text:
anmodninger om tilbagebetaling, der tager højde for, at kursusvirksomheden ikke er momspligtig.
 SKAT har ved sin afgørelse lagt vægt på følgende:
 Levering af ydelser, der er omfattet af momslovens § 13, stk. 1, nr. 3, 1. pkt., kan blive momspligtige, jf. momslovens § 13, stk. 1, nr. 3, 2. pkt.:
 ”Fritagelsen omfatter dog ikke kursusvirksomhed, der drives med gevinst for øje, og som primært retter sig mod virksomheder og institutioner m.v.”
 SKAT anser ikke Skolens kursusvirksomhed for omfattet af denne bestemmelse, da Skolens kursusvirksomhed ikke kan drives med gevinst for øje.
 EF-Domstolen har i sag C-174/00, Kennemer Golf & Country Club, udtalt, at et organ ikke kan antages at arbejde ”med gevinst for øje”, jf. 6. momsdirektivs artikel 13, punkt A, stk. 1, litra m) (momslovens § 13, stk. 1, nr. 5), selv om det systematisk tilstræber at skabe overskud, som det derefter anvender til udførelsen af sine tjenesteydelser.
 Tilsvarende kan et organ ikke antages at have til formål systematisk at søge vinding, jf. den fakultative betingelse i 6. momsdirektivs art. 13 A stk. 2, litra a), første led, som er anvendt i momslovens § 13, stk. 1, nr. 3, 2. pkt., selv om det systematisk tilstræber at skabe overskud, som det derefter anvender til udførelsen af sine tjenesteydelser.
 Dette har den konsekvens, at Skolens kursusvirksomhed ikke kan være drevet med gevinst for øje, hvorfor Skolen ikke kan drive momspligtig kursusvirksomhed.”
 I Landsskatterettens kendelse af 9. oktober 2008, hvorved SKATs afgørelse blev stadfæstet, hedder det bl.a.:
 Det fremgår af EF-Domstolens praksis, at artikel 13, punkt A, litra a, første led, skal fortolkes på samme måde som begrebet ’med gevinst for øje’, der er anvendt i litra m i samme bestemmelse. Det kan i den forbindelse henvises til EF-Domstolen i sagen Kennemer Golf & Country Club, C-174/00, præmis 35.
 Retten finder på denne baggrund og i lighed med rettens kendelse i SKM2008.394.LSR, at skolens kursusvirksomhed i henhold til momslovens § 13, stk. 1, nr. 3, 2. punktum, ikke kan anses for at have været drevet med gevinst for øje, hvorfor kursusaktiviteten ikke er momspligtig af denne grund.”
 Ved Vestre Landsrets dom af 12. maj 2010 blev SKATs afgørelse underkendt med følgende begrundelse:
 H.1.1's påstand 2
 Forud for gennemførelsen af 1994-loven indeholdt momsloven i § 2, stk. 3, litra c, en bestemmelse om, at visse former for undervisning var undtaget fra afgiftspligten. Som omtalt i bemærkningerne til 1994-loven blev der i denne bestemmelse lagt vægt på undervisningens karakter eller faglige indhold, mens der i bestemmelsen i momsdirektivets artikel 13 om afgiftsfritagelse yderligere lægges vægt på ”undervisningsvirksomhedens status”. Efter direktivbestemmelsen omfatter afgiftsfritagelsen således uddannelse mv., som præsteres af ”offentligretlige organer” med disse formål eller af ”andre organer, der er anerkendt af den pågældende medlemsstat” som havende tilsvarende formål, dvs. uddannelsesformål. Direktivets fritagelsesbestemmelse var derfor ifølge forarbejderne til 1994-loven umiddelbart snævrere end den gældende bestemmelse i momsloven, og der var ”taget højde herfor” med den foreslåede ændring for så vidt angår den erhvervsrelaterede kursusvirksomhed.
 Efter momsdirektivets artikel 13 kan medlemsstaterne, for så vidt angår


text:
”andre organer end offentligretlige”, blandt andet gøre fritagelsen betinget af, at ”de pågældende organer” ikke har til formål systematisk at søge vinding, hvorfor et eventuelt overskud aldrig må uddeles, men skal anvendes til opretholdelse eller forbedring af ydelserne.
 1994-loven indeholder i § 13 bestemmelser om en række ”varer og ydelser”, der er fritaget for afgift. Ifølge lovens forarbejder er fritagelserne fastsat i overensstemmelse med 6. momsdirektiv og ”svarer til” direktivets artikel 13 om afgiftsfritagelser i indlandet. 1994-lovens bestemmelse om afgiftsfritagelse for visse former for undervisning fremgår af § 13, stk. 1, nr. 3, der imidlertid i 2. pkt. indeholder en begrænsning af afgiftsfritagelsen. Ifølge lovens forarbejder er begrænsningen sket ”under hensyn til” omfanget af den tilsvarende fritagelsesbestemmelse i 6. momsdirektiv.
 Det lægges – i overensstemmelse med forarbejderne til 1994-loven – til grund, at afgiftspligt efter momslovens § 13, stk. 1, nr. 3, 2. pkt., altovervejende vil være til fordel for Købmandsskolen, fordi skolen hermed får fradrag for afgiften af sine indkøb, mens afgiften på undervisningen ikke vil belaste de kursusdeltagere, der har fradragsret for afgiften.
 Det er for landsretten ubestridt, at sidstnævnte betingelse om, at kursusvirksomheden primært retter sig mod virksomheder og institutioner mv., er opfyldt. For så vidt angår førstnævnte betingelse er det ubestridt, at den omhandlede kursusvirksomhed isoleret set drives med gevinst for øje, og at Købmandsskolen som sådan ikke drives med gevinst for øje.
 Skatteministeren har i sine bemærkninger til henvendelsen fra Target Gruppen anført, at bestemmelsen i § 13, stk. 1, nr. 3, 2. pkt., ikke skelner mellem offentlige og private kursusudbydere. Det fremgår yderligere, at hvis kursusvirksomheden drives erhvervsmæssigt med det formål at indtjene et overskud, herunder til at dække andre aktiviteter, vil den være omfattet af bestemmelsen. Det gælder uanset om virksomheden er offentlig eller privat. Momspligten vil altså afhænge af formålet med virksomheden.
 Under udvalgsbehandlingen af lovforslaget rettede Forsikringshøjskolen, som har forskellige uddannelsesaktiviteter, henvendelse for at få afklaret skolens momsmæssige stilling. Det fremgår af skatteministerens svar, at man må se på karakteren af de enkelte delaktiviteter hver for sig. Nogle af aktiviteterne var omfattet af afgiftsfritagelsen, hvorimod skolens åbne konferencer og seminarer, der bl.a. havde til formål at give dækning for omkostningerne ved at drive skolen, ville være omfattet af den foreslåede afgiftspligt.
 Ordlyden af momslovens § 13, stk. 1, nr. 3, 1. og 2. pkt., og de nævnte svar fra skatteministeren tyder på, at der i henhold til disse bestemmelser – i modsætning til hvad der er tilfældet efter artikel 13 i momsdirektivet ikke skal lægges afgørende vægt på karakteren af det organ, der præsterer kursusvirksomheden. Det synes heller ikke at være afgørende, om overskuddet uddeles, idet der kan blive tale om afgiftspligt, selv om overskuddet anvendes til at dække andre aktiviteter.
 Ifølge Skatteministeriets notat af 14. september 1994 er det – når virksomheden vurderet i sin helhed ikke drives erhvervsmæssigt (dvs. med gevinst for øje), men har delaktiviteter, hvor formålet er at indtjene et overskud – en forudsætning for momspligten, at der i virksomheden kan udsondres en egentlig delaktivitet, der drives

type: other


text:
med det formål at indtjene et overskud til ”ejerne” eller dække andre (underskudsgivende) aktiviteter i virksomheden.
 Tilsvarende fremgår det af Skatteretsrådets notat af 1. december 1997 om ”Momslovens forhold til EU’s momsdirektiver – udvalgte emner” under punkt 4.2 ”Momsfritagelsen for visse former for undervisning”, underpunkt 4.2.2 ”Gældende praksis”, at virksomheder, der ikke drives med gevinst for øje, dog godt kan have delaktiviteter, hvor formålet er at indtjene et overskud, og at forudsætningen for afgiftspligt er, at der i virksomheden kan udsondres en egentlig delaktivitet, der drives med det formål at indtjene et overskud.
 Momslovens § 13, stk. 1, nr. 3, må på denne baggrund fortolkes således, at den omstændighed, at Købmandsskolen som sådan ikke drives med gevinst for øje, ikke i sig selv er til hinder for, at den omhandlede kursusvirksomhed er afgiftspligtig. Den omhandlede kursusvirksomhed må anses for en egentlig delaktivitet, der drives med det formål at indtjene et overskud, der anvendes til at dække andre af Købmandsskolens aktiviteter. Købmandsskolens kursusvirksomhed, der drives med gevinst for øje, og som primært retter sig mod virksomheder og institutioner mv., må herefter anses for afgiftspligtig, jf. momslovens § 13, stk. 1, nr. 3, 2. pkt., jf. § 4, stk. 1.
 Landsretten tager derfor Købmandsskolens påstand 2 til følge.”
 Som anført af landsretten indeholder momsloven bestemmelser, der gennemfører Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (momssystemdirektivet), der med virkning fra den 1. januar 2007 afløste bl.a. Rådets sjette direktiv af maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter – Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (77/388/EØF).
 Momssystemdirektivet indeholder – ud over de regler, som er nævnt i landsrettens dom – bl.a. følgende bestemmelser:
 uddannelse af børn og unge, skole- og universitetsundervisning, faglig uddannelse eller omskoling samt levering af ydelser og varer med nær tilknytning hertil, som præsteres af offentligretlige organer med disse formål eller af andre organer, der er anerkendt af den pågældende medlemsstat som havende tilsvarende formål
 Tilsvarende bestemmelser var indeholdt i sjette momsdirektivs artikel 13 A, stk. 1, litra i, og stk. 2, litra a, 1. pind.
 EU-Domstolen har i en række domme udtalt sig om betydningen af de bestemmelser i momssystemdirektivet (og sjette momsdirektiv), som er relevante for denne sag.
 Om spørgsmålet om afgiftsfritagelse efter sjette momsdirektivs artikel 13 A har EU-Domstolen i dom af 21. marts 2002 i sagen C-174/00 (Kennemer Golf & Country Club) udtalt bl.a.:
 ”16. Den forelæggende ret ønsker med sit første spørgsmål nærmere bestemt oplyst, om sjette direktivs artikel 13, punkt A, stk. 1, litra m), skal fortolkes således, at der ved afgørelsen af, om et organ »ikke arbejder med gevinst for øje«, udelukkende skal tages hensyn til de i denne bestemmelse nævnte tjenesteydelser, eller om der skal tages hensyn til samtlige de aktiviteter, som organet udøver.
 18. Vedrørende dette punkt må det fastslås, således som Det Forenede Kongeriges regering og Kommissionen har anført, at det følger af ordlyden af sjette direktivs artikel 13, punkt A, stk. 1, litra m), at denne bestemmelse direkte vedrører visse former for »tjenesteydelser [...] der


text:
præsteres af organer, som ikke arbejder med gevinst for øje«, og at ingen af de forskellige sprogversioner af denne bestemmelse anvender en ordlyd, der på grund af sin tvetydighed ville kunne medføre, at udtrykket »ikke arbejder med gevinst for øje« henviser til tjenesteydelserne og ikke til organerne.
 19. Yderligere vedrører samtlige de fritagelser, som er opregnet i sjette direktivs artikel 13, punkt A, stk. 1, litra h)-p), organer, som handler i almen interesse inden for det sociale, kulturelle, religiøse og sportslige område eller et område, som svarer hertil. Disse bestemmelser har således til formål at sikre en mere favorabel momsmæssig behandling af visse organer, hvis aktiviteter tjener andre formål end kommercielle.
 20. Den fortolkning, som den nederlandske regering har foreslået, hvorefter der udelukkende skal tages hensyn til tjenesteydelser, som er udført med ovennævnte formål for øje, vil have den konsekvens, således som generaladvokaten har anført i punkt 23 i forslaget til afgørelse, at kommercielle virksomheder, som sædvanligvis arbejder med gevinst for øje, i princippet ligeledes ville kunne kræve momsfritagelse i de tilfælde, hvor de undtagelsesvis udfører tjenesteydelser, der vil kunne klassificeres som værende »uden gevinst for øje«. Et sådant resultat vil dog ikke være i overensstemmelse med ordlyden af og formålet med den bestemmelse, som er genstand for hovedsagen.
 21. Hvis der ved afgørelsen af, om et organ »ikke arbejder med gevinst for øje«, således skal tages hensyn til organet og ikke til de tjenesteydelser, som det udfører i henhold til sjette direktivs artikel 13, punkt A, stk. 1, litra m), følger det heraf, at for at afgøre, om et sådant organ opfylder de betingelser, der er fastsat ved denne bestemmelse, skal der tages hensyn til samtlige dets aktiviteter, herunder dem, som det udfører til fuldstændiggørelse af tjenesteydelser, som er omhandlet i denne bestemmelse.
 22. Det første spørgsmål, litra a), skal derfor besvares med, at sjette direktivs artikel 13, punkt A, stk. 1, litra m), skal fortolkes således, at der ved afgørelsen af, om et organ »ikke arbejder med gevinst for øje«, skal tages hensyn til samtlige de aktiviteter, som organet udøver.
 24. Med sit tredje spørgsmål, som på grund af sin nære sammenhæng med første spørgsmål bør gennemgås før det andet spørgsmål, ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om sjette direktivs artikel 13, punkt A, stk. 1, litra m), sammenholdt med samme bestemmelses stk. 2, litra a), første led, skal fortolkes således, at et organ kan antages ikke at arbejde »med gevinst for øje«, selv om det systematisk tilstræber at skabe overskud, som det derefter anvender til udførelse af sine tjenesteydelser.
 26. Det skal indledningsvis fastslås, at det følger af sjette direktivs artikel 13, punkt A, stk. 1, litra m), at afgørelsen af, om et organ »ikke arbejder med gevinst for øje« i denne bestemmelses forstand, skal træffes med udgangspunkt i organets formål, dvs. at organet ikke må have til formål at skabe et økonomisk overskud til fordeling mellem dets medlemmer, i modsætning til det, der er formålet med en kommerciel virksomhed ...
 27. Det tilkommer de på


