text:
ikke nedsat med 2/3 (respektive 1/2).
 Når man bliver ramt af en ulykke eller bliver alvorligt syg, vil der ofte være en periode i starten af ens sygeperiode, hvor det er vanskeligt at afgøre, om man kan komme tilbage til sit hidtidige job.
 Det kan fremgå af forsikringsbetingelserne, at forsikringsselskabet i denne periode laver en midlertidig vurdering af ens erhvervsevne.
 I denne periode vil selskabet skønne, i hvor høj grad man er i stand til at passe sit hidtidige arbejde.
 En vurdering af den midlertidige erhvervsevne er derfor sammenlignelig med den vurdering, der foretages ved faginvaliditet.
 Forsikringsselskabet vil normalt kun foretage en vurdering af ens midlertidige erhvervsevnetab i en begrænset periode – eksempelvis 18 måneder.
 Når denne periode er udløbet, eller hvis ens tilstand inden da er blevet stationær, vil selskabet overgå til at foretage en vurdering af ens generelle erhvervsevne.
 Som eksempler på klagesager om midlertidig dækning er bl.a. Forsikringsankenævnets sagsnr.: 84592 (murer havde ret til midlertidige ydelser),
 Forsikringsankenævnets sagsnr.: 85259 (midlertidige ydelser i en længere periode),
 ForsikringsankenævnetsSagsnr.: 84592, samt Forsikringsankenævnets sagsnr.: 81873 (praksis for midlertidige udbetalinger):
 Forsikringsankenævnets sagsnr.: 85259. Klager over afvisning af dækning for erhvervsevnetab. Klager var den 28/4 2011 impliceret i et færdselsuheld, hvor hun pådrog sig en whiplash-læsion. Hun blev fuldtidssygemeldt i august 2011 pga. helbredsmæssige gener efter ulykken i form af smerter og problemer med støj og koncentration. Af speciallægeerklæringer fremgik, at hun havde pådraget sig et vrid af halshvirvelsøjlen, og at hun havde brug for skånehensyn i form af bl.a. nedsat arbejdstid. Hun kom i praktik fra den 26/6 2012 og var i perioden frem til februar 2013 højst i stand til at yde en ugentlig effektiv arbejdstid på 6 timer. Selskabet udbetalte midlertidige ydelser fra den 1/11 2011 til den 1/3 2012 og afviste at dække yderligere med henvisning til, at klager ikke havde godtgjort, at hendes erhvervsevne var nedsat med mindst halvdelen. Næv net fandt, at klager ikke var i stand til at varetage sit arbejde på grund af generne fra trafikuheldet, og at det var godtgjort, at hendes erhvervsevne midlertidigt var nedsat i dækningsberettigende grad, og at klager havde krav på fulde midlertidige ydelser efter den 1/3 2012 og frem til den 3/4 2013, hvor klager blev bevilget fleksjob, og den generelle erhvervsevne måtte anses for nedsat med mellem 1/2 og 2/3. Klager delvis medhold.
 Forsikringsankenævnets sagsnr.: 8459.: Klager over afvisning af dækning for erhvervsevnetab i perioden 26/10 2010 til 1/5 2013. Klager, der var murer og født i 1957, blev sygemeldt på grund af rygsmerter. Selskabet anerkendte, at hans generelle erhvervsevne var nedsat til 1/3 fra 2013. Nævnet fandt, at klagers erhvervsevne skulle bedømmes i hans erhverv som murer frem til den 4/5 2011, og at han således var berettiget til dækning for sit midlertidige, specifikke erhvervsevnetab fra karensperiodens udløb i 2010 indtil den 4/5 2011. For så vidt angår den efterfølgende periode frem til den 1/5 2013, fandt nævnet, at klager ikke havde bevist, at hans generelle erhvervsevne var nedsat i dækningsberettigende grad. Klager delvis medhold.
 Forsikringsankenævnets sagsnr.:


text:
81873. Klager over afvisning af dækning ved tab af erhvervsevne fra 1/4 2011. Selskabet har henvist til, at hans erhvervsevne ikke er nedsat med mindst 2/3 førend 1/2 2012. Klageren, der er født i 1955, har været syg siden 1/4 2011 grundet slidte led i fod, hofte og ryg. Nævnet udtaler, at der er praksis for at udbetale midlertidige ydelser på baggrund af forsikringstagers erhvervsevne inden for dennes specifikke erhverv, indtil der foreligger tilstrækkelige oplysninger, der kan danne grundlag for vurderingen af den generelle erhvervsevne. Nævnet finder, at klageren har krav på midlertidige ydelser og præmiefritagelse fra 1/7 2011 til den 22/5 2012, fra hvilket tidspunkt nævnet på baggrund af oplysningerne om hans arbejdsprøvning vurderer, at den generelle erhvervsevne ikke er nedsat med mindst 67 %. Nævnet finder, at der kun skal beregnes én karensperiode. Klager medhold.
 Udbetalinger af løbende ydelser ved nedsat erhvervsevne begynder normalt først 3 måneder efter, at ens erhvervsevnetab er indtrådt. Det vil sige, at ens erhvervsevne har været nedsat med den aftalte brøkdel i alle 3 måneder.
 Denne periode kaldes karenstiden.
 Bemærk, at så længe man får fuld løn fra sit hidtidige job, vil ens indtjening ikke være nedsat, og man vil derfor ikke have et erhvervsevnetab i forsikringsbetingelsernes forstand.
 Man har kun ret til forsikringsdækning, hvis dens helbred er årsagen til, at man ikke kan arbejde og tjene, hvad andre personer – som man kan sammenlignes med – kan tjene.
 Ved vurderingen af ens erhvervsevne lægges der derfor ikke vægt på sociale, praktiske og andre personlige hensyn.
 Vurderingen af, om man opfylder forsikringsbetingelserne, vil altid bero på et konkret skøn, der baseres især på lægelige og økonomiske oplysninger samt på oplysninger om arbejdsprøvninger mv.
 Det kan være, at man er blevet tilkendt førtidspension eller fleksjob af kommunen. Forsikringsselskabet er – medmindre det direkte fremgår af forsikringsbetingelserne – ikke bundet af kommunens vurdering af ens arbejdsevne.
 Det skyldes, at kriterierne for tildeling af førtidspension og fleksjob er forskellige fra den vurdering, som selskabet efter forsikringsbetingelserne foretager.
 Det er vigtigt at være opmærksom på, at man i en klagesag mod forsikringsselskabet har bevisbyrden for, at man opfylder forsikringsbetingelserne for at få dækning for tabt erhvervsevne.
 Den tvivl, der kan fremgå af eksempelvis forskellige lægelige erklæringer, kan derfor i nogle tilfælde gøre det vanskeligt for forsikringstageren at bevise, at ens erhvervsevne er nedsat med 1/2 eller 2/3. Det er derfor vigtigt, at man deltager i arbejdsprøvninger, og at der bliver foretaget alle relevante lægelige undersøgelser mv.
 Forsikringsselskabet har som udgangspunkt mulighed for at foretage en fornyet vurdering af ens sag/helbred, selvom man i en årrække har modtaget dækning for erhvervsevnetab.
 Har man afgivet urigtige oplysninger til forsikringsselskabet ved tegningen af forsikringen, jf. FAL § 6, er der risiko for, at selskabet på et senere tidspunkt – ofte, når man anmelder et erhvervsevnetab – ophæver forsikringen med tilbagevirkende kraft og samtidig afviser at udbetale erstatning.
 Video: Jakob oplysning: Pension
 Det er mange forskellige oplysninger, der indgår i forsikringsselskabets vurdering af ens erhvervsevne.
 Der indgår bl.a. ens egne oplysninger

type: other


text:
om ens helbred, som man og ens læger giver til selskabet.
 Dette er bl.a. journalmateriale fra praktiserende læge og sygehuse samt udfyldte statusattester.
 For nærmere afdækning af, hvordan sagen oplyses i forsikringsselskaberne, og hvilke forhold der indgår i vurderingen, bygger følgende især på Forsikringsankenævnets oplysninger, herunder nævnets praksis.
 Forsikringsselskaberne vil ofte indhente en eller flere speciallægeerklæringer, der udarbejdes på baggrund af en undersøgelse af og samtale med forsikringstageren.
 Speciallægeerklæringen vil typisk indeholde oplysninger om ens tidligere sygdomme, den aktuelle lidelse, der har bevirket erhvervsevnetabet, og hvilke fund speciallægen har gjort i forbindelse med undersøgelsen.
 Der oplyses om de behandlinger og den medicin, man har fået, og resultatet heraf.
 Herudover vurderes det, om der er mulighed for yderligere behandling, medicinering eller lignende, og om lidelsen indebærer nogle indskrænkninger i ens aktuelle erhverv og andre erhverv.
 Det vurderes også, om ens tilstand er stationær/varig, eller om der er mulighed for fremtidige forbedringer af ens helbred.
 Arbejder man eksempelvis som tømrer, og man kommer til skade med sin ryg, kan en speciallæge på baggrund af en undersøgelse udtale, at man ikke længere er i stand til at udføre almindeligt tømrerarbejde, men at man godt kan varetage andre jobfunktioner, hvor der tages hensyn til ens rygskade.
 Forsikringsselskaberne vil også typisk indhente oplysninger fra ens kommune. Kommunens oplysninger vil ofte bestå af ressourceprofiler, journalrapporter, lægeskøn og rapporter vedrørende arbejdsprøvningsforløb og virksomhedspraktikker.
 Alle disse oplysninger indgår i vurderingen af ens erhvervsevne, og det vil være på baggrund af en samlet vurdering, at det konkluderes, om ens erhvervsevne er nedsat i en sådan grad, at man har ret til dækning.
 Kommunen kan på et tidspunkt i ens sygeforløb vurdere, at man ikke længere er i stand til at varetage et arbejde på normale vilkår. Kommunen har i den forbindelse mulighed for at bevilge en fleksjob.
 Fleksjob kan bevilges på forskellige vilkår og med forskellige antal timer ugentligt.
 Bevilling af fleksjob vil typisk være baseret på ens helbredsoplysninger samt oplysninger om en eller flere arbejdsprøvninger og virksomhedspraktikker, som man har deltaget i.
 Formålet med arbejdsprøvningerne er at finde ud af, i hvilke funktioner man kan arbejde, og hvor meget man kan arbejde. Fleksjob kan tilkendes med ned til ganske få timer om ugen.
 Det forhold, at man bevilges fleksjob med eksempelvis 10 timer om ugen, medfører ikke automatisk, at ens erhvervsevnetabsforsikring vil vurdere, at ens erhvervsevne er nedsat med mere end 2/3.
 Det skyldes, at forsikringsselskabet foretager en konkret og selvstændig vurdering af forsikringstagerens erhvervsevne.
 Se f.eks. klagesagerne fra Forsikringsankenævnet i sagsnr.: 86746 (8 timers fleksjob, erhvervsevne var ikke nedsat med 2/3):
 Forsikringsankenævnets sagsnr.: 85017 (10 timers fleksjob, erhvervsevne nedsat med mindst 1/2),
 Forsikringsankenævnets sagsnr.: 87666 (12 timers fleksjob, erhvervsevne ikke nedsat med mindst 1/2) og
 Forsikringsankenævnets sagsnr.: 86639 (12 timers fleksjob, erhvervsevne var nedsat med 2/3),
 Forsikringsankenævnets sagsnr.: 86746. Klager over afslag på dækning ved tab af erhvervsevne. Klager, der blev født i 1965 og var kontoruddannet, var involveret i et trafikuheld, hvor hun som passager i en bil blev påkørt bagfra med ca. 40 km/t. Hun


text:
havde efterfølgende gener i form af hovedpine, koncentrationsbesvær og svimmelhed. Efter kommunale praktikforløb blev hun godkendt til fleksjob, med 12-15 timer ugentligt. Pr. 1/1 2014 blev hun ansat i fleksjob med 8 timer ugentligt på sin tidligere arbejdsplads. Med henvisning til bl.a. begrænsede objektive fund ved lægelige undersøgelser samt klagers sociale forhold afviste selskabet at yde dækning. Efter en gennemgang af sagen fandt nævnet ikke grundlag for at kritisere selskabets afgørelse. Selskab medhold.
 SForsikringsankenævnets sgsnr.: 85017. Klager over afslag på erhvervsevnetabsdækning. Klageren var den 31/12 2011 udsat for en faldulykke, hvor han pådrog sig et knusningsbrud i skinnebenet. Selskabet ydede midlertidig dækning for erhvervsevnetab i perioden mellem den 1/4 2011 og den 31/5 2012, hvorefter selskabet overgik til vurdering af klagers generelle erhvervsevne og standsede ydelserne med henvisning til, at denne ikke var nedsat i dækningsberettigende grad. Efter sin gennemgang af sagen fandt nævnet, at klagers erhvervsevne var nedsat med mindst halvdelen efter den 1/6 2012. Nævnet havde bl.a. lagt vægt på, at der var vedvarende smerter og nedsat bevægelighed i klagers fod, og at der opstod daglige hævelser i hans underben, også når han forholdt sig i ro. Nævnet lagde endvidere vægt på, at klager til trods for en række skånehensyn kun magtede 10 ugentlige arbejdstimer i sit eksterne virksomhedspraktikforløb. Klager medhold.
 Forsikringsankenævnets sagsnr.: 87666: Klager over afslag på udbetaling af erhvervsevnetabsydelser efter den 1/4 2015. Klager havde smerter i højre del af overkroppen. Han fik bl.a. stillet diagnoserne dobbeltsidig tennisalbue og myofascielt syndrom. Han arbejdede 12 timer om ugen i flexjob med maskinbetjening. Nævnets flertal fandt efter en samlet vurdering, at klager ikke havde bevist, at hans generelle erhvervsevne var nedsat med mindst halvdelen efter den 1/4 2015. Flertallet lagde vægt på, at han ikke var blevet arbejdsprøvet i en funktion, hvor hans skånehensyn blev varetaget tilstrækkeligt. Mindretallet fandt, at klagers erhvervsevne var nedsat med halvdelen. Selskab medhold.
 Forsikringsankenævnets sagsnr.: 86639. Klager over afslag på at udbetale invaliderente samt fritagelse for betaling af præmie ved tab af erhvervsevne. Klager fik endeligt konstateret Parkinsons i 2013 efter symptomer og behandling herfor siden 2011. Han blev sygemeldt i 2013 og fik i 2014 et fastholdelsesfleksjob som chauffør på 16 timer om ugen, 12 timers effektiv arbejdstid, og ansøgte selskabet om udbetaling af invaliderente samt fritagelse for betaling af præmie. Selskabet afslog anmodningen og henviste til, at klagers erhvervsevne ikke var nedsat med mindst 2/3. Selskabet lagde blandt andet vægt på, at klagers fleksjob var på 16 timer om ugen, og at han ikke var søgt arbejdsprøvet i mindre fysisk krævende stillinger. Nævnet fandt, at klagers erhvervsevne var nedsat med 2/3. Nævnet lagde blandt andet vægt på, at Parkinsonslidelsen havde forværret klagers tilstand gennem årene, og at nedtrapningen i arbejdstid blandt andet skete efter forslag fra hans læger. Derudover fandt nævnet, at det ikke kunne antages, at han kunne tjene mere i en anden stilling og lagde herved vægt på, at fleksjobbet fremstod med betydelig fleksibilitet og ikke kunne anses for at være fysisk krævende. Endelig har nævnet lagt vægt på,


