text:
En pædagogmedhjælper blev ikke straffet for udtalelser om sin arbejdsgiver
 En pædagogmedhjælper blev ikke straffet for udtalelser om sin arbejdsgiver
 En pædagogmedhjælper var ansat i en børnehave, men sygemeldte sig med stress. Umiddelbart efter sygemeldingen kontaktede hun sin fagforening med en beskrivelse af forholdene i børnehaven, som hun fandt dybt kritisable. Fagforeningen videresendte medarbejderens udtalelser til kommunen. Efterfølgende anlagde lederen i børnehaven injuriesag mod medarbejderen. Medarbejderen havde blandt andet skrevet, at lederen havde tvunget børn til at spise, indtil de kastede op, at lederen havde slået en af forældrene og at "Det ligner Gestapo-metoder og ikke en børnehave". Højesteret udtalte, at der var tale om ærekrænkende udtalelser, men at de var fremsat i god tro til berettiget varetagelse af børnenes tarv og derfor var straffri. Dermed ændrede Højesteret landsrettens dom.
 Højesterets dom af 29. august 2016
 Medarbejderen (M) havde siden 2010 været ansat som pædagogmedhjælper i en børnehave, hvor A var ansat som leder. M sygemeldte sig med stress i foråret 2012. M henvendte sig i en mail til sin fagforening umiddelbart efter sin sygemelding og beskrev forholdende i børnehaven. M skrev blandt andet, at "Det ligner Gestapo-metoder", at børnene blev tvunget til at spise, indtil de kastede op, og at A havde været voldelig over for en af forældrene. Fagforeningen videresendte mailen til kommunen, der herefter førte skærpet tilsyn med institutionen.
 A anlagde sag mod M med påstand om, at hendes udtalelser var ærekrænkende og dermed strafbare injurier efter straffeloven.
 Højesteret fandt, at udtalelserne havde karakter af ærekrænkelser. M kunne ikke bevise, at udtalelserne var sande. Spørgsmålet i sagen var derfor, om udtalelserne var straffri, fordi M havde fremsat dem i god tro som led i en berettiget varetagelse af børnenes tarv.
 Højesteret udtalte, at M som ansat i børnehaven var berettiget til overfor den kommunale tilsynsmyndighed at redegøre for forhold, som hun havde overværet og fundet kritisable. M var ligeledes berettiget til at videregive oplysninger fra andre ansatte og forældre, når hun samtidig gjorde opmærksom på, at der var tale om noget, hun ikke selv havde oplevet.
 Højesteret udtalte, at afgørelsen af om udsagnene var straffri herefter afhang af, om der var rimelig dækning for dem i de faktiske episoder, som M havde oplevet og redegjort for.
 Ifølge Højesteret havde M rimelig dækning for seks ud af syv udtalelser, selvom M i sine udtalelser på enkelte punkter var gået lidt videre, end der umiddelbart var dækning for i hendes forklaringer for retten. Højesteret lagde i den forbindelse vægt på, at der var tale om en indberetning til kommunen til varetagelse af børnenes tarv.
 For så vidt angår udtalelsen "Det ligner Gestapo-metoder..." fandt et flertal af dommerne, at udsagnet skulle læses i forbindelse med den forudgående beskrivelse, og at udtalelsen derfor ikke havde karakter af en sigtelse omfattet af straffeloven, og at udtalelsen under de konkrete omstændigheder var straffri.
 Højesterets mindretal fandt, at udsagnet var en grov og alvorlig beskyldning, og at M ikke havde været i god tro herom, hvorfor mindretallet ville idømme M dagbøder og tilkende A


text:
en godtgørelse for tort.
 Der blev afsagt dom efter flertallet, og M blev derfor frikendt. Højesteret ændrede dermed landsrettens dom, hvor M var blevet dømt for alle syv udtalelser. M var blevet frifundet i byretten.
 Dommen viser, at der i injuriesager ofte er tale om en meget konkret vurdering, og at grænsen for ytringsfriheden er svær at drage. Dette ses i denne sag ved dissensen i Højesteret og ved, at landsretten var kommet frem til et andet resultat.
 Ved vurderingen af, om en ærekrænkende udtalelse er straffri, lægges der blandt andet vægt på, om udtalelserne har været fremsat som led i en berettiget varetagelse af eget eller andres tarv. I denne sag var det et væsentligt element i Højesterets afgørelse, at M var fremkommet med udtalelserne som led i sit arbejde og til beskyttelse af børnene, der var i børnehavens varetægt. M var forpligtet til at indberette forholdene som følge af serviceloven, og ifølge Højesteret var M berettiget til at orientere tilsynsmyndigheden på den skete vis.
 Når det skal vurderes, om udtalelser er fremsat i god tro, afhænger det af, om der er rimelig dækning for udtalelserne i de faktiske forhold. Denne afvejning har været det forhold, der var mest omdiskuteret i dommen, og vil almindeligvis også være det sværeste element i injuriesager.
 Godtgørelse for brud på 48-timersgrænsen
 Højesteret: Ikke en betingelse for handicap, at sygdom er lægeligt diagnosticeret

type: other


text:
Afskedigelse af ungarbejdere fordi de fylder 18 år er ikke i strid med beskæftigelsesdirektivet - Nyhed - Horten Advokatpartnerselskab
 Højesteret stadfæstede Østre Landsrets dom, og fastslog, at afskedigelse af unge medarbejdere, fordi de fylder 18 år, ikke strider mod beskæftigelsesdirektivets forbud mod forskelsbehandling på grund af alder.
 Sagen omhandlede en ung funktionær, der arbejdede i Irma fra han var 16 år, men som blev afskediget, da han fyldte 18 år. Baggrunden for afskedigelsen var, at medarbejderen fra han blev 18 år skulle aflønnes med en meget højere timeløn. Afskedigelsen var i overensstemmelse med Forskelsbehandlingslovens § 5, stk. 5, der implementerer beskæftigelsesdirektivet. Bestemmelsen angiver, at unge under 18 ikke er omfattet af loven, såfremt ansættelsesforholdet er omfattet af en kollektiv overenskomst, der indeholder regler om aflønning af unge under 18 år.
 HK gjorde indsigelse imod opsigelsen som stridende mod beskæftigelsesdirektivet, og anlagde herefter sag imod Irma og Beskæftigelsesministeriet med påstand om, at Forskelsbehandlingslovens bestemmelse er i strid med direktivets forbud mod forskelsbehandling.
 Irma påstod udover frifindelse sagen afvist, idet man ikke mente, at Irma kunne være ansvarlig for Danmarks eventuelle mangelfulde implemente-ring af beskæftigelsesdirektivet.
 Landsretten konstaterede i 2010 indledningsvist, at den unge medarbejder blev afskediget på grund af sin alder, og at han derfor havde været udsat for direkte forskelsbehandling.
 Ifølge beskæftigelsesdirektivets artikel 6, stk. 1 kan medlemsstaterne dog bestemme, at ulige behandling på grund af alder ikke udgør forskelsbe-handling, hvis den er objektivt og rimeligt begrundet i legitime formål, samt at den ulige behandling er hensigtsmæssig og nødvendig for at opfylde det pågældende formål.
 Landsretten udtalte i den forbindelse, at formålet med lovens § 5, stk.. 5 er at støtte de unges erhvervsmæssige integration gennem mulighed for arbejdserfaring. Landsretten fandt, at dette var et legitimt formål at forfølge.
 Desuden er det en forudsætning for bestemmelsens anvendelse, at ansættelsesforholdet er omfattet af en kollektiv overenskomst, der indeholder særlige regler om aflønning af unge under 18 år. Dette medfører, at arbejdsmarkedets parter har taget stilling til det pågældende område.
 Landsretten bemærkede endvidere, at ansættelse af unge medarbejdere stiller større krav til arbejdsgiverne, i og med at de skal overholde særlige regler, herunder arbejdsmiljøloven. Samtidig er der begrænsninger for, hvilke slags opgaver, man kan sætte de unge til at udføre henset til deres manglende erfaring og modenhed. En arbejdsgiver ville derfor med over-vejende sandsynlighed vælge at ansætte en voksen medarbejder, hvis den unge under 18 år skulle have samme løn som en voksen medarbejder.
 Muligheden for at arbejdsgiveren kan afskedige de unge medarbejdere, når de fylder 18, giver plads til, at nye unge medarbejdere kan blive ansat og få erhvervserfaring, samtidig med, at et forbud ville medføre, at arbejdsgiverene ville være mindre tilbøjelige til at ansætte den unge arbejdskraft.
 På denne baggrund fandt landsretten, at lovens bestemmelse er et hen-sigtsmæssigt og nødvendigt middel til at opnå målet, erhvervsmæssige integration af de unge.
 Landsretten frifandt herefter Irma, og fandt det ikke nødvendigt, at tage stilling til, om direktivet kunne påberåbes i en tvist mellem private parter.
 Højesteret har nu tiltrådt, at lavere aflønning af


text:
unge under 18 år end voksne og muligheden for at afskedige dem, når de fylder 18 år, må anses for nødvendige midler til at nå det omtalte formål om at fremme den er-hvervsmæssige integration.
 Højesteret lagde i denne forbindelse navnlig vægt på, at forskelsbehand-lingslovens bestemmelse ikke giver arbejdsgiverne en generel adgang til at behandle unge under 18 år ulige med hensyn til aflønning og afskedigelse, men kun i det omfang ansættelsen er omfattet af en kollektiv overenskomst, der indeholder særlige regler om aflønning af unge under 18 år.
 Det er efter bestemmelsen indhold overladt til arbejdsmarkedets parter under udøvelsen af deres grundlæggende ret til at føre kollektive forhandlinger at finde en balance mellem deres respektive interesser under hensyntagen til den overordnede situation på det berørte arbejdsmarked og til de særlige kendetegn ved de pågældende stillinger.
 Højesteret udtalte, at det forhold, at ulige behandling af unge under 18 år med hensyn til aflønning og afskedigelse ikke må finde sted uden for et overenskomstdækket område, er i overensstemmelse med proportionali-tetsprincippet og med til at sikre, at ulige behandling på grund af alder kun sker i de tilfælde, hvor arbejdsmarkedets parter finder det nødvendigt.
 Den adgang til ulige behandling af unge under 18 år med hensyn til aflønning og afskedigelse, der følger af forskelsbehandlingslovens § 5 a, stk. 5, går således ikke videre end, hvad der er hjemmel til i beskæftigelsesdirektivets artikel 6, stk. 1.
 Højesteret havde i forbindelse med sagens behandling afvist forelæggelse til EU-domstolen af spørgsmålet under henvisning til at de nationale domstole har en forholdsvis bred skønsmargin i vurderingen af, om midlerne til at opnå det ønskede mål er hensigtsmæssige og nødvendige. Dette er blandt andet fastslået i EU-dommene Mangold, de la Villa og Kücükdeveci.
 Højesteret har i dommen forvaltet dette skøn og har navnlig lagt vægt på den danske models grundlæggende tradition om at arbejdsmarkedets parter ved overenskomstforhandlinger finder en balance mellem deres respektive interesser under hensyntagen til den overordnede situation på det berørte arbejdsmarked og til de særlige kendetegn ved de pågældende stillinger.
 Det er vigtigt at understrege, at det kun er forskelsbehandling på løn og afskedigelse, som Højesteret gør mulig. På alle andre forhold i ansættelsesforholdet, vil forskelsbehandling på grund af alder ikke kunne finde sted.


