text:
havde dog to særtræk: Dets placering ved de oceaniske handelsruter. Det modtog varer fra hele den sydøstasiatiske region, der skulle videre til kolonimagtens centrum. Desuden var det direkte underlagt vicekongedømmet i Mexico.
 1898 USA erobrer landet
 I slutningen af det 19. århundrede udvikledes der en lokal uafhængighedsbevægelse, der bestod af det lokale mestiz bourgeoisi - der stræbte efter den politiske magt - samt andre undertrykte sektorer. Det antikoloniale oprør brød ud i 1896 og den 12. juni 1898 udråbtes landets selvstændighed. USA indledte øjeblikkelig diplomatisk aktivitet for at tage kontrol over landet. Det endte med Paristraktaten, der blev underskrevet den 10. december, og som afsluttede den spansk-nordamerikanske krig (se også Cuba og Puerto Rico). Under forhandlinger som Philippinerne ikke havde adgang til, gik Spanien med til at afstå Philippinerne til USA mod erstatning.
 I perioden 1899-1911 døde 1 million philippinere under kampene mod den nordamerikanske besættelse, der blev anført af general Douglas MacArthur. USA's herredømme var typisk nykolonialistisk; Økonomien blev helt underordnet USA's, mens besættelsesmagten samtidig forberedte landet til fremtidig politisk selvstændighed. Det skete ved udviklingen af en philippinsk elite, der var økonomisk og kulturelt bundet til USA. Et led i denne politik var samtidig den såkaldte Tydings-Mc Duffie Act, der blev vedtaget af USA's kongres i 1934. Den gav Philippinerne indre selvstændighed indenfor et statssamfund med USA, der havde ansvaret for forsvar og udenrigspolitik. Senest i 1944 skulle landet have fuld selvstændighed. Det blev dog forpurret af 2. verdenskrig, da øgruppen blev besat af Japan. Under kampen mod den nye besættelsesstyrke, blev Huk bevægelsen dannet. Den havde sin basis blandt bønderne og var socialistisk inspireret. Men USA vendte tilbage i slutningen af krigen, denne gang anført af general Mac Arthur Junior. Landet fik formelt selvstændighed i 1946, men var fortsat underlagt fuldstændig nordamerikansk økonomisk dominans.
 1946 «Selvstændighed»
 Selvstændigheden indebar ingen sociale forandringer. Landet var fortsat præget af plantageøkonomien. En handelsaftale mellem USA og Philippinerne slog fast, at der skulle være frihandel mellem del to lande i 8 år, og at nordamerikanere skulle have den samme ret som philippinere til at drive økonomisk aktivitet og udnytte naturressourcerne i Philippinerne («Ligeretsbeslutningen»). I 1954 blev aftalen revideret således, at Philippinerne fik lov til at værne om sin industri med gradvis stigende importafgifter på nordamerikanske varer, men Ligeretsbeslutningen blev der ikke rørt ved. Hele økonomien var da også domineret af nordamerikanske koncerner frem til ca. 1970, da japanske virksomheder begyndte at trænge sig ind.
 USA fik i 1946 også ret til at have militærbaser i Philippinerne 99 år fremover. Dette blev i 1959 ændret til 25 år med ubegrænset ret til forlængelse. USA's baser gjorde landet til det strategisk vigtigste område for USA i Sydøstasien. Specielt efter Vietnamkrigens afslutning. I 1954 gik landet med i den sydøstasiatiske militærorganisation SEATO. I 1967 var det med til at danne den regionale samarbejdsorganisation, ASEAN.
 Philippinerne har sjældent haft legale venstrefløjspartier. Et kommunistparti (PKP) blev dannet i 1930, men forbudt allerede året efter. Partiet arbejdede derefter illegalt, og situationen ændredes først under 2. verdenskrig da guerillabevægelsen Hukbalahap


text:
- Folkets antijapanske hær - blev drivkraften i kampen mod japanerne. Efter krigen var Hukbalahap legal i en periode, men USA satsede ensidig på storborgerskabet og forbød bevægelsen. I slutningen af 40'erne var Hukbalahap - der havde stor tilslutning fra de fattige bønder i striden mod storgodsejerne - ret aktiv på hovedøen Luzón samt Visayas øerne, men bevægelsen blev knækket af forsvarsminister Magsaysay i perioden efter 1950. Helt frem til 1970 var der dog rester af denne guerilla, der overlevede i det indre Luzón.