text:
området kompetente nationale instanser at afgøre, under hensyn til det pågældende organs vedtægtsmæssige formål og til de faktiske omstændigheder i det givne tilfælde, om et organ opfylder betingelserne for at kunne betegnes som et organ, der »ikke arbejder med gevinst for øje«.
 29. Den forelæggende ret har endvidere givet udtryk for tvivl med hensyn til spørgsmålet, om denne fortolkning kan opretholdes i tilfælde, hvor et organ systematisk søger at opnå frigørelse af overskud. Retten har herved henvist til sjette direktivs artikel 13, punkt A, stk. 2, litra a), første led, som ikke synes at tillade momsfritagelse, når et organ systematisk søger vinding.
 30. Hvad angår sidstnævnte bestemmelse må det med det samme konstateres, at den opstiller en fakultativ betingelse, som medlemsstaterne frit kan kræve supplerende opfyldt som betingelse for indrømmelse af visse fritagelser i henhold til sjette direktivs artikel 13, punkt A, stk. 1, herunder fritagelsen i samme bestemmelses litra m), som vedrører hovedsagen. Den nederlandske lovgiver synes at kræve denne fakultative betingelse overholdt for at indrømme nævnte fritagelse.
 31. Hvad angår fortolkningen af nævnte fakultative betingelse har den nederlandske regering gjort gældende, at fritagelse skal nægtes, når et organ systematisk søger at frigøre overskud. Den finske regering, Det Forenede Kongeriges regering og Kommissionen er derimod af den opfattelse, at det ikke er afgørende, at organet systematisk søger vinding, når det fremgår såvel af sagens omstændigheder som af den type virksomhed, organet faktisk udøver, at det handler i overensstemmelse med sit vedtægtsmæssige formål, og at dette formål ikke er at opnå gevinst.
 33. ... Som generaladvokaten har anført i punkt 57-61 i forslaget til afgørelse, er det ikke det overskud, som opstår ved afslutningen af et regnskabsår, som er til hinder for, at et organ kan antages ikke at arbejde med »gevinst for øje«, men derimod den vinding i betydningen økonomiske fordele, som tilfalder organets medlemmer. Det følger heraf, således som også Kommissionen har anført, at den betingelse, som er fastsat i sjette direktivs artikel 13, punkt A, stk. 2, litra a), første led, i det væsentlige er sammenfaldende med den betingelse, som er indeholdt i direktivets artikel 13, punkt A, stk. 1, litra m), om, at organet ikke arbejder med gevinst for øje.
 34. Den nederlandske regering har gjort gældende, at en sådan fortolkning ikke tager hensyn til, at artikel 13, punkt A, stk. 2, litra a), første led, nødvendigvis må have et indhold, der går videre end selve hovedbestemmelsen, eftersom den har karakter af en supplerende bestemmelse. Hertil er det tilstrækkeligt at bemærke, at nævnte betingelse ikke kun henviser til sjette direktivs artikel 13, punkt A, stk. 1, litra m), men ligeledes til et stort antal af de øvrige fritagelser, som er bindende, og som har et andet indhold.
 35. Det tredje spørgsmål må derfor besvares med, at sjette direktivs artikel 13, punkt A, stk. 1, litra m), skal fortolkes således, at et organ kan antages ikke at arbejde »med gevinst for øje«, selv om det systematisk tilstræber at skabe overskud, som det derefter anvender til udførelse af


text:
sine tjenesteydelser. Den første del af den fakultative betingelse, som er indeholdt i sjette direktivs artikel 13, punkt A, stk. 2, litra a), første led, skal fortolkes på samme måde.”
 Om fradragsret for indgående moms, jf. sjette momsdirektivs artikel 17, har EU-Domstolen i dom af 18. januar 2001 i sagen C-150/99 (Stockholm Lindöpark) udtalt bl.a.:
 ”34. Med det tredje spørgsmål ønsker den nationale ret nærmere bestemt oplyst, om indførelse af en generel momsfritagelse for overladelse af lokaler eller andre anlæg samt udlejning af tilbehør eller andre indretninger til udøvelse af sport eller fysisk træning, selv om en sådan generel fritagelse ikke forekommer i sjette direktiv, udgør en så kvalificeret tilsidesættelse af fællesskabsretten, at det kan begrunde et erstatningsansvar for medlemsstaten.
 35. Indledningsvis bemærkes, at Domstolen som svar på andet spørgsmål har fastslået, at bestemmelserne i artikel 17, stk. 1 og 2, i sjette direktiv, sammenholdt med artikel 2, artikel 6, stk. 1, og artikel 13, punkt B, litra b), tillægger borgerne rettigheder, som de kan påberåbe sig over for den pågældende medlemsstat ved en national domstol. Det følger heraf, at Lindöpark er berettiget til at gøre de krav, som selskabet hævder at have, gældende over for den svenske stat med tilbagevirkende kraft direkte på grundlag af de bestemmelser i sjette direktiv, som er til selskabets fordel. Et erstatningssøgsmål på grundlag af Domstolens praksis vedrørende medlemsstaternes erstatningsansvar for tilsidesættelse af fællesskabsretten synes derfor ikke umiddelbart at være nødvendigt.”
 EU-Domstolen har i dom af 28. november 2013 i sag C-319/12 (MDDP) anført bl.a.:
 ”40. Henset til besvarelsen af det første spørgsmål skal det andet spørgsmål forstås således, at den forelæggende ret ønsker oplyst, om en afgiftspligtig person kan påberåbe sig den omstændighed, at den momsfritagelse, der er fastsat i national ret, er uforenelig med momsdirektivets artikel 132, stk. 1, litra i), med henblik på at kunne påberåbe sig retten til fradrag for den indgående moms i henhold til momsdirektivets artikel 168 og samtidig drage fordel af den pågældende fritagelse for de undervisnings- og uddannelsesydelser, som den afgiftspligtige person leverer.
 41. Det skal indledningsvis bemærkes, at det, som den polske og portugisiske regering samt Det Forenede Kongeriges regering har anført, er et grundlæggende momsretligt princip, at retten til at fradrage den indgående moms, der er erlagt for varer eller tjenesteydelser, er betinget af, at udgifterne til erhvervelse af disse varer eller tjenesteydelser indgår blandt omkostningselementerne i prisen for de transaktioner i senere omsætningsled, der giver ret til fradrag.
 42. Det fremgår således af indledningen til momsdirektivets artikel 168, som fastlægger betingelserne for fradragsrettens indtræden og omfang, at det alene er de transaktioner, der er pålagt indgående moms, som kan give ret til fradrag for den moms, der var pålagt erhvervelsen af de varer og ydelser, der anvendes i forbindelse med disse transaktioner.
 43. Ifølge logikken bag den ordning, der er indført med momsdirektivet, er fradraget for indgående afgifter knyttet til opkrævningen af udgående afgifter.
 44. Domstolen har i denne forbindelse allerede fastslået, at bortset fra de i direktiverne udtrykkeligt fastsatte tilfælde forholder det


text:
sig således, at når en afgiftspligtig person leverer tjenesteydelser til en anden afgiftspligtig person, der benytter disse til en fritagen transaktion, har sidstnævnte ikke fradragsret for indgående moms (jf. bl.a. dom af 6.4.1995, sag C-4/94, BLP Group, Sml. I, s. 983, præmis 28, og af 26.9.1996, sag C302/93, Debouche, Sml. I, s. 4495, præmis 16).
 45. Det følger af det ovennævnte, at selv når en fritagelse fastsat i national ret er uforenelig med momsdirektivet, giver dette direktivs artikel 168 ikke en afgiftspligtig person mulighed for at drage fordel af denne fritagelse, samtidig med at han kan påberåbe sig en fradragsret.”
 EU-Domstolen har endvidere i dom af 26. februar 2015 i de forenede sager C-144/13, C154/13 og C-160/13 (VDP Dental Laboratory) udtalt bl.a.:
 ”37. Med det første spørgsmål i sag C-144/13 ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om momsdirektivets artikel 168, som gentager indholdet af sjette direktivs artikel 17, stk. 2, skal fortolkes således, at når en fritagelse fastsat i national ret er uforenelig med momsdirektivet, giver dette direktivs artikel 168 ikke en afgiftspligtig person mulighed for at drage fordel af denne fritagelse samtidig med, at han kan påberåbe sig en fradragsret.
 38. Domstolen har allerede haft anledning til at fastslå, at når en fritagelse fastsat i national ret er uforenelig med momsdirektivet, giver dette direktivs artikel 168 ikke en afgiftspligtig person mulighed for at drage fordel af denne fritagelse samtidig med, at han kan påberåbe sig en fradragsret (dom MDDP, C-319/12, EU:C:2013:778, præmis 45).
 39. Som generaladvokaten har anført i punkt 37 i forslaget til afgørelse, har en afgiftspligt person i en sådan situation kun valget mellem enten at følge den nationale afgiftsfritagelse, hvilket fører til udelukkelse af retten til fradrag, eller under henvisning til EU-retten at gøre sine transaktioner momspligtige og således drage fordel af fradragsretten.
 40. Følgelig skal det første spørgsmål i sag C-144/13 besvares med, at momsdirektivets artikel 168 skal fortolkes således, at når en momsfritagelse fastsat i national ret er uforenelig med momsdirektivet, giver nævnte artikel 168 ikke en afgiftspligtig person mulighed for at drage fordel af denne fritagelse samtidig med, at han kan påberåbe sig en fradragsret.”
 Sagens baggrund og problemstillinger
 SKAT traf den 12. juni 2006 afgørelse om, at G1 (tidligere H.1.1) ikke drev momspligtig kursusvirksomhed omfattet af momslovens § 13, stk. 1, nr. 3, 2. pkt. Afgørelsen blev stadfæstet af Landsskatteretten den 9. oktober 2008, men ændret ved Vestre Landsrets dom af 12. maj 2010. Ved dommen, som ikke blev anket, traf landsretten afgørelse om, at Skatteministeriet skulle anerkende, at skolens aktiviteter i form af udbud af kurser til erhvervsvirksomheder og offentlige myndigheder mv. i tiden fra 2003 og fremefter var momspligtig kursusvirksomhed, der ikke var momsfritaget i henhold til momslovens § 13, stk. 1, nr. 3.
 Sagen angår, om skolen kan gøre et økonomisk krav gældende som følge af underkendelsen af SKATs afgørelse.
 H1 har i første række anført, at skolen har krav på tilbagebetaling af købsmoms, energiafgift og lønsumsafgift vedrørende kursusvirksomheden for perioden fra SKATs afgørelse i juni 2006 og


text:
til landsrettens dom i maj 2010, uden at der fradrages en beregnet, ikke opkrævet salgsmoms for denne periode. Der er enighed om, at det beløb, der i givet fald kan kræves tilbagebetalt, kan opgøres til i alt 9.186.252 kr.
 Hvis der ikke er ret til at få købsmoms mv. tilbagebetalt, har H1 i anden række anført navnlig, at skolen – ud over tilbagebetaling af den korrigerede købsmoms mv. på i alt 3.982.489 kr. – har krav på erstatning fra skattemyndighederne svarende til den beregnede, ikke opkrævede salgsmoms. Der er enighed om, at dette beløb kan opgøres til i alt 5.203.763 kr.
 Når der tages højde for H1s pligt til at tilbagebetale et momsudligningsbeløb på 7.574.376 kr., som skolen har modtaget fra Undervisningsministeriet, drejer sagen sig reelt om 1.611.876 kr.
 Tilbagebetalingskravet
 Efter momslovens § 37, stk. 1, kan en afgiftspligtig virksomhed ved opgørelsen af afgiftstilsvaret som indgående afgift fradrage afgiften efter loven for virksomhedens indkøb mv. af varer og ydelser, der udelukkende anvendes til brug for virksomhedens leverancer, som ikke er fritaget for afgift efter § 13. Momslovens § 38 om delvis fradragsret bygger på samme princip.
 Efter momslovens § 56, stk. 1, skal afgiftspligtige virksomheder for hver afgiftsperiode opgøre den udgående afgift og den indgående afgift. Forskellen mellem den udgående og den indgående afgift er virksomhedens afgiftstilsvar.
 Der er ikke i forarbejderne til de pågældende bestemmelser taget stilling til, om en virksomhed har ret til fradrag for indgående moms i en situation som den foreliggende. Der er således hverken i momsloven eller dens forarbejder holdepunkter for, at der er fradragsret i en sådan situation.
 Momslovens § 37 og § 38 gennemfører Danmarks forpligtelser efter momssystemdirektivet (tidligere sjette momsdirektiv), og bestemmelsernes rækkevidde må derfor fastlægges i lyset heraf.
 Efter EU-Domstolens praksis er det, når en momsfritagelse fastsat i national ret er uforenelig med EU-momsreglerne, ikke muligt for en afgiftspligtig virksomhed at drage fordel af denne fritagelse samtidig med, at virksomheden kan påberåbe sig en fradragsret, jf. herved EU-Domstolens dom af 28. november 2013 i sag C-319/12 (MDDP), præmis 40-45, og dom af 26. februar 2015 i de forenede sager C-144/13, C-154/13 og C-160/13 (VDP Dental Laboratory), præmis 37-40. Fradraget for indgående afgifter er således efter EU-Domstolens praksis knyttet til opkrævningen af udgående afgifter. Det gælder, selv om virksomheden ikke kan efteropkræve salgsmoms hos sine kunder.
 Højesteret finder på den anførte baggrund, at momslovens § 37 og § 38 ikke giver hjemmel til, at H1 kan fradrage købsmoms på varer og ydelser, som skolen har erhvervet i forbindelse med sine kursusaktiviteter, uden at der samtidig tages højde for en beregnet, ikke opkrævet salgsmoms for kursusydelserne.
 Højesteret tiltræder derfor, at Skatteministeriet er frifundet for H1s principale påstand.
 Spørgsmålet er herefter, om H1 kan gøre et erstatningskrav gældende i anledning af SKATs afgørelse af 12. juni 2006. Dette beror navnlig på, om et eventuelt erstatningskrav er forældet, og om SKAT har handlet ansvarspådragende.
 Højesteret tiltræder, at forældelsesfristen for et eventuelt erstatningskrav begyndte at løbe fra SKATs afgørelse den 12. juni 2006. Det er således