text:
Højesteret har afsagt dom vedrørende en erhververs hæftelse for medarbejdere opsagt inden en virksomhedsoverdragelse
 4 timer siden 22/01/2018
 8 timer siden 22/01/2018
 10 timer siden 22/01/2018
 3 dage siden 19/01/2018
 Soeren Narv Pedersen; Mia Boesen
 Højesteret har den 17. oktober 2017 afsagt dom i en sag vedrørende en erhververs hæftelse for krav i anledning af overdragerens retsstridige opsigelse af en tillidsmand i forbindelse med en virksomhedsoverdragelse.
 Sagens faktum kort:
 Medarbejderen A var ansat hos virksomhed X og var tillidsrepræsentant. Efter at X var gået konkurs, indgik konkursboet aftale med Y om at overdrage den del af virksomheden, som A var ansat i, til Y.
 Y udvalgte 42 medarbejdere, som blev overtaget. A var ikke blandt de overtagne medarbejdere. Konkursboet opsagde og fritstillede derfor A den 27. december 2011, hvilket var få dage inden virksomhedsovertagelsen den 30. december 2011. A blev således ikke overtaget af Y, der havde erhvervet virksomheden.
 A rejste herefter krav om løn i opsigelsesperioden, og om godtgørelse for uberettiget afskedigelse. Det bemærkes her, at der skal såkaldte "tvingende årsager" til at opsige en tillidsrepræsentant, hvilket indebærer, at der kræves "noget mere", hvis en tillidsrepræsentant skal opsiges berettiget end tilfældet er for ikke særligt beskyttede medarbejdere.
 Hovedspørgsmålet i sagen var, om Y hæftede for A’s krav, når A var blevet opsagt af konkursboet og fritstillet, inden Y overtog virksomheden. Parterne var enige om, at der var tale om en virksomhedsoverdragelse i virksomhedsoverdragelseslovens ("VOL") forstand.
 Tidligere instanser
 Retten i Glostrup anførte bl.a., at det fremgår af "Dethier-sagen"[1], at krav kan rejses mod erhververen, når arbejdstageren er afskediget af overdrageren kort før overførslen af virksomheden. I denne sag er arbejdstageren afskediget umiddelbart før overdragelsen. Retten fandt derfor, at kravet kunne stilles overfor erhververen Y.
 Østre Landsret statuerede modsat, at da A's ansættelsesforhold hos Y ikke bestod på overtagelsestidspunktet, var Y efter VOL § 2, stk. 1 ikke indtrådt i konkursboets forpligtelser, og konkursboet var derfor heller ikke frigjort for sine forpligtelser over for A. Østre Landsret statuerede således, at overdrageren, dvs. konkursboet, i dette tilfælde hæftede for kravet fra A.
 Højesteret deler sine præmisser op i to dele; 1) virksomhedsoverdragelsens regler og 2) den konkrete sag.
 Højesteret anfører under 1) bl.a., at beskyttelsen mod uberettiget afskedigelse i forbindelse med en virksomhedsoverdragelse, jf. VOL § 3 omfatter alle grupper af lønmodtagere, herunder tillidsrepræsentanter, der nyder en udvidet beskyttelse mod afskedigelse, jf. herved også VOL § 4.
 Højesteret henviser videre til "Bork-sagen"[2], og bemærker, at EU-Domstolen heri anfører, at hvis en arbejdskontrakt eller arbejdsforhold uberettiget er blevet bragt til ophør på et tidligere tidspunkt end overførselstidspunktet, skal medarbejderen betragtes, som om denne stadig var ansat i virksomheden på overførselstidspunktet, hvilket bl.a. bevirker, at arbejdsgiverens forpligtelser over for arbejdstagerne uden videre overgår fra overdrageren til erhververen.
 På den baggrund udtaler Højesteret, at:
 "Højesteret finder på den baggrund, at virksomhedsoverdragelseslovens § 2 læst i sammenhæng med § 3 må forstås på den måde, at en arbejdstager, der i strid med § 3, stk. 1, er blevet afskediget af overdrageren, kan rejse krav mod erhververen


text:
om f.eks. løn i opsigelsesperioden og om godtgørelse for uberettiget afskedigelse."
 Der er ikke i forarbejderne til VOL holdepunkter for at forstå loven på en anden måde, når virksomhedsoverdragelsen sker fra et konkursbo, end når den sker uden for konkurs. Højesteret bemærker dog, at det i de tilfælde, hvor overdrageren er et konkursbo, ofte vil være lettere at bevise, at afskedigelsen er foretaget af økonomiske, tekniske eller organisatoriske årsager, og dermed er berettiget.
 Højesteret går herefter videre til 2) den konkrete sag, hvor Højesteret først statuerer, at det som følge af det store antal medarbejdere (42), der var blevet overdraget må lægges til grund A blev afskediget på grund af virksomhedsoverdragelsen.
 Højesteret lægger endvidere til grund, at A havde bred erfaring og kunne bruges i alle funktioner i salgsdelen, hvorfor det ikke findes godtgjort, at der forelå tvingende grunde til at afskedige A, når henses til, at 42 af de hidtidige medarbejdere i virksomheden blev overtaget.
 Højesteret lægger derfor til grund, at afskedigelsen af A var sket på grund af virksomhedsoverdragelsen, og fastslår, at den var foretaget i strid med VOL § 3, stk. 1. Y hæfter derfor som erhverver af virksomheden for de krav, som A har rejst.
 Højesteret synes ikke at finde det afgørende, at ansættelsesforholdet ikke bestod på overtagelsestidspunktet, men forholder sig i stedet til, at opsigelsen var uberettiget, og konkluderer på den baggrund, at erhververen hæfter. Det tidsmæssige aspekt, som byretten bl.a. tillagde vægt ved sin afgørelse, er således tilsyneladende ikke en afgørende faktor for Højesteret.
 Det må derfor kunne udeledes af dommen, at hvis opsigelsen havde været at anse for berettiget, var hæftelsen forblevet hos overdrageren (dvs. X). Dette er uanset, at opsigelsen og fritstillingen skete kort før overtagelsen.
 Endvidere bemærker vi, at Højesteret staturer, at godtgørelsen for uberettiget afskedigelse kan kræves betalt af Y som erhverver af virksomheden. Heraf må kunne udeledes, at A formentlig også kan rejse kravet overfor X.
 [1] EF domstolens afgørelse af 12. marts 1998, sag C-319-94,
 [2] EU-Domstolens afgørelse af 15. juni 1988, sag C-101/87.


text:
Højesteretssagen om Skov- og Naturstyrelsens kriminalisering af den frie færdsel på de danske kyster.
 Højesteretssagen om skovriderens og Skov- og Naturstyrelsens kriminalisering af den frie færdsel på de danske kyster. Højesteretssagen om skovriderens og Skov- og Naturstyrelsens kriminalisering af den frie færdsel på de danske kyster.
 SKOV- OG NATURSTYRELSENS FORSØG PÅ AT KRIMINALISERE
 DEN FRIE FÆRDSEL PÅ DE DANSKE KYSTER
 Er dette en kyst? Eller et åbent, udyrket areal?
 Skovrideren på Bornholm, Tom Nielsen, og Skov- og naturstyrelsen var ikke i tvivl.
 Det var "selvfølgelig" et åbent udyrket areal og ikke en kyststrækning !?
 Loven er ellers ganske klar.
 Kysten rækker op til der, hvor den sammenhængende landvegetation begynder!
 Man kunne måske tro, at det kunne være ligegyldigt, men der er imidlertid en stor forskel mht., hvad man må foretage sig og, hvad Skov- og naturstyrelsen (SNS) kan blande sig i mht. de to arealtyper.
 Jvf. naturbeskyttelseslovens §22 er der nemlig fri adgang til at færdes og til at opholde sig på de danske kystarealer, mens der i visse tilfælde kan stilles særlige krav for f.eks. de udyrkede arealer.
 Denne kendsgerning passede imidlertid ikke Jakob Rømer, skovrideren eller SNS, og de valgte derfor at ignorere loven skabe deres egne retstilstand ved at kræve indhentning af tilladelse og betaling for at færdes og for at gøre kortvarigt ophold på kystarealerne.
 Skovrideren benyttede straks denne selvskabte, mulighed, hvorved han og SNS satte sig over og uden for lov og folketing gennem en kriminalisering af den ret til fri færdsel i kystområderne, som loven ellers giver os alle.
 Dermed var der selvfølgelig også lagt op til konflikt.
 Allerede i slutningen af 1990'erne besluttede skovrideren på Bornholm og SNS i samarbejde med Jakob Rømer at anlægge dette synspunkt og denne praksis.
 På den baggrund, indførte de både krav om tilladelse og betaling for at færdes i på kystarealerne.
 Der var reelt tale om indførsel af lejeaftaler med eksklusivret til færdsel og ophold for lejeren og Skov- og naturstyrelsen gav samtidigt også lejeren mulighed for at kræve andre bortvist, hvilket de gentagne gange har forsøgt at gennemtvinge.
 Således også den 11. september 2001, hvor Jakob Rømer Barfod ankom til ovenstående kystklipper for at arrangere rapelling.
 Da Jakob Rømer imidlertid erfarede, at Christian Almer (CA) allerede var i området i forvejen, forlangte hans med"instruktør" Kim, at Christian Almer forsvarndt øjeblikkeligt, hvilket skete med henvisning til, at Jakob Rømer havde købt eksklusivretten til området.
 Christian Almer henviste imidlertid til naturbeskyttelseslovens §22, der giver adgang for alle og enhver til at færdes og gøre kortvarigt ophold på kystarealerne og nægtede på den baggrund at forsvinde.
 Jakob Rømer tilkaldte derefter SNS.
 Da den tilkaldte skovfoged heller ikke lod til at kende loven og Christian Almer derfor selvfølgelig nægtede at forlade området, politianmeldte både Jakob Rømer og SNS CA for overtrædelse af naturbeskyttelseslovens §24 vedr. færdsel på åbne, udyrkede arealer.
 Politiet mødte op og bortviste så CA, der siden også modtog et bødeforlæg for "overtrædelsen”.
 Selv om der tydeligvis var tale om et kystareal (se ovenstående billede), og både byret,


text:
landsret og højesteret siden slog dette yderligere fast, så valgte både rapellearrangøren, Jakob Rømer, skovrideren, Tom Nielsen og SNS at se stort på dette og fastholde politianmeldelsen af CA for overtrædelse af naturbeskyttelseslovens §24, der vel at mærke alene vedrører færdsel på de åbne, udyrkede arealer.
 Selv om det altså, jvf. naturbeskyttelseslovens §22, uden videre er tilladt at opholde sig og færdes på kystarealerne og, selv om det, jvf. naturbeskyttelsesloven §22, stk. 3, er strafbart at forsøge at forhindre denne frie adgang gennem f.eks. krav om tilladelser eller betaling, så valgte Skov- og naturstyrelsen at se stort på dette princip om frit ophold og fri færdsel på vore kyster, som eller går helt tilbage til i hvert fald Jyske Lov.
 Ved at påstå, at der ikke var tale om en kyststrækning men derimod om et åbent, udyrket areal, mente udlejeren, Skov- og naturstyrelsen, og lejeren, Jakob Rømer Barfod, tilsyneladende, at de kunne omgå loven og dermed reelt indføre nye regler for færdsel på kystarealerne uden om folketinget.
 Bødeforlægget blev selvfølgelig ikke betalt, og efter at sagen havde været i både byretten og landsretten, endte den mere end to et halvt år senere i højesteret.
 Her frikendte højesteret Christian Almer, hvormed højesteret reelt også kendte Jakob Rømer Barfods, Skov- og naturstyrelsens og skovrider, Tom Nielsens praksis ulovlig.
 Læs domseesumé af afgørelsen i højesteret.
 Læs også en mere dybtgående redegørelse for sagen.
 Allerede i byretten blev det slået fast, at der selvfølgelig ikke var tale om et åbent, udyrket areal, og siden slog både landsretten og højesteret denne kendsgerning yderligere fast.
 Dermed forsvandt skovrider, Tom Niolsens og Skov- og naturstyrelsens muligheder for at kræve tilladelse og betaling for at færdes og opholde sig i området.
 Tilsvarende forsvandt Jakob Rømers muligheder for at reservere klipperne til sine rapelleaktiviter.
 Der er altså fortsat fri adgang til at opholde sig og færdes på vore kystarealer.
 Dertil kommer så, at naturbeskyttelseslovens §22, stk. 3, tilmed gør det strafbart at forsøge at forhindre denne frie adgang.
 På denne side finder du tre billeder af de klipper, som skovrideren forsøgte at henføre under reglerne om åbne udyrkede arealer. Billederne indgik i retssagen.
 Læs mere om Højesterets afgørelse om, at klatring med reb og sikringsudstyr på de danske kyststrækninger er lovlig og ikke kræver hverken anmeldelse eller tilladelse og om, at det er ulovligt at forsøge at forhindre denne frie adgang til at færdes på kysterne.
 Trykt i Frederiksborg Amts Avis.
 Tegning: Henrik Monved. Gengivet med særlig tilladelse.
 Iflg. loven går kysten op til den sammenhængende landvegetation.
 Iflg. skovrideren og Skov- og naturstyrelsen var ovenstående klippekyst imidlertid ikke kyst men derimod land.
 På den baggrund krævede de derfor både tilladelse og betaling for at færdes i området.
 Både by-, lands- og højesteret afgjorde, at det var et kystareal, og højesteret afgjorde, at det var ulovligt at kræve tilladelse eller betaling for at færdes på kystklipperne, ligesom højesteret afgjorde, at klippeklatring med sikringer og reb er almindelig færdsel.
 © Copyright. Dansk Vejlederkreds