 1965-86 Marcosdiktaturet
 I 1965 blev nationalisten Ferdinand Marcos valgt til præsident - og genvalgt i 1969. I hans regeringsperiode skærpedes modsætningerne indenfor borgerskabet, da økonomien blev stadig dårligere, og korruptionen og kriminaliteten øgedes. Endvidere fik han problemer med en ny guerillabevægelse, New Peoples Army (NPA). Det var den militære gren af det nydannede kommunistparti, CPP. Partiet var blevet dannet i 1968 som en afskalning fra Hukbalahap. Partiets unge dynamiske leder var José Maria «Joma» Sison. Det var præget af de daværende voldsomme modsætninger mellem Kina og Sovjet. Mens det traditionelle kommunistparti, PPK var moskvatro, var CPP maoistisk og satsede på efter kinesisk forbillede at opbygge en guerilla, der kunne bane vejen for en magtovertagelse. NPA baserede sig i udgangspunktet på erfaringerne fra Hukbalahap guerillaen og var hurtigt i stand til at rekruttere blandt bønderne. Desuden strømmede mange frustrerede studenter fra byerne ind i guerillaen, der efter få år var en trussel mod regimet i de uvejsomme bjergegne i det nordlige Luzón.
 Marcos benyttede lejligheden til den 22. september 1972 at proklamere undtagelsestilstand. Parlamentet blev opløst, og mange oppositionspolitikere fængslet. Diktaturet kom til at vare frem til 1986, hvor en bred alliance af oppositionspartier gjorde oprør mod Marcosdiktaturet, og dermed banede vejen for en demokratisering af landet. Marcosdiktaturet var knyttet sammen med en stigende repression rettet mod ikke blot den kommunistiske og den muslimske guerilla, men også mod den politiske og faglige opposition. Ved flere lejligheder deltog nordamerikanske tropper i denne repression.
 Den katolske kirke spillede en vigtig rolle i udviklingen af modstanden mod Marcos. Af historiske årsager spiller kirken fortsat en stor social rolle i samfundet, og 75% af philippinerne over 10 år går endnu i dag i skoler, der er tilknyttet kirken. I 1976 spillede kirken en vigtig rolle i fordømmelsen af valgsvindelen omkring den folkeafstemning, der skulle godkende Marcos «undtagelseslov». I 1981 slog 45 politiske og faglige organisationer sig sammen til en boykot af det grundslovsstridige valg, Marcos afholdt for at forblive ved magten. I september samme år demonstrerede tusinder af mennesker i Manilas gader, hvor de krævede diktaturet afsluttet og en tilbagetrækning af de nordamerikanske militærbaser.
 Den 21. august 1983 lod Marcos den populære oppositionsleder, Benigno Aquino henrette, da han steg ud af et fly, på vej tilbage til Philippinerne efter et langvarigt eksil i USA. Ved Benignos begravelse i Manila deltog 1⁄2 million mennesker. Fra det tidspunkt fik den folkelige bevægelse mod Marcosdiktaturet en dynamik, der ikke ophørte før det var bragt til fald.
 I april 1985 oprettede officerer i militæret RAM

type: other


text:
- Reform the Armed forces Movement. De var utilfredse med indgreb fra Marcos' side i den militære ledelse. I et klima af vold og undertrykkelse, som kirken sammenlignede med «den beskidte krig» i Argentina i 70'erne, krævede befolkningen, at der som planlagt skulle holdes valg i 1986, og samtidig støttede den Cory Aquinos kandidatur. Hun var enke efter den dræbte Benigno Aquino.