text:
at klager i fleksjobbet har en effektiv arbejdstid på 12 timer ugentligt. Selskabet havde derfor ikke været berettiget til at afslå anmodningen om udbetaling af invaliderente og præmiefritagelse. Klager medhold.
 Kommunen kan også vurdere, at man ikke vil være i stand til at forsørge sig selv ved arbejde, og kan på denne baggrund tildele førtidspension.
 Ved den kommunale vurdering af, om man skal indstilles til førtidspension, lægger kommunen vægt på ens arbejdsevne, mens forsikringsselskabet vurderer ens erhvervsevne.
 Det kommunale arbejdsevnebegreb er bredere end det forsikringsretlige erhvervsevnebegreb, idet kommunen inddrager flere momenter end blot ens helbred.
 Således vil kommunen ud over ens helbred også lægge vægt på bl.a. ens sociale forhold, interesser, arbejdsrelevante ønsker mv.
 Derfor kan man ikke konkludere, at man har ret til dækning for tab af erhvervsevne, fordi man er blevet tilkendt førtidspension.
 Se eksempelvis klagesagerne i Forsikringsankenævnet i sagsnr.: 85836 (bevilget førtidspension, men ikke ret til forsikringsdækning),
 Forsikringsankenævnets sagsnr.: 84499 (bevilget førtidspension, erhvervsevne nedsat med 1/2) og
 Forsikringsankenævnets sagsnr.: 85876 (bevilget førtidspension og erhvervsevne nedsat med 2/3),
 Forsikringsankenævnets sagsnr.: 85836. Klager over, at selskabet afviste dækning ved tab af erhvervsevne. Klager, født i 1959 og ufaglært, blev sygemeldt den 9/1 2009 grundet en knæoperation og smerter i ryggen. Den 10/1 2009 blev hun afskediget pga. nedskæringer. Hun var i virksomhedspraktikker i en kantine og som pædagogmedhjælper, hvor hun arbejdede mellem 15 og 20 timer ugentligt. Ved et højere timeantal blev smerterne forværret. Hun blev tilkendt førtidspension pr. 1/7 2012. Selskabet afviste, at klagers erhvervsevne var nedsat i dækningsberettigende grad, og henviste bl.a. til de foretagne arbejdsprøvninger og de lægelige oplysninger. Nævnet fandt det ikke dokumenteret, at klagers erhvervsevne var nedsat i dækningsberettigende grad. Selskab medhold.
 Forsikringsankenævnets sagsnr.: 84499: Klager over afvisning af dækning for erhvervsevnetab. Klager blev sygemeldt i 2009 fra sit arbejde som dagplejemor på grund af smerter i leddene. Hun led desuden af astmatisk bronchitis. Fra 21/9 2010 til den 18/1 2011 var hun i kommunalt afklaringsforløb og praktik, og pr. 1/7 2011 fik hun tilkendt offentlig førtidspension. Selskabet anerkendte, at klagers erhvervsevne var nedsat med halvdelen. Selskabet afviste at udbetale invalidesum med henvisning til, at hendes erhvervsevne ikke var nedsat til 1/3. Nævnet fandt, at klager ikke havde bevist, at hendes generelle erhvervsevne varigt var nedsat til 1/3 eller derunder. Nævnet lagde bl.a. vægt på, at der var tale om flere relativt diffuse lidelser, at hendes funktionsniveau i indstillingen til førtidspension blev vurderet nedsat i moderat til svær grad, samt på forløbet af hendes arbejdsprøvning, hvor hun havde arbejdet 13,5 timer om ugen. Selskab medhold.
 Forsikringsankenævnets sagsnr.: 85876. Klager over afslag på dækning ved tab af erhvervsevne. Selskabet anførte, at klagers generelle erhvervsevne ikke var nedsat med mindst 2/3 efter den 1/3 2010. Klager, der var født i 1961 og arbejdede som kommunal dagplejer, blev i maj 2008 sygemeldt grundet smerter i bevægeapparatet og blev i 2009 diagnosticeret med fibromyalgi i svær grad. Efter et længere arbejdsprøvningsforløb blev klager tilkendt førtidspension fra 1/4 2013. Nævnet fandt det efter en samlet bedømmelse sandsynliggjort, at klagers


text:
erhvervsevne var nedsat med mindst 2/3 efter den 1/4 2013. Klager medhold.
 Højesteret har i en dom i Ugeskrift for Retsvæsen U 2011.2223 H taget stilling til, at det er forsikringstageren, der skal bevise, at hans (generelle) erhvervsevne er nedsat, og at det forhold, at der var tilkendt fleksjob med 2/3 tilskud, ikke i sig selv gav en formodning for, at der forelå en nedsættelse af erhvervsevnen:
 U 2011.2223 H: A, der var landmand, var i 2000 udsat for en arbejdsulykke, hvorved han pådrog sig en skulderlidelse, og pådrog sig i 2002 sygdom ved udslæt. Han fik herudover en række symptomer i form af bl.a. smerter, træthed, hjertebanken mv., der ikke kunne påvises ved objektive fund. Fra 2004 var A i fleksjobbeskæftigelse med 2/3 løntilskud. A havde ifølge forsikringspolicen med Alm. Brand Liv og Pension ret til invaliderente, hvis han på grund af sygdom eller ulykke mistede 2/3 af sin erhvervsevne, og nedsættelse af erhvervsevnen forelå ifølge policen, »når den forsikrede ikke længere skønnes at være i stand til . . . at tjene mere end 1/3 af, hvad der i samme egn er sædvanligt for fuldt arbejdsdygtige personer med lignende uddannelse og alder«. Højesteret udtalte, at A havde bevisbyrden for, at hans generelle erhvervsevne var nedsat til 1/3 eller mindre som følge af ulykke eller sygdom, og bevillingen af fleksjob med 2/3 løntilskud skabte ikke i sig selv en formodning for en sådan nedsættelse af erhvervsevnen. Højesteret fandt, at A ikke havde godtgjort en nedsættelse af erhvervsevnen, der opfyldte betingelserne. Højesteret lagde vægt på, at Retslægerådet havde udtalt, at det ikke var muligt at angive mere præcist, i hvilket omfang A’s funktionsniveau var nedsat, at skulderlidelsen begrænse de hans arbejdskapacitet som landmand med højst 30 %, og at han kunne arbejde på fuld tid, hvis han fik et lettere fysisk arbejde. Landsretten var nået til samme resultat.
 Det fremgår ofte af forsikringsbetingelserne, at man ikke har ret til erhvervstabsdækning, hvis ens erhvervsevne allerede var nedsat med den relevante brøkdel, da man blev omfattet af forsikringen.
 Måske har kommunen bevilget en et fleksjob, og som følge af fleksjobansættelsen bliver man optaget i en pensionsordning, hvor der er tilknyttet en forsikring ved tab af erhvervsevne.
 I nogle forsikringsbetingelser fremgår det, at man ikke bliver omfattet af forsikringen ved tab af erhvervsevne, hvis man på optagelsestidspunktet er i fleksjob.
 I andre forsikringsbetingelser fremgår det alene, at ens erhvervsevne ikke må være nedsat med den fastsatte brøkdel, når man optages i ordningen.
 I sidstnævnte tilfælde vil det være en konkret vurdering, om ens erhvervsevne må anses for at være tilstrækkeligt nedsat allerede ved optagelsestidspunktet.
 Se f.eks. Forsikringsankenævnets sagsnr.: 85493 (erhvervsevnetabet var indtrådt forud for optagelsen i en ny pensionsordning). Klager over afvisning af at anerkende et erhvervsevnetab på 2/3, og at hun ikke blev anset for omfattet af nye forsikringsbetingelser. Klager pådrog sig en diskusprolaps i 2009 og blev opereret 3 gange i 2009 og 1 gang i 2011. Hun var sygemeldt frem til den 1/6 2012, hvor hun genoptog sit arbejde. Hun


text:
blev pr. 1/10 2013 tilkendt fleksjob med 12-14 timer/uge. Pr. 1/1 2013 fusionerede hendes selskab med AP Pension. Hun anførte, at hun ved fusionen blev omfattet af AP Pensions mere lempelige betingelser, og at selskabet derfor skulle yde fuld invalidepension og præmie fritagelse. Hun gjorde gældende, at hendes erhvervsevne var nedsat med 2/3. Selskabet afviste, at klager blev omfattet af de mere lempelige betingelser pr. 1/1 2013, da hendes erhvervsevne allerede var nedsat i dækningsberettigende grad fra den 1/2 2012, og at hun derfor ikke var fuldt arbejdsdygtig på fusionstidspunktet. Selskabet anførte også, at klagers erhvervsevne alene var nedsat med mellem 1/2 og 2/3. Nævnet fandt, at klagers erhvervsevnetab var indtrådt allerede i 2012, og at klagers sag derfor skulle vurderes efter de dagældende betingelser. Nævnet fandt, at klager ikke havde dokumenteret, at hendes erhvervsevne var nedsat med mindst 2/3. Selskab medhold.
 I nogle ordninger gælder det dog, at et dækningsforbehold – som generelt gælder for de lidelser, man havde, da man indtrådte i pensionsordningen – bortfalder 10 år efter, at man er indtrådt.
 Dækningen for tab af erhvervsevne ydes løbende af forsikringsselskabet.
 Det betyder, at forsikringsselskabet som udgangspunkt har mulighed for at foretage en fornyet vurdering af ens sag/helbred, selvom man i en årrække har modtaget dækning for erhvervsevnetab.
 Ved en fornyet vurdering vil forsikringsselskabet ofte indhente nye kommunale og lægelige oplysninger – herunder nye speciallægeerklæringer – således, at det er opdaterede oplysninger, der danner grundlag for vurderingen.
 Om forsikringsselskabet må standse dækningen, afhænger af en konkret vurdering, hvor det på samme måde som ved den oprindelige tilkendelse af dækningen er en kombination af de foreliggende oplysninger vedrørende forsikringstagerens helbred og arbejde, der er afgørende for, om man fortsat har ret til dækning.
 Se eksempelvis klagesagerne i Forsikringsankenævnet i Forsikringsankenævnets sagsnr.: 86100 (ikke ret til fortsatte ydelser efter 9 år),
 Forsikringsankenævnets sagsnr.: 87050 (udbetalinger stoppet efter ca. 15 år),
 Forsikringsankenævnets sagsnr.: 87506 (ikke grundlag for at standse dækning) og
 Forsikringsankenævnets sagsnr.: 84071 (ikke grundlag for at standse dækning)-
 Forsikringsankenævnets sagsnr.: 86100. Klager over, at selskabet standsede udbetalinger og præmiefritagelse pr. 1/1 2013 efter 9 år. Klager anførte endvidere, at selskabet havde givet tilsagn om udbetalinger indtil 2034. Selskabet afviste fortsatte udbetalinger og præmiefritagelse med henvisning til, at klager ikke havde sandsynliggjort, at han ikke kunne tjene langt mere som procesteknolog/sælger, end hvad der var sædvanligt. Nævnet fandt, at selskabet ikke havde givet tilsagn om fortsatte udbetalinger og præmiefritagelse, ligesom nævnet fandt, at klagers indtægt oversteg halvdelen af, hvad fuldt arbejdsdygtige personer med tilsvarende uddannelse og alder ville være i stand til at oppebære. Selskab medhold.
 Forsikringsankenævnets sagsnr.: 87050. Klager over ophør med udbetaling af invalidepension efter 1/2 2015. Klager, der blev født i 1969, havde modtaget invalidepension siden december 1999, efter han var blevet overfaldet og slået i hoved og nakke. Han led efterfølgende af nakkesmerter, hovedpine og lændesmerter. Hertil havde han perioder med psykisk belastning og symptomer på PTSD. Han havde været gennem flere afklaringsforløb, og i 2007 blev han tilkendt fleksjob. Han havde varetaget forskellige jobfunktioner med