text:
Sagstilgangen til Højesteret er ændret
 Den 1. februar 2014 trådte en lovændring om sagstilgangen til Højesteret i kraft. Formålet med lovændringen er at skabe sikkerhed for, at de sager, der indbringes for Højesteret, fortsat er egnede til behandling af landets øverste domstol.
 Højesteret har vurderet, at over halvdelen af ankesagerne fra Sø- og Handelsretten ikke er egnet til behandling i Højesteret, hvorfor ankeadgangen med en lovændring pr. 1. februar 2014 er blevet begrænset, således at principielle sager kan ankes til Højesteret eller landsretten, mens øvrige sager kun kan ankes til landsretten. Skal Højesteret behandle sagen i anden instans forudsætter det således, at "sagen er af principiel karakter og har generel betydning for retsanvendelsen og retsudviklingen eller væsentlig samfundsmæssig rækkevidde i øvrigt, eller hvis andre særlige grunde i øvrigt taler herfor". Der er altså tale om samme krav som ved henvisning af sager fra byretten til landsretten.
 Anker man til Højesteret, vil Højesteret undersøge, om sagen opfylder ovennævnte kriterier. Er dette ikke tilfældet afvises anken. Højesteret henviser ikke sagen til landsretten, så ønsker én af parterne trods afvisningen at udnytte sin ankeadgang, skal sagen ankes til landsretten senest to uger efter Højesterets afgørelse om ankeadgangen.
 Efter domstolsreformen i 2006 er det klare udgangspunkt, at alle retssager behandles ved byretten i første instans. Sager af principiel karakter henvises efter anmodning af byretten til behandling i første instans i landsretten eller Sø- og Handelsretten.
 Nogle sagstyper skal behandles af Sø- og Handelsretten i første instans, mens andre efter anmodning eller aftale mellem parterne kan henvises dertil, uden der stilles krav om, at sagen skal have principiel karakter. Domme afsagt af Sø- og Handelsretten kunne inden den nylige lovændring frit ankes til Højesteret.
 Sø- og handelsrettens kompetencer udvides
 Sø- og Handelsrettens kompetence er efter lovændringen udvidet og omfatter herefter flere sagstyper, som domstolen kan behandle i første instans (Retsplejelovens § 225, stk. 2). Det gælder f.eks. sager mellem erhvervsdrivende, hvor markedsføringsloven har væsentlig betydning.
 For ankesager, der henvises af byretten til landsretten (Retsplejelovens § 226), har ændringen medført en præcisering af allerede gældende ret. Principielle sager skal desuden have "generel betydning for retsanvendelsen og retsudviklingen eller væsentlig samfundsmæssig rækkevidde i øvrigt." Kravet tydeliggøres efter den nye lovændring ved en direkte indskrivning af kravet i lovteksten. Endvidere skal landsretten nu af egen drift påse, om betingelserne for henvisningen er opfyldt. Præciseringen gælder imidlertid ikke for sager, der henvises af byretten til Sø- og Handelsretten (Retsplejelovens § 227).
 Begrænset ankeadgang fra Sø- og Handelsretten
 Nogle sager kan med fordel behandles ved landsretten fremfor Højesteret. Ved anke til landsretten har parterne mulighed for vidneførelse direkte for ankeinstansen (landsretten). Dette betyder, at parterne ved landsretten vil have bedre mulighed for at få uddybet og afklaret eventuelle tvetydige eller mangelfulde forklaringer. Det er der ikke samme mulighed for i forbindelse med anke til Højesteret, da eventuelle supplerende vidneforklaringer sædvanligvis afgives over for en dommerfuldmægtig forud for hovedforhandlingen.
 På baggrund af lovændringen samt Højesterets ovennævnte vurdering må det nok forventes, at et betydeligt antal Sø- og Handelsretsdomme fremover kun kan


text:
Delvis genoptagelse af arbejde forhindrer ikke anvendelse af 120 dages reglen i funktionærlovens § 5, stk. 2.
 Højesteret har i en dom af 19. april 2010 omstødt Østre Landsrets afgørelse af 24. juni 2008 om fortolkning af 120 dages reglen for så vidt angår kravet om, at opsigelse skal meddeles, mens funktionæren stadig er sygemeldt.
 Sagen drejede sig om en funktionær, der på lægens anbefaling efter at have været fuldtidssygemeldt delvist genoptog sit arbejde den 25. november 2006. Arbejdet blev genoptaget på den måde, at funktionæren var på arbejde 2-3 dage om ugen. Den 17. januar 2007 var funktionæren på arbejde, og hun modtog denne dag en opsigelse med forkortet varsel i henhold til §5, stk. 2, idet hun den 16. januar 2007 havde oppebåret løn i 120 dage i 12 på hinanden følgende måneder.
 Uoverensstemmelsen i sagen angik i første række, om funktionæren som krævet i loven var syg på opsigelsestidspunktet og i anden række, og under forudsætning af at Højesteret tiltrådte arbejdsgiverens anbringende om, at funktionæren i lovens forstand også var syg den 17. januar 2007, om de dage mellem den 25. november 2006 og den 16. januar 2007, hvor funktionæren faktisk havde været på arbejde, kunne indgå i optællingen af de dage, hvorpå funktionæren havde oppebåret løn under sygdom. Konkret ville dette sidste, såfremt Højesteret tiltrådte synspunktet, have ført til, at funktionæren ikke var opsagt i umiddelbar tilknytning til udløbet af de 120 sygedage og dermed, at lovens krav for at anvende det forkortede varsel ikke var opfyldt.
 Højesteret kom i sin dom til den konklusion, at selvom funktionæren faktisk den 17. januar var på arbejde, var hun på det pågældende tidspunkt fortsat delvist uarbejdsdygtig som følge af sydom, og kravet i funktionærlovens § 5, stk. 2 om, at funktionæren ved opsigelsen fortsat skal være sygemeldt, blev derfor anset for opfyldt. Højesteret lagde i sine præmisser vægt på formålet med bestemmelsen i § 5, stk. 2, og at en aftale om, at funktionæren delvist genoptager sit arbejde, ikke i sig selv kan bevirke en udvidelse af perioden på 120 dage med løn under sygdom.
 Højesteret kom i sin konklusion vedrørende det subsidiære problem til den konklusion, at der ikke, trods det at funktionæren blev anset for syg, selvom hun var på arbejde, ved opgørelsen af de 120 dage kunne ske medregning af de dage, hvor funktionæren havde været på arbejde i den periode, hvor hun havde været delvist sygemeldt. Højesteret lagde i den forbindelse vægt på, at den løn, der blev udbetalt for disse dage, var løn for arbejde og ikke løn under sygdom.
 Schebye Jacobsen mener:
 Dommen er interessant særligt set i sammenhæng med de nye regler i sygedagpengelovens §§ 7a-c og samme lovs § 36a, som jo skal understøtte, at syge og uarbejdsdygtige medarbejdere kommer tilbage til arbejdspladsen så hurtigt som muligt for at bevare tilknytningen til arbejdsmarkedet. Der vil med disse regler formentlig blive afdækket betydeligt flere situationer, hvor funktionæren ikke blot har ret til efter aftale med arbejdsgiveren, men ligefrem pligt til at


text: stille sig til rådighed, fordi funktionæren kun er delvist uarbejdsdygtig. Hvorledes Højesteret vil fortolke begrebet ”endnu er syg” i funktionærlovens § 5, stk. 2 i de situationer, hvor arbejdsgiveren eventuelt vælger ikke at modtage funktionærens delvise arbejdsydelse, og hvorledes eventuelle aftaler, der indgås om anvendelse eller ikke anvendelse af funktionærlovens § 5, stk. 2 ved funktionærens eventuelle genoptagelse af arbejdet delvist, vil blive bedømt i forhold til funktionærlovens § 21, henstår fortsat uafklaret. Det må dog under alle omstændigheder anbefales, at når en funktionær, der i sin kontrakt har aftalt anvendelse af funktionærlovens § 5, stk. 2, kommer i en situation, hvor arbejdet skal og kan genoptages delvist, aftales det samtidigt mellem funktionæren og arbejdsgiveren, om reglen fortsat finder anvendelse, og hvorledes opgørelse af de 120 dage så skal finde sted.


text:
Skat.dk: Momsfritagelse for formidling af finansielle ydelser i flere led
 26 Aug 2011 08:34
 23 Aug 2011 11:20
 10-146185
 Formidling, finansielle ydelser, flerledsformidling
 Spørger indgår i en koncern, hvori der også indgår et større antal detailhandelsbutikker. Spørger formidler kontakt mellem detailhandelsbutikkerne og en ekstern finansieringsvirksomhed. Skatterådet kan bekræfte, at den provision, som spørger modtager fra finansieringsvirksomheden, er momsfri efter momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, uanset, at det ikke er spørger, men alene detailhandelsbutikkerne, der har den direkte kontakt med kunderne.
 Momsloven § 13, stk. 1, nr. 11.
 Den juridiske vejledning 2011-2, afsnit D.A.5.11.3
 Den juridiske vejledning 2011-2, afsnit D.A.5.11.4.3
 Er den løbende provision, som spørger modtager fra et finansieringsinstitut, momsfri efter momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, hvis provisionen ydes som betaling for formidling af lån, som långiver tilbyder kunder i detailhandelsbutikker, og finansieringsinstituttet ikke direkte kan gøre de nævnte butikker juridisk ansvarlige for deres håndtering af låneoptagelsen?
 Er den løbende provision, som spørger modtager fra finansieringsinstituttet, momsfri efter momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, hvis provisionen ydes som betaling for formidling af lån, som långiver tilbyder kunder i detailhandelsbutikker, når finansieringsinstituttet på visse områder kan gøre de nævnte butikker ansvarlige for deres håndtering af låneoptagelsen?
 Er den årlige provision (overskudsdeling), som beregnes på baggrund af resultatet i det syntetiske selskab, og som spørger modtager fra finansieringsinstituttet, momsfri efter momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, hvis provisionen ydes som betaling for formidling af lån, som långiver tilbyder kunder i detailhandelsbutikker, og finansieringsinstituttet ikke direkte kan gøre de nævnte butikker ansvarlige for deres håndtering af låneoptagelsen?
 Er den årlige provision (overskudsdeling), som beregnes på baggrund af resultatet i det syntetiske selskab, og som selskabet modtager fra finansieringsinstituttet, momsfri efter momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, hvis provisionen ydes som betaling for formidling af lån, som långiver tilbyder kunder i detailhandelsbutikker, og finansieringsinstituttet kan gøre de nævnte butikker ansvarlige for deres håndtering af låneoptagelsen?
 Ændrer det på besvarelsen af spørgsmål 1 og 3, hvis spørgers navn fremgår af markedsførings-/ informationsmateriale om de omhandlede lån?
 Ændrer det på besvarelsen af spørgsmål 1 og 3, om spørger årligt udleverer en oversigt til detailhandelsbutikkerne over potentielle kundeemner?
 Kan ydelsen som alternativ til ovennævnte anses som momsfri i henhold til momslovens § 4, stk. 4, kombineret med momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, litra a?
 Spørger er et datterselskab i en koncern, som driver engrosvirksomhed med en række forbrugsgoder.
 Spørger har tidligere haft aktiviteter i form af udlejning af fast ejendom og biler til søster-/moderselskaber i koncernen, men selskabet har nu udelukkende ydelser i form af formidling af forsikringer for et forsikringsselskab.
 Spørger overvejer at udvide sine aktiviteter med formidling af lån for et eksternt finansieringsinstitut (långiver).
 Koncernen ønsker at tilbyde kunderne i detailhandelsbutikkerne et alternativ til kontant betaling i form af finansiering via lån. En sådan lånefinansieringsmulighed giver øget varesalg i butikkerne, øget kundetilfredshed og en indtægt i form af formidlingsprovision fra långiver.
 Koncernen har indgået en aftale med långiver. Retningslinjerne for aftalen er i store træk på


text:
plads, men den skriftlige formulering af aftalen er endnu ikke tilendebragt.
 Det er mellem parterne aftalt, at lånemuligheden som udgangspunkt kommer til at omfatte alle kunder, som handler i de detailhandelsbutikker, som er tilsluttet moderselskabskoncernens frivillige kædesamarbejde, og de tilknyttede e-handelsbutikker. De nævnte detailhandelsbutikker sælger en række forskellige forbrugsgoder og serviceydelser.
 En række af de nævnte detailhandelsbutikker ejes af et søsterselskab til spørger. Øvrige detailhandelsbutikker ejes helt eller delvist af andre.
 Aftalen om formidling af lån er indgået mellem spørger og långiver, hvor spørger har fået eneansvaret for at formidle lån. Der er dog åbnet op for, at spørger kan gøre brug af underagenter.
 Spørger har for at sikre sig den størst mulige indtjening på den nævnte formidling gjort brug af denne mulighed og indgået et samarbejde med de nævnte detailhandelsbutikker, hvorefter disse butikker varetager/bistår med den daglige kontakt til de potentielle låntagere som underleverandør til spørger.
 Spørger har dermed indgået aftale med to parter. Den ene aftale er med långiver, hvor spørger forpligter sig til mod provision at formidle lån for långiver. Den anden aftale er med detailhandelsbutikkerne, hvor detailhandelsbutikkerne forpligter sig til mod provision at bistå spørger med at formidle lån. I forhold til formidlingsydelsen har detailhandelsbutikkerne overordnet ingen forpligtelser over for långiver, men det overvejes at give långiver mulighed for at gøre detailhandelsbutikkerne direkte ansvarlige, i det omfang disse handler ansvarspådragende eller på anden måde uagtsomt.
 Denne direkte handlemulighed for långiver over for spørgers underleverandører overvejes blandt andet for at sikre, at ikke kun spørger men også eventuelle underleverandører får et øget incitament til at efterkomme de krav, som stilles til de ansøgninger m.v., der behandles af långiver.
 I de tilfælde, hvor en potentiel låntager henvender sig i en detailhandelsbutik med ønske om at optage lån til finansiering af et køb i butikken, vil dialogen om lånet typisk foregå direkte mellem detailhandelsbutikken og långiver. Detailhandelsbutikken er af parterne bemyndiget til at foretage denne direkte dialog med långiver, da det ellers vil medføre et uhensigtsmæssigt højt tidsforbrug i forbindelse med processen omkring långivningen og dermed unødvendig lang ventetid for kunden, som i yderste konsekvens vil gå sin vej. Hvis butikken ikke sikrer sig, at den nødvendige dokumentation m.v. er korrekt, vil långiver i yderste konsekvens komme til at yde et lån på et forkert grundlag, hvilket långiver naturligvis ikke er interesseret i. Ved at detailhandelsbutikkerne får et direkte økonomisk ansvar i tilfælde af ansvarspådragende adfærd, sikres, at disse i øget omfang er opmærksomme på behovet for en korrekt behandling af formidlingen + låneansøgningerne. Det juridiske ansvar, detailhandelsbutikkerne overvejes tildelt i forhold til långiver, er således ikke umiddelbart knyttet til formidlingsydelsen som sådan, men til den tilhørende udveksling af oplysninger mellem långiver og låntager.
 Bortset fra de enkeltstående situationer, hvor det skønnes hensigtsmæssigt, at långiver kan gøre spørgers underleverandører erstatningspligtige, er det overordnet spørger, der skal sikre, at egne underleverandører opfylder de krav, som långiver stiller.
 Detailhandelsbutikkerne oppebærer som konsekvens heraf ingen provision fra långiver.
 Det vederlag, som spørger oppebærer fra långiver udgør en andel af etableringsgebyret plus en