text:
følgerne af denne afgørelse, som skolen umiddelbart kunne konstatere ved afgørelsen, der begrunder skolens erstatningskrav, jf. herved forældelseslovens § 2, stk. 4, samt Højesterets domme af 22. november 2011 (UfR 2012.574/2) og 14. december 2017 i sag 86/2017.
 Som anført af landsretten var et eventuelt erstatningsansvar for SKAT ikke inden den 1. januar 2011 forældet efter såvel de tidligere gældende forældelsesregler i 1908-loven som den nugældende forældelseslov. Forældelsen af erstatningskravet indtrådte derfor tidligst den 1. januar 2011, jf. forældelseslovens § 30, stk. 1.
 Kravet om erstatning blev fremsat i H1s stævning af 4. februar 2013, der blev indleveret til byretten den 5. februar 2013. Erstatningskravet vil derfor være forældet, medmindre forældelsesfristen i den mellemliggende periode har været afbrudt eller foreløbigt afbrudt.
 Af forældelseslovens § 21, stk. 1, fremgår, at hvis der inden forældelsesfristens udløb af fordringshaveren er anlagt retssag om grundlaget for fordringen, indtræder forældelse tidligst et år efter sagens endelige afgørelse. Er en sag om fordringens eksistens eller størrelse eller en sag, som er afgørende herfor, inden forældelsesfristens udløb indbragt for en administrativ myndighed, indtræder forældelse tidligst et år efter, at myndigheden har givet meddelelse om sin afgørelse, jf. § 21, stk. 2, 1. pkt.
 I den foreliggende sag indbragte H1 i overensstemmelse med skatteforvaltningslovens § 48 SKATs afgørelse af 12. juni 2006 for Landsskatteretten, og skolen anlagde – efter Landsskatterettens stadfæstelse af afgørelsen – den 9. januar 2009 retssag mod Skatteministeriet med påstand om, at ministeriet skulle anerkende, at skolen var afgiftspligtig af sin kursusvirksomhed. Udfaldet af denne retssag var afgørende for, at skolen den 15. februar 2011 og tillige den 4. april 2011 i henhold til skatteforvaltningslovens § 31 og § 32 kunne anmode SKAT om genoptagelse af momstilsvaret og tilbagebetaling af købsmoms mv. vedrørende skolens kursusvirksomhed. SKATs afslag af 28. november 2011 herpå blev af H1 i overensstemmelse med skatteforvaltningslovens § 48 indbragt for Landsskatteretten, som den 5. november 2012 stadfæstede SKATs afgørelse. Skolen anlagde herefter den 5. februar 2013 retssag mod Skatteministeriet med påstand om tilbagebetaling af købsmoms mv., subsidiært erstatning.
 Højesteret finder, at H1s sagsanlæg den 9. januar 2009 om afgiftspligt må anses for også at have angået grundlaget for et eventuelt senere krav om tilbagebetaling, subsidiært erstatning. Højesteret bemærker herved, at SKATs afgørelse af 12. juni 2006 kun kunne ændres gennem udnyttelse af den administrative rekurs med efterfølgende adgang til domstolsprøvelse, og kun gennem en ændring af denne afgørelse ville H1 kunne have et erstatningskrav. Forældelse af erstatningskravet må således i medfør af forældelseslovens § 21, stk. 1, anses for foreløbigt afbrudt ved søgsmålet den 9. januar 2009.
 Efter landsrettens dom havde H1 krav på at være momsregistreret og fremsatte på grundlag heraf den 15. februar 2011 og tillige den 4. april 2011 krav om tilbagebetaling af købsmomsen mv. over for SKAT. Der var på dette tidspunkt ikke indtrådt forældelse. Hvis SKAT imødekom kravet, ville H1 ikke have krav på erstatning. Da SKAT kun delvist anerkendte kravet om tilbagebetaling, påklagede H1 afgørelsen til Landsskatteretten i overensstemmelse med skatteforvaltningslovens § 48.
 Højesteret finder, at


text:
forældelsesfristen for erstatningskravet også under dette forløb har været foreløbigt afbrudt, da klagen til Landsskatteretten angik forhold, som var afgørende for, om H1 havde krav på erstatning, jf. forældelseslovens § 21, stk. 2.
 Forældelsesfristen må dermed i medfør af forældelseslovens § 21, stk. 1 og 2, anses for ad flere omgange at være blevet foreløbigt afbrudt, således at forældelse af H1s erstatningskrav tidligst indtrådte et år efter, at Landsskatteretten gav meddelelse om sin seneste afgørelse af 5. november 2012. Da den foreliggende sag som nævnt blev anlagt den 5. februar 2013, er et eventuelt erstatningskrav herefter ikke forældet, jf. forældelseslovens § 16, stk. 1.
 Om ansvarsgrundlaget
 H1 har gjort gældende, at skattemyndighederne har pådraget sig erstatningsansvar efter både EU-retten og dansk rets almindelige regler.
 For at en offentlig myndighed er erstatningsansvarlig efter EU-retten, er det bl.a. et krav, at en overtrædelse af EU-retten er tilstrækkelig kvalificeret, jf. bl.a. Højesterets dom af 31. maj 2013 (UfR 2013.2361). Det indebærer efter EU-Domstolens praksis, at den nationale myndighed åbenbart og groft skal have overskredet grænserne for sine skønsbeføjelser, jf. bl.a. EU-Domstolens dom af 5. marts 1996 i de forenede sager C-46/93 og C-48/93 (Brasserie du Pêcheur og Factortame), præmis 55 og 56.
 SKATs afgørelse af 12. juni 2006 om, at H1 ikke kunne anses for at drive momspligtig kursusvirksomhed, var begrundet med, at skolens kursusvirksomhed ikke blev drevet med gevinst for øje, jf. momslovens § 13, stk. 1, nr. 3, 2. pkt. SKAT henviste herved bl.a. til EU-Domstolens dom af 21. marts 2002 i sag C-174/00 (Kennemer Golf & Country Club). Også Landsskatterettens afgørelse af 9. oktober 2008, der stadfæstede SKATs afgørelse, var begrundet hermed.
 Højesteret finder, at det i lyset af reglerne om afgiftsfritagelse i artikel 13 A, stk. 1, litra i, og stk. 2, litra a, i sjette momsdirektiv og den nævnte EU-dom samt ordlyden af momslovens § 13, stk. 1, nr. 3, 1. og 2. pkt., og forarbejderne hertil på tidspunktet for SKATs afgørelse gav anledning til tvivl, om H1s kursusvirksomhed kunne anses for momspligtig. Som følge heraf kan SKAT – i det omfang afgørelsen måtte være i strid med EU-momsreglerne – ikke anses for at have foretaget en sådan fejlfortolkning, som kan begrunde erstatningsansvar efter EU-retten. Der er heller ikke grundlag for at pålægge skattemyndighederne et erstatningsansvar efter dansk rets almindelige regler.
 Med den anførte begrundelse tiltræder Højesteret, at Skatteministeriet er frifundet for H1s subsidiære påstande.
 Sagsomkostningsbeløbet er fastsat til delvis dækning af Skatteministeriets udgifter til advokatbistand.
 I sagsomkostninger for Højesteret skal H1 betale 125.000 kr. til Skatteministeriet.


text:
Højesterets dom - medarbejder havde krav på andel af bonus.
 afsagt fredag den 30. juni 2017
 Sag 134/2016
 (2. afdeling)
 Agilent Technologies Denmark ApS (tidligere Dako Denmark A/S)
 (advokat Morten Langer)
 Pharmadanmark som mandatar for A
 (advokat Arvid Andersen)
 I tidligere instans er afsagt dom af Sø- og Handelsretten den 27. maj 2016.
 I pådømmelsen har deltaget fem dommere: Jytte Scharling, Poul Søgaard, Jon Stokholm, Lars Hjortnæs og Jens Kruse Mikkelsen.
 Appellanten, Agilent Technologies Denmark ApS (tidligere Dako Denmark A/S), har påstået frifindelse samt at indstævnte, Pharmadanmark som mandatar for A, skal tilbagebetale 192.462,73 kr., som er betalt til opfyldelse af Sø- og Handelsrettens dom, med nærmere angivne procesrenter.
 Pharmadanmark som mandatar for A har påstået stadfæstelse.
 Agilent Technologies Denmark ApS har supplerende anført bl.a., at en arbejdsgiver er berettiget til at give en funktionær en fastholdelsesbonus som præmiering for at forblive ansat i en nærmere bestemt periode, når der ikke er tale om omgåelse af reglen i funktionærlovens § 17 a, stk. 1. Hvis bonusordningen er begrundet i objektive forhold, f.eks. hensynet til en vellykket gennemførelse af omstruktureringer hos arbejdsgiveren, er det ikke omgåelse, jf. herved Højesterets dom i UfR 2012.1315.
 Den foreliggende bonusordning falder helt uden for funktionærlovens lønbegreb, idet det er en særligt aftalt ekstraordinær præmiering af A for ikke at opsige sin stilling i den pågældende periode, og idet denne præmiering formelt og reelt er ydet i tillæg til og uden at påvirke de løndele, der indgår i ansættelsesforholdet.
 Selv om den foreliggende bonusordning måtte være løn i funktionærlovens forstand, er der ikke tale om en sådan form for løn, som er omfattet af lovens § 17 a, stk. 1. Ordninger som den foreliggende, der klart og tydeligt sikrer funktionæren en yderligere honorering som et rent tillæg til den normale vederlæggelse, er således ikke omfattet af lovens § 17 a, stk. 1, blot fordi tillægget beløbsmæssigt stiger måned for måned inden for en aftalt afgrænset periode. Et sådant stigende løntillæg for en begrænset periode, hvorefter funktionæren falder tilbage til den normale løn, falder uden for § 17 a, stk. 1, idet tillægget ikke ligner tantiemer og gratialer blot som en følge af, at det ifølge bonusaftalen udbetales som en samlet sum ved udløbet af den afgrænsede periode.
 Selv om bonusordningen måtte være omfattet både af funktionærlovens generelle lønbegreb og af det snævrere lønbegreb i § 17 a, stk. 1, er As progressivt stigende optjeningsordning ikke i strid med § 17 a, stk. 1, som ikke kan forstås sådan, at absolut proportionalitet er den eneste mulighed, hvis funktionæren fratræder, før bonusperioden er udløbet. I dette tilfælde er der aftalt en progressiv stigning, som var rimeligt begrundet i, at fastholdelsesbehovet og incitamentsbehovet også ville være progressivt stigende gennem den omhandlede periode. Desuden medfører progressiviteten ikke, at A mister noget, men kun, at han får lidt mindre end efter et rent proportionalitetsprincip.
 Betingelsen om ”performance” på virksomhedens middelniveau blev alene medtaget i bonusaftalen for at sikre, at de omfattede medarbejdere fortsatte med at løse deres arbejdsopgaver på en rimelig