text:
timeantal mellem 12 og 25 timer. Selskabet stoppede dækningen med henvisning til, at erhvervsevnen ikke længere var nedsat i dækningsberettigende grad, og henviste bl.a. til manglende lægelig dokumentation samt klagers sociale og familiemæssige forhold. Nævnet fandt det ikke bevist, at klagers erhvervsevne også var nedsat med mindst halvdelen efter den 1/2 2015, hvorfor selskabets afgørelse ikke kunne kritiseres. Selskab medhold.
 Forsikringsankenævnets sagsnr.: 87506. Klager over, at selskabet standsede udbetalinger og præmiefritagelse pr. 1/8 2014. Klager, der var født i 1958 og uddannet socialpædagog, anmeldte, at hendes erhvervsevne var nedsat grundet depression som følge af en voldsom arbejdsrelateret hændelse i 2009. Hun havde siden hændelsen været arbejdsprøvet og blev den 28/3 2014 tilkendt et fleksjob af kommunen. Fra den 1/8 2014 var hun i et praktikforløb 9 timer ugentligt med en effektiv arbejdstid på 6 timer ugentligt. Selskabet fandt det ikke dokumenteret, at hendes erhvervsevne var nedsat til mindst halvdelen. Nævnet fandt, at klager havde bevist, at hendes generelle erhvervsevne var nedsat med halvdelen eller derover. Klager medhold.
 Forsikringsankenævnets sagsnr.: 84071. Klager over afvisning af fortsat dækning for erhvervsevnetab. Klager blev sygemeldt den 9/9 2002 på grund af smerter i arme, skuldre og nakke, og den 1/5 2004 blev hun tilkendt førtidspension. Selskabet udbetalte midlertidige ydelser fra den 9/12 2003 og meddelte den 10/6 2004, at hendes generelle erhvervsevne vurderedes at være nedsat med mindst 2/3, og at udbetalingerne ikke længere var midlertidige. Selskabet meddelte den 5/7 2012, at ydelserne nu ville standse, idet klager var aktiv som kunstner og IT-ansvarlig i en kunstforening. Nævnet fandt, at det ikke var godtgjort, at der var sket sådanne ændringer i klagers helbredstilstand, at de kunne begrunde ophør af forsikringsdækning. Nævnet fandt, at klagers generelle erhvervsevne måtte anses for at være nedsat med mindst halvdelen. Klager medhold.
 Nogle forsikringsselskaber kræver, at man afgiver helbredsoplysninger, når man tegner en forsikring mod erhvervsevnetab.
 Er forsikringen en integreret del af ens pensionsordning, kan selskabet bede om oplysningerne i forbindelse med, at man optages i pensionsordningen, eller når man senere udvider dækningerne.
 Disse helbredsoplysninger bruges til at vurdere, hvor stor en risiko der er for, at man senere bliver alvorligt syg.
 Det er vigtigt, at man læser spørgsmålene grundigt, og at man svarer korrekt og fyldestgørende på spørgsmålene fra forsikringsselskabet.
 Hvis man afgiver urigtige oplysninger til forsikringsselskabet ved tegningen af forsikringen, er der risiko for, at selskabet på et senere tidspunkt – ofte når man anmelder et erhvervsevnetab – ophæver forsikringen med tilbagevirkende kraft og samtidig afviser at udbetale erstatning.
 Video: Styr på arven: Hvem får pensionen?
 Video: Pensionsopsparing ‐ Aldersopsparing er afløseren for kapitalpension
 Man kan tegne en livsforsikring, hvis man ønsker at sikre sine efterladte økonomisk.
 Mange har en livsforsikring via deres arbejdsplads, fagforening, pensionsselskab eller lign.
 Er man i tvivl, om man har en livsforsikring, kan man tjekke det på „Pensionsinfo.dk“ eller spørge hos sin arbejdsgiver, fagforening eller pensionsselskab m.v.
 Forsikringsselskaberne gør i stort omfang brug af den lægelige viden, som landets læger og hospitaler kan byde på.
 Det sker fx:
 når forsikringer ikke kan


text:
oprettes uden en helbredsvurdering
 hvor helbredet er afgørende for en udbetaling – enten ved tab af erhvervsevnen eller en diagnose, der giver ret til udbetaling fra en forsikring ved visse kritiske sygdomme
 hvis der er anledning til at undersøge, om der er afgivet rigtige helbredsoplysninger, da forsikringen blev oprettet.
 Brugen af lægernes ekspertise og viden er i vidt omfang reguleret af lovgivning og aftaler.
 Det er primært for at beskytte borgerne mod et helt ufiltreret samarbejde, men også for at have klare regler for, hvad lægerne kan og skal medvirke til og på hvilke betingelser.
 Herudover er der et væsentligt element af forbrugerbeskyttelse, så der ikke indhentes oplysninger uden den forsikredes samtykke, og at man har ret til at fortryde forsikringsaftalen i op til 14 dage – for visse forsikringer 1 måned.
 Tegner man en privat livsforsikring, skal man besvare en række spørgsmål om sit helbred.
 Svarene bruger forsikringsselskabet til at vurdere den helbredsmæssige risiko.
 I de fleste tilfælde får oplysningerne om helbredet ingen betydning for forsikringstegningen, men har man helbredsforhold, der medfører øget risiko for kortere levetid, sygelighed eller uarbejdsdygtighed, kan det betyde, at forsikringen bliver tilbudt på skærpede vilkår - enten med en højere præmie eller med en klausul for helbredsforholdet.
 For visse forsikringstyper, f.eks. nogle gruppelivsforsikringer, er det ikke muligt at tilbyde forsikring på skærpede vilkår.
 En helbredsmæssig forøget risiko vil derfor i nogle tilfælde betyde, at man ikke kan tegne forsikringen.
 Forsikringsselskabet kan have brug for flere oplysninger om den forsikredes helbred fra dennes læge, og i sjældnere tilfælde fra et sygehus eller en speciallæge.
 Forsikringsselskabet kan indhente lægelige oplysninger, hvis man har givet tilladelse til det ved at underskrive et samtykke.
 I nogle tilfælde skriver man også under på, at ens helbredsoplysninger kan blive registreret i „Videncenter for Helbred & Forsikring“.
 Når et forsikringsselskab har behov for at få oplysninger om helbredet, sker det i form af attester (aftalt mellem Lægeforeningen, andre sundhedsfaglige organisationer og Forsikring & Pension) eller erklæringer og skemaer, som udfyldes af den forsikringssøgende.
 Svar korrekt og fyldestgørende på spørgsmål om helbredet.
 Helbredsoplysningerne bør besvares omhyggeligt.
 Det er ens eget ansvar, at svarene er korrekte og fyldestgørende. En bevidst undladt oplysning er det samme som en urigtig oplysning, og resultatet kan blive, at der ikke er ret til nogen udbetaling, når man selv eller ens efterladte får brug for forsikringen.
 Hvem får pengene udbetalt, hvis man dør uventet?
 Når der sker vigtige ændringer i ens liv, fx at man får en samlever, bliver gift, skilt eller får børn, bør man tjekke, om ens pension skal tilpasses ens nye livssituation.
 For hvem skal have pengene fra en forsikring, hvis man pludselig dør?
 I de fleste forsikringer er “nærmeste pårørende” automatisk indsat, som modtager af forsikringsudbetalingen ved død.
 Nærmeste pårørende findes i to udgaver
 Dette begreb har to betydninger.
 Og det skal man være meget opmærksom på. Også fordi man sagtens kan have pensioner eller livsforsikringer med „nærmeste pårørende“, som ikke har samme betydning.
 Det gælder også, hvis man har alders- og ratepensioner i


text:
et pengeinstitut.
 Begrebet "nærmeste pårørende“
 Betydningen af begrebet „nærmeste pårørende“ blev ændret den 1. januar 2008.
 Hvad der gælder, afhænger af, hvornår man blev forsikret, eller hvornår man selv eller en pensionsleverandør har valgt „nærmeste pårørende“ som begunstiget.
 Man kan se i sin forsikringsoversigt/police, hvilken definition af „nærmeste pårørende“ der gælder.
 Man kan også se det i „PensionsInfo.dk“.
 Er man kommet med 1. januar 2008 eller senere, så betyder „nærmeste pårørende“:
 Hvis man ikke efterlader ægtefælle/registreret partner:
 Ved dødsfaldet bor I sammen og har boet sammen i to år inden dødsfaldet.
 Hvis man heller ikke efterlader samlever i ægteskabslignende forhold:
 Børn eller deres efterkommere (livsarvinger)
 Hvis man heller ikke efterlader børn eller deres efterkommere:
 Hvis man heller ikke har oprettet testamente:
 Forældre og deres efterkommere
 Foretag et hurtigt tjek på Forenede Gruppeliv og se, om man skal gøre noget.
 Er man kommet med før 1. januar 2008 og er der ikke senere aftalt „ny nærmeste pårørende“, så betyder „nærmeste pårørende“:
 Samme regler som fra 1. januar 2008 eller senere, dog med den undtagelse, at reglerne om samlever i ægteskabslignende forhold ikke gælder.
 Passer “nærmeste pårørende” til ens liv?
 Man skal overveje, om man vil have „nærmeste pårørende“ med eller uden samlever. Hvis man vil ændre, skal man give forsikringsselskab/pengeinstitut skriftlig besked herom.
 Og man skal huske at tjekke alle sine forsikringer og pensioner.
 Det kan også være, at ingen af de to definitioner af nærmeste pårørende passer, fx fordi man ønsker at begunstige et barn i stedet for ægtefællen.
 En sådan ændring skal også ske skriftligt til forsikringsselskab/pengeinstitut.
 Giv forsikringsselskabet besked om ens ønsker
 Det er altså forsikringsselskabet/pengeinstituttet, der skal have skriftlig besked om ens ønske.
 Det dur ikke at lægge beskeden i ens skrivebordsskuffe, og det er heller ikke gældende i forhold til forsikringsudbetaling at skrive ens ønske i et testamente.
 Normalt kan man frit bestemme, hvem der skal være begunstiget.
 Der er dog visse begrænsninger, hvis man har haft fradragsret for indbetalinger til forsikringen/pensionen.
 Samlever arver ikke automatisk
 Man skal være opmærksom på, at en samlever ikke får andel i den øvrige formue, uanset hvor mange år man har boet sammen og uanset, hvor mange børn man har sammen.
 Hvis en samlever skal arve efter en, skal man oprette et testamente.
 Udbetalinger fra ATP, hvis man registrer en samlever i ATP.
 Hvis man er registreret som samlever hos ATP, kan man under visse betingelser få op til 50.000 kroner før afgift på 40 pct., hvis en samlever dør.
 Reglerne for ret til udbetaling har mange undtagelser
 Man skal være registreret som samlevere hos ATP
 Man skal have boet sammen på fælles folkeregisteradresse i mindst 2 år forud for dødsfaldet
 Man skal kunne have indgået ægteskab med hinanden de seneste 2 år forud for dødsfaldet
 Den afdøde har indbetalt siden 1. januar 2002, hvad der svarer til mindst to års fulde indbetalinger til ATP livslang Pension
 Har man en samlever, som man ønsker, skal have en sum penge fra ATP, hvis man dør inden en vis alder, så registrer


text:
Victoriansk Højesteret til at gennemgå en teknologi eftersyn | xComputer
 Home DANSK Victoriansk Højesteret til at gennemgå en teknologi eftersyn
 Victoriansk Højesteret til at gennemgå en teknologi eftersyn
 Højesteret Victoria er dømt for at modtage en makeover, at offentliggøre en request for information (RFI), der skitserer den ret har til hensigt at udnytte teknologi til at levere en mere “effektive og tilgængelige” justice system.
 I 2015, Højesteret udviklet sin Digitale Strategi og Plan for Gennemførelsen 2015-2020. To af målene er nu klar til handling efter 2017-18 statens Budget giver Højesteret AU$6.3 millioner i 2017-18 og AU$3,3 millioner i 2018-19 for en IT-opgradering.
 Mål seks af strategien er at lave den i-retten erfaring med montering-alle fysiske retssale med det nødvendige udstyr til at lette elektronisk forsøg, mens en anden prioritet for Højesteret er at gennemføre i-retten teknologier for elektroniske høringer og undersøgelser, som omfatter teknologier til at aktivere audio-og video-konferencer, registrering og dokumentation præsentation.
 Højesteret afslutter mellem 7.000 og 8.000 i sager hvert år, de fleste som er civile sager i Trial Division, som sidder ved siden af Court of Appeal.
 De fleste Højesteret sager behandles i Melbourne, men retten også rejser på kredsløb til at behandle sager i steder i Victoria herunder Ballerup, Bendigo, Geelong, Hamilton, Horsham, Latrobe-Dalen, Mildura, Salg, Shepparton, Wangaratta, Warrnambool, og Wodonga.
 I Melbourne CBD, retten er spredt over syv spillesteder med et antal retssale. Det endelige mål er at gøre denne uensartede setup næsten usynlige gennem brug af teknologi.
 Til dato, elektroniske domstole inden retten har typisk været faciliteret af eksterne specialiserede leverandører. Generelt, RFI forklarer, hvordan eksterne leverandører, forudsat en end-to-end løsning, herunder midlertidigt i retssalen teknologi såsom skærme, dokument management software og opbevaring, og i domstol værelse operatører.
 Domstolen er netop søger at opgradere sine eksisterende video-conferencing-tjenester, mærkning af den aktuelle indstilling som “aldring, upålidelige, og af dårlig kvalitet”. Det er også fremhævet, at der er utilstrækkelig service kapacitet til at opfylde de voksende og skiftende efterspørgsel, og at dens nuværende i-retten-teknologi kan ikke støtte til produktion af indhold af høj kvalitet egnet til at se online.
 RFI forklarer, at der for øjeblikket er utilstrækkelig service kapacitet til at opfylde de voksende og skiftende efterspørgsel med begrænsninger i infrastruktur, hvilket betyder, at kun 12 procent af retssale kan bruge video-conferencing-tjenester samtidigt.
 Blandt andre ting, retten forventer, at produktiviteten i reducerede forsøg længder, kommentere, at der anekdotisk, elektronisk forsøg, der har kørt op til 30 procent kortere end tilsvarende ikke-elektronisk forsøg.
 Formålet med eCourt projektet er at opgradere til audio-visuel teknologi i alle Højesteret mægling og retssale for at fremme elektronisk forsøg.
 Omfanget af projektet dækker også retssalen netværk infrastruktur opgraderinger; levering af indhold og hosting-tjenester til videokonferencer, og levering af indhold og hosting-tjenester til online streaming og/eller on-demand web-casting.
 Specifikt, den eCourt projektet vil se, levering af skærme til retsvæsenet rettens personale, vidner, tiltalte, jurister, advokater, advokater og den offentlige galleri; audio udstyr såsom mikrofoner, højttalere, hjælpemidler lytte-systemer og tilhørende teknologi, video-udstyr, såsom video-kameraer, DVD-afspillere, Pc ‘ er og tilhørende teknologi; codec opgraderinger; og