text:
procentandel af det lån, som låntager optager hos långiver. Herudover modtager spørger en procentandel af det overskud, som opnås på långivningen i form af en overskudsdeling. Overskuddet opgøres på baggrund af et syntetisk regnskab, som indeholder alle de indtægter og omkostninger, der knytter sig til aktiviteten hos långiver og spørger.
 Den provision, som spørger yder til detailhandelsbutikkerne, er aftalen med långiver uvedkommende.
 Spørger har i høringssvaret oplyst følgende om spørgers aktiviteter i relation til formidling af lånene:
 Tilrettelægge og udforme markedsføringen af finansieringsprodukterne
 Spørger er involveret i drøftelserne om markedsføringen af finansieringsprodukterne. Markedsføringen vil primært blive gennemført som en integreret del af de markedsføringsaktiviteter, der allerede kører for de til koncernen tilknyttede butikker. Tilbudsaviser og tv-reklamerne tilpasses, så der heraf fremgår, hvilke muligheder der er for at få de forskellige produkter finansieret.
 Herudover kan der blive tale om at gennemføre mere lokalt orienterede salgskampagner, hvor finansieringsprodukterne bliver et element.
 Denne aktivitet er naturlig for spørger, idet selskabet herved kan fremme salget af de finansieringer, som spørger har påtaget sig at formidle for långiver og herved opfylde de forventninger, der naturligt vil blive stillet af långiver.
 Den generelle markedsføringsplan og aktiviteter tilrettelægges af konceptforeninger, med hvilke spørger naturligvis samarbejder.
 Tilrettelægge og udforme salgsstøttemateriale til de samarbejdende butikker
 I de enkelte butikker sørger spørger for salgsstøttemateriale, som gør kunden opmærksom på, at køb af de udstillede produkter kan finansieres via lån hos långiver. For at sikre ensartethed i dette materiale, indgår det som en del af "brandets" markedsføringsmateriale.
 Denne aktivitet er ligeledes naturlig for spørger, idet selskabet herved ligeledes kan fremme salget af de finansieringsløsninger, som spørger har påtaget sig at formidle for långiver.
 Der fremstilles i dag
 Butiksbanner 60 x 180 cm
 Vinduesstreamer
 Brochure pr. finansieringsprodukt
 Skilte med finansiering
 Hyldehængere
 Materialet udformes (i samarbejde med långiver), trykkes og sendes til butikkerne betalt af spørger.
 Såvel den generelle markedsføringsindsats som salgsstøttemateriale til butikkerne kan den enkelte butik også søge oplysning om på det lokale intranet, som vedligeholdes af spørger.
 Tilrettelægge og udforme informationsmateriale vedrørende finansieringsprodukterne til udlevering til finansieringskunderne
 Spørger vil i samarbejde med långiver forestå udformning og fremstilling af relevant informationsmateriale til udlevering i butikkerne til kunderne. Materialet skal beskrive produkterne på en måde, så forbrugerne ved, hvad de køber.
 Denne aktivitet er ligeledes naturlig for spørger, idet selskabet herved kan fremme salget af de finansieringer, som spørger har påtaget sig at formidle for långiver.
 Derudover laves der pligtoplysende kundemateriale fra långiver (ansøgningsskema og lånedokumenter m.m.).
 Tilrettelægge og deltage i undervisningsaktiviteter for butikspersonalet
 For at sikre en tilstrækkelig viden om finansieringsprodukterne, og hvorledes man bør optræde over for kunderne i forbindelse med salg af finansieringer, vil personalet deltage i forskellige salgstræningskurser enten direkte i butikken, på eksternt kursussted eller hos spørger. Kurserne vil blive udarbejdet og afholdt i samarbejde mellem spørger og långiver.
 Denne aktivitet er ligeledes naturlig for spørger, idet selskabet herved kan sikre, at salget af de finansieringer, som spørger har påtaget sig at formidle for långiver, sker på den bedst mulige måde. Det er naturligt at træne butikkerne


text:
i, hvordan finansieringerne sælges bedst muligt.
 Tilrettelægge og deltage i salgsopfølgningsaktiviteter over for butikkerne
 Såvel spørger som långiver vil gennemføre opfølgning over for butikkerne, dels for at sikre, at salget foregår på en forsvarlig måde, og dels for at sikre, at butikkerne udnytter mulighederne for salg af finansieringer hensigtsmæssigt.
 Ud over ovenstående involvering følger spørger tæt, månedligt, opgørelser på effektuerede lån, bevillingsprocenter, produkttyper, statistikker samt provision.
 I henhold til momslovens § 13, stk.1, nr. 11, er en række finansielle transaktioner fritaget for moms. Specifikt fritager momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, litra a, følgende ydelser:
 Momsfritagelsen for formidling af lån genfindes i momsdirektivets artikel 135, stk. 1, litra b, der omfatter følgende ydelser:
 Som refereret i afsnit D.11.11.4.2 og D.11.11.3 i Momsvejledningen 2010-I har formidlingsvirksomhed til formål at træffe de nødvendige foranstaltninger for, at to parter indgår en kontrakt, uden at formidleren har en selvstændig interesse i kontraktens indhold.
 Der hersker ingen tvivl om, at spørgers rolle klart er at træffe de nødvendige foranstaltninger for, at långiver og den potentielle låntager indgår en kontrakt. Uden kontrakten med spørger ville långiver ikke opnå kontakt til disse potentielle låntagere. Provisionen, som spørger oppebærer, er derfor utvivlsomt momsfri.
 De nødvendige foranstaltninger består blandt andet i, at spørger forpligtiger sig til at fortælle låntagerne om muligheden for at optage et lån hos långiver, og sikre, at låntagerne derigennem får finansieret købet af forbrugsgoder i de pågældende detailhandelsbutikker. Dette indbefatter information og rådgivning om omfanget af de forskellige lånemuligheder.
 Det forhold, at spørger har entreret med en underleverandør til at varetage kontakten til de potentielle låntagere, ændrer ikke på, at det er spørger, der har denne forpligtelse og det dermed overordnet er spørger, som leverer en formidlingsydelse til långiver.
 Det fremgår da også af Momsvejledningen, at hvis en formidler anvender en underagent, kan underagentens ydelser på nærmere bestemte betingelser også være momsfrie som formidlingsydelser. I dette ordvalg (brugen af ordet "også") ligger implicit, at den momsmæssige status af hovedagentens ydelser ikke påvirkes af et eventuelt brug af en underagent. Er aftalen mellem hovedagenten og låntager momsfri, når hovedagenten har den direkte kontakt til långiver, vil aftalen mellem hovedagenten og låntager med andre ord også være momsfri, selv om hovedagenten gør brug af en underagent.
 At flere led i en kæde kan gøre brug af momsfritagelsen for formidling af lån er helt i overensstemmelse med de principper, som blev fastslået af EF-domstolen i Volker Ludwig sagen (C-453/05). I denne sag skulle EF-domstolen tage stilling til omfanget af momsfritagelsen, når der er flere formidlere involveret i samme transaktion.
 Helt konkret skulle EF-domstolen vurdere, om momsfritagelsen i artikel 135 omfatter en formidlingsydelse, som leveres af en hovedformidler, der a) formidler lån til kunder, som vedkommende selv har taget kontakt til, b) på lånevilkår (almindeligt gældende betingelser), som forinden er aftalt mellem långiver og hovedformidler, og c) hovedformidleren fra denne långiver modtager provision. I besvarelsen skulle EF-domstolen tage højde for, at denne hovedformidler anvendte en agent i forbindelse med sin ydelse til långiver. Agenten udførte således dele af


text:
ovenstående ydelser for hovedformidleren og havde i praksis den faktiske kontakt til låntager.
 EF-domstolen skulle altså vurdere en situation, der er identisk med nærværende formidlingsydelse, idet spørger formidler lån til kunder, som spørger selv tager kontakt til gennem sine underagenter. Spørger er med til at fastlægge de almindeligt gældende betingelser, som skal gælde for låntagerne, og sidst - men ikke mindst - modtager spørger en provision for sine ydelser fra finansieringsinstituttet.
 EF-domstolen fastslår i denne sag, at anerkendelse af en formidlingsvirksomhed ikke kan afhænge af, om der foreligger et kontraktforhold mellem yderen af formidlingsydelsen og en af parterne i låneaftalen (præmis 29). Det er altså ikke afgørende, om spørger har kontakten med låntager selv.
 Dog må der som omtalt i CSC-dommen (C-235/00) ikke være tale om, at det er overladt til en kontraktpart blot at foretage simple faktiske operationer i forbindelse med kontrakten. I denne sag varetog et call-center en række ydelser i relation til værdipapirer. Spørgsmålet var herefter, om dette call-center udførte ydelser, som bestod i forhandlinger om værdipapirer og derved var berettiget til momsfritagelse for sine ydelser i henhold til momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, litra e.
 EF-domstolen nåede frem til, at CSC ikke var omfattet af momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, litra e.
 Domstolen begrundede dette med, at CSC ikke varetog de transaktioner, som er væsentlige for forhandlinger nemlig at sætte to parter i kontakt med hinanden. CSC ansvar i forhold til kontrakten med opdragsgiver (Sun Alliance) var således ikke at skabe kontakt mellem sælger af en finansiel ydelse og køber af denne, men alene at bistå med tekniske og administrative ydelser i forbindelse hermed.
 I modsætning til, hvad der var tilfældet i CSC-dommen er spørger ikke underleverandør til en formidler, men derimod den direkte kontraktspart, som bærer det fulde ansvar for kontraktens gennemførelse, herunder ikke mindst formidlingsydelsen. Der kan derfor aldrig være tale om, at spørger alene skal foretage simple underleverandørydelser for långiver. Havde det været tilfældet, havde spørger ikke haft til opgave at skaffe kunder til långiver, men alene at varetage administrative funktioner i forbindelse hermed. Der er imidlertid ingen tvivl om, at spørger har et ansvarsområde, som går langt ud over, hvad der kan karakteriseres som tekniske og administrative ydelser til långiver.
 Det forhold, at spørger gør brug af underleverandører kan således ikke ændre på, at spørger er omfattet af momsfritagelsen i momslovens § 13, stk.1, nr. 11, litra a så længe selskabet juridisk er forpligtet til at udføre de ydelser, der er specifikke og væsentlige for formidling af lån. Hvordan spørger vælger at agere for at leve op til kontraktens omfang, herunder valg af eventuelle underleverandører, er uvedkommende ved anvendelse af momsfritagelsen. Også selv om væsentlige dele af ydelsen (kundekontakten) varetages af denne underleverandør. Hvis det forhold, at "kundekontakten" varetages af en underleverandør fjerner muligheden for at gøre brug af momsfritagelsen, vil det i praksis være illusorisk at acceptere anvendelsen af momslovens § 13, stk1. nr. 11, litra a, i flere led.
 Hvis det forhold, at underleverandører udfører væsentlige


