text:
Kvinde tildelt godtgørelse efter ligebehandlingsloven som følge af manglende omplace-ring
 Højesteret har i dom af 30. marts 2011 tildelt en kvindelig salgskonsulent hos Aalborg Kommune en godtgørelse efter ligebehandlingsloven. Højesteret fandt, at kommunen havde godtgjort, at kvindens stilling blev nedlagt som følge af omstruktureringer, men at kommunen derimod ikke havde foretaget sig tilstrækkeligt i sit forsøg på en omplacering, hvorfor afskedigelsen var i strid med ligebehandlingslovens § 9. Godtgørelsen blev fastsat til kr. 250.000,00, svarende til 9 måneders løn.
 Den kvindelige medarbejder tiltrådte den 1. december 2004 en stilling som salgskonsulent ved revalideringsområdet hos Nordjyllands Amt. Hendes arbejde bestod primært i at skaffe arbejde til brugerne af de 5 revalideringscentre, hun var tilknyttet.
 I slutningen af juni 2006 opdagede kvinden, at hun var gravid, hvilket hun straks meddelte sin arbejdsgiver. Den 7. august 2006 sygemeldte kvinden sig med graviditetsgener. Kvinden var sygemeldt, indtil hun fødte den 28. februar 2007. Det var aftalt, at hun skulle afholde barselsorlov indtil den 15. december 2007.
 Som følge af kommunalreformen den 1. januar 2007 blev kvinden flyttet fra Nordjyllands Amt til Aalborg Kommune. Kvinden fik i den forbindelse i juni 2006 udleveret et kontraktstillæg, hvori det var anført, at kvindens arbejdssted og arbejdsopgaver var de samme, men at hun efter kommunalreformen alene skulle være tilknyttet 1 af de 5 centre.
 Den 8. maj 2007 – og i forbindelse med en generel afskedigelsesrunde – modtog kvinden en påtænkt afskedigelse fra Aalborg Kommune. Afskedigelsen var begrundet i, at hendes arbejdsopgaver forsvandt, idet 4 af de 5 centre ikke længere ville benytte hendes arbejdskraft. Den 25. maj 2007 blev hun opsagt til fratræden den 31. august 2007.
 Kvinden blev som den eneste ud af 20 personer ikke omplaceret i kommunen, og hun blev i øvrigt ikke kontaktet af kommunen under sin orlov med henblik på anden ansættelse.
 Den 14. november 2007 indbragte kvindens faglige organisation sagen for det daværende Ligestillingsnævn, der den 18. februar 2008 tilkendte kvinden en godtgørelse svarende til 9 måneders løn, idet nævnet fandt, at opsigelsen af hende var i strid med ligebehandlingsloven. Ligestillingsnævnet begrundede sin afgørelse med, at kommunen ikke havde løftet sin bevisbyrde for, at afskedigelsen ikke var begrundet i hendes graviditet og barselsorlov.
 Den 17. september 2008 anlagde kommunen sag mod kvinden, og nedlagde påstand om, at kvinden skulle anerkende, at nævnets afgørelse var ugyldig.
 Byretten fandt, at det kunne lægges til grund, at afskedigelsen af kvinden var begrundet i, at samarbejdet mellem de 5 centre blev stoppet. Ved samarbejdets ophør bortfaldt kvindens job samt finansieringen heraf. Retten fandt derfor, at Aalborg Kommune havde løftet bevisbyrden. for at afskedigelsen af kvinden ikke var begrundet i hendes graviditet og afvikling af barselsorlov.
 På baggrund af de afgivne forklaringer fandt byretten endvidere, at kommunen havde gjort, hvad der kunne forventes, i forsøget på at omplacere hende. Byretten lagde her vægt på, kommunen havde forklaret, at man i perioden oktober 2006 – medio 2007 havde forsøgt at omplacere hende, og at kommunen samtidig skulle nedbringe antallet af kontoransatte.
 Byretten gav herefter Aalborg Kommune medhold


text:
i, at Ligestillingsnævnets afgørelse var ugyldig.
 Vestre Landsret fandt også, at Aalborg Kommune havde ført bevis for, at kvindens stilling blev nedlagt, og at det ikke var muligt at ansætte hende i en anden stilling ved det center, hvor hun arbejdede.
 Rettens flertal afsagde herefter dom i overensstemmelse med byrettens afgørelse.
 Vedrørende omplaceringspligten udtalte landsrettens mindretal dog, at der samlet set var 20.000 ansatte i Aalborg Kommune, og dermed tale om en meget stor arbejdsplads, og at kvinden var den eneste ud af 20 medarbejdere, som ikke blev omplaceret. Mindretallet fandt derfor, at kommunen ikke havde løftet bevisbyrden, for at kommunen havde gjort tilstrækkeligt for at omplacere kvinden, og at det i den forbindelse har haft betydning, at kvinden var borte fra sin arbejdsplads på grund af sygdom i forbindelse med sin barsel og efterfølgende barselsorlov.
 Til støtte for sin opfattelse anførte mindretallet endvidere, at kommunen ikke tog kontakt til kvinden i perioden fra sommeren 2006 indtil maj 2007. for at sikre at kommunen havde de rigtige oplysninger omkring kvindens kvalifikationer. Desuden fandt mindretallet, at kommunen i perioden oktober 2006 – maj 2007 opslog flere stillinger som enten sekretær eller jobkonsulent, og at disse stillinger indholdsmæssigt mindede meget om de stillinger, som kvinden i 2009 søgte ved kommunen, og kom til samtale omkring. Mindretallet lagde dermed vægt på, at kommunen i 2009 fandt kvinden kompetent til en stilling, der mindede om dem, hun ikke blev tilbudt i 2007, hvor kvinden var på barselsorlov.
 Endelig lagde mindretallet vægt på, at det var forklaret, at flere af de opslåede stillinger skulle kunne tiltrædes relativt hurtigt og helst uden oplæring, hvorfor det kunne have haft betydning, at kvinden som følge af sin barselsorlov ikke kunne tiltræde hurtigt.
 Det var en enig Højesteret, der afsagde dom.
 Ligesom byretten og landsretten fandt Højesteret, at Aalborg Kommune havde løftet bevisbyrden for, at kvindens stilling blev nedlagt, som følge af at samarbejdet mellem de 5 revalideringscentre ophørte den 1. januar 2007.
 Ved vurderingen, af om kommunen havde gjort tilstrækkeligt i forsøget på at omplacere kvinden, fandt Højesteret, at kommunen ikke havde ført det fornødne bevis efter ligebehandlingslovens § 16, stk. 4 for, at afskedigelsen var uden sammenhæng med kvindens fravær som følge af graviditet og barsel.
 Højesteret lagde til grund, at det var lykkedes kommunen at omplacere de 19 andre – ikke-gravide – medarbejdere, og at kvinden dermed var den eneste, der ikke blev omplaceret. Desuden havde kommunen ikke sikret sig, at den havde tilstrækkeligt med oplysninger omkring hendes kvalifikationer, ligesom Aalborg Kommune dels burde have orienteret kvinden om, at hendes stilling ville blive nedlagt, og dels burde have orienteret hende om ledige stillinger i kommunen.
 Under hensyn til længden af kvindens ansættelse fastsatte Højesteret godtgørelsen til kr. 250.000,00 svarende til 9 måneders løn.
 Højesteret har med denne dom leveret et bidrag til vurderingen af, hvad en arbejdsgiver skal foretage sig i forhold til omplacering af en medarbejder, der er beskyttet af ligebehandlingsloven. Højesteret har således fastslået, at arbejdsgiver skal foretage grundige forsøg på at omplacere en

type: other


text:
Højesteretsdom om ekstraordinær genoptagelse af ejendomsvurdering
 Højesteret har fundet, at en grundejer var berettiget til ekstraordinær genoptagelse af ejendomsvurderingen for 2000 med henblik på ansættelse af et fradrag i grundværdien for forbedringer.
 28. november 2018 Af Anne Larsson
 Sagen var en del af et større sagskompleks, der omfattede ca. 50.000 sager, og hvor SKAT af egen drift havde besluttet at vurdere, om der var grundlag for ekstraordinær genoptagelse.
 Sagen drejede sig om, hvorvidt en grundejer var berettiget til ekstraordinær genoptagelse af ejendomsvurderingen for 2000 med henblik på ansættelse af fradrag i grundværdien for forbedringer.
 Højesteret udtalte, at det må bero på en samlet individuel bedømmelse af forholdene, om der skal ske ekstraordinær genoptagelse, og at der i den forbindelse kan lægges vægt på, om der er tale om objektive fejl i vurderingerne, myndighedsfejl, væsentlig beløbsmæssig afvigelse eller særlige omstændigheder i øvrigt. Højesteret gav ministeriet medhold i ministeriets juridiske synspunkt, at en væsentlig beløbsmæssig afvigelse ikke i sig selv kan begrunde ekstraordinær genoptagelse.
 I den konkrete sag fandt Højesteret det tilstrækkeligt godtgjort, at det forhold, at grundejerens ejendom ikke fik fradrag for forbedringer i 2000, skyldtes et ikke retvisende oplysningsgrundlag i de it-systemer, der understøttede det kommunale vurderingsråds ejendomsvurdering, og at der således forelå en myndighedsfejl.
 Ved den samlede vurdering af, om der var grundlag for ekstraordinær genoptagelse, lagde Højesteret vægt på, at der forelå en myndighedsfejl, og at en ekstraordinær genoptagelse med den seneste ansættelse af fradraget ville indebære en nedsættelse af den oprindeligt ansatte grundværdi svarende til knap 35 %.
 Højesteret fandt, at der ved den samlede afvejning af forholdene i sagen ikke kunne lægges afgørende vægt på, at grundejeren ikke havde benyttet den ordinære klageadgang. Grundejeren var herefter berettiget til at få genoptaget ejendomsvurderingen for 2000.
 Landsretten var nået til et andet resultat (SKM2017.708.ØLR).
 Skatteministeriets interesser blev for både Højesteret og Østre Landsret varetaget af advokat Steffen Sværke i samarbejde med advokat Anne Larsson.
 Partner, Advokat (H) E: ss@kammeradvokaten.dk
 T: +45 72 30 72 78
 M: +45 25 43 03 01
 Advokat (L), Manager E: ala@kammeradvokaten.dk
 T: +45 72 30 78 68
 M: +45 50 77 84 61
 Læs Højesterets dom af d. 27. november 2018.


text:
Medlemsstaternes retspraksis - Polen
 Retspraksis tilgængelig på et websted
 Offentliggørelse af afgørelser/Overskrifter
 Retspraksis præsenteret i overskrifter
 Forfatningsdomstolen (Trybunal Konstytucyjny)
 den øverste forvaltningsdomstol (Naczelny Sad Administracyjny)
 højesteret (Sad Najwyzszy) (domme afsagt af fire afdelinger):
 - strafferet,
 - civilret,
 -arbejdsret, socialsikringsret og offentlige anliggender
 - militære anliggender.
 Forfatningsdomstolen – fællesskabsstøtte til en privat børnehave
 Afgørelse af 18. december 2008, nr. K 19/07
 Afgørelsens type (dom/afgørelse/...), dato og journalnummer.
 Fællesskabsstøtte til en privat børnehave
 Z.U. 2008/10A/182
 Offentliggjort i den domsamling, der gælder for forfatningsdomstolens kompetenceområde, og som udgives af justitskontoret
 Dz. U. 2008.235.1618 af 30. december 2008
 Offentliggjort i den officielle tidende
 Links til dommen i Word- og pdf-format
 Den øverste forvaltningsdomstol
 Dommen er uigenkaldelig
 Dato for modtagelse
 Domstolens navn
 Den øverste forvaltningsdomstol (Naczelny Sąd Administracyjny)
 Dommernes navne
 Marek Kołaczek
 Tomasz Kolanowski
 Symbol med beskrivelse
 6110 moms
 Beskatningsprocedure
 I SA/Lu 454/05 - Wyrok WSA w Lublinie z 2007-05-09
 I FZ 201/06 - Postanowienie NSA z 2006-07-17
 Direktøren for skattekammeret
 Den ankede dom er blevet omstødt, og sagen er overgået til distriktsforvaltningsdomstolen med henblik på fornyet undersøgelse
 Henvisning til lovgivning
 Dz.U. 2005 nr 8 poz 60: art. 70, stk. 1, art. 108, stk. 2, punkt 2, litra a, art. 116, stk. 1, art. 118, stk. 1, samt art. 127, 151, 152, 187, 188 og 191 i lov af 29. august 1997 om beskatningsprocedurer (ustawa z dnia 29 sierpnia 1997 r. Ordynacja podatkowa)
 Dz.U. 2002 nr 153 poz 1270: art. 141, stk. 4, art. 145, stk. 1, punkt 1, litra c, og art. 151 i lov af 30. august 2002 om forvaltningsdomstoles procedurer (ustawa z dnia 30 sierpnia 2002 r. Prawo o postepowaniu przed sadami administracyjnymi).
 Dz.U. 1934 nr 93 poz 836: art. 1, 2, 4 og 20 i bekendtgørelse af 24. oktober 1934 udstedt af præsidenten for Republikken Polen om retssagers sammensætning (rozporzadzenie Prezydenta Rzeczypospolitej z dnia 24 pazdziemika 1934 r. Prawo o postepowaniu ukladowym).
 forfatningsdomstolen – (Trybunal Konstytucyjny) – DOC, PDF
 den øverste forvaltningsdomstol – (Naczelny Sad Administracyjny) HTML
 højesteret – (Sad Najwyzszy) PDF
 den øverste forvaltningsdomstol – HTML..
 Yderligere procedurer
 – Findes der oplysninger i forbindelse med ankesager?
 Ja, ved forfatningsdomstolen.
 Alle højesteretsdomme er resultatet af en ankesag.
 – Verserer sagen stadig?
 Sagen vil blive anket til højesteret afhængig af dommens indhold.
 – Resultatet af ankesager?
 – Er afgørelsen uigenkaldelig?
 Ja, hvis sagen blev bragt for den øverste forfatningsdomstol.
 Der bliver truffet en afgørelse afhængig af dommens indhold.
 Har sagen tidligere været bragt for en anden intern domstol:
 – forfatningsdomstolen?
 En ekstern domstol:
 – EF-Domstolen?
 – Menneskerettighedsdomstolen?
 Der er både de regionale forvaltningsdomstole (første instans) og den øverste forvaltningsdomstol (anden instans), hvis domme kan findes på webstedet. Endvidere er der links mellem relevante domme.
 Der er bindende regler for offentliggørelse af retspraksis i Polen. Disse regler gælder for:
 forfatningsdomstolen (Trybunal Konstytucyjny), for hvilken hele retspraksis offentliggøres
 den øverste forvaltningsdomstol (Naczelny Sad Administracyjny), for hvilken hele retspraksis offentliggøres
 højesteret (Sad Najwyzszy), for hvilken kun en udvalgt del af retspraksis offentliggøres.
 Højesterets (Sad Najwyzszy ) offentliggørelsesansvar er fastlagt i art. 7 i lov om