 Sukkerfabrik på øen Negros. Da verdensmarkedsprisene på sukker i midten af 1980'erne røg i bund, udløste det hungersnød på Negros. (Solidaritet)
 1986 Marcos væltes
 Valget blev gennemført i februar 86 og var præget af omfattende valgsvindel, der skulle hindre Corazón Aquino i at vinde. Da dette blev kendt, opfordrede hun til massiv civil ulydighed. Marcos' forsvarsminister, Juan Ponce Enrile forsøgte at gennemføre et statskup, der imidlertid slog fejl. Diktatoren kunne imidlertid ikke få fat i kupmagerne. 1 million mennesker havde omringet den militærkaserne, hvor de havde søgt tilflugt, og da luftvåbnet samtidig nægtede at adlyde Marcos' ordre om at bombe dem, valgte Marcos at gå i eksil. Aquino indtog efterfølgende præsidentembedet med Enrile som forsvarsminister. Modsætningerne var dog ikke løst af den grund. Aquino blev stillet overfor flere kupforsøg, hvoraf de alvorligste var i november 86 og september 87.
 Ved en folkeafstemning i februar 87 blev der med overvældende flertal vedtaget en ny forfatning. Den gav selvstyre til Mindanao og Cordillera provinserne, hvilket gjorde det muligt at indgå våbenhvileaftaler med de lokale guerillabevægelser. Den nye regering ønskede at splitte guerillaorganisationerne for at kunne koncentrere sig om den stærkest - NPA - og det lykkedes. Regeringen indledte også forhandlinger med denne, men de brød sammen i 1990 efter en serie attentater mod folkelige organisationer og civile ledere.
 Guerillaen skyder sig selv i foden
 Guerillaen, kommunistpartiet og de folkelige organisationer nåede i midten og slutningen af 80'erne et klimaks i deres organisatoriske udvikling, men begik en række fejltagelser, der kom til at koste meget dyrt. Den første alvorlige fejltagelse var ikke at støtte folkeoprøret mod Marcos i 1986. Konsekvensen var, at de blev sat udenfor den enorme dynamik der eksisterede omkring oprøret mod Marcos. Næste alvorlige fejltagelse var at kvæle byguerillaen i Davao på den sydlige ø Mindanao. Under Marcosdiktaturet var den eneste udvej for mange at slutte sig til guerillaen eller dens illegale masseorganisationer. I midten af 80'erne var NPA derfor nået op på at have over 20.000 mand under våben, og omkring 20% af den philippinske befolkning levede i områder befriet af NPA. NPA/CPP havde indtil da fulgt den klassiske maoistiske guerillastrategi, der bestod i opbygningen af en bondeguerilla, der skulle omringe og udsulte byerne. Men dels foregik der en ideologisk opblødning i CPP's maoisme igennem 80'erne, dels gennemførte CPP/NPA/NDF grupper en omfattende organisering i byen Davao, således at byen med næsten 1 million indbyggere omkring 1985/86 i realiteten var under befrielsesbevægelsens kontrol. Men denne strategi stødte dels på modstand fra konservative sektorer i partiet, dels reagerede partiet meget voldsomt, da der blev opdaget infiltration i dets celler i Davao. Partiet beordrede cellerne opløst, og samtidig skulle de


text:
infiltrerende henrettes. Partiet henrettede et sted mellem 500 og 1000 af sine egne. Næsten alle var uskyldige, viste det sig bagefter. Bevægelsen havde begået politisk selvmord i Davao, og det var kun begyndelsen på enden.
 Aquinoregeringen havde lovet at give jord til bønderne, og gik i gang med gennemførelsen af en jordreform, men den løb ind i forhindringer og gik til sidst helt i stå, da den kom til debat i parlamentet, hvor godsejerne havde en overvældende repræsentation.
 I april 1988 begyndte diskussionen om fremtiden for USA's mange militærbaser i landet, da kontrakten med USA udløb i september 91. Venstrefløjen havde i mange år krævet baserne helt lukket, mens regeringen ønskede at få forhøjet lejen.