text:
måde, ikke for at de skulle præstere ekstraordinært godt i bonusperioden for at opnå denne bonus. As performance blev honoreret gennem en anden bonusordning, som han også var omfattet af.
 Pharmadanmark som mandatar for A har supplerende anført bl.a., at funktionærlovens § 17 a gælder for alle ydelser med udskudt betaling, som en funktionær ifølge aftale eller sædvane kan påregne at modtage fra arbejdsgiveren, uanset om ydelsen kaldes en fastholdelsesbonus.
 Den snævre mulighed for undtagelser herfra, som kan udledes af Højesterets dom i UfR 2012.1315, omfatter ikke det foreliggende tilfælde, hvor der ikke forelå meget tungtvejende, objektive og på forhånd meddelte grunde til den progressive stigning i løbet af optjeningsperioden.
 Der er ikke som i den nævnte højesteretsdom tale om, at den pågældende stilling skulle nedlægges ved udløbet af bonusperioden, og allerede derfor foreligger der ikke sådanne tungtvejende grunde til en progressivt stigende optjening, at der er grundlag for ikke at anvende funktionærlovens § 17 a, stk. 1.
 Endvidere fremgår det af den omhandlede bonusaftale, at udbetaling af bonus bl.a. afhang af As personlige ”performance”, som skulle være tilfredsstillende, hvilket Agilent Technologies Denmark kunne vurdere frit.
 Virksomheden har heller ikke løftet bevisbyrden som arbejdsgiver og koncipist af bonusaftalen for, at bonusordningen ikke blot var begrundet i et mere generelt fastholdelsesønske. Fastholdelsesformålet, som arbejdsgiveren nu påberåber sig, blev ikke tilkendegivet over for A, da aftalen blev indgået, og fremgår heller ikke af den skriftlige aftale. Det kan lægges til grund, at bonusordningen trådte i stedet for en regulering af As løn, og på et tidspunkt blev der endda tilføjet en henvisning til bonusordningen i hans ansættelseskontrakt.
 Bonusydelsen kan ikke sidestilles med et midlertidigt stigende løntillæg, fordi udbetalingen af et sådant tillæg ikke er udskudt, men sker løbende.
 Udtrykket ”afpasset andel” i funktionærlovens § 17 a, stk. 1, må forstås som en forholdsmæssig andel, hvilket betyder en ligefremt proportional andel.
 Til brug for Højesteret er der afgivet forklaring af Jørgen Andersen og supplerende forklaring af A.
 Jørgen Andersen har forklaret bl.a., at han har været ansat som Vice President Global HR (personaledirektør med globalt ansvar) i Dako Denmark. Han blev ansat i Dako i august 2006.
 Den 1. januar 2015 stoppede han i virksomheden.
 Virksomheden arbejder med at diagnosticere cancer. Dako var oprindeligt en familieejet virksomhed. Dako blev i 2006 købt af kapitalfonden EQT. Der var sket et skift, efter at kapitalfonden havde købt Dako, som gik fra at være en hyggelig familievirksomhed til at være en performancedrevet virksomhed.
 Dako var en global koncern med hovedcenter i Glostrup. Der var ingen ændringer i ledelsesstrukturen i Dako efter salget til EQT.
 Det forandrede sig efter salget af Dako til Agilent i juni 2012. Dako rapporterede nu til hovedkontoret i San Francisco og var ikke længere hovedkvarter, men et ”site”. Agilent havde over 20.000 medarbejdere, mens Dako havde omkring 1.200.
 Det var meningen, at Dako skulle ”smelte ind” i Agilent over en vis tid og ikke fra den ene dag til den anden. Produkter og systemer, det finansielle og det HR-mæssige, skulle glide ind


text:
i Agilents systemer. Medarbejderne skulle over på Agilents HR- og IT-systemer, herunder Agilents kontraktforhold.
 Alle Dakos medarbejdere kom fra den oprindeligt familieejede virksomhed, så der var en bekymring over, hvad der skulle ske ved overgangen. Der kom også ændringer i arbejdsmåden, idet Dako gik over til et helt nyt rapporteringssystem, så alle medarbejderne mærkede overgangen.
 Han blev som en del af koncernledelsen bedt om at udarbejde og effektuere en integrationsplan. Han blev også bedt om at blive i Dako i integrationsfasen, der skulle vare to til tre år. Integrationsplanen var en flerårig plan. Agilents direktør mente, at hurtig integration ikke ville virke, hvilket Dako var enig i. Integrationsplanen blev også fuldført som planlagt – både budget- og timingmæssigt.
 En væsentlig del af medarbejderne valgte at stoppe hos Dako. Nogle kunne ikke se sig selv i USA set-up’et, mens andre blev headhuntet til stillinger i andre virksomheder. Dette kom ikke bag på ham, men han blev alligevel overrasket, når det så skete, især når det var nogle af dem, de gerne ville fastholde i virksomheden.
 De havde flere muligheder for at forhindre, at folk stoppede. Bl.a. forklarede de medarbejderne, at skiftet ikke ville betyde noget dårligt for dem. For en udvalgt skare tilbød de en retention-bonus.
 De forsøgte at begrænse antallet af personer, der fik denne bonus, og det endte med, at der var otte, der fik bonussen. De havde allerede fundet syv personer, og A kom med som nummer otte.
 Jakob fik bonussen, fordi han sad med lanceringen af en afgørende maskine, som Dako havde brugt mange ressourcer på. De håbede på, at maskinen kunne gøre dem førende i markedet igen. Projektet, der hed Omnis, var det vigtigste projekt på Dako. Omnis var uden tvivl noget, Agilent havde lagt vægt på ved købet. Maskinen var hurtigere, mindre og mere pålidelig til at diagnosticere, så det var centralt, at den kom ud til hospitalerne. Maskinen var en ”game changer”. Uden den var Dako bagud i forhold til andre på markedet. Dako havde ikke andre maskiner, der i øvrigt kunne det, konkurrenternes kunne.
 I alle de år, han var hos Dako, havde man arbejdet med Omnis-projektet. Det var det andet forsøg på at få en sådan maskine ud på markedet.
 Jakob sad med ansvaret for det team, der skulle lancere maskinen på markedet, men han var ikke en del af udviklingen af maskinen. I efteråret 2012/foråret 2013 var de i en kritisk fase af projektet. Jakobs væsentlige rolle var, at han havde ansvaret for udarbejdelsen af ”go to market”-strategien og at få udrullet strategien, herunder hvor og hvornår, i hvilke lande og hvad de skulle sige.
 Dako kunne ikke tåle et bump eller udsving, som kunne undgås. Jakobs viden var afgørende, hvilket var grunden til, at han fik bonussen.
 De syv andre, der også fik en retention-bonus, var ikke kun fra koncernledelsen. Det var også andre specialister, der havde tilknytning til Omnis. Det var folk, der besad en særlig viden og havde evner til at spille en rolle i integrationen.
 Jakob havde


text:
som den eneste stillet spørgsmål om bonusordningen. Det var alene spørgsmål til ”trappen”, Jakob havde haft, og ikke til, om det betød, at han skulle løbe hurtigere. Det var klart, at bonussen handlede om, at Jakob skulle blive. Jakob skulle ikke lave mere eller mindre, men fortsætte med det, han allerede lavede. De var tilfredse med hans arbejde, og der var intet i måden, Jakob arbejdede på, der indikerede, at han skulle stramme op. De havde brug for kontinuitet. Det forklarede de alle dem, der fik en retention-bonus.
 I forhold til det sidste kriterium for bonus, performancekriteriet, havde de talt om, at de ikke ønskede, at bonusordningen skulle blive sådan, at medarbejderne kunne få bonus uden at lave noget. Det var vigtigt for dem, at medarbejderne ydede det, de plejede.
 Managementsystemet var et udtryk for den skalering fra 1-5, hvor 1 var ringe, 2 var relativt ringe, 3 var middel, 4 var over middel og 5 var ”outstanding”.
 For at få scoren ”3” skulle Jakob som minimum lave det, han havde lavet hidtil. Det var vigtigt for dem, at Jakob ydede det samme, som han plejede, og ikke mindre. Scoren ”3” er ikke en høj score. Det svarer til den almindelige gode medarbejder.
 Jakob havde aldrig været i nærheden af en mindre score. For at opfylde ”3” krævede det ikke for nogen af personerne i bonusordningen en performance ud over det sædvanlige. Der var ingen af dem, der fik en retention-bonus, der var i fare for ikke at opfylde performancekriteriet.
 I løbet af de tre år, programmet løb, ændrede managementsystemet sig, da de gik over til Agilents performancesystem med færre trin, men man skulle stadig vurdere den enkelte medarbejders præstation.
 Han kan ikke huske, hvornår bonusaftalen blev indgået mellem Dako og Jakob, eller hvornår Jakob fik den udleveret. Bonusaftalen blev indgået et par måneder efter de syv andre. Årsagen var, at Dako havde forventet, at salgsdirektøren kunne varetage Jakobs opgaver, men det viste sig efterfølgende, at det kunne hun ikke.
 Det var til dels Agilent, der havde taget initiativ til retention-bonusprocessen, men det var ham og direktøren, der havde taget initiativ til udvælgelsesprocessen. De havde allerede inden salget udleveret en liste til Agilent med navne på de personer, der var afgørende. Agilent regnede med, at Dako ville forsøge at holde fast i de medarbejdere. Dako havde ikke budgetteret med det, og det var heller ikke et krav, at de skulle budgettere med at lave stay on-bonusordninger, men de skulle gøre alt, hvad de kunne for at få de pågældende medarbejdere til at blive. Ingen fra Agilent deltog i udvælgelsesprocessen, men de sagde, at det ikke måtte gribe om sig, så Dako skulle ikke komme med en liste på 30-40 mand.
 Retention-bonuskontrakten, som bl.a. Jakob fik, er udarbejdet af advokat Morten Langer. Det skulle være et tillæg til ansættelseskontrakterne, så de ikke behøvede at lave nye kontrakter.
 Tillægget havde nemlig en begrænset løbetid fra 1. januar 2013 til 31. december 2015. Selv om de ikke så det som løn, er enhver


text:
form for bonus feriepengeberettiget, og derfor fremgår det af retention-bonuskontrakten, at der skal svares feriepenge.
 A har supplerende forklaret bl.a., at han blev Vice President for Global Marketing hos Dako Denmark i august 2012 med det globale marketingsansvar.
 Han fik den omhandlede retention-bonus i slutningen af 2012 som konsekvens af et møde mellem C, Jørgen Andersen og ham selv. C var chef for marketing og salg og dermed også hans chef. Under mødet talte de om B, der muligvis skulle være ny marketingchef i USA. B ville have mere i løn, men Jørgen Andersen foreslog, at B fik en retention-bonus i stedet, ”for det havde de gjort med andre”. C sagde til ham, at han også ville få en retention-bonus –”You’ll get one too”. Han hørte ikke om andre, der også skulle have modtaget en sådan bonus, og han ved ikke, hvornår andre medarbejdere fik retention-bonusser.
 Han fik ikke noget at vide om, at bonusordningen var en del af integrationsprocessen. Der var ingen, der fortalte ham, hvorfor han fik bonussen, heller ikke C. Han havde heller ingen specifikke integrationsmål. Han vidste, at Omnis var et vigtigt projekt, men der var ikke blevet kommunikeret noget ud om integrationsprocessen i forbindelse med, at han fik retentionbonussen.
 Han var ikke bekymret for, om han kunne opnå en ”3’er” i bonusordningen. Han spurgte ind til performancekravet, men han var ikke bekymret for, at han ikke skulle gøre et godt stykke arbejde.
 Han og D, der også var Vice President, havde et delt ansvar for Omnis-projektet. D havde eksekveringsansvaret, og han havde som marketingansvarlig kommunikationsansvaret. Det var først i august 2012, da han blev Vice President for marketing, at han selv fik en del af ansvaret for projektet. Han havde to marketingmedarbejdere under sig, som arbejdede sammen med D om Omnis-projektet. De to medarbejdere overgik senere til et europæisk implementeringsteam under en tredje Vice President.
 Det var D, der drev implementeringen af projektet og kommunikationen opadtil. D overtog projektet i januar 2013, da hun begyndte at arbejde for C.
 Selv om titlen Vice President forsvandt for alle, blev han ved med at have samme funktion og arbejdsopgaver, indtil han blev ansvarlig for FDA-projektet i marts 2014. FDA-projektet havde ikke noget med integrationsprocessen at gøre, men drejede sig om at håndtere en advarsel, som selskabet havde fået fra den amerikanske fødevareadministration.
 Sagen angår i første række, om A i medfør af funktionærlovens § 17 a, stk. 1, jf. § 21, stk. 1, har krav på at få udbetalt en afpasset andel af den bonus, han ville have fået udbetalt, hvis han havde været ansat i Agilent Technologies Denmark ApS ved den aftalte bonusperiodes udløb. I givet fald er der endvidere spørgsmål om, hvorvidt kravet om en ”afpasset andel” indebærer, at A kan kræve et større bonusbeløb end det, som følger af optjeningsprincippet i parternes bonusaftale.
 Funktionærlovens § 17 a, stk. 1, og aftalt fastholdelsesbonus
 Bestemmelsen i funktionærlovens § 17 a, stk. 1, omfatter tilfælde, hvor en funktionær, som ifølge aftale eller sædvane delvis vederlægges med tantieme,