text:
højesteret (23. november 2002) (ustawa z dnia 23 listopada 2002 r. o Sadzie Najwyzszym). I henhold til højesterets procedurer er det pressetalspersonen og dommerens assistenter, der har ansvaret for offentliggørelsen.
 Offentliggørelse af retspraksis fra forfatningsdomstolen (Trybunal Konstytucyjny ) er fastlagt i art. 190 i den polske forfatning.
 Domme offentliggøres i deres helhed på webstedet, så snart dommerne har underskrevet begrundelsen.
 Art. 42 i lov om forvaltningsdomstolenes opbygning (Prawo o ustroju sadów administracyjnych) pålægger også præsidenten for højesteret (Prezes Naczelnego Sadu Administracyjnego) en offentliggørelsespligt. De mere detaljerede regler fremgår af bekendtgørelsen om præsidenten for højesteret, herunder forpligtelsen til at oprette en central database over domme i og oplysninger vedrørende forvaltningssager og til at stille disse domme til rådighed på webstedet.
 Sidste opdatering: 10/12/2012


text:
Debat: Hvad er det retlige grundlag for de aktuelle afskedigelser på AAU? | FORSKERforum
 Af professor Arne Remmen, Aalborg Universitet
 Ledelsen på AAU er for tiden i gang med en større runde af afskedigelser omfattende 107 medarbejdere, hvoraf en stor del er i akademiske stillinger. Samtidig er der skabt en krisestemning, hvor mindst 40 medarbejdere samtidig har søgt væk eller er gået på nedsat tid.
 Dette sker ifølge den officielle forklaring, fordi AAU er udsat for en nedskæring i bevillingerne på finansloven de kommende år. Ledelsen har så valgt at foregribe disse nedskæringer allerede her i 2019 for at være sikker på, at budgetterne bliver tilpasset de nye rammer. Det er bemærkelsesværdigt, at det aktuelle besparelseskrav er mindre end den nedskæring, der blev gennemført for fem år siden på AAU, som kun resulterede i få afskedigelser. Det er også bemærkelsesværdigt, at ledelsen – uden at forhandle dette i samarbejdsudvalgene – har valgt at sætte 5% af bevillingerne af til nye, strategiske initiativer. Her vælger ledelsen altså selv at afgøre, hvad der er faglig kvalitet til forskel fra f.eks. eksterne fondsbevillinger, som typisk er underlagt en fagkyndig bedømmelse. Det hertil afsatte beløb er større end den samlede aktuelle nedskæring i hvert i tilfældet for TECH fakultetet. Blot ved at have sat disse strategiske indsatser på pause, så kunne disse masseafskedigelser have været undgået.
 Det er selvfølgelig en alvorlig sag, at den aktuelle nedskæring snarere afspejler, at AAU’s rektor og ledelse benytter en krise til at gennemføre en række ændringer af strategisk betydning – uden at det har diskuteret i Akademisk Råd og i de berørte studienævn. Men dette er dog ikke denne artikels hovedtema, idet sagsforløbet også har en anden alvorlig side – især set fra de afskediges synsvinkel.
 Ledelsen i form af rektor, dekaner og HR-afdelingen på AAU har iværksat denne nedskæring af personalet efter en fuldstændig ensartet model, hvor ledelsen i skrivelserne til medarbejderne varsler de påtænkte afskedigelser ved at henvise til, at afskedigelserne er nødvendige af økonomiske årsager og derefter begrunder udvælgelsen af de konkrete personer med henvisning til tre udvælgelseskriterier:
 Strategiske hensyn for fremadrettet at understøtte visionen for Aalborg Universitet, herunder en vurdering af om uddannelses- og forskningsområder kan bortfalde, nedprioriteres, sammenlægges eller ændres på anden vis.
 Faglige kompetencer, som matcher den fremtidige opgaveløsning inden for instituttets uddannelses- og forskningsprofil.
 Personlige kompetencer, som understøtter den fremtidige opgaveløsning.
 Derpå skrives det som konklusion: ‘at det desværre er dig, som vi bedst i den givne situation bedst kan undvære’. Skrivelserne er altså helt ens i ordlyden. Selvom en del af de påtænkt afskedigede har reageret med detaljerede svar i form af en individuel partshøringsskrivelse, som den afskedigede har ret til at fremkomme med for at imødegå fejl og vilkårlighed, så er næsten alle endt med at blive afskediget. Igen med det stort set enslydende svar: ‘Din udtalelse ændrer desværre ikke ved, at [fakultetet] stadig mangler at finde besparelser’.
 Med andre ord finder ledelsen ikke, uanset de fremførte konkrete indvendinger, at det ændrer på noget. Selvom de afskedigede i deres


text:
‘partshøringsskrivelse’ har redegjort for, at nogle eller måske ingen af de anførte kriterier kan begrunde netop deres afskedigelse, har ledelsen alligevel videreført processen ved at hævde, at disse kriterier er anvendt uden at svare konkret på indvendingerne og gå i dialog om deres berettigelse og dermed om sagligheden i den enkelte afskedigelse.
 Ud over det personligt nedgørende i den valgte formulering: ‘du er blandt de, som i den givne situation bedst kan undværes’, så kan man som universitetsansat akademiker med en række faglige kvalifikationsbedømmelser bag sig spørge, hvordan det er kommet så vidt, at et universitets ledelse i den grad lykkes med fuldstændig at omgå kravet om saglighed, som ellers er stadfæstet i både Forvaltningsloven (§19) og Ombudsmandens fortolkning af denne (2015) og i loven om Varsling i forbindelse med afskedigelser af større omfang (2006, §5). Kravet om saglighed er også understreget endnu engang i overenskomsten, hvor det i §20 stk.3 står fremhævet: ‘Ved afskedigelse af en ansat må vilkårligheder ikke finde sted’.
 Forklaringen er at finde i en udbredt reference – om end upræcis – til en dom i Højesteret fra 2006 (U.2007.537H), som blev afsagt efter en anke af en dom i Østre Landsret i 2005. Denne dom dækker AAU’s HR-afdeling sig ind under, og er benyttet som grundlag for juridisk vejledning af AAU’s ledelse. Det har også været HR-afdelingen grundlag for den juridiske forklaring, som de har givet forsamlingen af tillidsfolk i AAU’s samarbejdsudvalg.
 Referencerne til denne dom blandt de tillidsvalgte er som oftest noget uklar. Det skyldes bl.a. den orientering, der er givet fra de akademiske organisationers side. Både DJØF, IDA og DM ser ud til at have haft den samme tolkning, som findes illustreret i DM’s vejledning om ‘AFSKEDIGELSER – det skal du gøre som tillidsmand’. Her skriver DM som indledning: ‘Arbejdsgivere har vide beføjelser ved afskedigelser på grund af besparelser’. Det følges op med en længere forklaring: ‘Dommen (i Højesteret 2006) slog fast, at når arbejdsgivere skal vælge, hvilke medarbejdere, der skal indstilles til afskedigelse og efterfølgende afskediges, er det tilstrækkeligt at angive en række (saglige) kriterier som begrundelse. Arbejdsgivere har altså i den situation en vid skønsmæssig beføjelse med hensyn til udvælgelse af de medarbejdere, som bedst kan undværes. Ansatte har således ikke krav på en uddybning af begrundelsen i forhold til andre medarbejdere, da et sådan begrundelseskrav ligger udenfor begrundelseskravet i forvaltningsloven.’ Selvom dette næsten er et citat fra dommen, er problemet bare, at denne formidling af dommen er mangelfuld, hvis ikke direkte misvisende i forhold til det fulde indhold i dommen.
 Medarbejderne i samarbejdsudvalgene har under behandling af de opstillede kriterier bedt om HR-afdelingens juridiske vurdering. Denne vurdering har fulgt den selvsamme juridiske tolkning, som ovenfor. Hvor AAU’s rektorat selv kan vælge den juridiske rådgivning, som de vil benytte sig af, så er sagen en anden når denne forklaring også fremstilles som den juridiske sandhed over for de tillidsvalgte. I denne situation må organisationerne og de tillidsvalgte stille store krav til juridisk korrekthed, præcision og fuldkommenhed, idet AAU ellers ikke overholder


text:
præmisserne for samarbejdsudvalgenes virke.
 Men hvad handler denne ‘skelsættende’ dom egentlig om? og hvilke præmisser anføres, som danner grundlag for dommen?
 Udgangspunktet for sagen var den store runde af afskedigelser, som fulgte af Fogh regeringens omlægning af den danske udenrigstjeneste i 2002, som førte til en beskæring af bevillingerne på Finansloven og omfattende afskedigelser både i Udenrigsministeriets stab i Danmark og ved ambassader rundt om i verden. Sagen blev rejst af en ambassaderåd, der ikke fandt, at hans anciennitet og kompetencer var blevet respekteret i forbindelse med Udenrigsministeriets udvælgelse af de personer, som skulle afskediges. I både Landsretten og Højesteret fastslås det, at ‘udvælgelsen af sagsøgeren skete ud fra en samlet og generel bedømmelse af hans kvalifikationer, uden at der kunne peges på enkeltstående hændelser, der gav anledning til kritik eller utilfredshed med hans hidtidige tjenesteforløb. Det lægges endvidere til grund, at udvælgelsen skete på grundlag af en relativ vurdering af sagsøgeren og andre medarbejdere, set i forhold til de overordnede udvælgelseskriterier, som fremgik af høringsskrivelsen.‘ Altså i den generelle begrundelse for afskedigelserne, som fremføres i det første brev til de afskedigede, er det tilstrækkeligt at angive generelle kriterier, som AAU også har valgt at gøre.
 Man kunne således tro, at der dermed er givet carte-blanche til at afskedige hvem-som-helst, men nej, sådan forholder det sig slet ikke. En nærmere læsning af dommen i Østre Landsret viser nemlig, at dommen som præmis har, at retten har vurderet, at udvælgelsen skete på en relativ vurdering sagsøgeren og andre medarbejdere’. Herved tager Landsretten stilling til, at der i den konkrete sag er tale om en saglig vurdering inden for de opstillede kriterier. Dette følges op af Højesteret med formuleringen: ‘De forvaltningsretlige regler om sagsbehandling skal i afskedigelses sager bidrage til, at der træffes saglige afskedigelsesbeslutninger.’ Igen har Højesteret taget konkret stilling til den afskediges indvendinger (dokumenteret i det syv sider lange referat af sagen), men konkluderer: ‘Dette forhold kan imidlertid ikke antages konkret at have haft væsentlig betydning, og Højesteret tiltræder af de grunde, der er anført af Landsretten, at afskedigelsen ikke var usaglig’.
 Med andre ord: så snart der er rejst tvivl om sagligheden af den enkelte afskedigelse, så skal den pågældende institution kunne begrunde, at den konkrete afskedigelse har fulgt de opstillede kriterier, og at den samlede afgørelse forholder sig til disse og er saglig. Dommene må altså læses således, at den afskedigede ville have fået ret i sin kritik, hvis afskedigelsen ikke havde været saglig, således som det konkret blev dokumenteret ved retssagen.
 Dommene indfører altså en skelnen mellem den generelle begrundelse i varslingen af afskedigelse, hvor institutionen gerne må anføre generelle kriterier ved økonomisk begrundede afskedigelser i større omfang, og den enkelte konkrete sag, hvor institutionen skal kunne dokumentere saglighed og leve op til Forvaltningslovens krav som reaktion på fremført kritik i en partshøringsskrivelse eller ved en efterfølgende forhandling.
 Det kan desuden undre, at dommen i Højesteret så ukritisk overføres fra et Udenrigsministerium med ansatte embedsmænd, til universiteterne, hvor alle ansatte har forskningsfrihed og forventes at være i


text:
stand til at tage offentligt stilling med basis i videnskabelige undersøgelser og en selvstændig, kritisk stillingtagen. Ved ansættelser skal alle akademikere desuden igennem flere lag af faglige vurderinger, hvilket gør universitetet til en helt anderledes arbejdsplads end et ministerium.
 Dommen fra Højesteret sætter altså ikke generelt Forvaltningslovens bestemmelser om gennemskuelighed og fuldstændighed ud af kraft – hvilket en dom jo heller ikke må – men giver blot en lempelse i forhold til formuleringen af afskedigelsesbrevene og den fremlagte begrundelse heri. Samtidig er kravet om saglighed i universitetsregi et krav om endnu større præcision i begrundelserne. Den videre konsekvens heraf er, at den udlægning, som HR-afdelingen ved AAU har præsenteret for de tillidsvalgte, ikke er juridisk korrekt og fuldstændig.
 Hvad der må betragtes som en alvorlig juridisk forseelse er, at HR-afdelingen på AAU har vildledt både en stor gruppe af individuelt afskedigede samt gruppen af valgte tillidsfolk. Den eneste juridisk forsvarlige konsekvens heraf er, at alle indsigelserne tages op til konkret vurdering baseret på den kritik og de spørgsmål, der er fremført af den enkelte afskedigede. Det må føre til, at AAU i disse sager fremlægger den konkrete begrundelse, der har ligget bag valget af netop denne person til afskedigelse.
 Hvor der er tegn på usaglighed, må disse afskedigelsessager gå om, så der skabes et sagligt, fagligt baseret og gennemskueligt beslutningsgrundlag for hver enkelt sag.
 AAU-ledelsen har takket nej til at svare på kritikken.
 Udgivet af FORSKERforum, den 2. maj 2019