text:
dele af kontrakten på vegne af hovedleverandøren, i praksis gør nogen forskel, ville EF-domstolen næppe heller være nået til det resultat, at SDC var momsfri af visse transaktioner, jf. EF-domstolens præmisser i C-2/95. Her anerkendte EF-domstolen netop, at underleverandøren var momsfrie af sine finansielle transaktioner uden, at pengeinstitutterne efterfølgende blev momspligtige af deres hovedydelser til kunderne.
 Der er i øvrigt flere eksempler på, at såvel en hovedleverandør som en underleverandør kan være momsfri af samme ydelse. Således er eksempelvis rutekørsel med bus momsfri både for den part, som indgår kontrakten med trafikselskabet og for den underleverandør, der udfører kørslen for kontraktsparten.
 Tilsvarende er privathospitaler momsfrie af de operationer, som de udfører for det offentlige i forbindelse med ventetidsgarantier m.v., hvor de i praksis må anses som underleverandører til de offentlige sygehuse.
 Eneste fritagelsesbestemmelse i momslovens, som ikke giver en momsfritagelse i flere led, er momsfritagelsen for rejsebureauer, idet fritagelsen her specifikt kun omfatter det selskab, som sælger direkte til den rejsende. Der kan i sagens natur kun være en aktør, som sælger rejser i eget navn. Det må modsætningsvis konkluderes, at medmindre det nævnes specifikt i en momsfritagelsesbestemmelse, at man skal sælge ydelsen i eget navn, så kan fritagelsen gøres gældende i flere led, hvis den enkelte virksomhed overfor sin modpart forpligtiger sig til at levere den konkrete ydelse.
 I praksis kan man eksempelvis forestille sig at privathospital A forpligtiger sig til at levere en given behandling af en patient. Privathospital A har så en aftale med privathospital B om, at denne skal levere behandlingen for privathospital A. Privathospital B er imidlertid presset tidsmæssigt, og indgår derfor en aftale med privathospital C om, at denne skal behandle den pågældende patient for B. Privathospital C får så problemer med at levere ydelsen på grund af sygdom blandt personalet, hvorefter C er nødt til at tage kontakt til privathospital D, der herefter ender med at behandle patienten for C. Der udstedes herefter fakturaer fra D til C, fra C til B, fra B til A og fra A til dennes ordregiver. Efter gældende praksis, som er helt i overensstemmelse med intentionerne i momsloven, er samtlige af disse leverancer momsfrie.
 Efter spørgers vurdering kan der ikke være forskel på formidling af lån i medfør af momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, og levering af eksempelvis behandling af patienter i medfør af momslovens § 13, stk. 1, nr. 1. Afgørende må være, om de enkelte parter forpligtiger sig til at levere ydelser, som består af de karakteristika som kræves efter momslovens § 13. Er det tilfældet er ydelsen momsfri. Hvorvidt de så opfylder disse forpligtelser ved at gøre brug af underleverandører må være sagen uvedkommende. Af samme grund må det være sagen uvedkommende, om kunden (låntager) kender samtlige parter i kæden.
 Det ligger således inden for momslovens fritagelsesbestemmelse i § 13, stk. 1, nr. 1, litra a, at fritage en lang række af formidlere i samme kæde for moms. Forestiller man sig således, at eksemplet ovenfor om privathospitaler erstattet af et lignende eksempel


text:
om formidling af lån, vil samtlige af disse formidlere være momsfrie, hvis de påtager sig at levere den nævnte ydelse. Spørger finder ikke, at der er lovhjemmel til at afvise spørger brug af momslovens § 13, stk. 1, nr. 1, litra a i forhold til aftalen med långiver.
 Det forhold, at spørger er egentlig formidler af lån adskiller også selskabet betragteligt fra den situation, der blev afgjort af EF-domstolen i C-472/03 (Andersen Consulting Management Consultants (ACMC)). Denne sag blev afgjort ud fra det faktum, at ACMC ikke havde de mest væsentlige dele af en forsikringsformidlers ydelser i sin pakke af back-office funktioner. Altså en noget andet situation end her, hvor spørger er forpligtet til at finde kunder til långiver og ikke kun udføre back-office funktioner.
 Hvis SKAT er af den opfattelse, at kun detailhandelsbutikkerne kan gøre brug af momsfritagelsen i momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, litra a, må spørger alternativt være omfattet af momslovens § 4, stk.4. Dette begrundes i, at spørger i så fald formidler "formidling af lån" i eget navn. Da selskabet formidler "formidling af lån" i eget navn, skal spørger anses for selv at have leveret den pågældende ydelse. Følgelig er selskabet momsfri af vederlaget herfor.
 Herved opnår spørger samme rettigheder, som hvis selskabet direkte er omfattet af momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, litra a. Hvem provisionen for denne formidling opnås fra må i den forbindelse være uden betydning, jf. den seneste praksis om provision i forbindelse med formidling af flybilletter i fremmed navn og for fremmed regning, hvor der ikke længere skelnes mellem, om provisionen ydes af den rejsende eller af flyselskabet.
 Spørger er i høringssvaret kommet med følgende supplerende bemærkninger:
 Dansk praksis på området
 Der har i forbindelse med drøftelserne med Skatteministeriet været drøftet, hvorvidt der i Danmark er præcedens for flerledsmomsfritagelse for formidlingsydelser.
 Spørger kan i den forbindelse oplyse, at der eksisterer en dansk praksis for momsfritagelse for flerledsformidling, jf. blandt andet TfS 2007,420 (Højesteret). Denne praksis er i overensstemmelse med en række EU-domme. Sagen vedrører ganske vist forsikringsformidling i flere led, men i forhold til det principielle i nærværende sag demonstrerer sagen tydeligt, at formidling kan være momsfri i flere led. Der ses ikke at være begrundelse for at anlægge forskellig praksis ved formidling af forsikringer og formidling af lån.
 Af uransagelige årsager har højesteretssagen imidlertid ikke givet anledning til en klar udmelding om momsfritagelse ved flerledsformidling. Tværtimod har der også efterfølgende alene været en henvisning til dommen ved Landsretten, hvor bevisbyrden for formidlingsaktiviteten ikke var løftet, i tidligere versioner af Momsvejledningen.
 I Momsvejledningen 2007-2 fremgik således følgende, uagtet Kammeradvokaten og Skatteministeriet klart i forliget af 20. oktober 2006 ved Højesteret havde fastslået, at man var enige i, at der var tale om en momsfritagelse:
 "I SKM2005.12.ØLR fandt Østre Landsret ikke, at et selskab havde godtgjort, at selskabet havde formidlet tegning af nogen af de i sagen omfattede forsikringer, og selskabets ydelser vedrørende forsikringerne kunne derfor ikke anses for fritaget for moms i medfør af momslovens § 13, stk.


text:
1, nr. 10, 2. led."
 Samme tekst fremgik af Momsvejledningen 2008-1, uagtet højesteretsafgørelsen på dette tidspunkt klart var offentliggjort.
 Selv i den nyeste version af den Juridiske Vejledning, afsnit D.A.5.10.4, henvises fortsat til Østre Landsrets dom med teksten:
 "Et selskab ansås for momspligtig af bestemte ydelser, idet selskabet ikke havde godtgjort, at selskabet havde formidlet hverken obligatoriske ansvarsforsikringer for solgte varer til expert-kædens forhandlere eller frivillige tillægsforsikringer for solgte varer til expert-forretningens kunder."
 Forliget i Højesteret har således aldrig fået den præcedens, som en højesteretsdom ellers normalt vil medføre. En noget atypisk situation, når Skatteministeriet var enig med klager i, at momsfritagelsen var gældende i den aktuelle sammenhæng. Da sagen nævnes tre gange i det pågældende afsnit, synes sagen som sådan at være Skatteministeriet bekendt, om end noget tyder på, at forliget i Højesteret ikke er helt så kendt.
 Højesteretsagen i korte træk
 Et selskab oppebar tegningsprovision for de frivillige tillægsforsikringer, som butiksselskaberne (typisk selvstændige forretninger) tegnede for forretningens kunder. Forsikringerne blev tegnet via en forsikringsmægler, der indgik i samme koncern.
 SKAT anså ikke selskabet for at være momsfri af sine ydelser, "idet anvisning af forsikringer til forsikringsselskabet foregår ude i de enkelte medlemsbutikker".
 SKAT havde som argument herfor anført: "at selskabet ikke selv formidler forsikringsaftaler, idet anvisning af forsikringer til forsikringsselskabet foregår ude i de enkelte medlemsbutikker, at selskabet udfører almindelige forekommende administrative opgaver som underleverandør for forsikringsselskabet, at Østre Landsrets dom af 10/1 1996 og Momsnævnets afgørelse af 27/2 1998 fastslår, at administrative ydelser, der udføres for et forsikringsselskab, er momspligtige efter momslovens hovedregel, momslovens § 4."
 Som det fremgår af TfS 2007,420 udførte selskabet imidlertid en del salgsstøttende arbejde i form af blandt andet uddannelse af det personale i butikkerne, der skulle sælge forsikringerne, og udarbejdelse af videomateriale. Selskabet kontrollerede videre, at personalet overholdt bestemmelserne i en særlig håndbog for tegning af forsikringer.
 Der blev desuden udsendt nyhedsbreve om hensigtsmæssige tiltag med henblik på forsikringstegning og statistikker om tegningsprocenterne for de frivillige forsikringer. Der blev også kørt konkurrencer om forsikringstegning. Endelig blev der flere gange om året holdt regionsmøder med butikkerne, blandt andet for at animere dem til at sælge tillægsforsikringer.
 Der var ingen kontakt til forsikringskunderne. Det var de enkelte medarbejdere ude i butikkerne, der formidlede tillægsforsikringerne. Selskabet deltog i det udvalg med forsikringsselskabet, hvor man drøftede salgsaktiviteter og præmiestørrelser, og det var forsikringsselskabets aktuar, der fastlagde præmiestørrelsen.
 Et af vidnerne i sagen kunne bekræfte, at ingen af de konkurrerende forretningskæder var pålagt moms af denne formidling.
 Disse forhold og en række vidneudsagn, som bekræftede, at disse ydelser svarede til typiske formidlingsydelser, førte til, at der blev indgået forlig i Højesteret. Herved anerkendtes momsfritagelse for vederlaget for formidlingsydelsen, også selv om selskabet ikke havde kontakt med forsikringstagerne.
 Der ses med denne sag klart at være fortilfælde for momsfritagelse for flerledsformidling i Danmark - endda i en sag, som har verseret ved Højesteret.
 Det bemærkes i den forbindelse, at selskabet alene tabte sagen ved Østre Landsret, fordi ovenstående aktiviteter ikke kunne dokumenteres tilstrækkeligt. I forbindelse med sagens


text:
indbringelse for Højesteret afholdtes imidlertid igen møder mellem parterne, og det stod her klart, at der var tilstrækkelig dokumentation for aktiviteterne. Sagen blev derfor forligt mellem parterne efter klar og utvetydig indstilling fra Kammeradvokaten.
 Afledt betydning for nærværende sag
 I forhold til de elementer, som selskabet udførte, sammenholdt med de af spørger udførte ydelser, bemærkes, at sidstnævnte udfører de samme ydelser, som selskabet varetog i forhold til ovennævnte beskrivelse, jf. nedenstående sammenligning
 Selskabets (forsikringsformidling)
 Spørger (låneformidling)
 Uddannelse af personale i butikkerne, herunder videomateriale
 Uddannelse af personale i butikkerne
 Udarbejdelse af forsikringshåndbog
 Nyhedsbreve / regionsmøder / drøftelse af salgsaktiviteter
 Løbende dialog med butiksselskaberne om håndtering af låneformidling og besøg i butikkerne
 Anvendes pt. ikke, men bør heller ikke i sig selv være afgørende
 Drøftelse af præmiestørrelser med forsikringsselskabet
 Drøftelser om låneprodukter (lånesatser m.v.)med långiver
 Det kan på den baggrund konkluderes, at spørger varetager mindst lige så væsentlige og specifikke ydelser i samarbejdet om låneformidling, som selskabet varetog i forhold til forsikringsformidling.
 Der ses følgelig ikke at være argumenter for, at det vederlag, som spørger modtager fra långiver, skal behandles anderledes end det vederlag, som selskabet modtog fra forsikringsselskabet. Følgelig må vederlaget fra långiver være momsfrit.
 Supplerende bemærkninger til sagsfremstillingen
 Skatteministeriet anfører i sin sagsfremstilling for momspligt i øvrigt, at
 "Finansielle ydelser - som for eksempel formidling af lån - er momsfritaget efter momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, litra a, uanset hvem de leveres af, det vil sige også uanset om de leveres af en direkte kontraktpart eller en underleverandør hertil.
 Afgørende for, om en ydelse er omfattet af momsfritagelsen er således ikke hvem, der leverer ydelsen, men ydelsens karakter - selve ydelsens indhold."
 Spørger kan tilslutte os det grundlæggende i, at det afgørende ikke er, hvem der leverer ydelsen, men ydelsens karakter.
 Det skal imidlertid ikke forstås sådan, at der skal ses bort fra, hvad der aftales mellem parterne. Det betyder blot, at det er uden betydning for fortolkningen af momsfritagelsens omfang, hvad leverandøren normalt varetager af ydelser branchemæssigt.
 Eksempelvis kan en medlemsstat ikke begrænse omfanget af en momsfritagelse for forsikringstransaktioner, så den kun finder anvendelse på ydelser, der leveres af personer, der i henhold til national ret har tilladelse til at virke som forsikringsgivere, jf. EU-Domstolen i C-349/95 (Card Protection Plan).
 Når der henses til ydelsens indhold, er spørger enige i, at den aftalte ydelse skal indeholde de elementer, der knytter sig til den enkelte momsfritagelse. Spørger er derimod ikke enig i, at leverandøren af ydelsen (her spørger) nødvendigvis selv skal varetage samtlige elementer i ydelsen. Det afgørende må være, at spørger påtager sig de risici og forpligtelser, der normalt ligger for en formidler af lån. Følgelig må det være uden betydning, at spørger har en underleverandør, der også bistår med væsentlige og specifikke dele af formidlingsydelsen, jf. nærmere nedenfor.
 Skatteministeriet anfører videre i sagsfremstillingen:
 "Det fremgår af den Juridiske Vejledning, afsnit D.A.5.11.1.3, at den omstændighed, at en ydelse er nødvendig for at gennemføre en fritaget transaktion, ikke i sig selv er et argument for at antage, at