 Landbrugskooperativ organiseret af den stærke sukkerarbejdsfagforening på Negros. (Solidaritet)
 Omfattende naturkatastrofer og de sociale konflikter placerede især børnene i en højrisikozone. I 1990 var 39 % af philippinerne under 14 år. Bestræbelserne fra NGO'erne (de ikke-regeringskontrollerede organisationer) på at forbedre situationen for disse børn, opfyldte kun en tredjedel af behovet. Regeringen oprettede flygtningelejre til de såkaldte «interne flygtninge», som militæret havde fordrevet fra områder, hvor guerillaen mentes at holde til. Militæret gennemførte i denne periode en såkaldt «total krig» mod landets oppositionelle. I lejrene levede 1,25 millioner mennesker under kummerlige forhold.
 I 1991 var presset fra de forskellige regionale og etniske grupper for en mere retfærdig fordeling af jorden og rigdommene vokset enormt. Dette sammen med at de forestående valg i maj 92 førte til, at Corazón Aquino oprettede Kontoret for samfundene i Nord, der skule tage sig af stammerne og de etniske grupper i Luzónbjergene i nord, og tilsvarende blev der oprettet et kontor, der skulle tage sig af problemerne i syd. De ansatte på begge kontorer kom fra de berørte samfund. Mindanao havde allerede fra 1987 haft et kontor for Islamiske Anliggender. Situationen på øen var sprængfarlig, da moroernes befrielsesfront - MNLF - havde 20.000 mand under våben, og mente at regeringen havde overtrådt paragrafferne om autonomi i 1987 forfatningen.
 1991 USA's militærbaser lukkes
 I juni 1991 gik vulkanen Pinatubo i et voldsomt udbrud, der dræbte 700 mennesker, jævnede en landsby totalt med jorden, drev 300.000 på flugt og begravede USA's store Clark flyvebase i et tykt lag aske, efter den var blevet evakueret. Med en flyvebase der var gjort ubrugelig af vulkanudbruddet og med vanskelige forhandlinger om en fornyelse af baseaftalerne med Philippinerne, besluttede USA overraskende at opgive sine baser i landet. Den 26. november blev Clark basen formelt lukket. Den havde tidligere huset 6.000 nordamerikanske soldater og beskæftiget over 40.000 philippinere - i mange tilfælde i nedværdigende stillinger. Aeta folket fremsatte øjeblikkeligt krav om at få baseområdet tilbage, hvorfra de næsten 50 år tidligere var blevet fordrevet, da den blev oprettet. Men den philippinske regering havde planer om en oprydning på området mhp. oprettelsen af en lufthavn.
 Parallelt hermed fortsatte forhandlingerne om USA's anden store base i landet - Subic flådebasen der husede 12.000 soldater. Efter intense forhandlinger besluttede det philippinske senat i oktober, at landet ikke kunne forny basenaftalen under


text:
de vilkår, USA var villig til at tilbyde. Clark basen blev revet ned og overført til en nærliggende ø udenfor philippinsk jurisdiktion. Flytningen kunne ikke undgå at bekymre lokale og internationale miljøbevægelser pga. farerne ved de konstante flytninger af atomvåben.
 Imens fortsatte fældningen af landets skove. I 50'erne havde de dækket 75 % af landets areal. Det var i 1990 reduceret til 42 %. Konsekvenserne af naturkatastrofer som tyfonen Uring der dræbte 8.000 mennesker i 1991 blev større pga. manglen på et skovdække.
 1992 Forsvarsminister Ramos vælges til præsident
 25 ud af 32 millioner stemmeberettigede philippinere deltog i valgene i maj 1992, der blev anset for at være de roligste og reneste i landets historie. Valget blev vundet af Aquinos tidligere forsvarsminister, Fidel Ramos. I september forlod USA basen i Subic. De efterlod sig en baseinfrastruktur til en værdi af 8 milliarder dollars, samt tusinder af kvinder der havde arbejdet som prostituerede for nordamerikanerne.
 I 1993 knyttede kongressen og regeringen kontakter til guerillaen på Mindanao og i det nordlige Luzon, samtidig med at myndighederne blev skarpt kritiseret for deres tortur og forsvindinger.