text:
Julehilsen fra Ansættelsesret – 2019 | Horten
 Nu er det igen ved at være juletid, og mange af os kan se frem til en velfortjent juleferie med familie og venner. Ligesom sidste år er det en "rigtig lønmodtagerjul" med mange fridage i vente.
 Vi vil gerne benytte muligheden til at se tilbage på den sidste del af det forgangne år set med ansættelsesretlige briller. Hvilke nyheder og ændringer har det sidste halve år bragt? Og i samme ombæring er det naturligt at se fremad ind i det nye år. Hvilke tendenser og ændringer vil ske på den ansættelses- og arbejdsretlige front i 2020?
 Det seneste halve år har budt på en række interessante domme, mens vi på lovgivningssiden har mærket, at der både har været Europa-Parlaments- og Folketingsvalg. Et af de første udspil fra den nye regering har været på arbejdsmiljøområdet, hvor der er lagt op til en række ændringer, der både skal forenkle lovgivningen og skærpe straffene for overtrædelser.
 Vi har gennem arrangementer og nyhedsbreve gjort vores bedste for at holde dig løbende opdateret om de seneste lovmæssige tiltag, den nyeste retspraksis og en masse andre spændende nyheder inden for ansættelses- og arbejdsretten.
 Vores nyhedsbreve bliver løbende sendt ud i Hortens nyhedsbrev, men vi formidler også mindre nyheder i vores LinkedIn-gruppe Hortens Ansættelsesrettens A-Z.
 2020 vil ligeledes byde på mange spændende ansættelsesretlige arrangementer – både i Hellerup og Aarhus. Læs mere og tilmeld dig her.
 Nedenfor findes et udpluk af den ansættelses- og arbejdsretlige lovgivning og retspraksis fra det sidste halve år, som vi håber, du vil finde lige så interessant, som vi gør. Slutteligt forsøger vi at se ind i 2020 og give vores bud på, hvilke ændringer og nyheder der vil præge første del af det nye år.
 Hortens afdeling for ansættelses- og arbejdsret ønsker dig en glædelig jul og et godt nytår!
 Forslag til ændring af arbejdsmiljøloven
 Beskæftigelsesminister Peter Hummelgaard har fremsat forslag til ændring af arbejdsmiljøloven. Lovforslaget går hovedsageligt ud på at forenkle de nugældende regler på arbejdsmiljøområdet, så de er mere forståelige for arbejdsgiverne. Der er dog også lagt op til at skærpe bødeniveauet samt indføre et gebyr for tilsyn, såfremt der er tale om fortsatte overtrædelser af arbejdsmiljøreglerne.
 Lovændringen forventes vedtaget, hvorefter den efter planen træder i kraft 1. januar 2020.
 Nyt whistleblowerdirektiv
 Den 7. oktober 2019 vedtog Rådet for den Europæiske Union et nyt direktiv, der forpligter private arbejdsgivere med 50 eller flere ansatte og offentlige myndigheder til at etablere en whistleblowerordning. Direktivet skal desuden styrke beskyttelsen af whistleblowere.
 Det nye direktiv medfører, at Danmark skal indføre regler om, at private virksomheder, der har 50 eller flere ansatte, skal etablere en whistleblowerordning. Direktivets implementering i dansk ret vil derfor medføre, at det fremadrettet vil være lovpligtigt for mange private virksomheder at oprette en whistleblowerordning.
 Læs mere her: Nyt Whistleblowerdirektiv vedtaget
 Lovændring til sikring af medarbejdere ved arbejdsgivers konkurs
 Efter en række konkurser i hjemmeplejesektoren, hvor medarbejdernes lønudbetaling måtte afvente retssag vedrørende, hvem der skulle betale denne, vedtog Folketinget en lovændring af Lov


text:
om Lønmodtagernes Garantifond. Lovændringen trådte i kraft 1. marts 2019.
 Med lovændringen har medarbejderne fået mulighed for at overdrage deres krav til Lønmodtagernes Garantifond, som lægger den skyldige løn ud til lønmodtageren, indtil det ved retssag er afgjort, hvem der skal betale den skyldige løn. Den mulighed gælder dog kun for lønmodtagere, som er omfattet af en virksomhedsoverdragelse til en offentlig eller privat erhverver, hvis indfrielse af kravet er sikret gennem offentlig garanti.
 Læs mere om lovændringen her: Ny lov garanterer visse lønmodtagere ved konkurs
 Lovændring sikrer ophold i Danmark ved hård Brexit
 Storbritannien vil efter planen udtræde af EU fra 31. januar 2020. Godkendes den udarbejdede udtrædelsesaftale i det britiske parlament og af Europa-Parlamentet, vil en overgangsperiode træde i kraft.
 Det er dog muligt, at udtrædelsesaftalen ikke godkendes, hvilket kan betyde, at Storbritannien udtræder af EU uden en aftale. Det har skabt usikkerhed blandt danske statsborgere i Storbritannien og britiske statsborgere i Danmark. Derfor vedtog Folketinget i marts 2019 en lov, der skal sikre videreførelse af en række rettigheder i henhold til EU-reglerne i en overgangsperiode. Der er bl.a. tale om ret til ophold og arbejde i Danmark, ret til dagpenge, barsel og social pension og ret til ligebehandling. Derudover indebærer loven, at danske statsborgere og andre EU-statsborgere vil kunne benytte sig af ligebehandlingsprincippet ved benyttelse af retten til arbejdskraftens frie bevægelighed i forhold til ydelser fra Danmark.
 Vi følger naturligvis med i udviklingen ift. Brexit og holder jer opdateret om ændringer frem til Brexits gennemførelse.
 Læs om loven her: Lov garanterer rettigheder ved hård Brexit.
 Domstolene og diverse ansættelses-og arbejdsretlige nævn har det seneste halve år taget stilling til en række spændende sager inden for det ansættelsesretlige område. Vi har i løbet af året gjort vores bedste for at give et løbende indblik i udviklingen af retspraksis. Nedenfor følger et udpluk af de domme, vi har fundet mest interessante i 2. halvdel af 2019.
 Højesteret har taget stilling til, om det var en væsentlig misligholdelse af ansættelsesforholdet, at en medarbejder dels havde optaget et møde uden de andre mødedeltageres vidende og dels havde kastet en computermus efter sin chef. Højesteret kom frem til, at hverken den hemmelige optagelse eller musekastet kunne føre til bortvisning. Sagen var forelagt, så Højesteret kunne tage stilling til, hvorvidt en bortvisning kan ske med tilbagevirkende kraft, men det spørgsmål tog Højesteret dog ikke stilling til.
 Læs mere her: Dobbelt bortvisning var uberettiget
 Overtagelse af rengøringsopgave ikke omfattet af virksomhedsoverdragelsesloven
 Læs mere her: Overtagelse af rengøringsopgave ikke omfattet af virksomhedsoverdragelsesloven
 Medarbejder forpligtet til at medvirke til sikring af arbejdsgivers sygedagpengerefusion
 Højesteret har netop taget stilling til det principielle spørgsmål om, hvorvidt arbejdsgiver er berettiget til at modregne mistet sygedagpengerefusion i en medarbejders krav på løn, hvis den mistede refusion skyldes medarbejderens manglende medvirken ved kommunens opfølgning.
 Højesteret udtalte, at arbejdsgivers mistede sygedagpengerefusion var forårsaget af medarbejderens manglende opfyldelse af den loyalitetspligt, der påhvilede hende i kraft af ansættelsesforholdet. Arbejdsgiverens erstatningskrav for mistet sygedagpengerefusion var derfor omfattet af erstatningsansvarslovens § 23, stk. 3. Højesteret fandt


text:
imidlertid ikke, at der konkret var grundlag for at pålægge medarbejderen at erstatte arbejdsgiverens tab.
 Højesteret kom dog med den principielle udtalelse, at såfremt der havde været erstatningsansvar for medarbejderen efter erstatningsansvarsloven § 23, stk. 3, for ikke at have opfyldt de krav, der følger af sygedagpengeloven, og at medarbejderen derigennem havde påført sin arbejdsgiver et tab, ville arbejdsgiveren som udgangspunkt kunne have modregnet tabet i medarbejderens løn, idet der er tale om krav, der begge udspringer af ansættelsesforholdet.
 Læs mere her: Medarbejder forpligtet til at medvirke til sikring af arbejdsgivers sygedagpengerefusion
 Arbejdsgiver ikke erstatningsansvarlig for psykisk arbejdsskade
 Vestre Landsret afgjorde 6. november 2019 spørgsmålet om, hvorvidt en arbejdsgiver var erstatningsansvarlig for en ufaglært medarbejders psykiske lidelse som følge af arbejdet på en skole med udadreagerende elever. Landsretten frifandt arbejdsgiveren og lagde afgørende vægt på, at medarbejderen ikke havde sagt fra over for arbejdet, men tværtimod ønsket mere samvær med eleverne.
 Læs mere her: Arbejdsgiver ikke erstatningsansvarlig for psykisk arbejdsskade
 Virksomhedspraktisk talte som hele sygedage
 Sø- og Handelsretten har for nylig afsagt dom i en sag, der omhandlede opgørelsen af sygedage efter 120-dages-reglen. Retten fastslog, at virksomhedspraktik i henhold til sygedagpengeloven skulle medregnes som hele sygedage.
 Afgørelsen viser, at hvis arbejdsgiveren klart har tilkendegivet, at der kræves en vis daglig arbejdstid, fx 5 timer om dagen, før en delvis raskmelding kan accepteres, så skal dage med virksomhedspraktik tælles med som hele dage, når der skal tælles til 120 sygedage, hvis medarbejderen ikke overskrider den tærskel.
 Læs mere her: Sygemeldtes virksomhedspraktik talte som hele sygedage
 Højesteret har udtalt, hvilken referenceperiode der skal anvendes til at opgøre en provisionslønnet medarbejders kompensation for mistet provision under ferie. Med henvisning til ferieloven og dens forarbejder stadfæstede Højesteret landsrettens dom, således at medarbejderen ikke havde krav på at blive kompenseret på anden måde end ved at have ret til feriegodtgørelse på 12,5 % af provisionen i det forudgående optjeningsår. Højesteret fandt endvidere, at der ikke var hjemmel til at opgøre kompensationen på anden måde, og det ændrede funktionærlovens § 9, stk. 3 ikke på.
 Afholdelse af samtidighedsferie efter den nye ferielov træder i kraft 1. september 2020. I forarbejderne til den nye ferielov fremgår det, at der ikke planlægges ændringer i forhold til den gældende praksis vedrørende provision. Vurderingen af, hvornår en medarbejder har krav på kompensation for mistet provision som følge af ferieafholdelse, vil derfor være den samme.
 Læs mere her: Opgørelse af kompensation for mistet provision under ferie
 Ændret praksis for offentliggørelse af billeder på nettet
 Efter drøftelse i Datarådet, har Datatilsynet besluttet at ændre praksis i forhold til offentliggørelse af billeder på internettet. Praksis har hidtil været, at der blev skelnet mellem situationsbilleder og portrætbilleder ved vurderingen af, om der kunne ske offentliggørelse.
 Sondringen mellem situationsbilleder og portrætbilleder har dog vist sig for uklar, hvorfor Datatilsynets vurdering fremover vil bero på en helhedsvurdering af billedet og formålet med offentliggørelsen. Det er således op til den dataansvarlige at vurdere, på hvilket behandlingsgrundlag et billede af en identificerbar person kan offentliggøres.
 Hovedreglen er dog


text:
fortsat, at fotos af medarbejdere i private virksomheder eller offentlige myndigheder normalt ikke vil kunne offentliggøres uden samtykke.
 I starten af 2019 lancerede vi vores ferielovstest. Den nye ferielov træder i kraft 1. september 2020, men overgangsreglerne har været gældende siden 1. januar i år. Vores ferielovstest giver et let og overskueligt overblik over, hvorvidt din virksomhed er klar til den nye ferielov og overgangsreglerne, og er målrettet alle, der beskæftiger sig med personaleadministration hos såvel private som offentlige arbejdsgivere.
 Læs mere om ferielovstesten her.
 Horten sætter skarpt fokus på compliance i takt med, at samfundets krav til organisationer om ansvarlig adfærd og lovoverholdelse er i konstant forandring.
 At være compliant er i høj grad synonymt med at være på forkant i relation til den ordentlighedskultur, som myndigheder, forbrugere, investorer og offentligheden i stigende grad forventer af leverandører og samarbejdspartnere. Horten har på den baggrund udviklet HR-testen, der er et redskab for offentlige og private arbejdsgivere, som ønsker at få et overordnet overblik over udvalgte emner inden for det arbejds- og ansættelsesretlige område, herunder ansættelsesbeviser, løn, forskelsbehandling, ferie og opsigelse mv., og guider brugeren igennem en række af spørgsmål inden for compliance vedrørende arbejds- og ansættelsesret.
 Find testen her: HR-testen.
 Den nye ferielov træder i kraft 1. september 2020. Vi befinder os i øjeblikket i den såkaldte overgangsperiode. Forberedelserne til den nye ferielov er derfor i fuld gang de fleste steder. Er du i tvivl om, hvorvidt din virksomhed er klar til den nye ferielov, så se nærmere på vores ferielovstest ovenfor.
 I begyndelsen af 2020 skal der forhandles nye overenskomster. Vi forudser, at der vil være hårde forhandlinger som sædvanligt, men mener dog ikke, linjerne er trukket uforholdsmæssigt hårdt op inden forhandlingernes begyndelse. Det forventes, at et af de centrale emner i forhandlingerne vil blive tilrettelæggelse af mere fleksibel arbejdstid. Også ved denne overenskomstforhandling vil værn mod social dumpning være en af topprioriteterne fra lønmodtagerorganisationerne.
 2019 har budt på øget fokus på arbejdstid og arbejdstidsregistrering. EU-Domstolen har således slået fast, at arbejdsgivere har pligt til effektivt at registrere deres ansattes arbejdstid. Kravene til registreringen vil variere alt efter virksomhedens størrelse, men fælles er dog, at alle virksomheder fremover skal registrere deres ansattes arbejdstid. Arbejdsmarkedets parter har nedsat en arbejdsgruppe, der skal se på det spørgsmål. Vi vil naturligvis følge arbejdsgruppens arbejde.
 I 2020 vil vi fortsætte med at følge udviklingen på arbejdsmarkedet nøje og udsende nyhedsbreve, når der kommer ny lovgivning eller nye interessante domme fra både de danske og europæiske domstole.