text:
styretavler og-systemer.
 RFI ‘ en lukker på fredag, 26 januar 2018.
 Valgkommission udforske hvordan teknologi kan forenkle afstemningsprocedure
 Elektroniske lister, der indeholder borgernes oplysninger på stemmeboks eller smartphone apps for tilmeldte vælgere måske allerede være på plads, hvis de Australske Valgkommissionen havde penge, et Hus af Repræsentanter for udvalget har hørt.
 Rapport: Digital transformation bruge til at ramme $1.7 T i 2019 (TechRepublic)
 Udgifter til digital transformation-projekter er indstillet til at stige 42% mellem 2017 og 2019, ifølge en IDC-rapport.
 Previous articleASX vælger blokkæden for SKAK udskiftning system
 Next articleDeloitte: Disse tech-tendenser vil skabe den Symfoniske Virksomhed


text:
Skat.dk: Kursgevinst – kommanditist – non recourse – fremmed valuta – gældseftergivelse
 17 Feb 2020 13:25
 SKM2020.131.BR
 Retten i Lyngby, BS-246/2015-LYN:
 Spørgsmålet i sagen var, om en kommanditist var skattepligtig af en kursgevinst i fremmed valuta opnået ved, at det kommanditselskab, som vedkommende var kommanditist i, ved afståelsen af sin ejendom blev frigjort fra et lån, hvor hæftelsen var begrænset til ejendommen og afkastet heraf (et non recourse-vilkår).
 Retten fandt, at kursgevinstlovens § 24 ikke fandt anvendelse og henviste bl.a. til, at det fulgte af låneaftalen, at långiveren ikke kunne gøre krav gældende mod kommanditselskabet ud over overdragelse af ejendommen.
 Idet låneaftalen var født med non recoursevilkåret, fandt retten også, at kursgevinstlovens § 21 ikke
 fandt anvendelse, idet der ikke forelå en eftergivelse af gæld i kursgevinstlovens § 21’s forstand.
 Med henvisning til kursgevinstlovens forarbejder fandt retten videre, at der ikke var grundlag for at antage, at kursgevinstlovens § 23 kun fandt anvendelse på valutakurssvingninger.
 Endvidere fandt retten, at kommanditisten ikke havde dokumenteret en praksis, der kunne føre til et andet resultat, og at der ikke var grundlag for at bedømme kursgevinsten efter eller i sammenstød med ejendomsavancebeskatningsloven.
 Endelig fandt retten, at kursgevinsten skulle bedømmes i forhold til gældsfrigørelsen og ikke i forhold til resthæftelsen over for kommanditselskabet.
 Retten tog derfor Skatteministeriets påstand om forhøjelse af kommanditistens indkomst til følge.
 Retten frifandt endvidere Skatteministeriet for kommanditistens påstand om, at der enten ikke skulle ske forrentning af restskatten, eller at forrentningen subsidiært først skulle ske fra dagen efter Skattestyrelsens opgørelse af skattekravet som følge af byrettens dom.
 Kursgevinstlovens § 1, stk. 1. nr. 2
 Den juridiske vejledning 2020-1 C.B.1.2
 Tidligere instans: Landsskatterettens afgørelse, jr.nr. 14-2343410
 (v/advokat Mattias Chor)
 (v/advokat Karsten Thomas Henriksen)
 Ivan Larsen, Line Kornerup og Helle Hjelm Poulsen (førstnævnte som retsformand)
 Sagen er anlagt den 25. november 2015 og behandlet under medvirken af tre dommere.
 Sagen drejer sig om, hvorvidt A som medinvestor i kommanditselskabet G1 har opnået en skattepligtig kursgevinst på et lån optaget i britiske pund (GBP) med et såkaldt nonrecourse vilkår, dvs. uden hæftelse ud over den stillede sikkerhed. Spørgsmålet er nærmere, om A fik en skattepligtig kursgevinst, da kommanditselskabet afstod den ejendom, der som eneste aktiv var stillet til sikkerhed for lånet, og kommanditselskabet dermed blev frigjort for en gældsforpligtelse på 8.063.893 GBP mod afståelse af ejendommen vurderet til 4.326.000 GBP og således undgik at betale differencen på 3.737.893 GBP.
 Skatteministeriet har påstået, at A skal anerkende, at hans skattepligtige indkomst for indkomståret 2010 forhøjes med 4.568.166 kr., og at konsekvensændringerne i virksomhedsindkomsten under virksomhedsordningen for indkomstårene 2010-2012 hjemvises til Skattestyrelsen.
 A har nedlagte følgende endelige påstande:
 Påstand nr. 1: Der nedlægges principalt påstand om frifindelse. Der nedlægges subsidiært påstand om, at retten hjemviser sagen til Skattestyrelsen til fornyet behandling.
 Påstand nr. 2: Såfremt A beskattes af en gevinst omfattet af denne sag, skal skattekravet ikke forrentes, subsidiært skal skattekravet ikke forrentes før fra dagen efter Skattestyrelsens opgørelse af skattekravet som følge af byrettens dom.
 Den 31. august 2015 afsagde Landsskatteretten følgende kendelse:
 G2 udbød


text:
i 1997 i et prospekt anparterne i G1 til salg til 10 investorer. Ifølge vedtægterne for kommanditselskabet har selskabet til formål at drive virksomhed ved køb og udlejning af hotelejendommen G3, Y1-Adresse. Stamkapitalen i selskabet udgør 35 mio. kr., der er opdelt i 100 kommanditanparter á 350.000 kr. Ved tegningen skulle der for hver kommanditanpart kontant indbetales 63.680 kr. Der er ikke i en 10-årig periode budgetteret med indbetalinger af kommanditisternes resthæftelse. Der er budgetteret med en investeringshorisont på 10 år.
 På et ikke nærmere oplyst tidspunkt blev kommanditkapitalen udvidet fra 35 mio. kr. til 45,5 mio. kr. Det fremgår af årsrapporten for kommanditselskabet for 2009, at stamkapitalen udgør 45,5 mio. kr., heraf udgør den kontante stamkapital 6.368.000 kr. Ikke indbetalt stamkapital udgjorde pr. 31. december 2009 i alt 39.132.000 kr.
 Den ansvarlige deltager i kommanditselskabet er G4, der hæfter ubegrænset for alle selskabets forpligtelser. Kommanditisterne hæfter alene begrænset med den tegnede kapital. Det fremgår af vedtægternes § 3, at kommanditisterne hæfter solidarisk for 2. prioriteten, idet hæftelsen dog er maksimeret til 18,000 britiske pund pr. andel (GBP). Det er bestemt, at den solidariske hæftelse for 2. prioritetens nedskrives forholdsmæssigt med erlagte afdrag på 2. prioriteten.
 Af § 5, sidste pkt. fremgår, at kommanditisterne ikke har ret til at hæve noget á conto beløb og/eller modtage kapital fra kommanditselskabet, så længe kommanditselskabets lån ikke er indfriet.
 Det er i prospektet oplyst, at købesummen for investeringsejendommen udgør 10,375,000 GBP ekskl. købsomkostninger og honorar til projektudbyderen. Det er videre oplyst, at finansieringen forventes sammensat af en 1. prioritet på 7,750,000 GBP, en 2. prioritet på 1,500,000 GBP, et sælgerpantebrev på 750,000 GBP og et gældsbrev på 415,000 GBP.
 Den 31. december 1997 underskrev G1 en låneaftale med G5 om en lånefacilitet på 7,800,000 GBP.
 I låneaftalens afsnit 5 er der indeholdt bestemmelser om betaling af rente af den til enhver tid værende restgæld. I låneaftalens afsnit 6 er der indeholdt bestemmelser om betaling af afdrag. I låneaftalens afsnit 15 er der indeholdt bestemmelser om hvilke begivenheder, der vil blive anset som misligholdelse af låneaftalen fra låntagerens side.
 Af "Schedule I The Form of Charge" til låneaftalen mellem G1 og G5 er der fastsat bestemmelser om, at långiver kan tage ejendommen til brugelig pant.
 På et ikke nærmere oplyst tidspunkt i 1997 tegnede klageren 10 andele i G1. Klageren indbetalte kontant 636.800 kr. for anparterne, hvorefter hans resthæftelse udgjorde 2.863.200 kr. Kommanditisternes samlede resthæftelse i kommanditselskabet udgjorde efter tegning af 100 anparter á 350.000 kr. 28.632.000 kr.
 Samtlige kommanditanparter blev i 1997 solgt. 1 2009 "købte" kommanditselskabet 10 anparter fra en kommanditist, som trådte ud af kommanditselskabet. Omstændighederne i forbindelse med "købet" er ikke nærmere oplyst.
 Det er oplyst, at lejeren af kommanditselskabets ejendom på grund af finanskrisen og den almindelige økonomiske afmatning på et ikke nærmere oplyst tidspunkt i 2009 ikke betalte huslejen. Kommanditselskabet betalte som konsekvens heraf ikke ydelserne på lånet til G6(G6), som den 5. juli 1999 havde overtaget alle aktiverne, herunder også tilgodehavendet hos kommanditselskabet fra G5. Det er


text:
videre oplyst, at G6 i august 2009 tog ejendommen til brugelig pant.
 I efteråret 2010 solgte G1 kommanditselskabets ejendom til G6 for 4,326,000 GBP. Betingelserne og vilkårene for salget er indeholdt i en "Contract for Sale" mellem G1 som sælger og G6 som køber.
 Af afsnit 17 i overdragelsesaftalen fremgår følgende:
 "The liability of the Seller (here meaning G1) under this Agreement and under this Agreement and under the Transfer of the Property (and any other document from time to time supplemental to this Agreement) shall be limited to the assets of the Seller (but excluding any rights of the Seller to claim for uncalled capital from any limited partner of the Seller) and shall not in any circumstances extend to any limited partner of the Seller or their assets."
 Salgsprisen på 4,326,000 GBP er beskrevet i en vurderingsrapport indhentet af G6.
 Af Land Registry ("tingbogsudskrift") af 13. september 2010 fremgår, at G1 (Transferor) overdrager hotelejendommen til G6 (Transferee). I felt 8 er gjort følgende notebemærkning:
 Af revisionspåtegningen i årsrapporten for G1 for 2009 fremgår følgende:
 "Uden at det har påvirket vores konklusion, gør vi opmærksom på, at der er usikkerhed om selskabets evne til at fortsætte driften. G1s evne til at fortsætte driften vil være afhængig af investorernes fortsatte evne til at foretage indskud af nødvendig kapital. Ledelsen bedømmer ud fra denne forudsætning samt de foreliggende omstændigheder, hvor lejer er gået konkurs og selskabets långiver har taget brugelig pant i selskabets ejendom, at årsregnskabet stadig kan aflægges under forudsætning af forsat drift. Vi er enig i ledelsens vurdering af, at selskabets årsrapport aflægges med fortsat drift for øje."
 Det fremgår af kommanditselskabets balance pr. 31. december 2009, at 2. prioritetslånet er indfriet. Restgælden på lånet hos G6 efter regnskabsmæssige nedskrivninger er optaget til 28.810.950 kr. svarende til 8,063,893 GBP. Differencebeløbet mellem restgælden på 8,063,893 GBP og salgssummen for ejendommen på 4,326,000 GBP udgør 3,737,893 GBP.
 Af note 9 til årsrapporten fremgår, at den regnskabsmæssige værdi af gælden til G6 på 28.810.950 kr. er fremkommet således:
 Banklån GBP (kurs 8,231)
 487.645 GBP
 59.942 t. kr.
 Det fremgår af resultatopgørelsen, at der er fratrukket finansielle udgifter på 4.095.525 kr., heri er indeholdt renteudgifter på lånet hos G6 på 3.072.443 kr.
 Af skattebilaget for 2010 fremgår, at genvundne afskrivninger (tab) på bygninger og særlige installationer ved salget af ejendommen i 2010 til G6 er opgjort på grundlag af en kontant anskaffelsessum for bygningerne på 103.819.522 kr. og foretagne skattemæssige afskrivninger på 63.0190.266 kr. Ved omregningen til kontantværdi, indgår gælden til G6 til kurs 100. Den ikke afskrevne værdi et opgjort til 40.729.256 kr.
 Af salgssummen på 4,326,000 GBP er 1,081,500 GBP henført til grunden. Salgsprisen for bygningen på 3,244,500 GBP er omregnet til 29.067.050 kr. Tabet efter afskrivningsloven er opgjort til 11.662.105 kr. (29.067.050 kr. - 40.729.256 kr.). For 1/9 anpart svarer det til et fradrag (tab) i indkomsten i 2010 på 1.295.789 kr.
 I skattebilaget for kommanditisterne for 2010 er for kommanditister, der anvender realisationsprincippet opgjort en skattepligtig kursgevinst på den


