen som led i udarbejdelsen af det færdige projekt med den virkning, at investorerne får fradrag for disse udgifter.
 Dommen indebærer et opgør med en betragtning, som Vestre Landsret synes at have lagt til grund i sin dom SKM2005.450.VLR, og som også er kommet til udtryk i enkelte ligningsrådsafgørelser, herunder f.eks. SKM2004.25.LR Betragtningen går ud på, at hvis investorerne har sparet diverse udgifter, som ellers ville have været sædvanlige handelsomkostninger ved erhvervelsen af en fast ejendom, fordi projektudbyderen selv har afholdt disse udgifter (som led i udarbejdelsen af det færdige projekt), skal en (skønsmæssigt fastsat) del af udbyderhonoraret medregnes som en del af den afskrivningsberettigede anskaffelsessum. Efter SKATs opfattelse betyder højesteretsdommen, at denne betragtning må anses for uholdbar. Det betyder f.eks., at hvis projektudbyderen som led i udarbejdelsen af det færdige projekt selv udfører sædvanligt mæglerarbejde, og at investorerne derfor sparer udgiften til ejendomsmægler, kan investorerne ikke medregne en skønsmæssigt fastsat del af udbyderhonoraret i afskrivningsgrundlaget, svarende til den sparede ejendomsmæglerudgift.
 I det omfang projektudbyderen har foretaget egentlige udlæg for investorerne og derefter har søgt refusion for disse udlæg hos investorerne, er disse dog ikke afskåret fra at medregne disse udlæg i afskrivningsgrundlaget på samme måde, som hvis investorerne selv havde betalt de pågældende udgifter direkte. Der kan f.eks. være tale om udgifter til tinglysning og stempel af skøde i udlandet eller til teknisk bistand i forbindelse med gennemgang af ejendommen, men også advokatsalær og ejendomsmæglersalær til advokater og ejendomsmæglere, som har ydet bistand i forbindelse med erhvervelsen af ejendommen. Betingelsen er dog, at der netop kun er tale om refusion af udgifter, som projektudbyderen har afholdt på investorernes vegne. Hvis projektudbyderen har gjort de pågældende udgifter til fremmed bistand m.v. til sine egne produktionsomkostninger ved selv at foretage fradrag for