text:
21 Apr 2016 14:39
 Beskatningsmetode, beskatningsform, selvangivelsesomvalg, tonnagebeskatning
 A stiftede i 2009 H1 ved indskud af aktiver i form af skibsanparter og dertil knyttet likviditet. Revisor fremsendte herefter selskabsdokumenterne til SKAT med oplysning om, at der var sket omdannelse efter lov om skattefri virksomhedsomdannelse. Revisor fremsendte samme dag personlig selvangivelse for A for 2008, hvori overskydende afskrivninger blev indtægtsført, hvilket er en forudsætning for beskatning efter tonnageskatteloven. I juni 2010 fremsendte revisor selskabets selvangivelse for 2009 til SKAT. Selskabets skattepligtige indkomst blev imidlertid ikke opgjort efter tonnageskattelovens regler, men efter selskabsskattelovens regler. Da revisor opdagede dette i forbindelse med indgivelse af selvangivelsen for 2010, anmodede revisor om genoptagelse og omvalg.
 Sagen angik, om H1 havde krav på, at skatteansættelsen af selskabet for 2009 blev genoptaget, eller om selskabet kunne foretage omvalg af selvangivelsen med henblik på, at selskabet blev beskattet efter tonnageskattelovens regler i stedet for selskabsskattelovens regler.
 Højesteret lagde til grund, at det utvivlsomt havde været selskabets hensigt, at der skulle ske beskatning efter tonnageskattelovens regler, og at det udelukkende var en fejl fra revisors side, at den skattepligtige indkomst i selvangivelsen for 2009 blev opgjort efter selskabsskattelovens regler. Da SKATs ansættelse af selskabets indkomst for 2009 derfor hvilede på forkerte oplysninger, havde selskabet efter skatteforvaltningslovens § 26, stk. 2, krav på at få ansættelsen genoptaget med henblik på berigtigelse af fejlen.
 Tonnageskatteloven §§ 1-3
 Den juridiske vejledning 2016-2 A.A.8.1.
 Den Juridiske vejledning 2016-2, A.A.14.2.
 Den juridiske vejledning 2016-1 A.A.14.2
 Den juridiske vejledning 2016-1 A.B.1.1.5
 Den juridiske vejledning 2016-1 C.D.8.8.2.2
 Poul Søgaard, Thomas Rørdam, Jon Stokholm, Oliver Talevski og Jan Schans Christensen.
 I tidligere instans er afsagt dom af Østre Landsrets 10. afdeling den 1. juni 2015.
 I lov om beskatning af rederivirksomhed (tonnageskatteloven), jf. nu lovbekendtgørelse nr. 945 af 6. august 2015, hedder det bl.a.:
 § 1. Selskaber m.v., som er skattepligtige efter selskabsskattelovens § 1, stk. 1, nr. 1 og 2, eller stk. 6, og som udøver rederivirksomhed som omhandlet i § 6, kan vælge at opgøre deres skattepligtige indkomst af rederivirksomheden efter bestemmelserne i denne lov (tonnagebeskatning)...
 § 2. Rederier, som opfylder betingelserne i § 1, og som anvender skibe, som efter §§ 6-8 kan omfattes af loven, kan vælge tonnagebeskatning fra og med det første indkomstår, hvor betingelserne herfor er opfyldt. Valget skal træffes senest ved rettidig indgivelse af selvangivelse for det indkomstår, hvor tonnagebeskatning første gang vil kunne vælges.
 Stk. 2. Valg eller fravalg af tonnagebeskatning efter stk. 1 er bindende for rederiet i en periode på 10 år regnet fra påbegyndelsen af det indkomstår, hvor tonnagebeskatning første gang kan vælges. Ved udløbet af denne periode kan tonnagebeskatning tilsvarende vælges for en ny 10-års periode. Efter udtræden af tonnageskatteordningen kan ordningen tidligst igen vælges efter 10 indkomstår med beskatning efter skattelovgivningens almindelige regler.
 § 5. Et rederi, som omdannes efter reglerne i lov om skattefri virksomhedsomdannelse, kan omfattes af tonnageskatteordningen, når de skibe, som bliver omfattet af tonnagebeskatningen, fra og med indkomståret 2003 af den personlige ejer højst har været afskrevet med et beløb


text:
samlet svarende til den afskrivning, der kunne have været foretaget ved anvendelse af den afskrivningssats, der gælder for selskaber på tidspunktet for virksomhedsomdannelsen. Hvis omdannelsen omfatter flere ejere, foretages beregningen efter 1. pkt. for hver enkelt ejer.
 Stk. 2. Er der forud for virksomhedsomdannelsen foretaget afskrivninger i videre omfang end nævnt i stk. 1, kan tonnagebeskatning vælges, hvis de overskydende afskrivninger medregnes i den skattepligtige indkomst for den pågældende person som indkomst ved selvstændig erhvervsvirksomhed for indkomståret forud for det indkomstår, hvor virksomhedsomdannelsen får virkning.
 Stk. 3. En ideel ejerandel i en personligt ejeT virksomhed, som udøver rederivirksomhed som omhandlet i § 6, kan anses som en selvstændig virksomhed, der kan omdannes efter reglerne i lov om skattefri virksomhedsomdannelse, når den omdannede virksomhed omfattes af tonnageskatteordningen.
 Den almindelige regel om genoptagelse findes i skatteforvaltningslovens § 26, stk. 2, der lyder således:
 En skattepligtig, der ønsker at få ændret sin ansættelse af indkomst- eller ejendoms-værdiskat, skal senest den 1. maj i det fjerde år efter indkomstårets udløb fremlægge oplysninger af faktisk eller retlig karakter, der kan begrunde ændringen.
 Den almindelige regel om omvalg findes i skatteforvaltningslovens § 30, stk. 1, der er sålydende:
 Bestemmelsen i § 30 om omvalg er en videreførelse af skattestyrelseslovens § 37 D, der er indsat ved lov nr. 410 af 2. juni 2003. Af forarbejderne til denne bestemmelse hedder det bl.a. (Folketingstidende 2002-03, tillæg A, lovforslag nr. L 175, side 4598 og 4614):
 Sagens omstændigheder og problemstilling
 Sagen angår, om H1ApS har krav på, at skatteansættelsen af selskabet for indkomståret 2009 genoptages, eller om selskabet kan foretage omvalg af selvangivelsen for året.
 A stiftede den 26. maj 2009 med virkning fra den 1. januar 2009 H1 ved, at han som betaling for anparterne i selskabet indskød aktiver i form af skibsanparter og dertil knyttet likviditet til en samlet værdi af ca. 12 mio. kr. Den 17. juni 2009 sendte As revisor selskabsdokumenterne til SKAT med oplysning om, at A havde omdannet sine skibsandele efter lov om skattefri virksomhedsomdannelse. Samme dag fremsendte revisor personlig selvangivelse for A for 2008 til SKAT. Af et bilag til selvangivelsen fremgår, at der blev indtægtsført 1.150.880 kr. som overskydende afskrivninger, jf. tonnageskattelovens § 5, stk. 1 og stk. 2. Ifølge disse bestemmelser er det ved omdannelse af rederier efter reglerne om skattefri virksomhedsomdannelse en forudsætning for at kunne vælge tonnagebeskatning, at overskydende afskrivninger medregnes i den skattepligtige indkomst for den pågældende person for indkomståret forud for det indkomstår, hvor virksomhedsomdannelsen får virkning, hvis afskrivninger er sket i videre omfang end fastsat i bestemmelserne.
 I den selvangivelse for 2009 for H1, som revisor fremsendte den 24. juni 2010, blev selskabets skattepligtige indkomst imidlertid ikke opgjort efter tonnageskattelovens regler, men efter selskabsskattelovens almindelige regler.
 Det er Skatteministeriets standpunkt, at H1 ved indgivelsen af selvangivelsen for 2009 med bindende virkning i en periode på 10 år har fravalgt tonnagebeskatning, jf. tonnageskattelovens § 2, stk. 1. Ifølge ministeriet indebærer det fravalg, som selskabet har foretaget, endvidere, at betingelserne i lov om skattefri virksomhedsomdannelse sammenholdt med


text:
tonnageskatteloven ikke er opfyldt, og at A derfor personligt skal beskattes af fortjenesten ved afståelsen af sin virksomhed til selskabet. Der er i givet fald tale om en betydelig skatteforpligtelse.
 Bedømmelse og konklusion
 Efter oplysningerne i sagen lægger Højesteret til grund, at A ved omdannelsen af virksomheden besluttede, at hans selskab skulle være omfattet af tonnageskattelovens regler. Valget af beskatning efter disse regler fremgår af selskabsdokumenterne sammenholdt med As personlige selvangivelse for 2008 (med bilaget vedrørende de overskydende afskrivninger), som SKAT modtog i juni 2009. Det bemærkes herved, at beskatning efter tonnageskatteloven var en forudsætning for skattefri omdannelse af As virksomhed, jf. lovens § 5, stk. 3. Det må anses for utvivlsomt, at det fortsat var selskabets hensigt, at beskatningen af selskabet skulle ske efter tonnageskattelovens regler, da selskabet indgav selvangivelsen for 2009.
 Efter det anførte finder Højesteret det godtgjort, at revisor begik en klar fejl, da han opgjorde selskabets skattepligtige indkomst i selvangivelsen for 2009 efter selskabsskattelovens regler i stedet for efter tonnageskattelovens regler. Revisors fejl kan efter Højesterets opfattelse ikke anses for bindende for selskabet, og sagen rejser derfor ikke spørgsmål om at ændre selskabets valg af beskatning, men om at berigtige den fejl, som revisor begik. Bestemmelsen i skatteforvaltningslovens § 30 om omvalg finder herefter ikke anvendelse.
 Med hensyn til spørgsmålet om genoptagelse efter lovens § 26, stk. 2, finder Højesteret efter det foran anførte, at SKATs ansættelse af H1s indkomst for 2009 hviler på forkerte oplysninger om selskabets valg af skatteordning, og at selskabet har krav på genoptagelse, således at fejlen kan blive berigtiget.
 Højesteret tager herefter selskabets påstand om genoptagelse af skatteansættelsen til følge.
 I sagsomkostninger for landsret og Højesteret skal Skatteministeriet til H1 betale i alt 185.000 kr., hvoraf 175.000 kr. er til dækning af udgifter til advokat, og 10.000 kr. er til dækning af retsafgift.
 Skatteministeriet skal anerkende, at H1 ApS' skatteansættelse for 2009 genoptages.
 I sagsomkostninger for landsret og Højesteret skal Skatteministeriet inden 14 dage efter denne højesteretsdoms afsigelse betale i alt 185.000 kr. til H1 ApS. Beløbet forrentes efter rentelovens § 8 a.


text:
Skat.dk: A.A.8.2.2.1.4 Reaktionsfristen
 Dette afsnit handler om, at en ekstraordinær ansættelsesændring er betinget af, at varsling (forslag) sker senest seks måneder efter, at Skatteforvaltningen har fået tilstrækkeligt kundskab om det forhold, der giver grundlag for en ekstraordinær ansættelsesændring.
 Forhøjelser på Skatteforvaltningens initiativ
 Skatteforvaltningen varsler gentagne gange
 Fristen i SFL § 27, stk. 2, 1. punktum, går ud på, at når en af betingelserne i SFL § 27, stk. 1, nr. 1-8, er opfyldt, er det en yderligere betingelse for ekstraordinær ansættelse, at reaktionsfristen i SFL § 27, stk. 2, er overholdt. Denne 6-måneders frist regnes fra det tidspunkt, hvor Skatteforvaltningen, har fået kendskab til det forhold, der kan begrunde ekstraordinær genoptagelse. Dette tidspunkt kaldes kundskabstidspunktet.
 Afbrydelse af reaktionsfristen sker for Skatteforvaltningens vedkommende ved fremsendelse af forslag om ændring af ansættelsen efter proceduren i SFL § 20.
 Reaktionsfristen begynder at løbe fra det tidspunkt (kundskabstidspunktet), hvor Skatteforvaltningen er kommet i besiddelse af relevante og tilstrækkelige oplysninger til at kunne udarbejde forslag til ansættelsesændring, jf. officialprincippet se A.A.7.4.3.
 Kundskab ved oplysninger:
 xLandsretten fandt, at det først var efter ransagningen den 25. oktober 2011 og afhøringen samme dag af anpartshaveren samt den efterfølgende modtagelse af billeder fra politiet, der bl.a. viste brugen af flere af de omhandlede aktiver, at der for SKAT forelå tilstrækkelige oplysninger til, at der var grundlag for ekstraordinær ansættelse efter SFL § 27, stk. 1, nr. 5. De foreliggende oplysninger om SKATs viden og ageren forud for ransagningstidspunktet gav ikke grundlag for at fastslå, at der på noget tidligere tidspunkt forelå tilstrækkelige oplysninger hertil. Varslingsfristen på 6 måneder i SFL § 27, stk. 2, var derfor overholdt i relation til den varsling om ændret skatteansættelse for indkomstårene 2003 til 2007, som blev sendt til anpartshaveren ved brev af 3. april 2012. Se SKM2019.159.ØLR.x
 xRetten lagde til grund, at modtagelsen af oplysninger fra Projekt Money Transfer ikke gav SKAT kundskab om, at der forelå grundlag for ekstraordinær ansættelse efter SFL § 27, stk. 1, nr. 5. Dette grundlag forelå først efter sagsøgerens besvarelse af de spørgsmål, som oplysningerne fra Projekt Money Transfer gav SKAT anledning til at stille. Varslingsfristen i SFL § 27, stk. 2, 1. pkt., var derfor ikke overskredet, da SKAT sendte sin agterskrivelse. Se SKM2019.61.BR (anket).x
 xI forbindelse med indsendelse af en åbningsstatus i et dødsbo kunne SKAT konstatere, at en række aktietab var selvangivet med urette af afdøde, og at der forelå grundlag for fristgennembrud efter SFL § 27, stk. 1, nr. 5. To af Landsskatterettens medlemmer, herunder retsformanden, fandt ikke, at SKAT havde overholdt den lille fristregel i SFL § 27, stk. 2, idet SKAT siden modtagelsen af åbningsstatus havde været i besiddelse af alle tilstrækkelige oplysninger til at fastslå, at der var grundlag for fristgennembrud jf. SKM2018.481.HR og SKM2018.520.HR. De korrekte oplysninger om værdipapirbeholdningerne var årligt indberettet af banken. Der fremkom ikke efter indsendelsen af åbningsstatus nye oplysninger. Retsmedlemmerne fandt ikke, at det forhold, at SKAT først på et senere tidspunkt valgte at beskæftige sig med sagen og påbegynde sagsbehandling, udskyder fristen efter stk.