text:
del af gælden til G6, der blev betalt via salgsprisen på ejendommen på 4,326,000 GBP.
 Der er mellem klageren og SKAT enighed om, at restgælden til G6 faldt bort.
 Der er mellem klageren og SKAT uenighed om, hvorvidt klageren realiserede en gevinst på den del af gælden i britiske pund til G6, der faldt bort i forbindelse med salget af ejendommen til G6.
 Det er ubestridt, at klageren siden sin indtræden i kommanditselskabet i 1997 har fratrukket sin forholdsmæssige andel af renteudgifterne på kommanditselskabets lån hos G6.
 Der er mellem SKAT og klageren enighed om, at klagerens resthæftelse på hans 11,1 % af anpartskapitalen forud for likvidationen af G1 i 2010 udgjorde 3.141.866 kr.
 Under sagens behandling i Landsskatteretten har klagerens repræsentant bedt EU om at opstarte et pilot-projekt omkring lovligheden af kursgevinstlovens § 23.
 European Commision, Directorate-General Taxation and Customs Union har i et brev af 24. juli 2014 tilkendegivet, at European Commission finder, at kursgevinstlovens § 23 ikke er i strid med EU-retten. Følgende fremgår bl.a. af svaret af 24. juli 2014:
 "You explain that the Danish Capital Gains Act (Kursgevinstloven, herinafter "KGL") treats gains on non-recourse loans in connection with a write off of the debt differently depending on whether the loan is in DKK or in foreign currency such as EUR.
 If the loan is in DKK, the write off gain is tax-free for the debitor under Section 21 KGL since the creditor is prohibited by the law from claiming further payment from the debtor.
 If the loan which has been written off is in foreign currency, the gain following the write-off will be taxable under Section 23 KGL, if the net gain or net loss of the debtor for that year exeeds 2.000 DKK. The same condition is applicable for all currency gains as well as deductibility of currency losses."
 Efter at have fastslået, at "a Danish resident" kan optage lån hos en udenlandsk långiver, og at "two Danish resident" at indgå aftale om optagelse af et lån i en udenlandsk valuta, og at begge forhold behandles ens efter kursgevinstlovens § 23, udtalte European Commision følgende:
 "The correct domestic situation with which to compare the treatment of a loan to a Danish resident from a non-resident creditor in another EU or EEA currency than DKK is therefore the situation where a Danish resident has contracted a loan from a Danish creditor in such a currency. The conditions for taxing the gain resulting from the write-off of the loan are identical in both situations.
 Therefore, there does not seem to be any restriction on the free movement of capital in this case and provisions of Section 23 KGL do not amount to an infringement of EU law."
 Landsskatteretten traf den 5. februar 2015 afgørelse i 6 sager, herunder i sag nr. 14-2234838, vedrørende spørgsmålet om, hvorvidt klagerne, som alle er kommanditister i G1, realiserede en skattepligtig kursgevinst på restgælden til G6, der blev indfriet/faldt bort ved salg af kommanditselskabets ejendom. Tre retsmedlemmer voterede for at give


text:
klagerne medhold. Retsformanden dissentierede og voterede for at stadfæste SKATs afgørelse. Retten traf afgørelse efter stemmeflertallet.
 Skatteministeriet har indbragt Landsskatteretten afgørelse i de 6 sager for domstolen. For en kommanditist med en ejerandel svarende til klagerens ejerandel i kommanditselskabet er der nedlagt påstand om, at indkomsten forhøjes med 4.568.166 kr.
 Ved salget af ejendommen til G6 i 2010 blev kommanditisterne frigjort for at betale deres forholdsmæssige andel af gælden til G6. Kursen på britiske pund i forhold til danske kroner udgjorde ved stiftelsen af gælden 1130,66. Kursen på britiske pund i forhold til danske kroner udgjorde ved frigørelsen for gælden 823,17. Ved salget af ejendommen blev kommanditisterne frigjort for at betale 3,737,893 GBP. Gældsposten er stiftet til kurs 100 og indfriet til kurs 0.
 Der er ikke tale om en gældseftergivelse, men en indfrielse idet G6 har modtaget det beløb, som G6 i henhold til låneaftalen har krav på. Da der er tale om et non-recourse lån, kan G6 alene kræve betaling med aktivets værdi. Kommanditselskabet og dermed kommanditisterne slap derved for at betale restgælden.
 Uanset om forholdet kan kvalificeres som en singulær gældseftergivelse, er gældseftergivelsen skattepligtig efter kursgevinstlovens § 23. Det gælder, selv om gælden var blevet nedskrevet til fordringens værdi for kreditor på gældseftergivelsestidspunktet.
 Den skattepligtige gevinst ved frigørelse for gæld i fremmed valuta er opgjort således
 Overtaget lån
 SKAT har efterfølgende udtalt, at ved køb eller afståelse af anparter i et kommanditselskab, skal kommanditisten medtage hele kommanditselskabets gæld ved opgørelse af værdien af kommanditselskabets aktiv. Der skelnes ikke mellem, hvilke gældsposter, som kommanditselskabet har. Et non-recourse lån skal i skattemæssig henseende behandles som et almindeligt lån. Det fremgår af Højesterets dom, gengivet i TfS2000,148.
 Vestre Landsret tog ved en dom af 20. oktober 2005, gengivet i SKM2005.450.VLD stilling til fastsættelse af afskrivningsgrundlaget, når en ejendom er finansieret med et lån, som er ydet på non-recourse vilkår. Ved fastsættelsen af afskrivningsgrundlaget skal der ikke tages hensyn til, at et lån er ydet på non-recourse vilkår.
 Ved salg af en ejendom skal afståelsessummen kontantomregnes i henhold til afskrivningslovens § 45. Ved kontantomregningen er gælden til G6 ansat til en lavere kurs end 100.
 Gælden til G6 er blevet indfriet med et mindre beløb end den nominelle restgæld, hvorved kommanditselskabet har realiseret en kursgevinst på gæld i fremmed valuta. Kommanditselskabet hæftede for lånet, selv om G6 alene kunne søge fyldestgørelse i ejendommen. G6s fordring på betaling af sit tilgodehavende er omfattet af kursgevinstloven. Beskatningen af gevinsten skal ske hos kommanditisterne, idet et kommanditselskab ikke er et selvstændigt skattesubjekt.
 Klageren har nedlagt påstand om, at SKATs forhøjelse af indkomsten som minimum skal nedsættes med 1,7 mio. kr.
 Det fremgår af pkt. 25 i låneaftalen med G6, at G1s forpligtelser er begrænset til ejendommen. Det er kommanditselskabet, som juridisk er forpligtet i henhold til låneaftalen. Kommanditisterne hæfter alene begrænset i forhold til deres indskud, hvorimod komplementaren hæfter ubegrænset. G6 har ikke ydet nogen gældseftergivelse til kommanditselskabet eller de øvrige deltagere. Det skyldes, at G6 alene havde sikkerhed i ejendommen.
 SKAT har anskuet


text:
situationen på en lidt særegen måde, idet det er SKATs opfattelse, at den enkelte kommanditist har realiseret en gevinst på kommanditistens forholdsmæssige andel af restgælden til G6 ved salget af anparterne.
 Faktum i SKM2010.42.BR adskiller sig væsentligt fra faktum i omhandlede sag. I byretssagen erhvervede en direktør som lønincitament en post aktier i selskabet for 4 mio. kr. Erhvervelsen blev finansieret ved et lån på non-recourse vilkår, og långiver havde alene sikkerhed i aktierne. Direktøren afstod aktierne for 1 kr. og blev frigjort for gælden på ca. 4 mio. kr. Direktøren blev beskattet af en kursgevinst efter kursgevinstlovens § 6, jf. § 26, stk. 4. I omhandlede sag har SKAT beskattet kommanditisterne efter kursgevinstlovens § 23.
 Det er juridisk og definitorisk forkert, at kommanditisterne i G1 er blevet frigjort for gæld, som kommanditselskabet teknisk og juridisk hæfter for. Selv om der var en "hæftelse", er der netop kun tale om en "hæftelse" og ikke en direkte forpligtelse over for G6.
 En eventuel hæftelse for kommanditisterne kan sammenlignes med en simpel kaution, hvor kreditor først skal søge fyldestgørelse hos låntageren (G1), og først når kreditor har udtømt den mulighed, kan kreditor søge sig fyldestgjort hos kommanditisterne, dog kun hvis vedtægterne åbner mulighed herfor.
 G6 har været afskåret fra at kræve yderligere fra G1, og G6 har ikke kunnet gøre en hæftelse gældende over for kommanditisterne. Der et derfor ikke tale om, at kommanditisterne et blevet frigjort for gæld, hvorfor de ikke kan beskattes efter kursgevinstloven.
 Såfremt kommanditselskabet selvom det ikke havde nogen aktuel gæld til G6 havde adgang til at indkræve den teoretiske restgæld hos de enkelte kommanditister, og denne indbetaling fandt sted, ville kommanditselskabet herefter have et likvidt indestående på 30 mio. kr., som kunne udloddes skattefrit. Det skyldes, at kommanditselskabet i henhold til låneaftalen med G6 ikke skyldte G6 mere end det beløb, som G6 kunne få ved en tvangsrealisation af ejendommen.
 Et non-recourse lån er utvivlsomt en pengefordring. Når en långiver alene kan søge sig fyldestgjort i det pantsatte aktiv, frigøres investor ikke for en forpligtelse, idet investor netop ikke har en forpligtelse over for kreditor. Det er formentlig den tankegang, der ligger bag Landsskatterettens kendelse, som er gengivet i SKM2007.896.LSR.
 Da gælden er fuldt indfriet ved overdragelse af ejendommen, er der ikke nogen kursgevinst, der kan beskattes. Det forhold, at værdien af ejendommen er mindre end gælden, medfører ikke nødvendigvis, at kreditor har lidt et tab. Det skyldes, at kreditor kan udnytte sin stærkere likviditetsmæssige position til at afvente en gunstig prisudvikling. Kreditor har så at sige udnyttet sin ret til at ombytte et aktiv med et andet.
 G6 har ikke et ubetinget retskrav på betaling i penge, idet G6 skal acceptere betaling af sit tilgodehavende med ejendommen. G6s fordring er derfor ikke omfattet af kursgevinstloven.
 Det er i øvrigt i strid med EU-retten, at en gevinst på gæld i fremmed valuta, når en gevinst på gæld i danske kroner ikke er skattepligtig. Klageren har bedt EU om at opstarte et pilot-projekt omkring lovligheden af kursgevinstlovens §


text:
23. Klageren forstår ikke, at gældsgevinster på non-recourse lån i danske kroner altid er skattefri, når en tilsvarende gevinst på et non-recourse lån i euro er skattepligtig. Selv om European Commission i sit svar af 24. juli 2014 har tilkendegivet, at kursgevinstlovens § 23 ikke er i strid med EU-retten, fastholder klageren, at bestemmelsen er i strid med EU-retten.
 I USA vil en bank, som overtager en nødlidende ejendom, hvor lånet er ydet på non-recourse vilkår, opgøre anskaffelsessummen som den "overtagne gæld". Det udtrykkes således:
 "For non-recourse loans, there is no cancellation of debt income to be reported. That is because the lender cannot pursue the borrower for repayment of the debt, even if the fair market value of the property is less than was owed."
 Samtidig med, at G6 overtog ejendommen, nedskrev G6 sit tilgodehavende i G1. G6 var tvunget til at foretage en nedskrivning, da lånet er ydet på non-recourse vilkår. Før nedskrivningen havde G6 et tilgodehavende i G1 på 8,063,893 GBP inkl. renter. Overdragelsen af ejendommen er sket mellem uafhængige parter. Ejendommen havde da en handelsværdi på 4,326 mio. GBP. Klageren ved ikke, om denne handelsværdi er korrekt, idet vurderingen er indhentet af G6.
 G1 købte ejendommen i 1997 for 10,373 mio. GBP. Kommanditselskabet solgte ejendommen til G6 i 2010 mod at få sin gæld på 8,063 mio. GBP nulstillet. Spørgsmålet er herefter, om kommanditselskabet solgte ejendommen til 8,063 mio. GBP eller til 4,326 mio. GBP.
 SKAT har anset ejendommen for solgt til 4,326 mio. GBP, og har beskattet kommanditisterne af en gevinst på gæld i fremmed valuta.
 Skattemæssigt er det ikke korrekt at kvalificere forskellen mellem værdien af det aktiv, som G6 modtog og restgælden som et skattepligtigt tilskud, da G1 aldrig har været retligt forpligtet til at betale gælden.
 G6 har været en "stille selskabsdeltager" i G1, idet G6 har deltaget i erhvervsrisikoen.
 I TfS2000,418 udtalte Landsskatteretten, at når en gæld bliver indfriet med et aktiv, skal kurstabet på fordringen/gælden opgøres som kursværdien ved stiftelse contra kursværdien ved indfrielsen. Det synspunkt har Højesteret tiltrådt i SKM2013.699.HR. Værdien af det modtagne aktiv har ingen betydning. Da aftalen ikke er indgået mellem interesseforbundne parter, og da der ikke er tilsigtet en omgåelse af skattelovgivningen, kan debitor ikke tilskudsbeskattes, jf. TfS1998,199 HR.
 Såfremt Landsskatteretten kommer frem til, at klageren skal beskattes af en kursgevinst, skal kursgevinsten opgøres som forskellen mellem gældens værdi ved påtagelsen af gælden, og gældens værdi ved frigørelsen for gælden. Ved en likvidation af kommanditselskabet ville G6 alene have haft resthæftelsen at holde sig til.
 Klagerens resthæftelse udgjorde ved frigørelsen for gælden 3.052.977 kr. Gælden udgjorde 4.563.000 kr. Kursværdien af gælden udgjorde (1-(3.052.977 kr./4.563.000 kr.)) x 4.563.000 kr. = 1.511.000 kr.
 Klageren har efterfølgende bl.a. udtalt, at et lån på non-recourse vilkår er et "loss participation loan". Det vil sige, at kreditor påtager sig en del af tabsrisikoen, såfremt det belånte aktiv måtte falde i værdi. Kreditor påtager sig derved en del af tabsrisikoen, såfremt det belånte aktiv falder i værdi. Kreditor giver derved en