 Ramos regeringen måtte i 1994 søge støtte i oppositionen for at få snyderiet med momsen på 10% under kontrol. Skridtet fik støtte fra IMF, der gav regeringen lån, hvilket førte til en vækst i BNP på 5%. Kampagnen mod kriminaliteten blev anført af vicepræsident Estrada. Den medførte bl.a. at 2% af landets politifolk blev fyret og at yderligere 5% blev undersøgt for forbindelser til den organiserede kriminalitet.
 Landsorganisationen KMU. Da de illegale organisationer blev splittet i starten af 1990'erne gik KMU med den dogmatiske Sison fløj. (Solidaritet)
 Imens var CPP/NPA/NDF plaget af voldsom intern splittelse. Partiets reelle leder og grundlægger, José Maria Sison gennemførte fra sit eksil i Belgien et internt kup i partiet, og fik under mottoet «fewer but better» (færre men bedre), udskiftet de fleste folk i centralkomiteen med sine egne folk. Sison ønskede at dreje bevægelsen tilbage på den korrekte maoistiske linie og tog bl.a. også forbindelse til den maoistiske guerilla i Peru, Sendero Luminoso mhp. politisk samarbejde. Mange blev udrenset eller valgte at gå frivilligt - både fra partiet, guerillaen og de illegale masseorganisationer. Resultatet var en drastisk tilbagegang i aktioner og gennemslagskraft.
 I 1995 blev enken af den afdøde diktator, Marcos, Imelda Marcos valgt til kongressen trods en lang række anklager for korruption. Schweiziske banker returnerede 475 millioner US$, som Marcos havde indsat på sine personlige bankkonti der, men regeringen var overbevist om, at der fortsat står flere milliarder dollars på forskellige konti.
 Regeringen reducerede restriktionerne for udenlandske investeringer og toldsatserne og dette sammen med tilstedeværelsen af uddannet og billig arbejdskraft gjorde, at væksten i BNP nåede op på 6%. Samme år strømmede der 2 milliarder US$ ind i landet, sendt hjem fra de 4,2 millioner der arbejdede i udlandet.
 I slutningen af 95 indtraf der en fødevarekrise uden fortilfælde, med stigninger i prisen på ris på 70%. Omkring to tredjedele af befolkningen levede under fattigdomsgrænsen. Bondeorganisationerne gjorde regeringen ansvarlig for en usammenhængende


text:
og korrupt landbrugspolitik og krævede gennemførelse af en jordreform, der samtidig skulle sikre industrialisering på landet, fødevareselvforsyning og beskyttelse af miljøet. Mere en halvdelen af befolkningen er bønder, men 20% ejer 60% af jorden. Småbonden råder i gennemsnit over 2 hektar jord og får i princippet halvdelen af høsten, men i realiteten går en stor del af hans indkomst til at betale hans gæld til høvdingen - den store godsejer. Dertil kommer en arbejdsløshed på næsten 9%.
 1996 Fredsaftale med MNLF
 Trods protester fra landets kristne flertalsbefolkning fortsatte regeringen forhandlingerne med den islamiske guerilla, der blev tilbudt at få repræsentanter i kongressen, i højesteret og regeringen, samt at dens partisaner kunne indlemmes i politiet og militæret. Regeringens formål var at sikre fred i landet, for at der kunne gennemføres økonomiske reformer, der ville gøre det i stand til at konkurrere med dets nabolande organiseret i ASEAN. Den 30. september 1996 indgik regeringen og den islamiske guerilla en fredsaftale. Lederen af MNLF, Nur Misuari, blev guvernør på øen Mindanao, der udgør omkring en fjerdedel af landets areal. Den kristne opposition mod aftalen planlagde gennemførelsen af en folkeafstemning i 98 mod autonomien. Præsident Ramos indledte endvidere aftaler med CPP og NPA, der fortsat opererede i flere byer og landdistrikter. I august 97 accepterede Ramos, at hans forsvarsminister, Renato de Villa trådte tilbage.