text:
2. To retsmedlemmer fandt, at den lille fristregel var iagttaget. Da retsformandens stemme ved stemmelighed er afgørende, ansås fristen i stk. 2 ikke for iagttaget. Se SKM2019.69.LSR.x
 Idet klageren har handlet groft uagtsomt, har der været grundlag for at foretage en ekstraordinær ansættelse af skatteansættelserne for indkomstårene 2013 og 2014. SKAT anmodede om yderligere oplysninger om aktiernes anskaffelsessummer den 23. juni 2015, hvilke blev modtaget frem til den 7. september 2015. Den 8. juli 2015 fremsendte SKAT det første forslag til ændring af skatteansættelserne. Forslag til ændring af skatteansættelserne af 7. december 2015 er således foretaget inden for reaktionsfristen på 6 måneder. Se SKM2018.448.LSR.
 Højesteret udtalte, at kundskabstidspunktet må anses for at være det tidspunkt, hvor SKAT er kommet i besiddelse af tilstrækkelige oplysninger til, at der forelå grundlag for ekstraordinær genoptagelse efter SFL § 27, stk. 1, nr. 5. Varslingsfristen løber altså først fra det tidspunkt, hvor SKAT kan sende en agterskrivelse, dvs. det tidspunkt, hvor SKAT er kommet til kundskab om, at skatteansættelsen er urigtig, og at dette skyldes mindst grov uagtsomhed fra skatteyderens side. Se SKM2018.481.HR.
 SKAT foretog den 16. december 2014 opslag på internetsider og nyhedsmedier m.v. og sammenholdt dette med klagerens R 75 og årsopgørelse m.v. Det konstateredes herved, at klageren ikke havde medregnet præmien fra tv-konkurrencen til sin skattepligtige indkomst. Landsskatteretten mente, at SKAT på dette tidspunkt havde det fornødne grundlag for vurderingen af, om klager skulle beskattes af præmien. Derfor regnes 6 måneders fristen i SFL § 27, stk. 2, fra den 16. december 2014. SKAT sendte forslag til afgørelse den 8. maj 2015, hvorfor 6 måneders fristen var overholdt af SKAT.
 En ansættelse, der er varslet af SKAT, skal foretages senest tre måneder efter den dag, hvor varsling er afsendt, jf. SFL § 27, stk. 2. Ansættelsen er foretaget den 5. august 2015, hvorfor også tre måneders fristen er overholdt af SKAT. Landsskatteretten stadfæstede derfor SKATs afgørelse. Se SKM2018.105.LSR.
 Sagen drejede sig om fordeling af rentefradrag mellem tidligere ægtefæller. Landsretten lægger til grund, at SKAT først ved den tidligere ægtefælles klage af 21. oktober 2011 blev bekendt med bodelingsoverenskomsten af 11. juli 2008. Se SKM2017.467.ØLR
 Retten fandt, at SKAT tidligst ultimo juni 2012 modtog kontoopgørelser fra udlandet og gældsbrevet og den 21. november 2012 modtog kontoudskrifter fra bank, hvorfor SKAT først på dette tidspunkt havde det fornødne grundlag for at fremkomme med et forslag til afgørelse. Borgeren har ikke selv på et tidligere tidspunkt oplyst om sine udenlandske konti. Se SKM2017.405.BR. (anket).
 Money Transfer sag. Kundskabstidspunktet var det tidspunkt, hvor SKAT modtog kontoudskrifter fra banken, da SKAT først på dette tidspunkt kunne foretage en korrekt ansættelse. Se SKM2017.344.ØLR. Se også SKM2017.623.ØLR.
 Kundskabstidspunktet var det tidspunkt, hvor SKAT kom i besiddelse af de korrekte oplysninger til beregning af skatten, hvilket i dette tilfælde var oplysning om lejens størrelse og fradragsberettigede udgifter. SKAT havde forsøgt at indhente oplysninger om fradragsberettigede udgifter fra borgeren, men modtog ingen oplysninger, hvorefter forslaget blev sendt, hvilket var inden for fristen i SFL § 27, stk. 2. Se SKM2017.174.BR


text:
(anket).
 Retten fandt, at SKAT først ved selskabets fremsendelse af supplerende materiale havde det fornødne grundlag for bedømmelsen af størrelsen af momstilsvaret for perioden, hvorfor fristen i SFL § 32, stk. 2 var overholdt. Se SKM2017.125.BR.
 Forhøjelse vedrørende yderligere løn. Kundskabstidspunktet var tidligst tidspunktet hvor kurator udleverede lønregnskabet til SKAT. Se SKM2016.444.ØLR.
 Reaktionsfristen løb først fra afslutningen af politiets efterforskning, herunder afhøringer af borgeren og ægtefællen. Se SKM2015.744.BR. Se også SKM2017.721.BR (Anket).
 SKAT fik oplysning om, at en undersøgelse foretaget af SØK ville resultere i et skattekrav, men at man afventede en ransagning. Retten fandt, at reaktionsfristen løb fra 2. juli, hvor man fra SØK modtog udkast til rapport, da SKAT først på dette tidspunkt fik de faktuelle oplysninger i sagen. Se SKM2015.646.ØLR.
 Retten lagde til grund, at SKAT ikke oprindeligt fik oplyst de korrekte omstændigheder vedrørende en overdragelse. I slutningen af februar fik SKAT oplysning om, at en undersøgelse foretaget af SØK ville resultere i et skattekrav, men at man afventede en ransagning. Retten fandt, at reaktionsfristen løb fra 2. juli, hvor man fra SØK modtog udkast til rapport, da SKAT først på dette tidspunkt fik de faktuelle oplysninger i sagen. Se SKM2015.646.ØLR.
 SKAT havde først havde tilstrækkelige oplysninger til at kunne lave en ansættelse på et korrekt grundlag på det tidspunkt, hvor SKAT modtog rapporten fra politiet vedrørende en ransagning. Se SKM2012.651.LSR
 Kundskabstidspunktet var det tidspunkt, hvor selskabet anmeldte økonomidirektørs momsunddragelse til SKAT. Se SKM2015.462.LSR.
 Kundskabstidspunktet var det tidspunkt, hvor virksomheden gav SKAT oplysninger om, at indbetalinger på konti vedrørte momspligtig virksomhed. SKAT havde flere gange bedt om oplysninger. Se SKM2015.62.BR.
 SKAT bad om redegørelse om hævninger på udenlandsk kreditkort. Herefter modtog SKAT en redegørelse, der gav SKAT anledning til at bede om yderligere dokumentation for, at der som påstået var tale om lån. Reaktionsfristen skulle regnes fra udløbet af den frist SKAT havde givet til fremlæggelse af dokumentation. Se SKM2012.168.ØLR.
 Kundskabstidspunktet var det tidspunkt, hvor politiet foretog afhøring på grundlag af materiale beslaglagt ved ransagning. Se SKM2012.713.BR.
 SKAT anmeldte forholdet til politiet, der foretog ransagning og sendte det beslaglagte materiale til SKAT. Reaktionsfristen blev først regnet fra det efterfølgende tidspunkt, hvor borgeren blev afhørt af politiet, idet Landsskatteretten lagde vægt på, at SKAT først på det tidspunkt fik tilstrækkeligt kundskab om borgerens relation til involverede udenlandske selskaber. Se SKM2014.683.VLR.
 Kundskabstidspunktet var det tidspunkt, hvor borgeren under et møde hos SKAT meddelte, at han ikke kunne få fat i de oplysninger, som SKAT havde bedt om. Se SKM2014.634.BR
 En person havde udeholdt en del af omsætningen i selvangivelsen. Det blev lagt til grund, at kundskabstidspunktet først indtrådte efter at SKAT havde modtaget oplysninger om priser mv., der var nødvendige for at kunne vurdere skatteansættelsen. Se SKM2011.459.ØLR.
 Kundskabstidspunktet var udgangen af den frist, der var fastsat med henblik på indsendelse af de manglende oplysninger. Se SKM2014.464.BR.
 Der var længere pauser i SKATs sagsbehandling, hvilket dog ikke bevirkede, at reaktionsfristen begyndte at løbe, før SKAT havde modtaget de sidste tilstrækkelige oplysninger til at kunne varsle ansættelsesændring. Se SKM2014.335.VLR.
 Reaktionsfristen var


text:
overholdt. Retten fandt, at SKAT først efter 1. august 2009 fik kendskab til oplysninger, så det kunne konstateres, at ansættelserne var ufuldstændige. Det første møde mellem skatteyder og SKAT fandt sted 4. december 2009, og SKAT i perioden 4. - 9. december 2009 fandt ud af borgerens rolle i selskabet. Ved mødet 4. december 2009 fik SKAT kendskab til en del kontoudskrifter vedrørende selskabet. Se SKM2014.260.ØLR.
 Retten fandt, at SKAT tidligst ved virksomhedens udeblivelse fra det aftalte kontrolbesøg fik tilstrækkelig grund til at betvivle rigtigheden af virksomhedes momsregistreringer og dermed tilstrækkeligt grundlag for at varsle en ændring af afgiftsansættelsen. Se SKM2014.214.ØLR.
 Kundskabstidspunktet var det tidspunkt, hvor SKAT havde indhentet yderligere kontoudtog og afholdt møde med borgeren og fået bekræftet at visse poster på kontoudtogene på borgerens mors konti vedrørte borgeren. Se SKM2013.259.BR.
 Kundskabstidspunktet var det tidspunkt, hvor SKAT fra en kommune fik oplysning om, at selskabet drev uregistreret virksomhed, da SKAT på dette tidspunkt havde de fornødne oplysninger for at kunne fastslå, at selskabet var afgiftspligtigt. Da SKAT først havde sendt forslag mere end 6 måneder efter dette tidspunkt, var fristen i SFL § 32, stk. 2 ikke overholdt. Se SKM2013.180.LSR.
 Kundskabstidspunktet var først på det tidspunkt, hvor direktøren besvarede SKATs henvendelse. Se SKM2013.54.BR.
 Kundskabstidspunktet var det tidspunkt, hvor SKAT modtog borgerens svar på SKATs henvendelse, hvor SKAT fik kundskab om, at borgeren havde benyttet kreditkortet. Se SKM2012.224.LSR. Se også SKM2017.530.BR.
 Det blev lagt til grund, at kundskabstidspunktet først indtrådte ca. to måneder efter, at SKAT havde modtaget ufuldstændige oplysninger. Begrundelsen herfor var, at SKAT måtte indrømmes en vis rimelig tid til at bearbejde de ufuldstændige og til dels misvisende oplysninger. Se SKM2006.153.HR.
 Retten udtaler, at der må indrømmes SKAT en vis, rimelig frist til at undersøge oplysninger og dokumenter, der fremkom ved en ransagning. Reaktionsfristen løb derfor først fra det efterfølgende tidspunkt, hvor SKAT modtog bankudtog, der viste, at betalingen var skattepligtigt udbytte. Se SKM2012.459.VLR.
 Ved ransagning blev der gennemført en spejling af selskabets computer. SKAT modtog efter ransagningen materialet fra spejlingen, og reaktionsfristen skulle regnes fra sidstnævnte tidspunkt. Se SKM2012.651.LSR.
 Kundskabstidspunktet var det tidspunkt, hvor borgeren oplyste SKAT om, at han havde modtaget gaver. Se SKM2012.325.BR.
 SKAT havde modtaget kontroloplysninger fra udlandet om afkast af olie- og gasrettigheder for 2003, hvorimod disse oplysninger ikke omfattede de forudgående indkomstår. For så vidt angår forhøjelser for årene inden 2003 løb reaktionsfristen ikke fra modtagelsen af kontroloplysninger fra udlandet, men derimod fra det tidspunkt, hvor borgeren selv oplyste, at han også havde haft rettigheder og afkast i de forudgående år. Se SKM2012.183.BR.
 Reaktionsfristen skulle regnes fra udløbet af den frist SKAT havde fastsat for fremlæggelse af yderligere dokumentation, hvilken frist var fastsat efter at SKAT havde modtaget af en udbedt redegørelse om hævningerne, hvor hævningerne blev forklaret som midler fra et privat lån. Se SKM2012.168.ØLR.
 Borgeren havde i flere omgange undladt at oplyse om en trust, hvis midler ikke var udskilt fra hans formue. Reaktionsfristen skulle derfor først regnes fra modtagelsen af oplysninger, der til en vis grad belyste trustens forhold