text:
debitor mulighed for tabsbegrænsning, idet debitor kan udligne gælden med det belånte aktiv, uagtet det belånte aktiv eventuelt værdimæssigt måtte være faldet til under restgælden. Det forhold, at det på forhånd er aftalt, at gælden kan indfries med andet end penge, indebærer ikke, at der kan opgøres en skattepligtig kursgevinst på gælden.
 Klageren har efterfølgende bl.a. udtalt, at gældsbortfald, der opstår som følge af, at debitor ikke overholder den aftalte tilbagebetalingsforpligtelse, er omfattet af kursgevinstlovens § 21, stk. 1. Gældsbortfald, der sker ved indfrielse i overensstemmelse med lånevilkårene, er ikke omfattet af kursgevinstloven.
 Nedskrivning af gæld på fordringer, der er værdiløse for kreditor, er altid skattefri for debitor. Det kan ikke antages, at det har været lovgivers hensigt, at nedskrivning af værdiløse fordringer alene skulle være skattefri for debitor, hvis gælden er i danske kroner.
 Kursgevinstlovens §§ 21 og 22 er udtømmende for de typer af gevinster på gæld, der kan beskattes. Kursgevinster på non-recourse lån er ikke nævnt. Sådanne kursgevinster kan derfor ikke beskattes, jf. også SKM2011.858.SR. SKM2010.42.BR vedrører gældsgevinster efter kursgevinstlovens § 6.
 Det kan ikke antages, at det har været lovgivers hensigt, at gevinst på gæld i fremmed valuta skal behandles anderledes end gevinst på gæld i danske kroner.
 Hvis en kommanditist har indbetalt hele sin resthæftelse, er der ikke grundlag for at beskatte kommanditisten af en gældseftergivelse.
 I SKM2007.896.LSR fandt Landsskatteretten, at en gældseftergivelse vedrørende et lån ydet på non-recourse vilkår var skattefri for et selskab. En gældseftergivelse på et non-recourse lån i fremmed valuta er derfor ikke skattepligtig for en person efter kursgevinstlovens § 23.
 Det fremgår af kursgevinstlovens § 20, at gevinst på gæld for personer medregnes ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst efter reglerne i kursgevinstlovens §§ 21-23.
 Landsskatteretten lægger for sagens afgørelse til grund, at der mellem klageren og SKAT er enighed om, at G6s tilgodehavende inkl. tilskrevne ikke betalte renter udgjorde 8,063,893 GBP, og at G6 til fuld og endelig betaling af sit tilgodehavende fik ejendommen, som havde en værdi på 4,326,000 GBP. Restgælden på 3,737,893 GBP faldt bort.
 Landsskatteretten lægger endvidere til grund, at bortfaldet af gælden ved kreditors erhvervelse af ejendommen er i overensstemmelse med låneaftalens vilkår. Landsskatteretten lægger endvidere til grund, at der er enighed om, at gælden ikke fandt bort, fordi G6 eftergav kommanditselskabet/kommanditisterne gælden (gældseftergivelse).
 Det lån, som G6 har ydet til kommanditselskabet til anskaffelse af den pågældende ejendom, var ydet på non-recourse vilkår, hvilket bl.a. indebar, at G6 alene kunne holde sig til ejendommen, og at kommanditisterne ikke hæftede personligt over for G6 for det beløb, hvormed restgælden på det optagne lån oversteg ejendommens værdi.
 Da G6 som følge af vilkårene i låneaftalen ikke havde krav på mere end ejendommen, var fordringens værdi for G6 på tidspunktet for salget af ejendommene lig med ejendommens værdi. Overtagelse af ejendommen indebar derfor ikke, at gælden blev nedskevet til et lavere beløb end fordringens værdi for kreditor (G6) og heller ikke denne betingelse i kursgevinstlovens § 23, jf. § 21, er derfor opfyldt.
 Herefter, og da det ikke


text:
udgør nogen hjemmel til at foretage beskatning, at klageren i årene 1997-2009 har afskrevet på det fulde lånebeløb og fratrukket sin forholdsmæssige andel af renterne af dette beløb, stemmer vi for at tage klagerens påstand til følge.
 Retsformanden udtaler, at det er ubestridt, at G6 i 1997 lånte kommanditselskabet 7,800,000 GBP, og at kommanditselskabet har forrentet og afdraget lånet i overensstemmelse med låneaftalen. Klageren har siden 1997 fratrukket sin forholdsmæssige andel af renteudgifterne ved sin indkomstopgørelse. Fradrag for renteudgifter er betinget af, at gælden påhviler vedkommende som en reel retlig forpligtelse til at betale ydelsen. SKAT har ikke anfægtet låneaftalen, herunder at kommanditselskabet og dermed kommanditisterne påtog sig en forpligtelse til at forrente og afdrage gælden. Ved salget af ejendommen faldt restgælden, som SKAT har opgjort til 4,111,682 GBP, bort.
 Det fremgår af ordlyden af kursgevinstlovens § 23, at gevinst på gæld i fremmed valuta skal medregnes ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst i det omfang, at gevinsten ikke er omfattet af overkursreglen i kursgevinstlovens § 22. Der er ikke i kursgevinstlovens § 23 en henvisning til kursgevinstlovens § 21. Kursgevinstlovens § 23 går forud for beskatning efter kursgevinstlovens § 21. Denne forståelse af lovbestemmelsen stemmer overens med bestemmelsens ordlyd og understøttes af bestemmelsens forarbejder. Retsmedlemmet stemmer derfor for at stadfæste SKATs afgørelse.
 Retten træffer afgørelse i overensstemmelse med stemmeflertallet, og retten nedsætter SKATs forhøjelse af klagerens indkomst til 0 kr.
 Af afsnit 14.1 i overdragelsesaftalen mellem G1 og G6 fremgår følgende:
 “14. SATISFACTION AND RELEASE FROM CHARGE
 14.1 The Buyer hereby agrees that the transfer of the Property to it is in full and final settlement and satisfaction of all monies debts and liabilities whether of principal or interest owed by the Seller to the Buyer (whether present or future and whether actual or contingent) pursuant to the Charge any other security documents entered into between the Seller and the Buyer securing such debts and liabilities."
 Ved brev af 15. december 2016 anmodede advokat SN på vegne af en medkommanditist til A SKAT om oplysninger til brug for frivillig indbetaling af et eventuelt skattetilsvar i det omfang, domstolene måtte omgøre Landsskatterettens kendelse.
 SKAT meddelte ved mail af 19. december 2016, at der efter Landsskatterettens kendelser ikke eksisterede noget skattekrav mod de pågældende kommanditister, hvorfor SKAT, der som forvaltningsmyndighed skal indrette sig efter afgørelserne, ikke kunne modtage en frivillig indbetaling.
 A har forklaret blandt andet, at han er uddannet cand.scient. i EDB.
 Han indbetalte ved tegningen af anparterne omkring 600.000 kr. til kommanditselskabet. Efterfølgende indbetalte han 1,2 mio. kr. som en ekstrabetaling. I forbindelse med lukningen af kommanditselskabets indbetalte han 100.000 kr. I alt har han således betalt ca. 2 mio. kr. til kommanditselskabet. Han har løbende fået fradrag for renteudgiften til lånet, men han er også blevet beskattet af indtægterne. Han har ikke opgjort, om han har tabt på sin investering i anparterne. Han tror, at han har tabt.
 Han investerede i anparterne, fordi det virkede som om, der kunne komme noget ud af det. Han vidste, at det


text:
gik godt på det engelske marked. Investeringen var ikke motiveret af skattemæssige fordele. Han havde ikke så godt et kendskab til de skattemæssige konsekvenser, at han kunne beregne en eventuel skattefordel. Der var en begrænset risiko på grund af non-recourse vilkåret, hvilket han lagde vægt på. Det begrænsede personlige ansvar betød rigtig meget for ham.
 I begyndelsen gik det meget godt, men så kom finanskrisen. Det betød, at lejeren af ejendommen ikke kunne betale huslejen. Ydelserne på lånet hos G6 blev derfor heller ikke betalt. I januar 2009 gik lejeren konkurs. Både G6 og kommanditisterne forsøgte at finde en ny lejer. Det blev også overvejet at købe ejendommen. Det endte med, at G6 tog ejendommen til brugeligt pant og senere købte ejendommen. Prisen for ejendommen blev fastsat på baggrund af to vurderingsrapporter indhentet af G6. Vurderingsrapporterne kom frem til to forskellige, noget lavere beløb end den endelige salgspris. Kommanditisterne drøftede salgsprisen og talte om, at det var bedre med et lavere beløb, da det ville give en mindre skattebetaling for dem. Han husker ikke, hvorfor det var en fordel, at salgsprisen var lavere. Det var mest bestyrelsen og administrator, der var involveret i drøftelserne. Kommanditselskabet lukkede solvent.
 I 2010 havde han et realkreditlån og nogle konti med mulighed for overtræk. Han havde ikke overtræk på disse konti og havde derfor ingen usikret gæld. Han mener, at hans resthæftelse på lånet forud for lukningen af kommanditselskabet var lidt lavere end 3.141.866 kr. Formentlig 90.000 kr. lavere.
 Efter modtagelsen af sin årsopgørelse for 2010 indbetalte han 1.311.888 kr. til SKAT. Efterfølgende fik han udbetalt 1.427.165 kr. fra SKAT. Da skattesagen fortsatte, forsøgte han at foretage en indbetaling til SKAT for at undgå en eventuel rentetilskrivning, hvis han endte med at tabe sagen. Han var med i den gruppe af kommanditister, der var repræsenteret af SL, og havde den opfattelse, at SLs henvendelse af 15. december 2016 til SKAT også omfattede ham. Han modtog også SKATs svar dateret den 19. december 2016. Han forsøgte at foretage en indbetaling til SKAT to gange via SKATs hjemmeside, men det lykkedes ikke.
 Han har aldrig personligt haft kontakt til G6, der ikke ham bekendt har undersøgt hans personlige økonomi. Han mener ikke, at G6 har eftergivet gæld til ham.
 4.1 Skatteministeriets hovedsynspunkter om kursgevinstbeskatning
 Når en debitor tilbagebetaler et mindre beløb, end han oprindeligt har lånt, får han en gevinst - både i menneskepenge og i kursgevinstlovens forstand.
 Det er med andre ord udtryk for en gevinst på gæld, når en person låner 1 mio., men kan nøjes med at betale 900.000,- tilbage. I det tilfælde har personen opnået en gevinst på 100.000,- på sin gæld.
 A har opnået en tilsvarende gevinst, da G1 afstod sin ejendom til G6 og derved blev frigjort fra sin betydeligt større gældsforpligtelse til forsikringsselskabet.
 Ved afståelsen blev A frigjort for sin ideelle andel af kommanditselskabets gæld (11,1 %) i fremmed valuta (britiske pund) for et beløb svarende til As ideelle andel af kommanditselskabets ejendom, selvom gældens værdi oversteg ejendommens værdi


text:
med kr. 4.568.166,-. Frigørelsen for differencebeløbet skyldtes, at låneaftalen mellem kommanditselskabet og G6 indeholdt et non recourse-vilkår, dvs. et vilkår om, at lånet var uden personlig hæftelse, og at G6 kun kunne søge sig fyldestgjort i den hotelejendom, som lånet finansierede købet af.
 I UfR 2020.202 H har Højesteret fastslået, at en sådan kursgevinst er skattepligtig i medfør af kursgevinstlovens § 23.
 Som fremhævet i Højesterets præmisser fremgår det af forarbejderne til kursgevinstlovens § 1, stk. 1, nr. 2, at reglerne i kursgevinstloven som udgangspunkt gælder for alle pengefordringer uanset deres art, og at det afgørende alene er, om der foreligger et retligt krav på betaling i form af penge, ligesom det understreges i forarbejderne, at reglerne gælder for alle kursgevinster og kurstab på fordringer og gæld, og at den skattemæssige behandling af gevinsten eller tabet ikke er afhængig af årsagen til gevinsten eller tabet.
 A er derfor skattepligtig af den gevinst, han fik ved G1s afståelse af sin ejendom og frigørelse af sin gæld til G6.
 De synspunkter, som A har påberåbt sig til støtte for, at nærværende sag skal falde anderledes ud end den ellers helt tilsvarende sag, der er bedømt af Højesteret, er uholdbare.
 4.2 Overordnet om beskatningen af kommanditselskaber og kommanditister
 Et kommanditselskab er ikke et selvstændigt skattesubjekt. Beskatningen af kommanditselskabets indtægter sker derfor hos selskabsdeltagerne (kommanditisterne), der også har fradrags- og afskrivningsret efter skattelovgivningens almindelige regler for/på kommanditselskabets udgifter og aktiver, jf. f.eks. UfR 1999.868 H.
 4.3 A har fået en gevinst omfattet af kursgevinstloven
 Som anført i afsnit 4.1 ovenfor har A siden sin tegning af kommanditanparterne i 1997 fratrukket (hele) sin forholdsmæssige andel af renteudgifterne på G1s lån hos G6 [...].
 En sådan fradragsret forudsætter, at der foreligger en reel hæftelse for hele den ideelle andel af lånet. Hvis hæftelsen for lånet havde været begrænset, havde A alene været berettiget til at fradrage renterne af den del, som han hæftede for.
 Statsskattelovens § 6, stk. 1, litra e, hjemler således fradrag for renter af gæld i det omfang, debitor hæfter for gælden. Når A har fradraget renterne af hele sin ideelle andel af gældsforpligtelsen, har han dermed også tilkendegivet, at han hæfter for hele denne andel, hvilket han da også har erkendt [...].
 Det følger udtrykkeligt af kursgevinstlovens dagældende § 26, stk. 2, 1. pkt., at gevinst eller tab på gæld opgøres som forskellen mellem gældens værdi ved påtagelsen og gældens værdi ved frigørelsen eller indfrielsen.
 Bestemmelsen er udtryk for, at debitor opnår en gevinst på sin gæld, hvis han (når bortses fra renterne) skal betale mindre tilbage, end han i sin tid lånte af kreditor, og at debitor omvendt lider et tab, hvis han skal betale mere tilbage til kreditor, end han i sin tid lånte af kreditor.
 Hvis gældens værdi på lånetidspunktet er pari (100), og gældens værdi på indfrielsestidspunktet er 110, har debitor et kurstab på 10. Hvis gældens værdi på lånetidspunktet er pari, og gældens værdi på indfrielsestidspunktet er 92,5, har debitor en kursgevinst på 7,5. Det gælder, uanset