 I januar 1998 gik tusinder af børn i demonstration gennem Manilas gader i protest mod børneslaveriet i landet. Med demonstrationen indledtes en kampagne på verdensplan, for at forbedre situationen for de 250 millioner børn der arbejder, trods det at det iflg. internationale traktater er forbudt. Omkring 63% af de udbyttede børn lever i Asien. Efter en formel protest fra den kinesiske regering afviste præsident Ramos at have haft forhandlinger med Taiwans premierminister. Højesteret indgik samme måned en aftale om overførslen af størstedelen af Marcos' formue til philippinske banker. I maj blev vicepræsident, Joseph Estrada valgt til ny præsident med 37% af stemmerne. Landet var alvorligt ramt af finanskrisen i Sydøstasien og regeringen erklærede, at den ville fortsætte de struktilpasninger, som de tidligere regeringer havde indledt efter pres fra Verdensbanken og IMF. Regeringen afviste samtidig at indføre valutakontrol og kontrol med udenrigshandelen.
 I slutningen af året fandt Philippinerne sig i den gruppe af lande som USA var «bekymret» over pga. deres påståede narkoproduktion. Iflg. en nordamerikansk rapport er Philippinerne storeksportør af cannabis.
 I 1999 blev Østasien ramt af alvorlige oversvømmelser. Selv om skaderne ikke var lige så alvorlige som i Kina, berørtes en betydelig del af høsten i Philippinerne og tusinder blev drevet på flugt.
 I oktober 2000 demonstrerede tusinder i Manilas gader for at få præsident Estrada til at træde tilbage, og oppositionen fremlagte et mistillidsforslag i kongressen, efter at en tidligere allieret af Estrada havde afsløret, at præsidenten havde taget imod flere millioner i bestikkelse fra de illegale spille-syndikater. Protesterne fortsatte, i januar 2001 måtte Estrada gå af, og hans vicepræsident Gloria Macapagal Arroyo overtog posten.
 I april 2001 blev Estrada anklaget af statsadvokaten for at have samlet sig


text:
en formue på over 80 mio. US$ ved korruption gennem sine 21⁄2 år son præsident. De ialt 8 sigtelser lød på: plyndring, røveri, bestikkelse, svindel med offentlige midler, mened, ulovlig anvendelse af et dæknavn, illegal spil og overtrædelse af loven om etiske standarder. Hans søn Jinggoy, hustruen Luisa Ejército samt en række af hans forretningsforbindelser fik lignende sigtelser. Dette skete efter at højesteret havde frataget Estrada hans politiske immunitet, og afvist hans krav om at blive erklæret for landets retmæssige præsident.
 Anklagerne om korruption nåede også den nye præsident, da hendes mand i oktober 2001 blev anklaget for modtagelse af bestikkelse. En tidligere ansat i præsidentpaladset beskyldte advokat José Miguel Arroyo for at have modtaget over 900.000 US$ fra et teleselskab mod at få hævet et præsidentielt veto mod frekvensfordeling. Både præsidenten og den anklagede beordrede en undersøgelse gennemført.
 I april 2002 blev byen General Santos på den sydlige del af Mindanao erklæret i undtagelsestilstand, efter at flere bomber var eksploderet, der kostede i alt 14 mennesker livet. Politiet tilbageholdt to mistænkte, og erklærede at bomberne var blevet placeret af MILF.
 I juni fremlagde USA's regering juridiske anklager mod 5 ledere af den philipinske oprørsbevægelse Abu Sayyaf for bortførelsen og mordet på de nordamerikanske statsborgere Martin Burnham og Guillermo Sobero. Abu Sayyaf bevægelsen anklages for at være knyttet til al-Qaeda netværket og Osama bin Laden. Der blev endvidere fremsat anklager om bortførelse af Burnhams hustru, Gracia, der blev reddet 7. juni på Mindanao, efter at have været holdt fanget 1 år sammen med sin mand. En philipinsk sygeplejerske var også blevet bortført af Abu Sayyaf i denne periode, men hun var død under en redningsaktion gennemført af det philipinske militær.