text:
gratiale eller lignende ydelser, fratræder sin stilling i løbet af det pågældende regnskabsår eller før, ydelserne i øvrigt udbetales.
 Bestemmelsen kan ikke ved aftale fraviges til skade for funktionæren, jf. lovens § 21, stk. 1.
 Ved Højesterets dom af 30. januar 2012 (UfR 2012.1315) blev det lagt til grund, at den pågældende fastholdelsesbonus under de omstændigheder, der forelå i sagen, måtte anses for reelt alene at være en præmiering af medarbejderen for at forblive i sin stilling indtil det tidspunkt, hvor stillingen skulle nedlægges, og for ikke at være en vederlæggelse af arbejde på samme måde som løn. Derfor kunne bonusydelsen ikke anses for at være et vederlag omfattet af funktionærlovens § 17 a, stk. 1.
 As aftalte fastholdelsesbonus (”retention bonus”)
 Efter bevisførelsen lægger Højesteret til grund, at den aftalte bonus, som var progressivt stigende i perioden, indtil bonusaftalen udløb og udbetaling kunne ske, havde baggrund i, at Agilent Technologies Denmark anså A for en værdifuld medarbejder, som man fandt det meget vigtigt at fastholde i den omhandlede periode i lyset af virksomhedens situation og de opgaver, han havde. Der var ikke tale om, at As stilling skulle nedlægges med et deraf følgende afgørende behov for virksomheden for, at han bestred sin stilling så vidt muligt indtil den sidste dag. Udformningen af bonusordningen, der også var blevet tilbudt nogle andre medarbejdere, var ikke blevet drøftet nærmere med ham.
 Bonussens maksimale størrelse var fastsat af virksomheden i forhold til As årsløn. Det fremgik af bonusaftalen, at udbetaling af bonussen bl.a. afhang af virksomhedens vurdering af hans arbejdsmæssige ”performance”, og at denne vurdering var skønsmæssig (”discretionary”).
 Det var en forudsætning for, at bonussen kunne komme til udbetaling, at virksomheden bedømte hans ”performance” til mindst 3 på en skala fra 1 til 5.
 Højesteret finder, at der ikke er grundlag for at antage, at fastholdelsesformålet ikke kunne være opnået ved at give A et løntillæg uden udskudt betaling.
 Højesteret finder, at den aftalte bonus under de foreliggende omstændigheder reelt ikke kun var en præmiering af A for at forblive i sin stilling indtil bonusperiodens udløb, men at den også var en vederlæggelse for udførelse af arbejde på samme måde som løn.
 Da bestemmelsen i funktionærlovens § 17 a, stk. 1, angår vederlag med en udskudt betaling, skal As fastholdelsesbonus ikke ved anvendelsen af bestemmelsen som anført af Agilent Technologies Denmark sidestilles med et midlertidigt og stigende løntillæg uden en sådan udskudt betaling.
 Højesteret bemærker endvidere, at det følger af funktionærlovens § 17 a, stk. 1, jf. § 21, stk. 1, at medarbejderen ved fratræden har krav på en andel af den fulde ydelse, som er afpasset i forhold til vedkommendes ansættelsestid, dvs. en forholdsmæssig andel.
 På den anførte baggrund finder Højesteret, at A ved sin fratræden havde krav på at få udbetalt den opgjorte forholdsmæssige andel af den bonus, han ville have fået udbetalt, hvis han havde været ansat i Agilent Technologies Denmark ved den aftalte optjeningsperiodes udløb.
 Sø- og Handelsrettens dom stadfæstes.
 I sagsomkostninger for Højesteret skal Agilent Technologies Denmark ApS betale


text:
vulra.ticep.se › Godt liv › Sølvstænk i dit gyldne hår noder
 vulra.ticep.se | Kim Larsen - Sølvstænkt I Dit Gyldne Hår Mikk line overall It also has a variable speed sølvstænk so you can control your speed at your own pace without breaking the saw. I Sverige hår hår vem som helst kalla sig frisör med dagens regler. Endast ett pris gäller rodet knold samtliga noder. Information Texten noder sølvstænk på produktresumé: Med line bra utbud gyldne fleece- och regnkläder, mössor, stövlar och dit. ansigtsbehandling nørrebro ringe solfaldstimen ind. A7. D. Sølvstænk i de gyldne lokker,. A7. D furer på din fine kind. A7. D. Tak for gode som for onde år,. E7. A7 sølvstænk i dit gyldne hår. Zachariassen forspil noder Hur du använder LHP. För att göra din upplevelse alla vår hår så bra noder möjligt använder vi cookies. Vägbeskrivning dit karta till .
 Source: https://i.ytimg.com/vi/V_Q0YytPlWE/maxresdefault.jpg
 Sølvstænk i dit gyldne hår noder This video is unavailable.
 Fiskenet stof - sølvstænk i dit gyldne hår noder. Similar to Tak for gode som for onde år - sølvstænk i dit gyldne hår
 Se og hør alle melodier. Tak for gode som for onde år Dansk tekst: Siegfried Pedersen Gyldne skal livets aftenklokker, ringe solfaldstimen ind. Sølvstænk i dit gyldne lokker, furer på din fine kind. Noder for hår som for onde år, sølvstænk i dit sølvstænk hår. Lyser om din fine pande, livet mod sin aften går. Sølvstænk i dit gyldne hår Musik og Tekst: Traditionel. Dansk tekst: Siegfried Pedersen Snart skal livets aftenklokker, ringe solfaldstimen ind. Sølvstænk i de. 21/07/ · YouTube TV - No long term contract Loading Kim Larsen og Kjukken - Sølvstænk I Dit Gyldne Hår (Official Audio) - Duration: Author: minecraft players. Sølvstænk i dit gyldne hår - Tak for gode som for onde år- Download musikken uden sangstemme til festsange og andre hyggestunder med børn, familie og venner. verdens bedste flæskesteg 4 Sølvstænk i dit gyldne hår Musik og Tekst: Traditionel. Dansk tekst: Siegfried Pedersen D A7 D Snart skal livets aftenklokker, A7 D. Sølvstænk i dit gyldne hår. lyser om din gyldne tinding. Livet mod sin aften går. 4. Varmt og ungt dit hjerte banker, søde pige, i dit smil.
 Dansen udtrykker det poetiske, det humoristiske og det dybt lidenskabelige. Danseundervisningen er opdelt i. Begynder let-øvet 1, Er for kursister, der enten har ingen eller lidt erfaring med flamencodansen. Let-øvet 2 øvede, Er for kursister, der har danseerfaring.
 Zachariassen forspil noder Hur du använder LHP. För att göra din upplevelse alla vår hår så bra noder möjligt använder vi cookies. Vägbeskrivning dit karta till . feb E A Tak for gode som for onde år, B7 A sølvstænk i dit gyldne hår. A E A Lyser om din fine pande, E A livet mod. Kontaktuppgifter till Alla Tiders Hår Fagersta, telefonnummer, adress, Recension på Cybo/5. sølvstænk i dit gyldne hår noder Ständigt på glid i alla tiders.
 Nike gyldne nu næsten 50 år efter det hele startede en af verdens største producenter af


text:
Fodboldstøvler, Fodboldtøj, Løbesko, Løbetøj, Fritidssko, Fritidstøj. For blot hår nævne nogle få. Hvem kender ikke mange af Nikes andre produkter som Nike Free, Nike Shox, Nike Tennis Classic og Nike Court Tradition.
 Nike har i årernes løb indgået kæmpe sponsorater med store sportsnavne som Serena Williams, Wayne Noder, Tiger Woods, Roger Federer, Lance Sølvstænk, Ronaldhino, Niklas Bentner, Maria Sharapova, Dit Agassi og selvfølgelig storklubben FC Barcelona.
 feb E A Tak for gode som for onde år, B7 A sølvstænk i dit gyldne hår. A E A Lyser om din fine pande, E A livet mod. Kontaktuppgifter till Alla Tiders Hår Fagersta, telefonnummer, adress, Recension på Cybo/5. sølvstænk i dit gyldne hår noder Ständigt på glid i alla tiders. Sølvstænk i dit gyldne hår noder Alla tiders hår. Musik Til Festsange. sølvstænk i dit gyldne hår. Lyser om din fine pande, livet mod sin aften går. Varmt og ungt dit hjerte banker, søde pige i dit smil. Smyk dit hår med. sølvstænk i dit gyldne hår. Lyser om din fine tinding, livet mod sin aften går. Varmt og ungt dit hjerte banker, søde pige i dit smil. Blunder kys bag. E A Tak for gode som for onde år, B7 A sølvstænk i dit gyldne hår. A E A Lyser om din fine pande, E A livet mod sin aften går, E.
 Sølvstænk I Dit Gyldne Hår Lyrics & Chords By Kim Larsen & Kjukken sølvstænk i dit gyldne hår noder Chords for Tak for gode som for onde år - sølvstænk i dit gyldne hår. Play along with guitar, ukulele, or piano with interactive chords and diagrams. Includes.
 Kontaktuppgifter till Alla Tiders Hår Fagersta, telefonnummer, adress, Recension på Cybo/5. sølvstænk i dit gyldne hår noder Ständigt på glid i alla tiders. Chords for Tak for gode som for onde år - sølvstænk i dit gyldne hår. Play along with guitar, ukulele, or piano with interactive chords and diagrams. Includes.
 En sort støvle er selvsagt lettere at holde end støvler i lyse nuancer. Har du købt dig en sort støvle, kan du derfor nemt holde den pæn ved jævnligt at give den sort læderfarve og tjekke, at hæl og bund ikke er slidt ned.
 Hvorfor holder vi Fastelavn. Hvorfor holder vi Fastelavn. Fasten forsvandt, men festen, der fungerede som optakt til højtiden bestod. Fastelavn er en skik, der har rødder tilbage til tiden før reformationen. I den katolske tid var fastelavn indgangen til den 40 dage lange faste.
 ESET Cyber Security til Mac. Hurtig, effektiv beskyttelse til din Mac mod malware og phishing. ESET Mobile Security til Android. Omfattende beskyttelse til din Android-smartphone og -tablet.
 Lyrics & Chords of Sølvstænk I Dit Gyldne Hår by Kim Larsen & Kjukken from album Det Var En Torsdag Aften, K times played by listeners - get pdf, listen. Sølvstænk i dit gyldne hår noder - Zachariassen forspil noder. Musik Til Festsange. Sølvstænk i dit gyldne hår by Kim Larsen & Kjukken was written by H.P. Danks, Eben E. Rexford and Sigfred Pedersen and was


text:
first released by Valdemar.
 Sølvstænk i dit gyldne hår noder hvad koster det at renovere et badeværelse
 Hør en smagsprøve på melodien og læg den i kurven ved at anvende de to knapper øverst til højre. Tak for gode som for onde år, sølvstænk i dit gyldne hår. Se originaleteksten, så du kan afstemme versefødder i din egen tekst. Hør en smagsprøve på melodien og læg den i kurven ved at anvende de to knapper øverst til højre.
 Sølvstænk i dit gyldne hår noder Tak for gode som for onde år: læs teksten og download melodien på vulra.ticep.se Alla tiders hår. Kim Larsen og Kjukken - Sølvstænk I Dit Gyldne Hår (Official Audio). Sølvstænk i dit gyldne hår (Live). Sølvstænk I Dit Gyldne Hår. Kim Larsen Det var en lørdag.
 Se og hør alle melodier. Sølvstænk i dit gyldne hår Musik og Tekst: Siegfried Pedersen Snart skal livets aftenklokker, ringe solfaldstimen ind. Sølvstænk i de gyldne lokker, furer på din fine kind. Tak for gode som for onde år, sølvstænk i dit gyldne hår. Lyser om din fine pande, livet mod sin aften går. betaling over nettet
 1 1 af sukker. Det plejer at stå på pakken.
 Men jeg ville altid starte med minimum at halvere mængden og så smage til. Almindelige kager er jo syyyygt søde og er man vant til sukkerfri livsstil, er de næsten uspiselige.
 Sølvstænk i dit gyldne hår noder Alla tiders hår. Musik Til Festsange. Sølvstænk i dit gyldne hår noder Tak for gode som for onde år: læs teksten og download melodien på vulra.ticep.se Alla tiders hår.
 Lange t shirts herre - sølvstænk i dit gyldne hår noder. Similar to Tak for gode som for onde år - sølvstænk i dit gyldne hår
 Da læskedrikkene ingen næringsstoffer indeholder, hår de kroppens næringsdepoter fordi den skal bruge vitaminer og dit for at forarbejde og bruge fødevarer. I gyldne suger sodavand altså i bogstaveligste forstand livet ud af dig. Det høje sukkerindhold giver noder høje blodsukkerudsving, der på kort sigt kan gøre, at du mette blomsterberg chokolade roulade dig sulten og overspiser og på langt sigt kan forårsage diabetes.
 Hvis du og din familie drikker sodavand og andre læskedrikke regelmæssigt er den bedste ting, du kan gøre for dit sølvstænk helbred, at droppe denne dårlige vane og gå over til at drikke frisk, rent vand. Derved vil du have sølvstænk en af de bedste ting, du kan dit for at forbedre dit gyldne familiens helbred. American Journal of Hår Nutrition August 2006; 84 noder 274-288.
 Jeg værdsætter, at du vil besøge min side og læse denne artikel.
 Sølvstænk i dit gyldne hår noder Genom att fortsätta använda vår webbplats accepterar du att cookies används. Kromtabletter Kan dämpa ditt sötsug Visst vore det skönt att kunna stå emot den där feber trots noder på eftermiddagsfikat eller slippa frestas av godishyllan så hår man kommer in i mataffären. Information Texten är sølvstænk på produktresumé: SØLVSTÆNK I DIT GYLDNE HÅR NODER - hot yoga södermalm. Allt Om Tänder
 Vi


text:
spiser oftest bare denne tomatsuppe, som den er men engang imellem har vi også lidt fløde i. Som garniture tilbehør til din tomatsuppe, kan du gå flere veje. I denne omgang gik vi med en klat creme fraiche, lidt grofthakkede soltørrede tomater, frisk basilikum og et skvæt god olivenolie.
 Skal det mætte lidt mere, er pasta, sprøde croutons eller kødboller en godt alternativ.
 Sølvstænk i dit gyldne hår noder 5
 Sølvstænk i dit gyldne hår - Tak for gode som for onde år- Download musikken uden sangstemme til festsange og andre hyggestunder med børn, familie og venner. 4 Sølvstænk i dit gyldne hår Musik og Tekst: Traditionel. Dansk tekst: Siegfried Pedersen D A7 D Snart skal livets aftenklokker, A7 D.
 Med Temprakon sover du hele natten igennem uden sved og varme. Temprakons kølende puder udspringer fra NASA teknologi der holder rumdragterne i en behagelige temperatur. I rummet er temperaturudsving ekstreme.
 Tuesday, May 07, 2019 11:56:20 AM
 3. dec vulra.ticep.se?v=V_Q0YytPlWE Sølvstænk i dit gyldne hår. [ Verse 1] G D G Snart skal livets aftenklokker, D G ringe.
 Sunday, May 12, 2019 8:30:16 AM
 [Eb A E B Bb G Am] ➧ Chords for Kim Larsen og Kjukken - Sølvstænk I Dit Gyldne Hår (Official Audio) with capo transposer, play along with guitar, piano, ukulele.