text:
om der på frigørelsestidspunktet består en forpligtelse til at betale mere end 92,5, idet debitor jo har opnået en gevinst på de 7,5.
 Kreditor har omvendt i de to situationer henholdsvis en kursgevinst på 10 og et kurstab på 7,5.
 Det fremgår af kursgevinstlovens § 1, stk. 1, nr. 2, at loven omfatter gevinst og tab ved frigørelse for gæld.
 Ordlyden giver ingen holdepunkter for, at en frigørelse, der følger af et lånevilkår - som f.eks. en hæftelsesbegrænsning som et non recourse-vilkår eller den, der gælder for en kommanditist i et kommanditselskab - ikke er omfattet af loven.
 Det fremgår udtrykkeligt af kursgevinstlovens forarbejder (L 194 af 13. marts 1997 til kursgevinstloven, de specielle bemærkninger til § 1, at reglerne i kursgevinstloven gælder for alle kursgevinster og kurstab på fordringer og gæld.
 Af forarbejderne fremgår nærmere følgende:
 "Reglerne gælder for alle kursgevinster og kurstab på fordringer og gæld. Gevinster og tab omfatter ikke alene stigninger og fald i børskursen, der følger af ændrede renteforhold. Værdisvingninger, der følger af andre forhold som f.eks. indeksregulering eller valutakursændringer, omfattes også af reglerne. Tab som følge af skyldnerens manglende betalingsevne og utilstrækkelig sikkerhed ved pant eller kaution er ligeledes omfattet." (kursiveringen af ordet "alle" foretaget i originalteksten)
 Kursiveringen af ordet "alle" i forarbejderne understreger, at loven omfatter alle kursgevinster og kurstab.
 Det fremgår videre udtrykkeligt af forarbejderne (samme sted, M16), at
 "... den skattemæssige behandling af gevinsten eller tabet ikke er afhængig af årsagen til gevinsten eller tabet."
 Det fremgår dermed klart af forarbejderne, at kursgevins- tog kurstabsbegrebet omfatter enhver værdisvingning uden hensyntagen til dens årsag, jf. også UfR 2020.202 H.
 Den omstændighed, at kursgevinsten beror på, at debitor - f.eks. som følge af en hæftelsesbegrænsning - alene er forpligtet til at betale et mindre beløb end det beløb, han i sin tid fik udbetalt som lån fra kreditor, er med andre ord uden betydning for, at der foreligger en kursgevinst.
 A fik dermed en gevinst omfattet af kursgevinstloven, da G1 blev frigjort fra sin gæld til G6 ved afståelse af kommanditselskabets ejendom til forsikringsselskabet. Det er ubestridt, at gevinsten - i hvert fald i det omfang, der foreligger en gevinst efter kursgevinstloven - kan opgøres til kr. kr. 4.568.166 som anført i Skatteministeriets påstand.
 4.4 Kursgevinsten er skattepligtig efter kursgevinstloven
 Efter kursgevinstlovens dagældende § 23, 1. pkt., skal gevinst og tab på gæld i fremmed valuta (som kommanditselskabets GBP-lån hos G6) medregnes i det omfang, gevinsten eller tabet ikke er omfattet af § 22.
 Kursgevinstlovens § 23 (samt dens forgænger i 1985-kursgevinstlovens § 6) omfatter efter sin ordlyd og forarbejderne - i overensstemmelse med kursgevinstlovens generelle anvendelsesområde - alle kursgevinster og kurstab på gæld i fremmed valuta, jf. også afsnit 4.5.3 nedenfor.
 A er derfor skattepligtig af sin kursgevinst på lånet i britiske pund på kr. 4.568.166,-, jf. kursgevinstlovens § 23.
 4.5 Imødegåelse af As synspunkter om kursgevinstbeskatning
 4.5.1 Synspunktet om, at der foreligger en gældseftergivelse
 A har - i strid med sin tidligere opfattelse [...] - gjort gældende, at han ikke er


text:
skattepligtig, fordi der foreligger en skattefri gældseftergivelse - først med henvisning til kursgevinstlovens § 21 [...] og sidenhen også med henvisning til kursgevinstlovens § 24 [...].
 Som A oprindelig selv påpegede [...], har "G6 [...] ikke ydet nogen gældseftergivelse til kommanditselskabet eller de øvrige deltagere", idet selskabet alene kunne søge sig fyldestgjort i ejendommen, som forsikringsselskabet fik i forbindelse med kommanditselskabets frigørelse for gælden.
 As nye synspunkt er baseret på den grundlæggende urigtige opfattelse, at der ikke er nogen forskel på, om man anvender ordene "gældseftergivelse" eller "gældsnedsættelse" [...] . Kursgevinstlovens §§ 21 og 24 angiver retsvirkningerne for debitor af bl.a. den omstændighed, at en kreditor giver afkald sin ret til betaling i medfør af en fordring (at gælden eftergives), men ikke den blotte omstændighed, at gælden nedsættes. Når denne grundlæggende sondring prisgives, fører det til forkerte resultater.
 4.5.1.1 A har ikke bevist, at der foreligger en singulær eller samlet gældseftergivelse
 En gældseftergivelse beror på en aftale i form af en singulær eftergivelse eller en samlet ordning, evt. ved inddragelse af domstolene. Denne aftale indgås på et tidspunkt, som selvsagt er senere end tidspunktet for låneaftalen, og er udtryk for, at der ved frigørelsen sker en fravigelse af låneaftalens vilkår.
 En frigørelse, der skyldes et non recourse-vilkår, som har været et oprindeligt aftalevilkår i låneaftalen, er en frigørelse i overensstemmelse med låneaftalens vilkår. Der er dermed ikke tale om en gældseftergivelse. I en sådan situation er der ikke nogen gæld at eftergive.
 Det forhold, at gældens værdi oversteg overdragelsessummen for ejendommen, og at kommanditselskabet ikke hæftede med andet end ejendommens værdi over for G6, fører således ikke til, at der foreligger en gældseftergivelse jf. også SKM2010.42.BR.
 Der skal være et konkret grundlag for, at en nedskrivning af en gældsforpligtelse kan anses for at være en eftergivelse, jf. UfR 2002.955 H. Et sådant konkret grundlag foreligger ikke.
 Særligt for så vidt angår As påberåbelse af kursgevinstlovens § 24 bemærkes, at vurderingen af, om der foreligger en samlet ordning skal foretages på baggrund af As forhold, jf. UfR 1999.868 H nævnt i afsnit 4.1 ovenfor. På trods heraf har A intet fremlagt om sin personlige økonomi. Han har dermed ikke bevist, at der skulle være indgået en samlet ordning om hans usikrede gæld.
 4.5.1.2 Kursgevinstlovens § 23 har forrang for § 21
 Kursgevinstlovens § 23 har forrang i forhold til kursgevinstlovens § 21. Kursgevinlovens § 23 omfatter enhver kursgevinst i fremmed valuta, herunder også kursgevinster opnået ved singulære gældseftergivelser, hvor gælden ikke nedskrives til et lavere beløb end fordringens værdi for kreditor.
 Eftersom As frigørelse fra sin ideelle andel af gælden til G6 er omfattet af kursgevinstlovens § 23, som en skattepligtig kursgevinst på gæld i fremmed valuta, jf. afsnit 4.4 ovenfor, er det uden betydning, om frigørelsen tillige anses for at være en singulær gældseftergivelse, herunder som en eftergivelse der ikke blev nedskrevet til et lavere beløb end fordringens værdi for kreditor.
 I kursgevinstlovens § 23, 1. pkt., er det bestemt, at gevinst og tab på gæld i fremmed valuta skal


text:
medregnes i det omfang, gevinsten eller tabet ikke er omfattet af § 22 eller § 24 A. Desuden er der indsat en bagatelgrænse i kursgevinstlovens § 23, 2. pkt.
 Som fremhævet i Landsskatterettens retsformands dissens [...] indeholder kursgevinstlovens § 23 derimod ikke nogen henvisning til kursgevinstlovens § 21. Som følge heraf er der ikke grundlag for at antage, at kursgevinster, som efter kursgevinstlovens § 20, jf. § 21, ikke skal medregnes ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst, ikke skal medregnes i medfør af kursgevinstlovens § 20, jf. § 23.
 Kursgevinstlovens § 21, stk. 1, og § 23 udgør hver især en hjemmel til at beskatte særlige kursgevinster, og der er ikke grundlag for at anse kursgevinstlovens § 21 som en bestemmelse om skattefrihed for visse kursgevinster. Kursgevinstslovens § 21 er ikke en undtagelsesbestemmelse i forhold til kursgevinstlovens § 23.
 At kursgevinstlovens § 21 ikke har karakter af en undtagelsesbestemmelse til kursgevinstlovens § 23 understøttes - ud over af kursgevinstlovens systematik - også af formålet med kursgevinstlovens § 23.
 Formålet med bestemmelsen var således at indføre en generel regel om, at ikke-erhvervsdrivende skulle medregne gevinster og tab på gæld i fremmed valuta ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst, fordi Optionsudvalget havde påvist, at ikke-erhvervsdrivende fysiske personer efter de hidtidigt gældende regler kunne foretage risikofri skattetænkning med gæld i udenlandsk valuta, jf. nærmere udvalgets betænkning, nr. 1139/1988, særligt s. 202 og 209.
 4.5.3 Synspunktet om, at kursgevinstlovens § 23 ikke omfatter alle kursgevinster
 I modsætning til, hvad der fremgår af As processkrifter, omhandler kursgevinstlovens § 23 alene spørgsmålet om, hvorvidt tab eller gevinst skal medregnes ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst. Bestemmelsen regulerer derimod ikke, hvorvidt der foreligger et tab eller en gevinst omfattet af kursgevinstloven.
 Hverken ordlyden af eller forarbejderne til kursgevinstlovens § 23 (eller dens forgænger i 1985-lovens § 6) giver holdepunkter for, at kursgevinstlovens § 23 i modsætning til kursgevinstlovens generelle anvendelsesområde alene skulle omfatte valutakursændringer [...] eller valutaog børskursændringer [...]. Tværtimod.
 Af 1997-kursgevinstlovens § 23, 1. pkt., fremgår det blot, at
 "Gevinst og tab på gæld i fremmed valuta medregnes i det omfang, gevinsten eller tabet ikke er omfattet af § 22 [om knæklån]" (min tilføjelse)
 I forarbejderne til 1997-lovens § 23 (L 194 af 13. marts 1997, de specielle bemærkninger til § 23) er der - ud over en bemærkning om, at bestemmelsen svarer til 1985-lovens § 6 - henvist til lovforslagets bemærkninger til 1997-lovens § 16. Heraf fremgår bl.a. følgende:
 I forarbejderne til 1985-lovens § 6 (L 19 af 2. oktober 1985, de specielle bemærkninger til § 6) fremgår, at bestemmelsen omfatter "alle kurssvingninger". Der er ingen holdepunkter for, at "alle" ikke skulle betyde "alle" - heller ikke deri, at det videre fremgår af forarbejderne, at både gevinst og tab som følge af såvel valutakurssvingninger som børskurssvingninger indgår i beregningsgrundlaget.
 A har da også selv anført [...] , at
 "Dette [at den nedskrevne værdi svarer til fordringens værdi for kreditor] er ikke en betingelse i medfør af kursgevinstlovens § 23, der efter sit indhold vedrører enhver