text:
ydelsen dermed er fritaget. Indholdet af ydelsen skal således selvstændigt have til formål at opfylde den momsfritagne transaktions specifikke og væsentlige funktioner."
 Spørger er enig i, at dette er EU-retspraksis, men skal dog samtidig bemærke, at dette citat udspringer af SDC-sagen (C-2/95), hvor EU-Domstolen skulle vurdere omfanget af momsfritagelsen for en række finansielle ydelser.
 Ved "transaktionens specifikke og væsentlige funktioner" sigter domstolen, som citeret ovenfor, alene mod, hvad der er hensigten med aftalen, dvs. hvad leverandøren skal levere af ydelser. I nærværende sammenhæng står det klart, at spørger har til opgave at sikre, at potentielle låntagere optager lån hos långiver, hvilket utvivlsomt må anses for at udgøre transaktionens specifikke og væsentlige funktioner.
 Det er således spørgers opgave at tage kontakt til potentielle låntagere og varetage den indsendelse af anmodning om optagelse af lån fra låntager i de situationer, hvor det er aktuelt. Dette må utvivlsomt anses som de mest væsentlige funktioner i formidling af lån og må være kerneområdet af momsfri låneformidling.
 Det bemærkes videre, at EU-Domstolen på ingen måde anfægtede bankernes momsfritagelse for deres aktiviteter, uanset et meget væsentligt led af betalingsoverførslen blev varetaget af SDC.
 Det fremgår videre af sagsfremstillingen:
 "Den momsfritagne ydelse, der består i formidling af lån, jf. momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, litra a, kan, jf. Den Juridiske vejledning afsnit D.A.11.4.3, defineres som virksomhed, som har til formål at træffe de nødvendige foranstaltninger for, at to parter indgår en kontrakt, hvor formidleren ikke har en selvstændig interesse i kontraktens indhold. Der kan ikke stilles krav om, at der foreligger et kontraktforhold mellem leverandøren af formidlingsydelsen og en af parterne i låneaftalen, for at anerkende, at formidlerens ydelse er omfattet af momsfritagelsen.
 Begrebet formidling forudsætter heller ikke nødvendigvis, at formidleren som underagent for en hovedagent er i direkte kontakt med de to parter i lånekontrakten for at forhandle samtlige klausuler. Det er dog en forudsætning, at formidlerens virksomhed ikke udelukkende består i at tage sig af en del af de faktiske operationer i forbindelse med kontrakten."
 Det bemærkes i tilknytning hertil, at spørgers opgave i forhold til långiver ikke udelukkende består i at tage sig af en del af de faktiske operationer i forbindelse med kontrakten. spørger er tværtimod klart og entydigt kontraktuelt forpligtet til at træffe de nødvendige foranstaltninger til, at låntagere indgår en kontrakt med långiver i de situationer, hvor en kunde måtte have ønske om at optage lån.
 Herved minder spørgers kontraktuelle forpligtelser på ingen måde om de back office funktioner, som var hovedsagen i Arthur Andersen-sagen (C-472/03).
 Arthur Andersen havde ikke forpligtet sig til at skabe kontakt med potentielle forsikringstagere. Selskabet skulle alene varetage opgaver, der lå i naturlig forlængelse af, at kontakten var skabt, og aftale om tegning af forsikring var på plads. Det betød, at EU-Domstolen meget naturligt nåede frem til, at ydelserne var momspligtige.
 Der var ingen, der anfægtede, at forsikringsselskabet leverede forsikringsydelser, uanset stort set al administration blev varetaget af Arthur Andersen.
 Sagen minder heller ikke om TfS 1996, 118, som handlede om administration af forsikringsporteføljer.


text:
Tilsvarende var der nationalt i Beheer-sagen (C-124/07) ikke tvivl om, at VDL (forsikringsmægler) kunne levere sin forsikringsmæglerydelse momsfrit, uanset Beheer varetog de væsentligste dele af ydelsen og derved oppebar 80 pct. af det vederlag, som VDL selv oppebar ved indgåelse af en forsikringsaftale. VDL var således momsfri, uanset det var Beheer, som indgik forsikringsaftaler, behandlede ændringer af forsikringspolicer, udstedte sådanne policer, opkrævede provision og levering af oplysninger til forsikringsselskabet og til forsikringstagerne.
 Det ses således ikke at kunne påvirke momsfritagelsen for spørger, at selskabet indgår aftale med endnu en formidler og i forbindelse hermed overlader det til denne formidler (butiksselskaberne) at skabe kontakten og varetage visse papirgange over for långiver, når blot spørger opretholder den juridiske forpligtelse til at levere formidlingsydelsen i forhold til långiver.
 I Beheer-sagen fastslår EU-Domstolen i øvrigt i præmis 28, at "det følger af princippet om afgiftsneutralitet, at de erhvervsdrivende skal kunne vælge den organisationsform, som ud fra en strengt økonomisk synsvinkel passer dem bedst, uden at skulle løbe en risiko for, at deres transaktioner udelukkes fra den fritagelse, der er fastsat i 6. direktivs art. 13, pkt. B, litra a".
 At nægte momsfritagelse over for spørger vil være i strid med denne præmis, idet det vil medføre, at selskabet ikke kan vælge den organisationsform, som passer selskabet bedst. Se også Ludwig-dommen præmis 35.
 Det må desuden endnu en gang bemærkes, at det i expert-sagen fra 2006 var tilstrækkeligt til at opnå momsfritagelse for forsikringsformidling, at selskabet i praksis varetog de funktioner, som er beskrevet ovenfor, og som anført tidligere stort set modsvarer de arbejdsopgaver, der varetages af spørger. Der ses ikke hjemmel til at betragte denne sag anderledes.
 Det er, baseret på såvel forliget ved Højesteret som praksis ved EU-Domstolen,
 spørgers klare opfattelse, at de ydelser, som spørger kontraktuelt er forpligtet til at levere til långiver, udgør momsfri låneformidling.
 Dette ikke mindst fordi spørgers funktion aftalemæssigt ikke er at udføre back office funktioner for långiver, men derimod at skabe kontakten til potentielle låntagere. Det forhold, at selskabet har en underleverandør til at medvirke til at skabe resultater, kan ikke ændre på den juridiske konstruktion mellem parterne.
 Der er desuden en klar og utvetydig tilkendegivelse i forliget i Højesteret om, at denne type ydelser er momsfrie, selv om der ikke er kontakt med låntagerne.
 Når Skatteministeriet/Skatterådet til et andet resultat, vil det betyde, at det i Danmark bliver umuligt at gøre brug af momsfritagelsen i flere led ved formidling af lån og forsikringer, ligesom det bliver umuligt at vælge den organisationsform, som passer bedst. En sådan praksis synes ikke at stemme overens med EU-Domstolens præmisser i gældende retspraksis.
 Endelig bemærkes, at i det omfang anden dansk praksis end den ovenfor nævnte måtte nå til momspligt af nærværende ydelser, kan dette alene skyldes, at forliget i Højesteret ikke er almen kendt. Den pågældende praksis kan således ikke anses som korrekt retspraksis og må følgelig være uden for betragtning.
 Det ønskes bekræftet, at den løbende provision, som spørger modtager fra långiver, er momsfri efter momslovens § 13, stk.


text:
1, nr. 11, når provisionen ydes som betaling for formidling af lån, som långiver tilbyder kunder i detailhandelsbutikker, og långiver ikke direkte kan gøre de nævnte butikker juridisk ansvarlige for deres håndtering af låneoptagelsen.
 Momslovens § 13:
 a) Långivning og formidling af lån samt långivers forvaltning af egne udlån. (...)
 Begrebet »formidling« tager sigte på en virksomhed, som udøves af en mellemmand, der ikke optræder som part i en kontrakt om et finansielt produkt, og som adskiller sig fra de kontraktmæssige ydelser, der typisk udføres af parterne i sådanne kontrakter. Formidlingsvirksomhed er en tjenesteydelse, som udføres over for en kontraktpart, og som parten yder vederlag for, idet der er tale om en særskilt mellemmandsvirksomhed. En sådan virksomhed har herved til formål at træffe de nødvendige foranstaltninger for, at de to parter indgår en kontrakt, uden at formidleren har en selvstændig interesse i kontraktens indhold.
 Det kan ikke anses for at være en betingelse for, at en aktivitet er omfattet af begrebet formidling, at den afgiftspligtige person er kontraktretligt knyttet til de 2 personer i låneaftalen, eller har direkte kontakt til begge parter i aftalen. Der kan således i forbindelse med formidling anvendes underleverandører, idet det dog er en betingelse, at den leverede tjenesteydelse, set under ét, udgør en særskilt helhed, der opfylder de specifikke og væsentlige funktioner for formidlingen.
 TfS 2007, 420 (SKM2005.12.ØRL)
 Sagen drejede sig for landsretten om, hvorvidt tegningsprovision, som et selskab oppebar for forsikringer tegnet i forbindelse med vareomsætningen indenfor samme koncernlignende organisation var omfattet af momsfritagelsen for forsikringsmægling og formidling i momslovens § 13, stk. 1, nr. 10. Forsikringerne var dels tegnet af detailforretningerne og dels tillægsforsikringer tegnet af forretningernes kunder i forbindelse med køb af radio- og tv-apparater mv. Selskabet havde gjort gældende, at den udøvede forsikringsmægler- og formidlervirksomhed, herunder den dertil hørende administration af forsikringerne. Landsretten tiltrådte ikke, at en sådan tredjemandsvirksomhed havde fundet sted og at betingelserne for momsfritagelse efter momslovens § 13, stk. 1, nr. 10, var opfyldt.
 Sagen blev indbragt for Højesteret, hvor der blev fremlagt yderligere bevismateriale og afgivet supplerende forklaringer.
 Sagen blev herefter forligt med henvisning til, at det på baggrund af det nye bevismateriale stod klart, at havde været en omfattende direkte kontakt mellem selskabet og kunderne dels skriftligt, i form af breve sendt direkte fra selskabet til enkelte kunder, og dels ved telefonisk kontakt fra kunderne til selskabet. Det var således ikke kun detailforretningerne, der havde haft den direkte kontakt til kunderne.
 Finansielle ydelser - som for eksempel formidling af lån - er momsfritaget efter momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, litra a, uanset hvem de leveres af, det vil sige også uanset om de leveres af en direkte kontraktpart eller en underleverandør hertil.
 Afgørende for, om en ydelse er omfattet af momsfritagelsen er således ikke hvem, der leverer ydelsen, men ydelsens karakter - selve ydelsens indhold.
 Det fremgår af den Juridiske Vejledning, afsnit D.A.5.11.1.3, at den omstændighed, at en ydelse er nødvendig for at gennemføre en fritaget transaktion, ikke i sig selv er et argument


text:
for at antage, at ydelsen dermed er fritaget. Indholdet af ydelsen skal således selvstændigt have til formål at opfylde den momsfritagne transaktions specifikke og væsentlige funktioner.
 Den momsfritagne ydelse, der består i formidling af lån, jf. momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, litra a, kan, jf. Den Juridiske vejledning afsnit D.A.5.11.4.3, defineres som virksomhed, der har til formål at træffe de nødvendige foranstaltninger for, at to parter indgår en kontrakt, hvor formidleren ikke har en selvstændig interesse i kontraktens indhold. Der kan ikke stilles krav om, at der foreligger et kontraktforhold mellem leverandøren af formidlingsydelsen og en af parterne i låneaftalen, for at anerkende, at formidlerens ydelse er omfattet af momsfritagelsen.
 Begrebet formidling forudsætter heller ikke nødvendigvis, at formidleren som underagent for en hovedagent er i direkte kontakt med de to parter i lånekontrakten for at forhandle samtlige klausuler. Det er dog en forudsætning, at formidlerens virksomhed ikke udelukkende består i, at tage sig af en del af de faktiske operationer i forbindelse med kontrakten.
 Det fremgår af de faktiske omstændigheder, at spørger efter aftalen med långiver har eneansvaret for at formidle lån. Men aftalen rummer mulighed for, at spørger kan gøre brug af underagenter, og spørger har i den forbindelse indgået aftale med en række detailbutikker i spørgers koncern.
 Det fremgår videre, at selve transaktionen foregår ved, at en potentiel låntager henvender sig i en af detailbutikkerne med ønske om at optage lån til finansiering af et køb i butikken. Dialogen om lånet vil typisk foregå direkte mellem detailbutikken og långiver.
 Spørger oplyser, at spørgers egen rolle i forbindelse med formidlingen af lånet er, at træffe de nødvendige foranstaltninger for, at långiver og den potentielle låntager indgår en kontrakt. Spørger finder, at disse foranstaltninger er truffet i og med, at långiver ikke uden kontrakten med spørger ville kunne opnå kontakt til detailbutikkernes kunder.
 Det er Skatteministeriets opfattelse, at såvel spørger som spørgers underleverandører (detailbutikkerne), leverer formidlingsydelser, der set under ét, udgør en særskilt helhed, der opfylder de specifikke og væsentlige funktioner for en momsfri ydelse. Dette gælder uanset, at spørger ikke selv har i direkte kontakt med låntagerne, jf. C-453/05, Volker Ludwig.
 Skatteministeriet finder således, at den provision, som spørger modtager fra långiver kan fritages for moms efter momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, litra a.
 Det indstilles derfor, at spørgsmål 1 besvares med "ja"
 Det ønskes bekræftet, at den løbende provision, som spørger modtager fra långiver, er momsfri efter momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, hvis provisionen ydes som betaling for formidling af lån, som långiver tilbyder kunder i detailhandelsbutikker, når långiver på visse områder kan gøre de nævnte butikker ansvarlige for deres håndtering af låneoptagelsen.
 Der henvises til det ovenfor anførte under besvarelsen af spørgsmål 1. Skatteministeriet finder ikke, at det gør nogen forskel for besvarelsen, såfremt långiver på visse områder kan gøre detailbutikkerne ansvarlige for deres håndtering af låneoptagelsen.
 Det ønskes bekræftet, at den årlige provision (overskudsdeling), som beregnes på baggrund af resultatet i det syntetiske selskab, og som spørger modtager fra långiver,