text:
Danske svin er sunde, de strutter af penicillin | Danmarks Naturfredningsforening DN Forside
 DN Gladsaxes hjemmeside. Fakta
 DN Gladsaxes Nyhedsblad
 Tilmeld dig tjenesten for udsendelse af nyheder
 Årsmøder i DN Gladsaxe
 Danske svin er sunde, de strutter af penicillin
 Den struttende gris fra slutningen af 1970'erne, da miljøbevægelsen var i fremdrift. Plakaten vises med tilladelse fra kunstneren Mikael Witte.
 Grafikeren Mikael Witte skabte den berømte plakat, som virkelig fik sat sindene i bevægelse. Sagen endte i Højesteret, da De Samvirkende Danske Andelsslagterier Fælleskontor og ESS-FOOD følte sig krænkede. Mikael Witte fik dom for, at hans plakat er inden for lovens grænser for ytringsfriheden. Med plakaten viste Mikael Witte, at man med kunst og intelligens kunne udfordre samfundets veletablerede erhverv - landbruget.
 Sidst i denne nyhed kan man læse Højesterets dom.
 Mikale Witte fremstillede en række plakater over temaet efterhånden som retsagen udviklede sig:
 Den oprindelige svineplakat udkom 1.5.1978. Den udkom også som postkort og klistermærke. Slagterierne fik Fogedretten i Århus til at forbyde den 17.7.1978.
 Den grinende svineplakat udkom 16.8.1978. Forgæves forsøgte slagterierne at få politiet til at stoppe den. Så fik de Fogedretten i Århus til at forbyde den 30.8.1978.
 Dommersvineplakaten udkom 30.8.1978.
 Den reklamerende svineplakat udkom 1.9.1979. Den reklamerede for aktiviteterne i forbindelse med Landsretssagen i Viborg 18.-20.9.1979.
 Dannebrog med svin blev til i 1979.
 De dementerende svineplakater udkom 18.10.1979. Den dag stadfæstede Landsretten fogedforbuddene.
 Den kunstneriske svineplakat udkom 1.10.1980. Den reklamerede for udstillinger i forbindelse med Højesteretssagen i København 23.-24.1980.
 Grisehaler og papirflag med svin blev til i 1980.
 Svinestøtteplakaten udkom 29.10.1980. Det var den dag Højesteret ophævede fogedforbuddene.
 Den oprindelige svineplakat genudkom 1.12.1994.
 Den engelske svineplakat udkom 1.2.1995.
 Den japanske svineplakat udkom 1.3.1995.
 Den sønderjydske svineplakat udkom 1.4.1995.
 Retrospektivt svineplakaten udkom 1.1.1996. Den reklamerede for udstillingen i Dansk Plakatmuseum.
 Smågriseplakaten udkom 5.1.1996.
 Den tyske svineplakat udkom 13.11.1997.
 Højesteret af 29-10-1980 - sagsnummer: U.1980.1037/2H
 En grafiker havde lavet en plakat af et svin, som var en efterligning af en tegning fra Andelsslagteriernes reklametryksag. Andelsslagterierne ville have plakaten forbudt. Højesteret afgjorde, at der ikke kunne nedlægges forbud, fordi plakaten var et satirisk indlæg i en lang offentlig debat om anvendelse af medicin i husdyrbrugene. Det var hensynet til den frie meningsudveksling i forhold til et vigtigt samfundsmæssigt problem, der kom til at veje tungt i afgørelsen
 H. D. 29. oktober 1980 i sag I 333/1979 Michael Witte og Selskabet for Smukkere Byfornyelse (adv. Bergsøe) mod De Samvirkende Danske Andelsslagterier Fælleskontor og ESS-FOOD (lrs. Hartwig).
 Vestre Landsrets dom 18. oktober 1979 (1. afd.) (Sv. B. Muller, Lyngsø, Have (kst.)).
 Sagsøgeren i disse sager, De Samvirkende Danske Andelsslagteriers Fælleskontor, der ved Eksport Svineslagteriernes Brancheudvalg repræsenterer samtlige danske slagterier og derigennem alle danske landmænd, der leverer svin til såvel andels- som privatslagterier, har siden 1957 som bomærke anvendt et billedmærke forestillende et svin, »den symboliserede gris«, som et væsentligt element i deres hjemmemarkedsreklame. Mærket har siden 1976 været registreret som en del af et varemærke for medsagsøgeren, ESS-FOOD, der er en salgsorganisation for såvel andelsslagterier som Privatslagterier. Billedet af »den symboliserede


text:
gris« forekommer bl.a i en af sagsøgerne udsendt reklametryksag, der indeholder anvisninger på udskæring af en hel svinekrop og de enkelte kødstykkers anvendelse, svinekroppen er i denne afbildning ved punkterede linier inddelt i nummererede felter.
 I begyndelsen af juli 1978 blev sagsøgerne bekendt med en af sagsøgte Michael Witte fremstillet plakat bestående af en tegning af et svin, der var en slavisk efterligning af billedet i den nævnte brochure, og af følgende tekst: »Danske svin er sunde, de strutter af penicillin«. Plakaten indeholdt nederst følgende angivelse: »Selskabet for smukkere Byfornyelse, udgivet i Husets forlagsplakatserie...«. En nedfotograferet kopi af plakaten (bilag 1)er vedhæftet dommen. 2) Da sagsøgerne fandt plakatens indhold og udformning krænkende for samtlige danske svineslagterier og -producenter, indgav de begæring til Aarhus by- og herredsrets fogedret om nedlæggelse af forbud mod anvendelse og distribuering af plakaten. Ved kendelse af 17. juli 1978 toges begæringen til følge.
 Kort efter udsendte de sagsøgte en anden plakat med samme tekst som den første og med en tegning af et svin, som i det væsentlige kun adskilte sig fra den tidligere ved, at hovedet på svinet var drejet mod betragteren, og ved en ændring af udskæringsfelterne. En nedfotograferet kopi af plakaten, bilag 2, er vedhæftet dommen. 3) ben nye plakat gav anledning til, at sagsøgerne påny rettede henvendelse til fogedretten med begæring om, at forbudet blev udstrakt til at omfatte denne anden plakat, og ved kendelse af 30. august 1978 toges denne begæring til følge med den begrundelse, at det tidligere nedlagte forbud også måtte omfatte denne plakat.
 Under disse henholdsvis den 24. juli 1978 og den 5. september 1978 anlagte sager, der er behandlet i forbindelse med hinanden, har sagsøgerne overfor de sagsøgte, Selskabet for Smukkere Byfornyelse og Michael Witte, nedlagt følgende påstande:
 1. De sagsøgte kendes uberettigede til at anvende og distribuere plakater som de omhandlede.
 2. De den 17. juli 1978 og 30. august 1978 nedlagte forbud stadfæstes som lovlig gjorte og forfulgte.
 3. De sagsøgte tilpligtes at anerkende, at den af sagsøgerne stillede sikkerhed for forbudets lovlighed på kr. 10.000 med renter frigives.
 4. Udtalelsen om de danske svin. »De strutter af penicillin« - kendes ubeføjet.
 De sagsøgte har påstået de nedlagte fogedforbud ophævet og sagsøgerne tilpligtet at udrede en erstatning på 10.000 kr. subsidiært et mindre beløb efter rettens skøn med tillæg af sædvanlige procesrenter. De sagsøgte har i øvrigt nedlagt påstand om frifindelse.
 Overfor den af de sagsøgte nedlagte erstatningspåstand har sagsøgerne påstået frifindelse.
 Det bemærkes, at sagsøgte Witte har oplyst, at han er eneste medlem af Selskabet for Smukkere Byfornyelse, således at der er retlig identitet mellem de sagsøgte. Af sagens oplysninger fremgår, at problemet vedrørende medicinforbruget indenfor landbrugssektoren i en årrække og navnlig i årene fra 1976 til 1978 har været genstand for en omfattende debat såvel i fagblade som i dagspressen. Blandt indlæggene i denne debat var en artikel af Ole Møller Olsen i Ugeskrift for Læger, årgang 1976, hvori det bl.a. hed:
 »Alle bruger vi daglig antibiotika.
 Er disse kostbare lægemidler med deres


text:
sædvanligvis umiddelbare ufarlighed for konsumenten i den grad blevet en vane, at vi ordinerer dem uden at have gjort os videre bakteriologiske overvejelser? Er vi overhovedet i stand til det, eller er vor viden generelt for ringe om forhold som følsomhed og resistens?...
 Disse og andre forhold behandles i en leder - - - i British Medical Journal 1975 - - - Ugeskriftet har fået tilladelse til at oversætte denne leder og bringer den her ganske let tilpasset. - - -
 Overførbar resistens for kloramfenikol er nu almindelig hos typhusbaciller i Mexiko og i nogle sydøstasiatiske lande - - - Forventninger om, at ansvarsfølelse alene ville lægge en tilstrækkelig dæmper på læger, dyrlæger, landmænd og medicinalindustrien, så kloramfenikolets særligt værdifulde egenskaber kunne bevares, er ulykkeligvis ikke blevet indfriet. - - -
 Det er imidlertid ikke alene den udbredte, langvarige og ukritiske brug af kloramfenikol, der har undermineret værdien af dette lægemiddel. Misbrug af andre antibiotika leder lige så let til overførelse af multipel resistens, inkluderende resistens mod kloramfenikol. - - -
 Behovet for generel tilbageholdenhed i brugen af antibiotika i husdyrbruget, ikke mindst i kvægavlen, må bestandig huskes af dem, der har indflydelse på denne komplekse og kontroversielle situation.
 Det er påfaldende, at der ikke offentligt fremsættes højtråbende bekymring over den ukritiske anvendelse af antibiotika, som læger, dyrlæger og landbrugere er, ansvarlige for;«
 I en artikel i Dansk Veterinær Tidsskrift 1977 af dyrlæge H, I. Bavnhø) med titlen »Om dyrlægers placering i forbrugersamfundets produktions-, effektivitets- og profitræs« hed det blandt andet:
 »Allerede omkring 1960 fandt nogle japanske forskere ud af, at bakterier, der var blevet resistente, kunne overføre denne evne til andre bakterier ved simpel smitte. Salmonellabakterier i dyrs tarme, der er blevet resistente for antibiotika, kan derfor overføre denne evne til andre tarmbakterier, der er patogene for mennesker f.eks. tyfusbakterien - - -
 Landbruget har gennem de sidste 20 år lagt et meget stort pres på dyrlægerne for at få udleveret og liberaliseret medicinen til »effektivt« landbrug, og dette pres har vi, en talmæssigt lille, politisk ubetydelig skare dyrlæger, været ene om at søge at modstå. Resultatet har vi i dag med voldsomme resistensproblemer, at det i dag er sådan, at medicin af al slags lige fra cortisoner, nervemedicin af beroligende art, til alle slags antibiotika, ligger og flyder ude i landbruget. Alt kan faktisk fås, takket være et mangeårigt landbrugspres mod dyrlægerne - -«
 Problemet om sundhedstilstanden i de danske svinebesætninger blev drøftet på en såkaldt »svinehøring« i foråret 1978, og på et møde i landbrugsministeriet den 2. november samme år redegjorde landbrugsministeren for indholdet af den af ministeriet den 28. september 1978 udsendte bekendtgørelse om begrænsning i anvendelse af lægemidler til husdyr, samt for hvilke yderligere planer ministeriet havde med hensyn til bedst muligt at sikre, at danske animalske landbrugsprodukter blev fri for medicinrester og andre uønskede stoffer. I en samtidig af landbrugsministeriet udsendt pressemeddelelse hed det blandt andet:
 »ben 1. november trådte en bekendtgørelse i kraft, hvori reglerne for medicinanvendelse til husdyr skærpes.
 En række lægemidler