text:
og borgerens tilknytning til og rolle i forhold til trusten. Se SKM2012.138.ØLR.
 Det blev lagt til grund, at SKATs kundskab til de relevante oplysninger tidligst indtraf på ransagningstidspunktet. Se SKM2011.209.HR.
 Kundskabstidspunktet var det tidspunkt, hvor politiet foretog afhøring på grundlag af materiale beslaglagt ved ransagning. Se SKM2010.813.LSR.
 Selv om SKAT allerede var i besiddelse af relevante oplysninger inden ransagning, fremkom der ved ransagningen sådanne supplerende oplysninger, at reaktionsfristen tidligst skulle regnes fra ransagningstidspunktet. Se SKM2010.552.BR og SKM2009.164.ØLR.
 Kundskabstidspunktet indtrådte ca. to måneder efter, at SKAT havde modtaget ufuldstændige oplysninger. Begrundelsen herfor var, at SKAT måtte indrømmes en vis rimelig tid til at bearbejde de ufuldstændige og til dels misvisende oplysninger. Se SKM2006.153.HR.
 Store mængder ubearbejdede data
 Reaktionsfristen løb ikke fra det tidspunkt, hvor SKAT som led i projektet modtog en stor mængde ubearbejdede data, ligesom fristen heller ikke løb fra tidspunktet for den første udsøgning på overførslen til borgeren. Derimod blev reaktionsfristen først anset for at løbe fra det tidspunkt, hvor SKAT havde fået tilstrækkelige oplysninger til at varsle en korrekt opgørelse. Se SKM2013.910.BR.
 Se også SKM2014.120.BR og SKM2014.464.BR
 Kundskab ved afgørelse/dom:
 For Højesteret drejede sagen sig alene om, hvorvidt betingelserne for at gennemføre den ændrede ansættelse, jf. SFL § 27, stk. 1, nr. 2 og stk. 2, var opfyldt.
 Højesteret fastslog, at byrettens forhøjelse af skatteansættelsen for 2005 måtte anses for en direkte følge af nedsættelsen af ansættelsen for 2006 og dermed omfattet af § 27, stk. 1, nr. 2. Højesteret afviste i den forbindelse, at der i ordlyden af bestemmelsen eller i dennes motiver var holdepunkter for at forstå bestemmelsen således, at forhøjelsen af en ansættelse for et indkomstår ikke kan ske ved den samme afgørelse som den nedsættelse for et andet indkomstår, som forhøjelsen er en direkte følge af. Højesteret fastslog endvidere, at fristen i § 27, stk. 2, var overholdt, idet den begyndte at løbe fra byrettens dom. Landsrettens dom blev derfor stadfæstet. Se SKM2018.203.HR
 Retten fandt bl.a. navnlig henset til, at spørgsmålet om periodiseringen af 2004-hævningerne i realiteten var afgjort allerede ved Landsskatterettens 17. november 2009 (vedrørende hævninger foretaget i 2005), og da skatteankenævnets henlæggelse i 2007/2008 af klagesagen vedrørende indkomståret 2004 var baseret på fejlagtige oplysninger fra SKAT, at SKAT ikke kunne anses for at have iagttaget reaktionsfristen i SFL § 27, stk. 2, 1. pkt. Se SKM2017.365.BR.
 Retten fandt, at reaktionsfristen på 6 måneder først begynder at løbe fra det tidspunkt, hvor retten træffer afgørelse om periodisering af forhøjelsen. Se SKM2017.230.ØLR.
 Borgeren fik medhold i en klagesag over, at en gældseftergivelse var beskattet i 2002. Som en direkte følgevirkning blev gældseftergivelsen i stedet for beskattet i 2003 i henhold til SFL § 27, stk. 1, nr. 2. Reaktionsfristen begyndte først at løbe fra det tidspunkt, hvor borgeren fik medhold i, at beskatningen ikke skulle ske i 2002. Se SKM2012.389.BR.
 Et skattearrangement var blevet tilsidesat for 2002 og 2003, men vedrørende 2004 var reaktionsfristen overskredet, fordi SKAT i regnskabet havde haft tilstrækkelige oplysninger til at foretage ansættelse for 2004. Se SKM2012.390.BR.
 Under en retssag


text:
om beskatning af en indtægt i 2003 fremkom oplysninger, der viste, at periodisering skulle ændres fra 2003 til 2002. Borgeren var tidligere blevet frifundet i en straffesag om beskatning i 2003, men uanset dette skulle reaktionsfristen først regnes fra et senere tidspunkt, fordi der i straffedommen var udtrykt usikkerhed om det korrekte beskatningstidspunkt. Se SKM2010.400.BR.
 Reaktionsfristen begyndte ikke at løbe før en klagebehandling i Skatteankenævnet om det samme spørgsmål var afsluttet. Se SKM2008.702.HR.
 Korrektion af årsopgørelse som følge af dom
 Retten bemærkede, at årsopgørelsen alene indeholdt en korrektion som følge af, at Højesteret havde givet afslag på omgørelsen, og at der ikke forelå noget nyt i forhold til ansættelsen, der kunne give anledning til høring på ny. Retten fandt derfor ikke, at der var en ændring, der krævede overholdelse af SFL § 27, stk. 2. Se SKM2016.611.ØLR.
 Reaktionsfrist ved fristforlængelse
 Byretten udtalte bl.a.: Der er ikke grundlag for at anse reaktionsfristerne i SFL § 27, stk. 2, for overskredet. Det bemærkes hertil, at skatteansættelsen, der fremgår af SKATs afgørelse af 28. oktober 2011, blev udsat efter anmodning fra As advokat den 21. september 2011, hvilket også fremgår af SKATs svar af samme dag, hvor der udtrykkeligt henvises til SFL § 27, stk. 2. Se SKM2017.505.VLR.
 Fristen overskredet vedrørende hovedaktionær uanset selskabet havde haft mulighed for at udtale sig
 Reaktionsfristen var ikke overholdt. Sagen drejede sig om en forhøjelse af selskab og hovedaktionær. Retten fandt, at reaktionsfristen for hovedaktionærens ansættelse tidligst løb fra 15. marts 2012, hvor SKAT modtog en redegørelse. Forslag blev sendt 22. februar 2013, hvor fristen var udløbet. Retten mente, at det var uden betydning, at selskabet havde haft mulighed for at komme med indsigelser vedrørende selskabets forslag (grundlaget for ansættelserne var det samme). Se SKM2016.425.ØLR.
 Reaktionsfrist - afkast ejendomsprojekt
 Retten udtalte, at da de sagsøgende selskaber ved at undlade at selvangive de omhandlede afkast har udvist mindst grov uagtsomhed jf. SFL § 27, stk. 1, nr. 5, har SKAT været berettiget til i medfør af SFL § 27, stk. 2, at afsende forslag til afgørelser den 5. februar 2013 og endelige afgørelser den 15. marts 2013, hvorved de sagsøgende selskabers indkomst for 2008 er ændret. Reaktionsfristen var overholdt. Se SKM2016.402.BR.
 xKonsekvensændringer
 SKAT havde i første omgang henført forhøjelsen af sagsøgerens indkomst til indkomståret 2008, selvom det rigtige indkomstår var 2007. Forhøjelsen for 2008 var varslet den 1. marts 2010.
 6 måneder-fristen i SFL § 27, stk. 2, for forhøjelsen af 2007 skulle regnes fra SKATs afgørelse af 15. november 2011, hvori SKAT flyttede forhøjelsen fra 2008 til 2007. Fristen var derfor overholdt. Se SKM2019.195.BR.x
 Konsekvensændringer ægtefæller
 En hustru fik ved Landsskatteretten medhold i, at kun 1⁄2 af indeståendet på en bankkonto var ejet af hende. Manden skulle derfor ekstraordinært forhøjes med 1⁄2 af renteindtægterne. Da forhøjelsen blev varslet inden udløbet af 6 måneder regnet fra Landsskatterettens afgørelse vedrørende hustruen, var varslingen sket rettidigt efter bestemmelsen i SFL § 27, stk. 2. Det havde ikke betydning for SKATs kundskabstidspunkt, at Skatteankenævnet tidligere havde modtaget oplysninger om ejerforholdet til


text:
bankkontoen, idet der ikke var identitet mellem SKAT og Skatteankenævnet. Se SKM2011.735.BR.
 Er der tale om en ægtefællekonsekvensændring, fremgår det af SKM2011.675.ØLR, at reaktionsfristen i relation til konsekvensændringen hos ægtefælle 2, tidligst regnes fra det tidspunkt, hvor den forudgående ændring hos ægtefælle blev varslet. Efter SKATs opfattelse må dommen forstås således, at en konkret vurdering er afgørende for, hvornår reaktionsfrisen begynder at løbe vedrørende konsekvensændringen for ægtefælle 2. Fristen vil dog senest begynde at løbe på det tidspunkt, hvor ansættelsesændringen for ægtefælle 1 er gennemført.
 Hvis Skatteforvaltningen har varslet rettidigt inden udløbet af reaktionsfristen og stadig inden udløbet af reaktionsfristen finder anledning til at korrigere det først udsendte forslag, skal der gøres opmærksom på følgende:
 Hvis forslag nr. 2 i sin helhed skal erstatte og dermed annullere forslag nr. 1, skal dette udtrykkeligt formuleres i forslag nr. 2 med henblik på at sikre, at ansættelsesfristen, først løber fra tidspunktet for forslag nr. 2. Hvis derimod forslag nr. 2 er udtryk for en fortsættelse/korrektion af forslag nr. 1, som således ikke annulleres, vil ansættelsesfristen løbe fra tidspunktet for forslag nr. 1.
 Eksempel: (1. forslag ikke erstattet af 2. forslag)
 Efter udsendelse af forslag inden reaktionsfristen om ændring af ansættelsen blev der efterfølgende udsendt et forslag nr. 2 med henblik på en beløbsmæssig korrektion inden for rammerne af forslag nr. 1. Da det ikke i forslag nr. 2 udtrykkeligt var fastsat, at det samtidig annullerede forslag nr. 1, blev forslag nr. 2 anset for en sådan følge af forslag nr. 1, at ansættelsesfristen skulle regnes fra forslag nr. 1. Forhøjelsen var derfor forældet. Se SKM2013.675.LSR.
 A.A.8.2.2.1.5. - ansættelsesfristen
 Højesteret udtalte, at kundskabstidspunktet må anses for at være det tidspunkt, hvor SKAT er kommet i besiddelse af tilstrækkelige oplysninger til, at der forelå grundlag for ekstraordinær genoptagelse efter SFL § 27, stk. 1, nr. 5. Varslingsfristen løber altså først fra det tidspunkt, hvor SKAT kan sende en agterskrivelse, dvs. det tidspunkt, hvor SKAT er kommet til kundskab om, at skatteansættelsen er urigtig, og at dette skyldes mindst grov uagtsomhed fra skatteyderens side.
 Money Transfer-projekt. Tidligere instans 2017.478.VLR.
 Højesteret fastslog, at byrettens forhøjelse af skatteansættelsen for 2005 måtte anses for en direkte følge af nedsættelsen af ansættelsen for 2006 og dermed omfattet af § 27, stk. 1, nr. 2. Højesteret afviste i den forbindelse, at der i ordlyden af bestemmelsen eller i dennes motiver var holdepunkter for at forstå bestemmelsen således, at forhøjelsen af en ansættelse for et indkomstår ikke kan ske ved den samme afgørelse som den nedsættelse for et andet indkomstår, som forhøjelsen er en direkte følge af. Højesteret fastslog endvidere, at fristen i § 27, stk. 2, var overholdt, idet den begyndte at løbe fra byrettens dom. Landsrettens dom blev derfor stadfæstet.
 Tidligere SKM2017.230.ØLR
 Reaktionsfrist skulle tidligst regnes fra ransagningstidspunktet. Reaktionsfristen var overholdt.
 Begrundelsen fremgår af SKM2008.627.ØLR.
 Højesteret tog ikke stilling til reaktionsfristen.
 Kundskabstidspunkt først indtrådt efter ca. 2 måneders bearbejdelse af modtaget materiale.
 xLandsretten fandt, at det først var efter ransagningen den 25. oktober 2011 og afhøringen samme dag af