text:
er momsfri efter momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, hvis provisionen ydes som betaling for formidling af lån, som långiver tilbyder kunder i detailhandelsbutikker, og långiver ikke direkte kan gøre de nævnte butikker ansvarlige for deres håndtering af låneoptagelsen.
 Der henvises til det anførte ovenfor under besvarelsen af spørgsmål 1.
 Skatteministeriet finder ikke, at den årlige provision (overskudsdeling) skal behandles anderledes end den løbende provision.
 Skatteministeriet indstiller på den baggrund, at spørgsmål 3 besvares med "ja".
 Det ønskes bekræftet, at den årlige provision (overskudsdeling), som beregnes på baggrund af resultatet i det syntetiske selskab, og som selskabet modtager fra långiver, er momsfri efter momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, hvis provisionen ydes som betaling for formidling af lån, som långiver tilbyder kunder i detailhandelsbutikker, og långiver kan gøre de nævnte butikker ansvarlige for deres håndtering af låneoptagelsen.
 Idet der henvises til besvarelsen af spørgsmål 1 og 2 indstiller Skatteministeriet, at spørgsmål 4 besvares med "ja".
 Det ønskes besvaret, om det ændrer på besvarelsen af spørgsmål 1 og 3, hvis spørgers navn fremgår af markedsførings-/ informationsmateriale om de omhandlede lån.
 Skatteministeriet finder ikke, at det vil ændre på besvarelsen af spørgsmål 1 og 3, at spørgers navn fremgår af markedsførings- og informationsmateriale.
 Skatteministeriet indstiller på den baggrund, at spørgsmål 5 besvares med "nej"
 Det ønskes besvaret, hvorvidt det vil ændre på besvarelsen af spørgsmål 1 og 3, hvis spørger årligt udleverer en oversigt til detailhandelsbutikkerne over potentielle kundeemner.
 Skatteministeriet finder ikke, at det vil ændre på besvarelsen af spørgsmål 1 og 3, hvis spørger årligt udleverer en oversigt til detailhandelsbutikkerne over potentielle kundeemner.
 Det indstilles på den baggrund, at spørgsmål 6 besvares med "nej".
 Det ønskes bekræftet, at ydelsen alternativt kan anses som momsfri i henhold til momslovens § 4, stk. 4, kombineret med momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, litra a.
 Det er Skatteministeriets opfattelse, at spørgsmål 7 bortfalder, idet spørgsmål 1 er besvaret positivt.


text:
Skat.dk: Dansk-tysk billeasingkoncept - levering - finansiering af brændstof
 12 Jan 2009 13:30
 01 Dec 2008 14:37
 SKM2009.25.HR
 2. afdeling, 258/2006
 Leasing, leasingaftaler, finansiering, brændstof, fradragsret
 Højesteret fastslog, at et i Tyskland hjemmehørende billeasingselskab i H1-koncernen ikke i momsmæssig henseende havde indkøbt brændstof fra danske benzinselskaber og videresolgt dette til selskabets danske leasingtagere, som tankede brændstoffet fra danske tankstationer. Højesteret fandt, at benzinselskaberne solgte brændstoffet direkte til leasingtagerne, og at H1 alene virkede som kreditgiver. H1 havde derfor ikke fradragsret for momsen af brændstoffet i medfør af momslovens § 37, stk. 1, eftersom der var tale om finansielle, momsfritagne transaktioner, jf. momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, litra a. (Stadfæstelse af SKM2006.399.ØLR).
 Momsloven § 4, stk. 1, 2. pkt.
 Momsloven § 13, stk. 1 nr. 11, litra a
 Momsvejledningen 2008-4 D.2.1
 Momsvejledningen 2008-4 D.11.11.4
 Momsvejledningen 2008-4 J.1.1
 H1 Leasing GmbH
 Torben Melchior, Per Walsøe, Lene Pagter Kristensen, Poul Dahl Jensen og Henrik Waaben.
 I tidligere instans er afsagt dom af Østre Landsrets 14. afdeling den 17. maj 2006.
 Appellanten, H1 Leasing GmbH, har gentaget sine påstande.
 Indstævnte, Skatteministeriet, har påstået stadfæstelse, subsidiært frifindelse for H1 Leasings påstand 2.
 I den samarbejdsaftale af 17. december 2003 indgået mellem H1 og Dansk Shell A/S, som er omtalt i landsrettens dom, hedder det bl.a.:
 § 1 Aftalens omfang
 Shell og Leasingselskabet indgår hermed denne aftale (herefter kaldet Aftalen), som giver Leasingselskabets kunder mulighed for at anvende Shell-kort til tankning af motorbrændstof m.v. på Shells servicestationer ved brug af følgende korttyper:
 § 3 Udstedelse af kort
 Shell udsteder kort til Leasingselskabets kunder efter anmodning fra Leasingselskabet.
 Kortene er underlagt Shells sædvanlige kortbetingelser, vedlagt som bilag 1, som udgør en integreret del af Aftalen.
 Bestilte kort og PIN-koder sendes til Leasingselskabet, som sørger for at udlevere kort og PIN-kode til Leasingselskabets kunde.
 § 5 Fakturering og betalingsbetingelser
 Hver måned fremsender Shell en faktura til Leasingselskabet, som dækker samtlige registreringer foretaget på Shell-kort, som er udstedt i henhold til Aftalen.
 § 6 Rabatter
 Shell yder rabat ved leasingselskabets køb på Shell stationer i Danmark foretaget på Shell-kort leveret gennem Aftalen.
 Rabatten udgør
 28 øre inkl moms pr. liter benzin (listepris)
 110 øre inkl. moms pr. liter diesel (listepris)
 § 7 Udbetaling af rabatter
 For hver liter brændstof (benzin og diesel) samt enkeltvask, der tankes/købes på Shells servicestationer i Danmark med Shell-kort leveret gennem Aftalen, udløses en rabat som nævnt under § 6 fra Shell til Leasingselskabet.
 Den aftalte rabat afregnes kvartalsvist til Leasingselskabet.
 SM har supplerende forklaret bl.a., at kunderne i dag kun efterspørger Fleet Management. Det gammeldags leasingprodukt er ikke længere efterspurgt på bilsiden. Det gælder for hele branchen. Fleet Management handler om administration. Kunderne vil i dag have hele pakken vedrørende biler for at undgå selv at skulle stå for administrationen. Formålet for kunderne er, at de kan koncentrere sig om at drive deres forretning. H1 Leasing kan også hjælpe med at optimere indkøb af varer. Kunderne får en besparelse i deres eget system og får frigjort nogle medarbejdere, de kan anvende til


text:
anden side. Kunden kan nøjes med en gang om måneden at gennemgå regningen, der kun indeholder et beløb, der svarer til beløbet på kontrakten, og kunden kan følge med i de tilsendte rapporter om, hvordan bilen bliver brugt. Resten tager H1 Leasing sig af. H1 Leasing har 10 ansatte beskæftiget med administration af kundernes bilpark, hvilket udgør knap en tredjedel af den samlede medarbejderstab. De har fået udviklet deres eget it-system til Fleet Management.
 Når kunderne indgår en aftale med H1 Leasing, får de f.eks. udleveret et servicekort, således at de kan køre ind på et af de på forhånd aftalte dækcentre og få skiftet dæk. Kunderne kender ikke prisen på dækskiftning. Man kan ikke fravælge administrationen, da det er det, det hele drejer sig om. Stort set alle kunder vælger brændstof som en del af ydelsen. H1 Leasing får - bortset fra brændstof - fortsat momsfradrag for de driftsrelaterede ydelser.
 Leasingaftalen af 5. april 2002 mellem H1 Leasing og Würth Danmark A/S er et typisk eksempel på, hvordan en Fleet Management-aftale så ud på daværende tidspunkt. Den konkrete kontrakt indeholder aftale om, at der kan anvendes 3.889 liter benzin til en pris af 0,88 euro pr. liter. Literantallet er estimeret ud fra kundens angivelse af kilometerbehov og bilens normtal. Kunden betaler forud, hvilket er helt generelt ved leasing.
 Samarbejdsaftalen med Dansk Shell er udtryk for en sædvanlig aftale med en typisk brændstofleverandør. H1 Leasing har indgået aftaler om brændstoflevering med Shell, Q8, Statoil og de underliggende selskaber. Brændstofselskaberne har ikke kendskab til de enkelte Fleet Management-kunders identitet. Det er kun H1 Leasing, der kan se, hvem kunderne er. Det foregår på den måde, at H1 Leasing får en kasse med brændstofkort, som de har liggende og derefter udleverer til de enkelte kunder. Kortene er påført et nummer, således at H1 Leasing kan identificere dem i it-systemet. Brændstofleverandørerne har derimod ikke kendskab til kundernes identitet og blander sig heller ikke i, hvem H1 Leasing har som kunder. Kortene er således udstedt af brændstoffirmaerne, men med H1 Leasings navn på.
 H1 Leasings kontor ligger i Tyskland. Kundeandelen består af 95 danske kunder. Baggrunden for, at de ikke har flere tyske kunder, er, at det tyske marked er anderledes sammensat. De tyske firmaer køber således biler direkte fra bilfabrikanterne, og her kan H1 Leasing ikke være med. H1 Leasing reklamerer på det tyske marked, men ikke på tysk. De har specialiseret sig i det danske marked. H1-koncernen har bygninger i både Tyskland og Danmark, medens H1 Leasing kun bruger bygninger i Tyskland. De reklamerer med momsbesparelsen over for kunderne, og det foregår primært på internettet. Deres kunder i f.eks. ... vælger H1 Leasing, fordi de har et godt produkt bl.a. på grund af det it-system, de har udviklet, og fordi de har andre forretningsprincipper end de øvrige danske firmaer. Momsbesparelsen betyder efterhånden meget lidt for kunderne. H1 Leasing er ofte dyrere end de andre på trods af momsbesparelsen. De har et bedre produkt.
 Det er H1 Leasing, der køber brændstof hos forhandlerne,


text:
på samme måde som de køber dæk og andre ydelser til deres bilpark. De køber produktet brændstof, som de derefter putter ind i en administrativ ydelse til kunden. Fleet Management er administration af en bilpark, og brændstof hører naturligt hertil.
 Efter de samarbejdsaftaler, som H1 Leasing GmbH indgik med brændstofleverandørerne, opnåede H1 en adgang for sine kunder til ved brug af benzinkort at kunne tanke brændstof i H1s navn og for H1s regning. Kunderne kunne vælge, om og i hvilket omfang de ville gøre brug af benzinkortet, og de kunne selv bestemme mængde, tid og sted for det enkelte køb. De havde i realiteten ubegrænset adgang til tankning, og den endelige betaling blev beregnet i forhold til deres faktiske forbrug af brændstof. Højesteret finder, at det under disse omstændigheder var til kunderne og ikke til H1, at benzinselskaberne overdrog retten til som ejer at råde faktisk over brændstoffet, jf. herved præmis 33-37 i EF-Domstolens dom af 6. februar 2003 i sag C 185/01. Det kan heroverfor ikke føre til en anden vurdering, at H1 havde påtaget sig en økonomisk risiko for udviklingen i prisen for de brændstofleverancer, som i henhold til leasingaftalerne med kunderne lå inden for den aftalte ramme.
 Højesteret tiltræder derfor, at der ikke foreligger levering af brændstof til H1, der er omfattet af definitionen på afgiftspligtige vareleverancer i momslovens § 4, stk. 1, 2. pkt.
 Endvidere tiltræder Højesteret, at H1s aftaler med kunderne om ret til at tanke brændstof reelt har karakter af finansiering af kundernes køb af brændstof, jf. momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, litra a.
 H1 kan herefter ikke fradrage indgående afgift vedrørende brændstoffet, jf. momslovens § 37, stk. 1.
 Højesteret stadfæster derfor dommen
 I sagsomkostninger for Højesteret skal H1 Leasing GmbH betale 75.000 kr. til Skatteministeriet.