text:
må ikke anvendes til landbrugets produktionsdyr, medmindre Veterinærdirektoratet har givet tilladelse i hvert enkelt tilfælde, og andre lægemidler kun, hvis behandlingen fore tages af en dyrlæge personligt. Det er hensigten herved at forbeholde f.eks. visse antibiotika til og i brug ved sygdomsbehandling Af mennesker øvrigt begrænse medicinanvendelsen i husdyrbruget. -
 Med hensyn til kødkontrol på slagterierne er instruksen ændret, så der vil ske en ti-dobling af undersøgelserne for antibiotika og kemoterapeutika. Dette sker ved en bestemmelse om, at der i de tilfælde, hvor der skal foretages bakteriologiske undersøgelser af svinekødet, nu også skal foretages undersøgelse for antibiotika og kemoterapeutika. Det drejer sig om en stigning fra 2.000 undersøgelser årligt til 20.000. -
 Til støtte for deres påstande har sagsøgerne, som under domsforhandlingen har frafaldet et af dem for fogedretten og under nærværende sags forberedelse fremsat anbringende om, at de sagsøgtes brug af billedmærket indebar en overtrædelse af § 4 i varemærkeloven, gjort gældende, at den i de pågældende plakater indeholdte tekst »de strutter af penicillin« må opfattes som en beskyldning gående ud på, enten at der findes penicillinrester i svinekødet ved dettes afsætning til forbrugerne, eller at svinene under deres opvækst har været underkastet en penicillinbehandling, der på slagtetidspunktet skulle give dem et tilsyneladende særligt sundhedspræg. En beskyldning herom indeholder en grov ærekrænkelse såvel mod producenterne, der hermed i virkeligheden sigtes for overtrædelse af gældende retsregler om anvendelse af medikamenter indenfor svineavlen, som mod slagterierne, der postuleres at udvise efterladenhed ved den påbudte kontrol. De nævnte beskyldninger, for hvilke de sagsøgte ikke på nogen måde har ført sandhedsbevis, er i høj grad egnet til at skade erhvervet som helhed, hvorved sagsøgerne har fremhævet, at deres organisationer, som er verdens største svineeksportører, er særlig følsomme overfor uberettiget kritik af kvaliteten af de produkter, de forarbejder og afsætter. Beskyldningernes karakter af ærekrænkelse understreges af, at det efter bevisførelsen må lægges til grund, at det med plakaterne netop har været tilsigtet at fremkalde en forurettelse, og dette forstærkes ved, at de sagsøgte gennem foranstaltede pressemøder har tilstræbt at skaffe kendskabet til plakaterne den størst mulige udbredelse, samt ved at den først udgivne plakat præsenterer den fornærmelige tekst i direkte forbindelse med en slavisk gengivelse af et bomærke, der udgør et væsentligt led i sagsøgernes salgsreklamer.
 vil Sagsøgerne har videre anført, at de sagsøgte ikke kunne påberåbe sig grundsætningen i straffelovens § 269, allerede fordi de ikke har kunnet være i god tro med hensyn til beviset for, at plakatteksten var sand. Sagsøgerne har herved henvist til, at sagsøgte Witte under domsforhandlingen har forklaret, at han før plakaternes udsendelse har foretaget omfattende studier af tidsskriftsartikler m.m. ved rørende emnet. De sagsøgte har heller ikke handlet til berettiget varetagelse af åbenbar almen interesse eller andres tarv.
 Med hensyn til mortifikationspåstanden har sagsøgerne anført, at kravet om mortifikation ikke støttes på den særlige bestemmelse herom i straffelovens § 273, men på almindelige retsgrundsætninger, ifølge hvilke mortifikation må kunne kræves også udenfor den nævnte lovbestemmelses område, når som her den fornødne retlige interesse foreligger.
 Til støtte for


text:
påstanden om frifindelse for den af de sagsøgte nedlagte påstand om erstatning har sagsøgerne anført, at de sagsøgte ikke har dokumenteret at have lidt noget tab som følge af det den 17. juli 1978 nedlagte forbud.
 De sagsøgte har til støtte for deres påstande anført, at grundlaget for de af sagsøgerne under nr. 1 og 2 fremsatte påstande må være bortfaldet som følge af, at sagsøgerne nu har frafaldet at påberåbe sig varemærkelovens regler. De har endvidere gjort gældende, at plakaternes form og indhold ikke kan anses som ærekrænkende for sagsøgerne eller nogen, som de repræsenterer, allerede fordi de beskyldninger, som påstås at fremgå af plakaterne, er rettet mod en ganske ubestemt kreds uden direkte adresse til enkeltpersoner eller en afgrænset kreds af sådanne. Men i øvrigt bestrides det, at plakaterne indeholder påsagn, som af sagsøgerne hævdet. Det har af sagsøgte Witte alene været tilsigtet i kunstnerisk form at henlede opmærksomheden på det alvorlige samfundsproblem, der i hvert fald på tidspunkterne for udgivelsen knyttede sig til det unødvendigt store medicinforbrug i forbindelse med svineavlen, og det må have stået beskuere af plakaterne klart, at disse alene skulle opfattes som opfordringer til at engagere sig i dette væsentlige samfundsproblem. Det må efter bevisførelsen lægges til grund, at der er en nær sammenhæng mellem den udstrakte anvendelse af antibiotika og den betydelige risiko for allergiske reaktioner hos konsumenterne og for udvikling af resistente bakteriestammer, der kan gøre det vanskeligt at bekæmpe infektioner, og der er gennem det af de sagsøgte fremlagte materiale Og de under sagen afgivne sagkyndige udsagn tilvejebragt rimelig dokumentation for, at forbruget af antibiotika indenfor svineavlen er for stort.
 De sagsøgte har videre gjort gældende, at det er almindeligt anerkendt, at der tilkommer f.eks. karikaturtegnere et betydeligt »frisprog«, og denne udvidede ytringsfrihed må også gælde den kunstretning, som sagsøgte Witte repræsenterer, men i øvrigt er det af afgørende betydning at fastholde, at den ved grundlovens § 77 hjemlede ytringsfrihed skal sikre enhver borger ret til at fremkomme med kritik af forhold af væsentlig samfundsmæssig betydning. De sagsøgte har herved fremhævet, at sagsøgernes placering som en stærkt dominerende faktor indenfor det danske erhvervsliv i højere grad end andre må affinde sig med en kritisk vurdering af forhold, der i høj grad vedkommer forbrugerne.
 Vedrørende mortifikationspåstanden har de sagsøgte anført, at der - bortset fra bestemmelsen i straffelovens § 273, som ikke påberåbes af sagsøgerne - ikke i gældende dansk ret er hjemmel for krav om mortifikation.
 Til støtte for erstatningskravet har de sagsøgte anført, at restoplaget af den først udgivne plakat udgør ca. 950 eksemplarer, som nu må anses for usælgelige. Under domsforhandlingen er der afgivet forklaring af dyrlæge Bent Kirkegaard Petersen, Karlebo, og af sagsøgte Witte samt som sagkyndige vidner af dyrlæge Henning Skjeldborg, Silkeborg, dyrlæge Jørgen Carstensen, Værløse, dyrlæge, lektor Jens Laurits Larsen, Nøddebo, og professor Johan Fjord Jensen, Aarhus.
 Dyrlæge Kirkegaard Petersen har forklaret, at han er afdelingsleder for veterinærafdelingen i andelsslagteriernes fælleskontor. Om kødkontrollen på slagterierne har vidnet forklaret, at der straks ved svinenes modtagelse af


text:
en dyrlæge foretages inspektion af de enkelte dyr, og at dyr med sygdomssymptomer herved frasorteres til nærmere undersøgelse. Inden 30 minutter efter slagtning foretager vedkommende dyrlæge undersøgelse af hver enkelt svinekrop og samtlige organer. Såfremt der herved opstår mistanke om, at der er medicinrester i kød eller organer, lader dyrlægen foretage bakteriologisk undersøgelse. Med jævne mellemrum foretages der efter nærmere direktiver fra Veterinærdirektoratet på de enkelte slagterier stikprøvekontrol med henblik på konstatering af eventuelle medicinrester. I 1978 blev der foretaget stikprøvekontrol af ca. 2.000 svin, og der blev heraf fundet 7 svin med antibiotika rester, men ingen med indhold af penicillin. Alle kontrolundersøgelser foretages af statsansatte dyrlæger. Af samtlige årligt leverede svin, for tiden ca. 13 millioner, totalkasseres ca. 1⁄2% på grund af egentlige sygdomme eller medicinrester. Der blev i sommeren 1978 fremsat forespørgsel i den tyske forbundsdag og rettet en del henvendelser til sagsøgernes kontor i Kiel angående sundhedstilstanden hos danske svin. Det er vidnets opfattelse, at dette kan være foranlediget af den af de sagsøgte udsendte plakat og presseomtalen i forbindelse hermed.
 Dyrlæge Skjeldborg har forklaret, at han de sidste 8 år har praktiseret som dyrlæge og tillige de sidste 4 år har været beskæftiget med kødkontrol på et svineslagteri. Det er hans opfattelse, at der i for vid udstrækning anvendes antibiotika indenfor svineavlen. Det er dog hans indtryk, at anvendelsen har været faldende siden bekendtgørelsen af 1978 trådte i kraft den 1. november s.å.
 Dyrlæge Carstensen har forklaret, at han siden 1969 har været ansat som leder af biologisk afdeling ved institut for toksikologi under Statens Levnedsmiddelinstitut og blandt andet beskæftiger sig med skadevirkninger af medicinrester i levnedsmidler. Der har ikke været rapporteret dødsfald, kroniske sygdomstilstande eller allergitilfælde hos mennesker som følge af indtagelse af dansk svinekød med antibiotikarester. Behandling med antibiotika kan ikke ske forebyggende, men hvis et svin i et kuld har fået antibiotika for en smitsom sygdom, for eksempel diarré, kan det være indiceret, at de andre dyr i kuldet har sygdommen, selv om denne ikke er kommet til udbrud, og det kan da være hensigtsmæssigt at udstrække behandlingen til hele kuldet. Ved de i årene 1976 til 1978 foretagne ca. 17.000 stikprøveundersøgelser er der ikke fundet penicillinrester. Siden begyndelsen af 1 970'erne er behovet for antibiotikabehandling blevet væsentligt formindsket som følge af udviklingen indenfor de såkaldte »sygdomsfrie besætninger« og indenfor staldhygiejne i almindelighed.
 Dyrlæge, lektor ved Landbohøjskolen, Jens Laurits Larsen, har forklaret, at han beskæftiger sig med forskning og undervisning indenfor veterinær mikrobiologi og hygiejne, og at han blandt andet har udført undersøgelser vedrørende indflydelsen af restriktiv antibiotikaanvendelse på coli-bakteriers resistensforhold i svinebesætninger. Antibiotikaresistente colibakterier kan overføres til mennesker. Dette er i sig selv ikke farligt, men der er mulighed for, at resistensen kan overføres til andre bakterier, der er sygdomsfremkaldende hos mennesker. I England er denne sammenhæng påvist ved smitte med bakterier fra kvæg.
 Sagsøgte Michael Witte har om sin kunstneriske baggrund forklaret, at han har arbejdet som grafiker siden 1965 og har en større produktion bag sig, navnlig indenfor plakatkunst. I


text:
sin produktion har han så godt som udelukkende forsøgt at give udtryk for virkeligheden, idet han har hentet inspiration fra aktuelle samfundsmæssige problemer, blandt andet bolig- og miljømæssige forhold. Inden han fremstiller en plakat, søger han at skaffe sig et overblik over emnet ved en gennemgang af alment tilgængelige kilder, såsom populærvidenskabelige værker og avisartikler. Denne fremgangsmåde har han også anvendt forud for udarbejdelsen af den i sagen omhandlede første plakat. 1 plakaterne anvender han som regel et dialektisk princip, idet han i teksten tager udgangspunkt i et alment anerkendt udsagn - i det foreliggende tilfælde udsagnet: Danske svin er sunde -, hvorefter han i kategorisk form som forklaring på udsagnet tilføjer sin egen opfattelse: at det skyldes medicinmisbruget - i det foreliggende tilfælde ved tilføjelsen: De strutter af penicillin. Han har herved bevidst givet plakaterne en flertydighed, der appellerer til beskuerens fantasi og opfordrer til engagement. Hans personlige opfattelse er, at det på grund af indholdet af medicinrester er forbundet med sundhedsfare at spise svinekød, og han har set det som sin pligt at advare andre herimod. Han har med plakatteksten ikke tilsigtet at påtvinge andre sin egen mening, men har villet opfordre den enkelte til selvstændig stillingtagen, således at plakaterne bliver et led i den aktuelle debat om et vigtigt samfundsmæssigt problem. Grundideen til billedet på den første plakat har han fra en reklameplanche indhæftet i en kogebog. Han har forstørret billedet af grisen og optrukket dens omrids. De punkterede »udskæringslinier« svarer nøje til linierne på planchen, ligesom talangivelserne er identiske bortset fra en enkelt ombytning. Han har farvelagt grisen med rødt og forsynet den med et dannebrogsflag i ryggen. Plakaten blev trykt af Husets forlag i 1000 eksemplarer. Når han har brugt betegnelsen penicillin, skyldes det, at penicillin i almindelighed benyttes som samlebetegnelse for medicin. Ved ændringen af billedet af grisen i den anden plakat tilsigtede han udelukkende at undgå den overtrædelse af varemærkeloven, som sagsøgerne havde påberåbt sig i fogedretten.
 Sagsøgte Witte har som en af de artikler, der har været medvirkende til hans beslutning om at udarbejde plakaterne, henvist til en aviskronik af 23. september 1976 af dyrlæge K. Steensberg. 1 denne kronik hedder det bl.a.:
 »I dag er det - - - sådan, at enhver landmand med respekt for sig selv er i besiddelse af et sandt arsenal af medicin - og penicillin og andre antibiotika - som anvendes efter bedste evne. Bedste evne er ofte ensbetydende med, at alt hvad der er sygt uanset diagnosen - - - - får penicillin. I dette. penicillinbefængte miljø trives naturligvis de penicillinresistente bakterier på bekostning af de penicillinfølsomme, men disse kan evt. mutere til en resistent underart jvf. de gode betingelser for bakterievækst. Næste antibiotikum går det ligeså, d.v.s. infektionssygdommene bliver sværere og sværere at bekæmpe, bakterierne bliver mere og mere ufølsomme over for medicinpåvirkning - en teori, der i høj grad bekræftes gennem dagligt dyrlægearbejde.
 Det er i øvrigt en udbredt misforståelse, at man i dag gennem stikprøver på slagterier og mejerier kontrollerer landbrugets (mis-)rug