text:
anpartshaveren samt den efterfølgende modtagelse af billeder fra politiet, der bl.a. viste brugen af flere af de omhandlede aktiver, at der for SKAT forelå tilstrækkelige oplysninger til, at der var grundlag for ekstraordinær ansættelse efter SFL § 27, stk. 1, nr. 5. De foreliggende oplysninger om SKATs viden og ageren forud for ransagningstidspunktet gav ikke grundlag for at fastslå, at der på noget tidligere tidspunkt forelå tilstrækkelige oplysninger hertil. Varslingsfristen på 6 måneder i SFL § 27, stk. 2, var derfor overholdt i relation til den varsling om ændret skatteansættelse for indkomstårene 2003 til 2007, som blev sendt til anpartshaveren ved brev af 3. april 2012.x
 xTidligere instans SKM2018.187.BR.x
 Af bevisførelsen fremgår, at SKAT rettede henvendelse til borgeren og anmodede om materiale i februar 2011. Henvendelsen blev ikke besvaret. SKAT indhentede herefter hos borgerens bank hans kontoudtog, som man modtog den 19. august 2011. Af kontoudtogene fremgik, at provenuet fra salg af lejligheden blev anvendt dels til indfrielse af realkreditlånene, dels til overførsel 2 måneder senere af overskuddet i handelen til en konto tilhørende IJ. På grundlag heraf udsendte SKAT forslag af 12. september 2011. Først ved et møde den 30. november 2011, som IJ deltog i på borgerens vegne, kom SKAT i besiddelse af formidlingsaftalen. Derefter udsendte SKAT den 26. januar 2012 et forslag med korrigeret beregning. Den 23. marts 2012 udsendte SKAT afgørelse med skatteansættelse på grundlag af dels den korrigerede beregning i det seneste forslag, dels yderligere information, der førte til yderligere nedslag i beregningen af den skattefrie fortjeneste.
 Under disse omstændigheder kan fristen i SFL § 27, stk. 2, 1. pkt., ikke skulle regnes fra et tidspunkt før den 19. august 2011. SKATs forslag af 12. september 2011 og af 26. januar 2012 er således begge sendt inden udløbet af fristen i denne bestemmelse. Landsretten finder i den forbindelse, at SKAT med de nye oplysninger, der fremkom den 30. november 2011, havde fornødent grundlag for at udsende et nyt forslag. Dermed var 3 måneders-fristen fra varslingen af 26. januar 2012 i SFL § 27, stk. 2, 2. pkt., ikke udløbet ved afsendelsen af afgørelsen den 23. marts 2012.
 Der er ikke grundlag for at anse reaktionsfristerne i SFL § 27, stk. 2, for overskredet. Det bemærkes hertil, at skatteansættelsen, der fremgår af SKATs afgørelse af 28. oktober 2011, blev udsat efter anmodning fra As advokat den 21. september 2011, hvilket også fremgår af SKATs svar af samme dag, hvor der udtrykkeligt henvises til SFL § 27, stk. 2.
 Før SKM2016.570.BR
 Sagen drejede sig om fordeling af rentefradrag mellem tidligere ægtefæller.
 Landsretten lægger til grund, at SKAT først ved den tidligere ægtefælles klage af 21. oktober 2011 blev bekendt med bodelingsoverenskomsten af 11. juli 2008. Endvidere finder landsretten, at bodelingsoverenskomsten indebærer en ændring af det privatretlige grundlag for skatteansættelserne, som giver skattemyndighederne adgang til ekstraordinærgenoptagelse efter SFL § 27, stk. 1, nr. 1. Genoptagelsen blev varslet ved SKATs brev af 9. januar 2012 og dermed inden for fristen i SFL § 27, stk. 2, 1. pkt. SKAT


text:
traf herefter afgørelse inden for fristen i SFL § 27, stk. 2, 2. pkt. Betingelserne for ekstraordinær genoptagelse efter SFL § 27 var dermed opfyldt.
 Money Transfer sag. Kundskabstidspunktet var det tidspunkt, hvor SKAT modtog kontoudskrifter fra banken, da SKAT først på dette tidspunkt kunne foretage en korrekt ansættelse.
 Før SKM2016.252.BR og SKM2016.266.BR
 Før SKM2015.802.BR
 Den 10. februar 2003 forhøjede SKAT en skatteansættelse for indkomståret 2000 med en aktieavance på ca. 2,5 mio. kr. I den forbindelse udsendte SKAT en ny årsopgørelse af samme dato. Borgeren klagede herefter den materielle forhøjelse til Skatteankenævnet. Inden klagen havde borgeren søgt om omgørelse. SKAT afslog anmodningen om omgørelse, dette afslag indbragte borgeren for Landsskatteretten.
 Ved afgørelse af 9. februar 2007 gav Landsskatteretten tilladelse til omgørelse, og borgeren bad om at få foretaget en ændret skatteansættelse, dette skete ved udsendelse af en ny årsopgørelse. Borgeren tilbagekaldte sin klage til Skatteankenævnet vedrørende den materielle forhøjelse.
 Landsskatterettens afgørelse i omgørelsessagen blev indbragt for domstolene af Skatteministeriet, og Højesteret gav ved dom af 9. november 2011 afslag på omgørelse.
 SKAT sendte herefter den 13. januar 2012 (endnu) en ny årsopgørelse til borgeren, denne årsopgørelse var i overensstemmelse med den årsopgørelse, som SKAT havde foretaget den 10. februar 2003. Retssagen vedrørte spørgsmålet om, hvorvidt SKAT ved udsendelse af årsopgørelsen af 13. januar 2012 havde overholdt fristreglerne i SFL § 27, herunder om SKAT var forpligtet til at sende et forslag før udsendelsen af årsopgørelsen af 13. januar 2012.
 Retten bemærkede, at årsopgørelsen af 13. januar 2012 alene indeholdt en korrektion som følge af, at Højesteret havde givet afslag på omgørelsen, og at der ikke forelå noget nyt i forhold til ansættelsen fra 2003, der kunne give anledning til høring på ny. Retten fandt derfor ikke, at der forelå en ændring, der krævede overholdelse af SFL § 27, stk. 2.
 Før SKM2016.360.BR
 Forhøjelse vedrørende yderligere løn. Kundskabstidspunktet var tidligst tidspunktet hvor kurator udleverede lønregnskabet til SKAT.
 Sagen drejede sig om en forhøjelse af selskab og hovedaktionær. Retten fandt, at reaktionsfristen for hovedaktionærens ansættelse tidligst løb fra 15. marts 2012, hvor SKAT modtog en redegørelse. Forslag blev sendt 22. februar 2013, hvor fristen var udløbet. Retten mente, at det var uden betydning, at selskabet havde haft mulighed for at komme med indsigelser vedrørende selskabets forslag (grundlaget for ansættelserne var det samme).
 Retten lagde til grund, at SKAT ikke oprindeligt fik oplyst de korrekte omstændigheder vedrørende en overdragelse. I slutningen af februar fik SKAT oplysning om, at en undersøgelse foretaget af SØK ville resultere i et skattekrav, men at man afventede en ransagning. Retten fandt, at reaktionsfristen løb fra 2. juli, hvor man fra SØK modtog udkast til rapport, da SKAT først på dette tidspunkt til de faktuelle oplysninger i sagen.
 Reaktionsfristen begyndt ved politiafhøring, hvor borgeren redegjorde for sine bemærkninger til bevismaterialet.
 Uanset pauser i SKATs sagsbehandling begyndte reaktionsfristen først at løbe fra modtagelsen af de sidste tilstrækkelige oplysninger.
 Reaktionsfristen var overholdt. SKAT sendte forslag vedrørende skat og moms 1. februar 2010 for 2005 og 2006. Retten fandt, at SKAT


text:
først efter 1. august 2009 fik kendskab til oplysninger, så det kunne konstateres, at ansættelserne var ufuldstændige. Det første møde mellem borgeren og SKAT fandt sted 4. december 2009, og i perioden 4. - 9. december 2009 fandt SKAT ud af borgeren rolle i selskabet. Ved mødet 4. december 2009 fik SKAT kendskab til en del kontoudskrifter vedrørende selskabet
 Retten fandt, at reaktionsfristen skulle regnes fra det tidspunkt, hvor SKAT var kommet i besiddelse af det fornødne grundlag for at varsle en korrekt afgiftsansættelse. Retten fandt, at SKAT tidligst ved virksomhedens udeblivelse fra det aftalte kontrolbesøg fik tilstrækkelig grund til at betvivle rigtigheden af virksomhedes momsregistreringer og dermed tilstrækkeligt grundlag for at varsle en ændring af afgiftsansættelsen. Varslingen var derfor rettidig, jf. SFL § 32, stk. 2 .
 Reaktionsfristen i SFL § 32, stk. 2 skulle regnes fra det tidspunkt, hvor SKAT havde indhentet yderligere kontoudtog og afholdt møde med borgeren og fået bekræftet at visse poster på kontoudtogene på borgeren mors konti vedrørte borgeren.
 I forbindelse med forkert periodisering af beskatning af gældseftergivelse løb reaktionsfristen for konsekvensforhøjelsen først fra det tidspunkt, hvor borgeren havde fået medhold i forkert periodisering
 Reaktionsfristen i relation til materiale erhvervet ved ransagning.
 Kundskab fra udløbet af fastsat frist for fremlæggelse af yderligere dokumentation
 Reaktionsfristen frist løb først fra det tidspunkt, hvor der efter gentagne opfordringer blev fremsendt relevante oplysninger om midler i trust
 I relation til konsekvensændring hos ægtefælle 2 skulle reaktionsfristen regnes fra det tidspunkt, hvor ændringen hos ægtefælle 1 var varslet.
 Relevante oplysninger modtaget løbende hos SKAT, således at reaktionsfristen ikke var overskredet
 xSKM2019.195.BRx
 xSKAT havde i første omgang henført forhøjelsen af sagsøgerens indkomst til indkomståret 2008, selvom det rigtige indkomstår var 2007. Forhøjelsen for 2008 var varslet den 1. marts 2010.
 6 måneder-fristen i SFL § 27, stk. 2, for forhøjelsen af 2007 skulle regnes fra SKATs afgørelse af 15. november 2011, hvori SKAT flyttede forhøjelsen fra 2008 til 2007. Fristen var derfor overholdt.x
 xSKM2019.61.BRx
 xRetten lagde til grund, at modtagelsen af oplysninger fra Projekt Money Transfer ikke gav SKAT kundskab om, at der forelå grundlag for ekstraordinær ansættelse efter SFL § 27, stk. 1, nr. 5. Dette grundlag forelå først efter sagsøgerens besvarelse af de spørgsmål, som oplysningerne fra Projekt Money Transfer gav SKAT anledning til at stille. Varslingsfristen i SFL § 27, stk. 2, 1. pkt., var derfor ikke overskredet, da SKAT sendte sin agterskrivelse.x
 xProjekt Money Transfer.
 Anket.x
 Anpartshaveren gjorde gældende, at SKATs afgørelser ikke var i overensstemmelse med fristreglerne. Retten fandt, ansættelserne var varslet rettidigt, idet der dels var tale om kontrollerede transaktioner, dels forelå grov uagtsomhed fra anpartshaverens side. Retten henviste i den forbindelse til, at aktiverne alle var af større værdi og ikke sås at have en egentlig erhvervsmæssig sammenhæng med driften i selskabet, men snarere var erhvervet med henblik på privat anvendelse. Retten henviste videre til, at det var ved en ransagning, skattemyndighederne kom i besiddelse af fotografier, der viste, at aktiverne var blevet benyttet privat, og at det først var fra dette tidspunkt,


text:
at skattemyndighederne var kommet til kundskab med materiale, der viste, at de aktiver, der var registreret i selskabet, blev anvendt privat.
 Manglende selvangivelse af fri bolig.
 Retten finder, at SKATs 6 måneders frist for ekstraordinær skatteansættelse i medfør af SSL § 35, stk. 2, tidligst kunne begynde at løbe, da politirapporten af 19. november 2003 om at WM ikke ønskede at lade sig afhøre af australsk politi til brug for de danske myndigheders sagsbehandling forelå. Efter SKATs udarbejdelse af revisionsrapport i sagen, blev forslag til borgeren sendt den 13. maj 2004. Da ændret skatteansættelse for indkomstårene 1998, 1999 og 2000 således blev varslet over for borgeren inden for 6 måneders fristen, er SKATs afgørelse ikke ugyldig.
 En 6-månedersfrist efter rettens opfattelse ikke ville kunne regnes fra noget tidligere tidspunkt end den 6. februar 2012, hvor SKAT modtog en nærmere redegørelse med tilhørende bilag fra borgeren, således at fristen i givet fald må anses overholdt.
 Se også SKM2017.623.ØLR
 Reaktionsfristen løb fra det tidspunkt, hvor SKAT efter udløbet af fristen for sin sidste materialeindkaldelse og efter telefonmøde med G6 i marts 2012 havde de fornødne oplysninger til at varsle en efter de da foreliggende oplysninger korrekt skatteansættelse af borgren i de indkomstår, som SKAT undersøgte. Varslingen blev foretaget i juni 2012, og reaktionsfristen blev således overholdt.
 Sagsøger har ikke selv på et tidligere tidspunkt oplyst om sine udenlandske konti. Betingelserne for en ekstraordinær skatteansættelse efter SFL § 27, stk. 1, nr. 5 har herefter været opfyldt.
 Fristen i SFL § 26 har på denne baggrund været overholdt, jf. SFL § 27, stk. 1, nr. 5.
 SKM2017.365.BR
 Sagen angik, om SKATs forhøjelse af indkomsten for 2006 var foretaget rettidigt.
 SKAT havde ved afgørelse af 28. marts 2007 forhøjet indkomsten for 2004. SKAT havde derudover 28. marts 2007 forhøjet indkomsten for 2005.
 Borgeren klagede SKATs afgørelse vedrørende 2004 til Skatteankenævnet og SKATs afgørelse vedrørende 2005 til Landsskatteretten.
 Landsskatteretten gav 17. november 2009 borgeren medhold i, at han først i indkomståret 2006 havde erhvervet ret til de beløb, der blev hævet i 2005.
 Skatteankenævnet fandt 20. december 2012 at de hævede beløb i 2004 skulle beskattes i indkomståret 2006, og at forhøjelsen for indkomståret 2004 som konsekvens heraf skulle ændres til 0 kr.
 28. februar 2013 forhøjede SKAT indkomsten for 2006 som følge af Skatteankenævnets afgørelse af 20. december 2012 vedrørende hævningerne i 2004 og Landsskatterettens afgørelse af 17. november 2009 vedrørende hævningerne i 2005.
 Borgeren klagede SKATs afgørelse af 28. februar 2013 til Landsskatteretten, der 15. januar 2016 stadfæstede forhøjelsen af indkomsten for 2006 som følge af hævningerne i 2004, men nedsatte indkomsten i 2006 som følge af hævningerne i 2005, idet denne ansættelse var forældet, da der var forløbet mere end 6 måneder, jf. SFL § 27, stk. 2, fra Landsskatterettens kendelse af 17. november 2009 til forslaget 22. januar 2013.
 Borgeren indbragte Landsskatterettens afgørelse af 15. januar 2016 (vedrørende hævningerne i 2004) for domstolene.
 Retten fandt bl.a. navnlig henset til, at spørgsmålet om periodiseringen af 2004-hævningerne i realiteten var afgjort allerede ved