text:
Juridiske nyheder - Vi opdaterer dig juridisk
 Vi bruger cookies på www.hjulmandkaptain.dk for at optimere brugervenligheden og funktionaliteten, samt til indsamling af statistik over din færden på vores hjemmeside.
 Ved at bruge vores hjemmeside, accepterer du brugen af cookies.
 Læs mere om vores Cookiepolitik, herunder hvordan du sletter cookies. Forside
 Ania Zuk
 Anne Mette Elbo Jespersen
 Birgitte Højer
 Casper Gammelgaard Andersen
 Charlotte Hjorth Hansen
 Charlotte Winberg Madsen
 Dorrit Bøgsted Jensen
 Dorte Have
 Dorthe Firring Hedemann
 Elizse Handberg
 Gitte la Cour
 Gitte Larsen Nielsen
 Helle Eltved
 Helle Werning
 Jens Jacob Halling
 Karen Jochumsen
 Karen Margrethe Pind
 Lone Haun
 Maibritt Jespersgaard Eriksen
 Majken Harbo Hansen
 Maria Harbo Thomsen
 Marianne Thornsohn Madsen
 Pernille Bregendahl
 Pia Bochdam
 Pia Dahl Mortensen
 Rita Krogh Jørgensen
 Tanja Kammersgaard Christensen
 Thomas Tai Bang Christensen
 Thomas Trolle Vrængmose
 Vis nyheder om:
 PrivatErhvervOffentligeOm HjulmandKaptain
 Til hverdag og ved skybrud - Deltag i workshop d. 17.11.14
 30/10/2014De juridiske rammer - hvem har ansvaret for håntering af regnvand?
 I juni 2012 indgik KL og regeringen aftale om ,5 såkaldte klimamilliarder. I januar 2013 vedtog Folketinget nye regler, der giver spildevandsselskaberne mulighed for at deltage i finansieringen af kommunale og privat anlæg til håndtering af regnvand. Læs hele artiklen >>Må myndighederne følge med på din Facebook?
 29/10/2014Det er efterhånden ved at være almindeligt, at forvaltnings-myndigheder ”kigger med” på borgernes sociale medier. Men må de det? Læs hele artiklen >>Dansk Politik undsagt af EU
 29/10/2014EU-Domstolen kræver, at udlagte danske landbrugsarealer bruges i forretningsøjemed, bl.a. til at regulere priser. Den danske regering havde gerne set naturen tage over.
 Læs hele artiklen >>Byggedialogmøder med byggeriets parter
 21/10/2014I samarbejde med Region Nordjylland og erfarne rådgivere fra byggesektoren byder HjulmandKaptain velkommen til dialogmøder med byggeriets parter. Læs hele artiklen >>Dækning af vandskader efter skybrud
 20/10/2014Det voldsomme skybrud i Vendsyssel i uge 42 har medført omfattende skader på private og offentlige ejendomme. Læs hele artiklen >>Hvordan får man aktindsigt?
 14/10/2014Journalister har det som en fast rutine at bede myndigheder om aktindsigt, når de arbejder med en sag. Men det er ikke kun en mulighed som journalister har. Den har alle borgere! Læs hele artiklen >>Polakker går glip af tysk løn
 09/10/2014EU-Domstolen underkender et krav fra Tyskland om, at polske underleverandører yder tysk mindsteløn til ansatte, når underentreprisen udføres i Polen. Læs hele artiklen >>Hvad er en forvaltningsretlig afgørelse?
 08/10/2014Afgørelsesbegrebet er utrolig centralt og vigtigt i forvaltningsretten. Ikke mindst fordi det er udslagsgivende for anvendelsen af en række af forvaltningslovens regler. Alligevel er begrebet ikke præcist afgrænset. Læs hele artiklen >>Marianne Fruensgaard optaget som ejerpartner
 07/10/2014Det er med stor glæde, at HjulmandKaptain har optaget Marianne Fruensgaard som ejerpartner pr. 1. oktober 2014. Læs hele artiklen >>Dansk lov i strid med EU-regler
 25/09/2014Genbeskatning: Krav om genbeskatning af fratrukne underskud på udenlandske driftssteder strider mod EU ́s etableringsfrihed. Derfor taber skatteministeriet en sag til Nordea. Læs hele artiklen >>Razzia-jura
 25/09/2014når man udsættes for en offentlig myndighed med et tv-hold i hælene! Læs hele artiklen >>Erstatning ved ekspropriations-situationer
 24/09/2014Ny skattemeddelelse af 2014 bekræfter, at en kommunes overtagelse af fast ejendom i medfør af


text:
Planlovens § 47a ikke anses for omfattet af skattefritagelsen i ejendoms-avancebeskatningsloven § 11 vedrørende modtagelse af erstatning ved ”ekspropriationssituationer”.
 Den aktuelle meddelelse er skattemeddelelse SKM2014.564 SR. Læs hele artiklen >>Repræsentantskabet og bestyrelsen i Danske Advokater
 23/09/2014Advokat (H) og partner Anker Laden-Andersen er valgt til repræsentantskabet og bestyrelsen i Danske Advokater. Læs hele artiklen >>Regres
 22/09/2014Inden for det seneste år har der været afsagt flere principielle domme om sygedagpengeregres, ligesom sygedagpengereglerne er blevet ændret, hvilket i sig selv vil få betydning for kommunernes sygedagpengeregresindtægter. Læs hele artiklen >>Nyt om udbud
 17/09/2014EU-Domstolen har truffet en afgørelse af betydning for anvendelsen af profylakse bekendtgørelser
 Læs hele artiklen >>Nordjysk vokseværk i byggesektoren
 16/09/2014HjulmandKaptain er dybt involveret i en række af ambitiøse nordjyske projekter, hvilket er en naturlig følge af, at HjulmandKaptain igennem en årrække har været en af Nordjyllands mest anvendte rådgivere inden for alle grene af bygge- og anlægssektoren. Læs hele artiklen >>EU kommer Tyrkere i møde
 09/09/2014EU-Domstolen: EU ́s etableringsret og fri bevægelighed for arbejdstagere sikrer også arbejdende og selvstændige tyrkere. Læs hele artiklen >>”Surfing” krænker ikke rettighedshaveren
 02/09/2014EU-DOM: Et besøg på en hjemmeside udgør ikke en krænkelse af indehaverens ophavsrettigheder, når blot indhold fra hjemmesiden hverken printes eller downloades. Europæiske virksomheder søger informationer hver eneste dag – de har nu EU-Domstolens ord for, at søgningen ikke i sig selv krænker rettighedshaverne. Læs hele artiklen >>Arbejdsgiveren betaler, medarbejderen beskattes
 25/08/2014Det hænder af og til, at en ansat som led i udførelsen af sit arbejde overtræder straffeloven eller særlove, som udløser bøder. Det kan ske fx hvis en chauffør ikke overholder køre- og hviletidsbestemmelserne, eller hvis en journalist overtræder injurielovgivningen. Læs hele artiklen >>Kommunal håndhævelse af servitutter
 19/08/2014I foråret afgjorde Natur- og Miljøklagenævnet en meget omtalt sag om en rockerborg. Forholdet var, at naboer i et villakvarter havde klaget over, at Bandidos havde indrettet klubhus i en privat bolig.
 Sagen omhandlede en række forvaltningsretlige problemstillinger og endte med at kommunens påbud blev ophævet. Læs hele artiklen >>Apple får patent på butiksindretning
 13/08/2014EU-DOM: Apple opnår medhold i principiel sag om varemærkeregistrering i Europa. EU-Domstolen har den 10. juli 2014 afsagt en præjudiciel afgørelse om muligheden for at opnå registrering af Apples butikker som varemærke.
 Læs hele artiklen >>Arbejdsudleje, præcisering af reglerne og styresignal
 12/08/2014SKAT har i et nyt styresignal præciseret praksis inden for reglerne om arbejdsudleje. Læs hele artiklen >>EU underkender Danmark
 06/08/2014EU underkender et dansk forbud mod fire ftalater, da der ikke er dokumenteret en sundhedsrisiko.
 Nationale forbud skal leve op til EU’s krav og følge de procedurer, som EU har vedtaget. Læs hele artiklen >>Designerne får det nemmere
 04/08/2014En ny EU-dom gør det nemmere at opnå beskyttelse af EF-designs: Beskyttelse af et design er mulig, uden at designeren fører bevis for dets individualitet.
 Læs hele artiklen >>Nu kommer den nye lejelov
 29/07/2014By- og boligministeriet oplyser, at der den 11. juni 2014 er indgået en forligsaftale mellem en bred kreds i Folketinget om forenkling og modernisering af lejelovgivningen. Læs hele artiklen >>Væsentlig lempelse af erhvervelsesreglerne i landbrugsloven
 29/07/2014Virkning fra 1. januar 2015.
 NaturErhvervstyrelsen


text:
har nu sendt et forslag til ændring af landbrugsloven i høring. Forslaget forventes fremsat den 8. oktober i Folketinget, og skal træde i kraft den 1. januar 2015.
 Læs hele artiklen >>Hvornår indtræder den fulde skattepligt til Danmark?
 08/07/2014For de skatteydere, der har valgt at forlade Danmark i skattemæssig henseende, herunder f.eks. ved at flytte permanent til udlandet og arbejde der, er det relevant at være opmærksom på den seneste udvikling i SKATs praksis for, hvornår skatteyderen måtte være i risiko for at blive anset for fuld skattepligtig til Danmark. Læs hele artiklen >>Sygdom under ferie - hvad så?
 03/07/2014Har man ret til ekstra ferie, hvis man bliver syg under sin ferie? Læs hele artiklen >>Danske TDC kan pålægges at etablere 30 meter lange stikledninger til fordel for konkurrenterne
 02/07/2014Ifølge Domstolen omfatter pligten til at give konkurrenterne adgang også pligt til at foretage investeringer til fordel for konkurrenterne, når det er nødvendigt for at sikre deres adgang til TDC’s net. Etablering af en stikledning inklusive ”graveindsats” på 30 meter er en ”adgangsforpligtelse” i EU’s adgangsdirektiv.
 Ovenpå Domstolens principielle dom peger pilen i retning af, at TDC også står til at tabe det sidste slag i Østre Landsret om forpligtelsens forholdsmæssighed konkret i forhold til TDC.
 Læs hele artiklen >>Levering af e-ydelser til private
 02/07/2014Nyt ændringsforslag lurer inden for momsområdet. Et nyt lovforslag er blevet fremsat 12. marts 2014, hvorefter levering af visse elektroniske ydelser, teleydelser og radio- og tv-spredningstjenester vil medføre, at der skal opkræves moms i det land, hvor aftageren bor, når denne er en privat person. Læs hele artiklen >>Omvendt nationalt betalingspligt for visse varer
 02/07/2014Store ændringer er på vej på momsområdet. Fra og med 1. juli 2014 indføres national omvendt betalingspligt på mobiltelefoner, kredsløbsanordninger, spillekonsoller, bærbar pc’er og tablets mv. Lovændringen har den konsekvens for virksomhederne, at de er nød til at lave om på deres administrative systemer. Læs hele artiklen >>Østre Landsret ændrer afgørelse om behandling via sundhedsordning
 01/07/2014Østre Landsret slog den 30. juni 2014 fast, at behandlingsskader opstået under behandlinger gennem en sundhedsordning stillet til rådighed af arbejdsgiver er omfattet af patienterstatningsordningen, og at skader som følge af sådanne behandlinger dermed kan være erstatningberettigende under patienterstatningsordningen. Læs hele artiklen >>Rejseforsikring?
 01/07/2014Hvad skal jeg gøre, hvis jeg kommer til skade på min ferie uden at have tegnet en forsikring? Læs hele artiklen >>Nye forældelsesregler i Patienterstatningssager
 26/06/2014Med virkning fra den 1. juli 2014 er der blevet indført en ny bestemmelse om forældelse af allerede anerkendte patientskader, som betyder, at hvis der kommer senfølger efter patientskaden forældes et krav på erstatning tidligst 3 år efter skadelidte burde have kendt til senfølgen og seneste 10 år efter den endelige anerkendelse af patientskaden. Læs hele artiklen >>Ankenævnet for Patienterstatningen
 26/06/2014Den 1. januar 2015 bliver Patientskadeankenævnet og Lægemiddelskadestyrelsen slået sammen og kommer til at hedde ”Ankenævnet for Patienterstatningen”. Læs hele artiklen >>Pas på med påkrav
 26/06/2014En af de ting, en udsættelsessag grundet lejerestance kan falde på, er en mangelfuld udformning af påkravet. I en ny Vestre Landsretskendelse er det fastslået,