text:
gevinst og tab." (min understregning)
 Skatteministeriet er enig heri. As seneste synspunkt om, at kursgevinstlovens § 23 alene skulle omfatte valutakursændringer, er derimod ikke korrekt.
 4.5.4 Synspunktet om en retsforpligtende administrativ praksis
 Det påhviler den, der hævder eksistensen af retsforpligtende administrativ praksis, at dokumentere den pågældende praksis, jf. eksempelvis UfR 2014.378 H.
 Det skal bevises, at den påberåbte praksis er entydig, uden forbehold og ikke i klar modstrid med højere retskilder. Der stilles i den forbindelse strenge krav til beviset for, at en fast og bindende praksis har været gældende, jf. også UfR 2017.2960 H (og tilsvarende den sambehandlede UfR 2017.2979 H).
 A har ikke bevist, at der består nogen retsforpligtende administrativ praksis, der har betydning for udfaldet af nærværende sag.
 I sit svarskrift [...] hævdede A, at den faste praksis skulle fremgå af afgørelser omtalt i Landsskatterettens afgørelse [...] samt en række yderligere afgørelser, der ville blive fremhævet under den fremtidige skriftveksling. Samtidig varslede A vidneførsel om spørgsmålet.
 Afgørelserne i Landsskatterettens afgørelse [...] viser ikke nogen fast praksis, og hverken de yderligere afgørelser eller vidneførslen er blevet til noget (og vidneførslen med særligt god grund, dels fordi praksis ikke kan/skal bevises ved vidneførsel, dels fordi det varslede vidne var afgået ved døden).
 I sit seneste processkrift [...] har A også alene henvist til Den juridiske vejledning. A erkendte imidlertid allerede i sin duplik [...], at "Det i ligningsvejledningen anførte tager ikke stilling til den situation, hvor kommanditselskabet har optaget et lån på non-recourse vilkår".
 Skatteministeriet er enig med A i, at det anførte i Den juridiske vejledning ikke tager stilling til den foreliggende situation. Derfor har A (også efter sit eget udsagn) ikke godtgjort eksistensen af en retsforpligtende administrativ praksis, der har betydning for nærværende sags udfald. Forudsætningen for, at der kan støttes ret på en administrativ praksis, er, at den konkrete situation er omfattet af den påviste praksis, jf. UfR 2009.1436 H, U 2010.780 H og UfR 2014.131 H.
 As tidligere henvisning til SKM2007.896.LSR [...] godtgør heller ikke, at der foreligger en administrativ praksis, jf. SKM2007.780.LSR, der efterfølgende blev til trådt af domstolene, jf. SKM2010.42.BR, hvorfor der under alle omstændigheder ikke er grundlag for at anse SKM2007.896.LSR for praksisskabende.
 Selv hvis det antages, at der skulle foreligge en administrativ praksis, der afskar beskatning, ville en sådan praksis være i åbenbar modstrid med loven, jf. UfR 2020.202 H, og A ville derfor ikke kunne støtte ret herpå, jf. UfR 2006.3273 H, UfR 2015.3383 H og UfR 2017.1474 H.
 4.5.5. Synspunktet om, at ejendomsavancebeskatningsloven skulle finde anvendelse
 Det er ikke noget grundlag for As synspunkt om, at ejendomsavancebeskatningsloven skulle finde anvendelse på den gevinst, som A opnåede ved, at G1 blev frigjort fra gælden til G6 [...]. Gevinst ved frigørelse fra gæld er en kursgevinst omfattet af kursgevinstloven og ikke en gevinst opnået ved handel med fast ejendom.
 Det regelsammenstød, som A hævder skulle foreligge, er baseret på en urigtig forståelse af, hvad der gøres til genstand for beskatning efter ejendomsavancebeskatningsloven og kursgevinstloven. A har da også tidligere hævdet, at


text:
"Beskatningen af A efter Skatteministeriets påstand kan alene ske efter kursgevinstloven" [...]. Om der foreligger en gevinst eller et tab ved afståelsen af ejendommen, har ingen betydning for, om A har fået en skattepligtig kursgevinst efter kursgevinstloven.
 4.5.6 Synspunktet om, at resthæftelsen udgør den maksimale beskatning
 Uden nogen egentlig begrundelse hævder A, at han ikke kan beskattes ud over sin resthæftelse [...]. Det er uklart, hvilken gevinst i danske kroner A mener at have haft på sin resthæftelse. Under alle omstændigheder angår nærværende sag ikke beskatning af en kursgevinst på resthæftelse, men den gevinst A fik, da G1 blev frigjort fra sin gæld til G6. Størrelsen på denne gevinst er uafhængig af den resthæftelse, som A havde over for G1.
 Det fremgår også af Højesterets dom i prøvesagen, at det afgørende er, hvad der hæftes for, og ikke hvad der hæftes med. A hæftede for hele sin ideelle andel af lånet til G6 og fratrak de fulde rentebeløb [...]. Der er derfor ikke noget grundlag for at lade resthæftelsens størrelse være afgørende for, i hvilket omfang A skal beskattes, jf. også As tidligere udsagn [...] "Det er derfor irrelevant, om en kommanditist har indbetalt hele sin hæftelse eller ej" .
 A har desuden ikke påvist noget behov for at hjemvise sagen til fornyet behandling hos skatteforvaltningen med henblik på opgørelsen af hans resthæftelse, som han har nedlagt subsidiær påstand om. En hjemvisning forudsætter, at en fornyet administrativ behandling af sagen er påkrævet, hvilket ikke er tilfældet - dels fordi resthæftelsen allerede er opgjort til kr. 3.141.866 [...], dels fordi en opgørelse af resthæftelsen under alle omstændigheder ikke kan nødvendiggøre en hjemvisning af sagen.
 4.6 Synspunktet om fritagelse for rentebetaling grundet fordringshavermora
 Der er ikke grundlag for i strid med kildeskattelovens § 61 at dømme Skatteministeriet til at anerkende, at A ikke skal betale renter af den restskat, der opstår, hvis Skatteministeriet får medhold i sin påstand om forhøjelse af As indkomst [...].
 Da Landsskatteretten i sin afgørelse af 31. august 2015 [...] fandt, at A ikke skulle beskattes af sin kursgevinst opnået som følge af non recourse-vilkåret bortfaldt forhøjelsen af hans indkomst. Skatteforvaltningen har derfor ikke en fordring på A, før retten måtte omgøre Landsskatterettens afgørelse.
 Allerede fordi skatteforvaltningen aktuelt ikke har nogen fordring på A i anledning af, at han blev frigjort for sin ideelle andel af G1s gæld til G6, kan der heller ikke foreligge fordringshavermora.
 Det bestrides desuden som udokumenteret, at A har forsøgt at betale skatten og fået denne returneret. Mailen af 19. december 2016 fra SKAT til advokat SN [...] er et svar på en række individuelle henvendelser, som advokaten sendte på vegne af sine klienter [...]. Ifølge Skattestyrelsen er der ikke kommet en sådan henvendelse fra A eller hans advokat.
 As pligt til at betale renter følger direkte af loven, og Skatteministeriet skal derfor frifindes.
 A har i sit påstandsdokument anført følgende, idet fodnoter og punktopstilling ikke er medtaget:
 B. HOVEDANBRINGENDER:
 Som A har påpeget i en årrække, er der væsentlige faktuelle forskelle på


text:
nærværende sag og X-sagen for Højesteret, og der er endvidere betydelige anbringender, som ikke blev gjort gældende for Højesteret og som allerede af den grund heller ikke er prøvet af Højesteret. Disse resterende, betydelige anbringender, vil Retten i Y2-By skulle tage stilling til.
 De hovedanbringender, som Retten i Y2-By vil skulle tage stilling til, kan opstilles i prioriteret orden. Ingen af de nedenstående hovedanbringender er prøvet af Højesteret.
 Det gøres principalt gældende, at kursgevinstlovens § 24 skal finde anvendelse på sagen, idet kreditor med debitor har indgået en samlet ordning om bortfald eller nedsættelse af kreditors usikrede gæld til den værdi, som fordringen havde for kreditor. Nedsættelsen er således skattefri. Nedsættelsen/eftergivelsen er udtrykkeligt anført af långiver i aftalen [...], hvor kreditor overtager pantet og afstår restgælden, jf. punkt 14.1 i aftalen. Kursgevinstlovens § 24 har forrang frem for kursgevinstlovens § 23.
 Subsidiært gøres det gældende, at kursgevinstlovens § 21 finder anvendelse.
 Mere subsidiært gøres det gældende, at kursgevinstlovens § 23 kun er anvendelig for valutakurssvingningen af gælden.
 Mere subsidiært gøres det gældende, at gældende praksis i ligningsvejledningen skal følges.
 Skulle retten komme frem til, at ingen af ovenstående anbringender skulle kunne nyde fremme, og at gældsgevinsten således ikke er skattefri, gøres det gældende, at selvom gevinsten måtte være omfattet af kursgevinstloven, er gevinsten tillige omfattet af ejendomsavancebeskatningsloven, og at der i regelsammenstødet skal ske beskatning i henhold til ejendomsavancebeskatningsloven.
 Det gøres endvidere gældende, at det alene er As resthæftelse over for kommanditselskabet, som han er frigjort for, og ikke en forholdsmæssig andel af kommanditselskabets resthæftelse over for kreditor, hvilken resthæftelse A aldrig var retligt forpligtet til at betale.
 Påstand nr. 2 er nedlagt med formål at beskytte A, skulle han tabe sagen, mod at betale renter af den skat, som A ikke har haft mulighed for at betale (for at undgå renter), fordi Landsskatterettens afgørelse går ud på, at A ikke er skattepligtig. A Sammen med øvrige kommanditister gennem deres advokat på højesteretssagen således forespurgt herom og fået negativt svar fra SKAT.
 C. UDDYBENDE ANBRINGENDER TIL STØTTE FOR FRIFINDELSESPÅSTANDEN:
 C.1 Principalt: kreditor har udtrykkeligt eftergivet gælden - kursgevinstlovens § 24 medfører skattefrihed:
 Højesteret lagde i X-sagen til grund, at der var en reel hæftelse for ØO for hele lånebeløbet. A gør gældende, at højesteretsdommen skal forstås således, at non-recourse vilkåret ikke ændrer på den skattemæssige behandling af gældseftergivelsen.
 I nærværende sag er der imidlertid, til forskel fra X-sagen, sket udtrykkelig gældseftergivelse. Af overdragelsesaftalen ( "Contract for Transfer" )[...] hvorved G1 overdrog det pantsatte aktiv, ejendommen, til långiver, G6, fremgår af punkt 14 følgende (min understregning):
 Til forskel fra højesteretsdommen er der således i vores sag udtrykkeligt sket gældseftergivelse. På dette punkt adskiller højesteretsdommen sig afgørende fra vores sag.
 Det betyder, at gældsnedskrivningen efter sin art er omfattet af kursgevinstlovens § 24, og bestemmelsen derfor kan anvendes, hvis mere end 50 % af den usikrede gæld er omfattet, hvilket er tilfældet.
 I Skatteministeriets juridiske vejledning afsnit C.B.1.5 fremgår, at der er tale om en samlet ordning, hvis mere end 50 %


text:
af den usikrede gæld er omfattet - og småkrav holdes udenfor.
 Skatteministeriet skriver således i vejledningen:
 "Af Skatteministeriets kommentar til Højesterets afgørelse fremgår det, at praksis om, at en gældseftergivelse som udgangspunkt mindst skal omfatte halvdelen af den usikrede gæld, samt at kun usikrede småkrav udeholdes, stadig gælder. Se SKM2001.179.DEP."
 I nærværende sag er 100 % af den usikrede gæld omfattet af ordningen.
 Kursgevinstlovens § 24 statuerer skattefrihed for A, hvis den nedskrevne fordring var nul kroner værd for kreditor, hvilket er tilfældet.
 Der henvises til den kommenterede kursgevinstlov, hvor det anføres at i hvert fald § 24 har forrang frem for § 23, måske fordi der ikke er henvist til § 24 i § 20. I Skattestyrelsens juridiske vejledning (ligningsvejledning) afsnit C.B.1.4.3.7, der omhandler "Gevinst og tab på gæld i fremmed valuta", står der bl.a.:
 "Gevinst på gæld opnået som følge af en tvangsakkord, frivillig akkord mv. omfattet af KGL § 24 er ikke skattepligtig."
 As gevinst på gælden er således skattefri.
 C.2 Subsidiært: kursgevinstlovens § 21 medfører skattefrihed:
 Måtte retten komme frem til, at gældseftergivelsen, jf. punkt 14 [...], ikke er udtryk for en samlet ordning omfattet af kursgevinstlovens § 24, vil der i stedet være tale om en singulær ordning omfattet af kursgevinstlovens § 21. Det medfører også skattefrihed.
 Det gøres gældende, at kursgevinstlovens § 21 (og også § 24) har forrang frem for kursgevinstlovens § 23, allerede fordi det ikke giver mening at behandle singulær gældseftergivelse forskelligt fra en samlet ordning for mere end 50 % af den usikrede gæld. De konkrete bestemmelser om gældseftergivelse (samlet ordning eller singulær) har derudover med henvisning til fortolkningsprincippet om lex specialis forrang frem for den generelle regel om fremmed valuta.
 C.3 Mere subsidiært: kursgevinstlovens § 23 finder kun anvendelse for valutakurssvingningen af gælden:
 C.3.1: Højesteret tog ikke stilling til samspillet mellem kursgevinstlovens § 21, § 24 og § 23:
 Idet kursgevinstlovens § 21 og § 24 også omhandler gæld i fremmed valuta aktualiseres spørgsmålet, hvorvidt disse bestemmelser har forrang fremfor kursgevinstlovens § 23. Højesteret har ikke taget stilling til samspillet mellem kursgevinstlovens § 21, § 24 og § 23, eftersom ØO i højesteretssagen undlod at gøre gældende, at der var tale om en gældseftergivelse, der kunne være omfattet af kursgevinstlovens § 21 og 24. Dermed havde Højesteret ikke andre muligheder end at henføre avancen til kursgevinstlovens § 23.
 Der er er enighed om, at der skal ske beskatning efter kursgevinstlovens § 23. A gør blot gældende, at det kun er valutakursreguleringen, der skal beskattes efter kursgevinstlovens § 23. Resten skal beskattes efter kursgevinstlovens § 24 eller § 21.
 Dette afgørende anbringende var ikke gjort gældende for Højesteret. Højesteret tog derfor, som nævnt, ikke stilling til det. Højesteret har ikke prøvet denne fortolkning af § 23, allerede fordi en sådan fortolkning er uomtalt i parternes påstandsdokumenter for Højesteret. Retten i nærværende sag vil derfor skulle tage stilling til dette anbringende.
 C.3.2: Landsskatterettens synspunkt:
 Landsskatteretten fortolkede kursgevinstlovens § 23 på samme måde som Skatteministeriet, men præciserede, at gældseftergivelsen i nærværende sag