text:
Landsskatterettens 17. november 2009 (vedrørende hævninger foretaget i 2005), og da skatteankenævnets henlæggelse i 2007/2008 af klagesagen vedrørende indkomståret 2004 var baseret på fejlagtige oplysninger fra SKAT at SKAT ikke kunne anses for at have iagttaget reaktionsfristen i SFL § 27, stk. 2, 1. pkt.
 Kundskabstidspunktet var det tidspunkt, hvor SKAT kom i besiddelse af de korrekte oplysninger til beregning af skatten, hvilket i dette tilfælde var oplysning om lejens størrelse og fradragsberettigede udgifter. SKAT havde forsøgt at indhente oplysninger om fradragsberettigede udgifter fra borgeren, men modtog ingen oplysninger, hvorefter forslaget blev sendt, hvilket var inden for fristen i SFL § 27, stk. 2.
 Retten fandt, at SKAT først ved selskabets fremsendelse af supplerende materiale den 11. juli 2011 havde det fornødne grundlag for bedømmelsen af størrelsen af momstilsvaret for perioden, hvorfor fristen i SFL § 32, stk. 2 var overholdt.
 Sagen drejede sig om beskatning af indsættelser på bankkonti vedrørende en hovedaktionær og direktør.
 Byretten udtalte bl.a.: Der er ikke grundlag for at anse reaktionsfristerne i SFL § 27, stk. 2, for overskredet. Det bemærkes hertil, at skatteansættelsen, der fremgår af SKATs afgørelse af 28. oktober 2011, blev udsat efter anmodning fra borgerens advokat den 21. september 2011, hvilket også fremgår af SKATs svar af samme dag, hvor der udtrykkeligt henvises til SFL § 27, stk. 2.
 Forhøjelse vedrørende afkast af ejendomsprojekt.
 Retten udtalte, at da de sagsøgende selskaber ved at undlade at selvangive de omhandlede afkast har udvist mindst grov uagtsomhed jf. SFL § 27, stk. 1, nr. 5, har SKAT været berettiget til i medfør af SFL § 27, stk. 2, at afsende forslag til afgørelser den 5. februar 2013 og endelige afgørelser den 15. marts 2013, hvorved de sagsøgende selskabers indkomst for 2008 er ændret.
 Reaktionsfristen var overholdt.
 Reaktionsfristen løb først fra afslutningen af politiets efterforskning, herunder afhøringer af borger og ægtefælle.
 Reaktionsfristen først fra det tidspunkt, hvor virksomheden gav SKAT oplysninger om, at indbetalinger på konti vedrørte momspligtig virksomhed. SKAT havde flere gange bedt om oplysninger.
 Byretten fandt, at reaktionsfristen løb fra det tidspunkt, hvor borgeren, under et møde hos SKAT, oplyste, at han ikke kunne fremskaffe de oplysninger SKAT havde bedt om.
 Reaktionsfristen skulle regnes fra udgangen af den frist, der blev fastsat for indsendelse af manglende nødvendigt faktum.
 SKM2014.120.BR
 Reaktionsfristen løb tidligst fra tidspunktet, hvor den borgeren havde frist til at fremsende relevant dokumentation, uanset at SKAT tidligere som led i Moneytransfer projektet havde modtaget rådata.
 Reaktionsfristen løb først fra det tidspunkt, hvor SKAT vedrørende ikke selvangivet bonus havde tilstrækkelige oplysninger til at varsle korrekt ansættelse, uanset at oplysningen om bonus indgik i SKATs tidligere modtagne ubearbejdede data.
 SKAT henvendte sig til borgeren om sagen 31. januar 2009, afholdt møde 18. februar 2009, sendte forslag 25. maj 2009 og traf afgørelse 4. august 2009. Reaktionsfristen og ansættelsesfristen var dermed overholdt.
 Byretten fandt, at kundskabstidspunktet først var på det tidspunkt, hvor direktøren besvarede SKATs henvendelse.
 Reaktionsfristen overskredet ved tilsidesættelse af skattearrangement
 Byretten fandt, at reaktionsfristen skulle regnes fra det tidspunkt, hvor borgeren oplyste SKAT


text:
om, at han havde modtaget gaver.
 Reaktionsfristen løb først fra den borgeren egen fremlæggelse af oplysninger, da kontroloplysninger fra udlandet alene vedrørte efterfølgende indkomstår
 Reaktionsfristen skulle regnes fra det tidspunkt, hvor Landsskatteretten havde truffet afgørelse om ejerskabet til ægtefællernes bankkonto. I relation til kundskab ej identitet mellem SKAT og Skatteankenævn.
 Reaktionsfristen skulle først regnes fra ransagning, hvor der fremkom supplerende oplysninger.
 Reaktionsfristen skulle ikke regnes fra straffedom om forkert periodisering, men først fra et efterfølgende tidspunkt, hvor der forelå tilstrækkelige oplysninger om korrekt beskatningstidspunkt.
 xSKM2019.69.LSRx
 xI forbindelse med indsendelse af en åbningsstatus i et dødsbo kunne SKAT konstatere, at en række aktietab var selvangivet med urette af afdøde, og at der forelå grundlag for fristgennembrud efter SFL § 27, stk. 1, nr. 5. To af Landsskatterettens medlemmer, herunder retsformanden, fandt ikke, at SKAT havde overholdt den lille fristregel i SFL § 27, stk. 2, idet SKAT siden modtagelsen af åbningsstatus havde været i besiddelse af alle tilstrækkelige oplysninger til at fastslå, at der var grundlag for fristgennembrud jf. SKM2018.481.HR og SKM2018.520.HR. De korrekte oplysninger om værdipapirbeholdningerne var årligt indberettet af banken. Der fremkom ikke efter indsendelsen af åbningsstatus nye oplysninger. Retsmedlemmerne fandt ikke, at det forhold, at SKAT først på et senere tidspunkt valgte at beskæftige sig med sagen og påbegynde sagsbehandling, udskyder fristen efter stk. 2. To retsmedlemmer fandt, at den lille fristregel var iagttaget. Da retsformandens stemme ved stemmelighed er afgørende, ansås fristen i stk. 2 ikke for iagttaget.x
 SKAT ansås berettiget til at genoptage en sag om beskatning af aktiegevinster og -tab for årene 2011-2014, idet skatteyder ikke havde selvangivet gevinst og tab på værdipapirer de pågældende år, og idet klagerens skatteforhold ikke kunne anses omfattet af den korte ligningsfrist, og da klageren måtte anses at have handlet groft uagtsomt. Gevinster og tab blev opgjort på grundlag af SKATs værdipapirsystem.
 Fristen skulle regnes fra det tidspunkt, hvor selskabet anmeldte økonomidirektørs momsunddragelse til SKAT
 1. forslag inden for reaktionsfristen var afgørende for ansættelsesfristen, der dermed ikke var overholdt, uanset at der var udsendt forslag nr. 2
 Reaktionsfristen skulle regnes fra det tidspunkt, hvor SKAT modtog kontoudtog fra banken.
 SKAT bad 14. juli 2011 borgeren om at komme med en redegørelse vedrørende beløbet på, der var blevet indsat på borgerens konto. Borgeren reagerede ikke på henvendelsen, hvorfor der blev sendt en rykker til 9. september 2011. Da SKAT ikke fik det ønskede materiale sendte SKAT forslag 4. oktober 2011.
 Det var Landsskatterettens opfattelse, at fristen efter SFL § 27, stk. 2, skal regnes fra det tidspunkt, hvor SKAT kom i besiddelse af tilstrækkelige oplysninger om forholdene til at foretage en vurdering af, om der var grundlag for at foretage en ændret skatteansættelse. Der skal henvises til SKM2012.168.ØLR.
 Det var herefter Landsskatterettens opfattelse, at det er ved udgangen af den frist, der blev givet ved brev af 9. september 2011, at fristen efter SFL § 27, stk. 2, skal regnes, idet det først var på dette tidspunkt, at SKAT havde grundlag for at udsende et forslag.
 Retten anså herefter forslaget


text:
af 4. oktober 2011 for at være sket inden for fristen i SFL § 27, stk. 2.
 Reaktionsfristen i SFL § 32, stk. 2 skulle regnes fra det tidspunkt, hvor SKAT fra en kommune fik oplysning om, at selskabet drev uregistreret virksomhed, da SKAT på dette tidspunkt havde de fornødne oplysninger for at kunne fastslå, at selskabet var afgiftspligtigt. Da SKAT først havde sendt forslag mere end 6 måneder efter dette tidspunkt, var fristen i SFL § 32, stk. 2 ikke overholdt.
 Landsskatteretten fandt, at SKAT først havde tilstrækkelige oplysninger til at kunne lave en ansættelse på et korrekt grundlag på det tidspunkt, hvor SKAT modtog rapporten fra politiet vedrørende en ransagning.
 Reaktionsfristen skulle regnes fra det tidspunkt, hvor SKAT modtog borgers svar på SKATs henvendelse, hvor SKAT fik kundskab om, at borgeren havde benyttet kreditkortet.
 Borgeren havde ikke selvangivet lønindkomst eller lignende fra de i sagen omhandlede udenlandske selskaber, hvor klageren var direktør. SKAT sendte derfor anmeldelse til politiet om skattesvig af særlig grov karakter. Den 6. oktober 2008 fik SKAT adgang til det materiale, som politiet havde beslaglagt ved ransagning hos borgeren den 3. september 2008, og den 16. marts 2009 blev borgeren afhørt af politiet. Retten fandt, at SKAT først efter den 16. marts 2009 var kommet til kundskab om, hvordan borgeren er forbundet med de udenlandske selskaber. Da SKAT har sendt forslag 3. april 2008, ligger forslaget inden for en frist på 6 måneder fra kundskabstidspunktet, og den påklagede afgørelse er derfor ikke ugyldig.


text:
Skat.dk: Nulstilling – rettidig betaling af A-skat og AM-bidrag
 SKM2019.592.BR
 Retten i Horsens, BS-3708/2018
 Selskab, konkursbehandling, betydelig momsgæld, betalt, forfaldstid, momsrestance, debetsaldo, skattekonto, dækning, fifo-princip, formelle, indeholdelser
 Skattemyndighederne havde foretaget nulstilling af A-skat og AM-bidrag over for to personer, der kontrollerede et selskab, som var taget under konkursbehandling med en betydelig momsgæld.
 Under retssagen kom det frem, at arbejdsgiverselskabet faktisk havde betalt de beløb, som var indeholdt i A-skat og AM-bidrag til forfaldstid. Da selskabet havde en momsrestance og dermed en debetsaldo på skattekontoen, var beløbene gået til dækning af den ældre restance efter FIFO-princippet i opkrævningslovens §§ 16 og 16 a.
 Retten fandt, at der var en sådan økonomisk realitet bag de formelle indeholdelser, at betingelserne for at foretage nulstilling ikke var opfyldt. Retten lagde herved bl.a. vægt på, at indførelsen af reglerne om én skattekonto og FIFO-princippet ikke havde haft til hensigt at stille skattepligtige ringere.
 Opkrævningslovens §§ 16 og 16 A
 Den Juridiske Vejledning 2019-2, A.D.13.3.2
 Den Juridiske Vejledning 2019-2, A.D.6
 (v/Kammeradvokaten v/adv. Tim Holmager
 Charlotte Hove Lasthein, Trine Poulsen og Katrine Wittrup-Jensen
 Sagen er anlagt den 2. februar 2018.
 Sagen drejer sig om, hvorvidt SKAT har været berettiget til at nulstille A-skat og AM-bidrag for A og B i perioden oktober 2013 til og med april 2014, hvor A og B som hovedanpartshavere og ledelse i G1 ApS under konkurs (tidligere G2 ApS) fik udbetalt løn.
 Hovedspørgsmålet under sagen er, hvorvidt nulstilling kunne ske, når G3, der håndterede lønudbetalingen, indeholdt og afregnede beløb svarende til A-skat og AM-bidrag til SKAT under hensyntagen til reglerne om én skattekonto, selskabets momsgæld og opkrævningslovens § 16 a, stk. 8.
 ”Sagsøgte, Skatteministeriet, tilpligtes at anerkende, at SKAT ikke var berettiget til at nulstille A-skat og AM-bidrag for i alt kr. 99.560 for perioden oktober 2013 til og med april 2014 vedrørende lønudbetalinger fra G1 ApS (under konkurs) til sagsøger, B.”
 Sagsøgeren, B, har fremsat følgende påstand:
 ”Sagsøgte, Skatteministeriet, tilpligtes at anerkende, at SKAT ikke var berettiget til at nulstille A-skat og AM-bidrag for i alt kr. 107.235 for perioden oktober 2013 til og med april 2014 vedrørende lønudbetalinger fra G1 ApS (under konkurs) til sagsøger, A.”
 Der har deltaget tre dommere i sagens afgørelse, jf. retsplejelovens § 12, stk. 3.
 Sagsøgernes påstande er behandlet under én sag ved Retten i Horsens, jf. retsplejelovens § 250, stk. 1.
 Skatteankestyrelsen stadfæstede den 3. november 2017 SKATs afgørelser af 19. januar 2016 om at nulstille indeholdt A-skat og AM-bidrag for A og B for perioden oktober 2013 til og med april 2014 vedrørende selskabet G1 ApS under konkurs (tidligere G2 ApS). I afgørelse vedrørende A, der i det væsentlige er enslydende med afgørelsen vedrørende B, anføres blandt andet:
 G1 ApS under konkurs (tidligere G2 ApS), blev stiftet af klageren og B med en ejerandel på 50% til hver den 27. juli 2010 med en kapital på 80.000 kr.
 Selskabets hovedaktivitet bestod i at være byggevirksomhed. I forbindelse med vedtægtsændring af 27. februar 2015 ændrede selskabet navn til G1 ApS og formålsændring til at