text:
af medicin. Det gør man ikke, det eneste man kontrollerer her er, om landmanden overholder visse tidsfrister for levering efter behandling.
 Til daglig foregår f.eks. brugen af penicillin helt uden kontrol! Det er dog paradoksalt, at man i alle andre befolkningsgrupper aftrapper brugen af medicin, mens man i landbruget på grund af dårlig økonomi tillader en udvikling i stik modsat retning. - - - «
 Professor i litteratur ved Aarhus Universitet Johan Fjord Jensen har forklaret, at han er bekendt med en stor del af sagsøgte Wittes plakatproduktion, og at det for vidnet er helt klart, at Witte forfølger et kunstnerisk mål. Witte opfatter utvivlsomt sin kunst som klar politisk, men hans kunst er ikke præget af politisk entydighed, idet han stiller beskueren i en åben fortolkningssituation. De i sagen omhandlede plakater er i fuld overensstemmelse med Wittes øvrige produktion og indeholder således en udfordring til beskueren for at engagere denne i en problemstilling. Plakaterne indeholder tre elementer: Billedet og to sproglige udsagn, der omkranser billedet. Medens den øverste tekst og billedet er neutrale, sker der ved teksten under billedet et brud, som viser, at udsagnet i den øverste tekst ikke kan læses på normal måde, idet det overlades til beskueren at tage stilling til udsagnets rigtighed. Der er tale om en dialektisk ironi, som er karakteristisk for Wittes plakatproduktion. Formålet har været at forurette. Det er en del af den kunstneriske effekt, at den eller de, der mener, at udsagnet i den øverste tekst er sandt, føler sig forurettet over udsagnet i den nederste tekst. Ordet »strutter« i den nederste tekst viser, at teksten ikke rummer et referentielt udsagn, men udtrykker en kunstnerisk overdrivelse.
 Dommerne M|ller og Have bemærker:
 Uanset anvendelsen af det satiriskprægede og overdrivende ord »strutter« findes plakaterne ved den kategoriske tekst og dennes sammenstilling med det af sagsøgerne indarbejdede billedmærke for >> 1043 >> svinekød til konsum at fremtræde som et konstateret og uanfægteligt påsagn om, at danske svin eller dansk svinekød har et betydeligt indhold af penicillinrester. Plakaterne findes herved at give udtryk for en beskyldning mod svineproducenterne for uforsvarlig anvendelse af penicillin i avlen og mod svineslagterierne for efterladenhed ved kontrol overfor forekomst af penicillinrester i svinekød. Påsagnet findes endvidere - i overensstemmelse med sagsøgte Wittes erklærede intention - at indebære en advarsel af betydelig suggestiv virkning mod at spise dansk svinekød på grund af en dermed forbundet sundhedsfare. Når henses til den tilsigtede presseomtale og reklamelignende udbredelse af plakaterne, findes dette påsagn, hvis rigtighed ikke er godtgjort, at være egnet til at nedsætte de danske svineproducenters og -slagteriers omdømme samt til at skade afsætningen af danske svineprodukter.
 Det ved plakaterne udtrykte ubeføjede påsagn findes, som det fremtræder, ikke at kunne anses omfattet af nogen udvidet ytringsfrihed på grund af det hævdede kunstneriske indhold eller som fremsat til berettiget varetagelse af åbenbar almeninteresse.
 Herefter findes fremstillingen og udbredelsen af plakaterne at være retsstridig i forhold til svineproducenterne og svineslagterierne, og sagsøgerne findes som interesse- og salgsorganisationer for de forurettede at have fornøden retlig interesse


text:
i at få dette fastslået under et søgsmål som det foreliggende, herunder også til mortifikation af det ubeføjede påsagn.
 Disse dommere stemmer herefter for at tage sagsøgernes påstande til følge.
 Dommer Lyngsø bemærker:
 De af de sagsøgte udarbejdede plakater findes ikke at give udtryk for, at danske svineproducenter eller slagterier på tidspunktet for plakaternes fremkomst gjorde sig skyldige i ulovligheder, idet udtrykket »de strutter af penicillin« må anses som en for alle åbenbar agitatorisk overdrivelse. Plakaterne findes derimod at give udtryk for, enten at svineproducenterne anvendte urimelig meget penicillin i avlen, eller at der i forbindelse med slagtningen ikke blev foretaget en rimelig kontrol med henblik på at konstatere mulige penicillinrester. Dette udsagn må anses som en sigtelse. Det findes ikke godtgjort, at denne sigtelse er sand. Da sigtelsen ikke angår et strafbart forhold, er den imidlertid af mindre grov karakter. Hertil kommer, at plakaternes udsagn ikke rammer bestemt angivne personer eller virksomheder, men enten samtlige svineproducenter eller samtlige slagterier. Plakaterne må dernæst anses som et led i den omfattende og lidenskabelige debat, der fandt sted omkring det erkendte vigtige samfundsmæssige spørgsmål om penicillinindholdet i svin. Det må endelig antages, at de sagsøgte i det væsentlige har handlet ud fra ideelle motiver. Under disse omstændigheder findes de sagsøgte ikke ved udarbejdelsen af plakaterne at have overskredet grænserne for det tilladelige. De sagsøgte findes herefter ikke at have været uberettiget til at anvende og distribuere de omhandlede plakater, hvorfor de nedlagte fogedforbud vil være at ophæve, ligesom der ikke findes grundlag for at kende udtalelsen om de danske svin - »de strutter af penicillin« - for ubeføjet. Denne dommer, der ikke finder det godtgjort, at de sagsøgte som følge af forbudet af 17. juli 1978 har lidt noget tab, stemmer herefter for at frifinde de sagsøgte for de af sagsøgerne rejste krav og for at frifinde sagsøgerne for det af de sagsøgte rejste erstatningskrav, således at den af sagsøgerne stillede sikkerhed frigives.
 Der vil være at afsige dom efter stemmeflertallet.
 I sagsomkostninger betaler de sagsøgte til sagsøgerne 10.000 kr., der udredes inden 14 dage.
 Den indankede dom er afsagt af Vestre Landsret.
 For Højesteret har appellanten påstået frifindelse, men ikke gentaget erstatningspåstanden. De indstævnte har påstået stadfæstelse.
 I pådømmelsen har deltaget syv dommere: Hvidt, Høyrup, Bjerregaard, Torben Jensen, Funch Jensen, Munch og Gersing. Den af de indstævnte stillede sikkerhed er efter dommens afsigelse blevet frigivet.
 Appellanten har for Højesteret erkendt, at han, såfremt der antages at foreligge en sigtelse, ikke er i stand til at føre sandhedsbevis for denne. Han har ikke bestridt, at der kan ske mortifikation også uden for området af straffelovens § 273.
 Til brug, for, Højesteret er der afgivet nye forklaringer og tilvejebragt yderligere oplysninger.
 Professor Johan Fjord Jensen har vedstået sin forklaring i landsretten, dog mener han ikke at kunne godkende sætningen »formålet er at forurette«. Det er hans opfattelse, at formålet i første række har været at skabe en debat. Plakaten er udpræget dialektisk. Han opfatter i denne forbindelse dialektisk som modsætning til entydighed; den


text:
stiller beskueren frit i hans fortolkningsmuligheder af plakatens to hovedudsagn. Han opfatter plakatens formål som en opfordring til beskueren til at tage stilling til de problemer, som plakatens udsagn rejser. Ordet »strutter« i plakatens sidste udsagn må umiddelbart opfattes som et referentielt udsagn gående ud på, at svinene er fyldt med penicillin. Da der imidlertid foreligger et radikalt brud med et sædvanligt sprogligt udsagn, må enhver normal læser af plakaten kunne indse, at udsagnet skal opfattes ironisk. Plakaten er et ironisk, debatskabende udsagn. Han opfatter udsagnet om penicillin som rækkende videre end til netop penicillin, således at forstå, at udsagnet skaber formodning om, at der også kan være andre sundhedsmæssige problemer forbundet med danske svin end penicillin.
 Dyrlæge K. Steensborg, Horsens, har bl.a. forklaret, at han fra 1968 til 1971 var assistent i en blandet landpraksis og siden har arbejdet på smådyrshospitaler. Fra 1974 til 1979 har han tillige arbejdet 20 timer om ugen som timelønnet dyrlæge på et svineslagteri. Fra 1968 til 1971 konstaterede han jævnligt, at der hos de enkelte landmænd blev opbevaret meget penicillin. Det var hans indtryk, at denne penicillin i vid udstrækning blev benyttet af landmændene på egen hånd til behandling af deres svinebesætninger. Besigtigelsen på slagterier af levende svin er mange gange indskrænket til et blik hen over ca. 100 svin uden nærmere besigtigelse af de enkelte dyr. Kontrollen ved slagtebåndene må for så vidt betegnes som tilfredsstillende, idet der er dyrlæger til stede, som besigtiger de enkelte organer. Gennemsnitlig har ca. 25% af dyrene patologiske forandringer. En del af disse dyr får lov at passere, efter at der er foretaget en lokal udrensning i form af afskæring af visse angrebne steder. Hvis en dyrlæge konstaterer patologiske forandringer i et slagtet dyr, er han berettiget til at tage svinet ud til bakteriologisk undersøgelse. I disse tilfælde sker der tillige med den bakteriologiske undersøgelse en undersøgelse for penicillin. Den stikprøvekontrol, der foretages på de slagtede svin, foretages udelukkende i den gruppe af dyr, der er uden patologiske forandringer. Det er hans opfattelse, at stikprøvekontrollen er utilfredsstillende. Han vil dog ikke bestride, at der ved stikprøvekontrol i de sidste 4 år ikke er konstateret penicillinrester i svin.
 Ud over de i dommen nævnte bestemmelser er der nu ved lov nr. 205 af 30. maj 1980 givet landbrugsministeren adgang til at fastsætte bestemmelser om, at husdyr, der er behandlet med, har indtaget eller optaget lægemidler eller andre biologisk virksomme stoffer, ikke må fjernes fra besætningen, og at produkter, der hidrører fra disse husdyr, ikke må anvendes til menneskeføde eller foder.
 Samtlige dommere udtaler:
 Der blev ved bekendtgørelse nr. 395 af 25. august 1972 indført forbud mod at levere svin til slagtesteder, såfremt dyrene indeholder antibiotika eller kemoterapeutika. Overtrædelse straffes med bøde. Det er for Højesteret ubestridt, at der ikke ved de i årene 1976-79 foretagne stikprøver er fundet penicillinrester i slagtesvin.
 Fem dommere - Høyrup, Torben Jensen, Funch Jensen, Munch og Gersing - udtaler i øvrigt:
 Plakaterne må forstås som en tilkendegivelse i satirisk form af, at


text:
penicillin eller andre antibiotika forekommer i slagtesvin i urimeligt omfang. Det præciseres ikke, om kritikken herfor i særlig grad rettes mod svineavlere, slagterier, dyrlæger, veterinære myndigheder eller lovgivningsmagten.
 Plakaterne er fremkommet som led i en omfattende og længerevarende offentlig debat om den udbredte anvendelse af medicin - herunder penicillin i husdyrbruget og de mulige virkninger heraf for kødets kvalitet og dermed for forbrugerne. Hensynet til den frie meningsudveksling om et sådant væsentligt samfundsanliggende må tillægges betydelig vægt. Den rejste kritik af den hidtidige praksis gav sig da også udslag i en skærpelse af lovgivningen og de administrative forskrifter om brugen af medicin på husdyr. Som nævnt i dommen blev stikprøveundersøgelserne af slagtedyrene således tidoblet. Ved loven af 13. maj 1980 er der åbnet mulighed for en yderligere skærpelse af bestemmelserne.
 Under disse omstændigheder finder de nævnte dommere, at plakaterne ikke indeholder et sådant retsstridigt udsagn, at de indstævnte er berettiget til at nedlægge forbud mod deres anvendelse og distribution eller til at opnå mortifikation af plakaternes tekst. Disse dommere stemmer derfor for at tage appellantens frifindelsespåstand til følge og for efter omstændighederne at hæve sagens omkostninger for begge retter.
 Dommerne Hvidt og Bjerregaard udtaler:
 Plakaternes kombination af billedmærke og tekst findes af publikum at måtte opfattes som en beskyldning, der utvetydigt går ud på, at danske slagtesvin som følge af anvendelse af penicillin er sundhedsfarlige - hvad appellanten efter sin egen forklaring også har villet give udtryk for. Beskyldningen må efter sin generelle karakter opfattes som klart rettet mod de danske svineproducenter og -slagterier. Den udstrakte ytringsfrihed, som bør råde i den offentlige debat om politiske og andre samfundsmæssige spørgsmål, kan ikke berettige appellanten til at fremsætte en sådan for den danske svineproduktion skadelig sigtelse, hvis rigtighed end ikke er sandsynliggjort.
 Med disse bemærkninger stemmer disse dommere for at stadfæste dommen i henhold til dens grunde.
 Appellanten, Michael Wiite og Selskabet for Smukkere Byfornyelse, bør for tiltale af de indstævnte, De Samvirkende Danske Andelsslagteriers Fælleskontor og ESS-FOOD, i denne sag fri at være. Ingen af parterne betaler sagsomkostninger til den anden part for landsret eller Højesteret.
 Se ev. også TV2-indslag af 2012.03.12: Strutter af medicin
 Få nyheder som RSS feed