 I oktober gennemførte Abu Sayyaf en række attentater mod forretninger og kirker, der kostede 8 livet og 170 sårede. Mindst 5 personer blev arresteret og overført til Manila. Abu Sayyafs mål er oprettelsen af en islamisk stat i den sydlige del fa Philippinerne.
 Den 23. januar 2003 blev Rómulo Kintanar likvideret på en restaurant i Manila. Kintanar havde været formand for kommunistpartiet i 1980'erne, men var ikke længere medlem af partiet. Partiet påtog sig ansvaret for likvideringen, der blev udført af dets væbnede gren, NPA.
 Ligeledes i januar udsendte Amnesty International en rapport, der fordømte den rutinemæssige anvendelse af tortur af politiske fanger i Filipinernes fængsler. De fanger der er mest udsatte for tortur er formodede medlemmer af de væbnede oprørsgrupper, sympatisører, almindelige kriminelle eller fattige.
 Gloria Arroyo erklærede i marts, at 4 medlemmer af Abu Sayaf var blevet fanget, og at der samtidig var beslaglagt 36 kilo højeksplosiv trinitrotoluen. Iflg. Arroyo havde den ene af de tilfangetagne påtaget sig ansvaret for eksplosionen på en passagerfærge den 27. februar, hvor 100 blev dræbt. De tilfangetagne var blevet trænet militært af den al-Qaeda tilknyttede gruppe Yemá Islamiya.
 Ved valget i maj 2004 kunne de hundredetusinder af philipinske migrantarbejdere, der bor udenfor landet for første gang stemme. Størstedelen af disse migrantarbejdere sender penge hjem til deres familier, der bor i Philippinerne. Politiske


text:
iagttagere mente, at stemmerne fra de udenlandske migrantarbejdere kunne blive afgørende for landets fremtid. En af de politisk mest aktive grupper udenfor landet er de næsten 90.000 registrerede philipinske migrantarbejdere, der lever i Hong Kong. Connie Bragas-Regalado der er leder af Emigrantpartiet, der repræsenterer arbejderne i Hong Kong erklærede, at Philippinerne bærer et stort ansvar for at forsvare rettighederne for de philipinske arbejdere, der arbejder i 186 forskellige lande, og at det er nødvendigt at lovgive for at forsvare disse rettigheder.
 Samme måned blev mindst 19 mennesker dræbt og flere hundrede hjemløse som følge af tyfonen Nidas hærgen af Filipinernes østlige provinser.
 Præsidentvalget blev vundet af Gloria Arroyo over hendes rival Fernando Poe.
 I juni indledtes forhandlinger i Norge mellem regeringen og NPA.
 Den 15. juli besluttede regeringen at indlede tilbagetrækningen af det lille kontingent filipinske soldater, der indtil da havde deltaget i USA's besættelses af Iraq. Tilbagetrækningen blev fremskyndet af hensyn til Ángelo da Cruz - en filipinsk lastbilchauffør tilfangetaget af irakiske oprørere. Tilbagetrækningen var endnu et nederlag for besættelsesmagten efter tilbagetrækningen af tropperne fra Spanien, Dominikanske Republik og Honduras.
 Endnu før alle tropper var trukket ud, blev Ángelo da Cruz løsladt af sine bortførere. Da Cruz blev overført til Abu Dhabi i de Forenede Arabiske Emirater til et sundhedscheck inden sin tilbagevenden til Filipinerne.
 Regeringen og Moro fronten oplyste i april 2005 om, at der i forbindelse med de indledende fredsforhandlinger i Malaysia var blevet indgået aftale om de oprindelige jordområder, som rebellerne de foregående 3 årtier havde gjort krav på. Dette emne var det grundlæggende i forhandlingsprocessen.
 Præsidentpaladset erklærede i juni 2005 at have afdækket et komplot, der skulle fjerne Gloria Arroyo, pga. påståede uregelmæssigheder i valgprocessen året forinden. Medlemmer af oppositionen blev anklaget for at have deltaget i komplottet, der bl.a. skulle anvende et lydbånd, der stammede fra nordamerikanske embedsmænd. På båndet kunne man høre Arroyos stemme, der opfordrede valgkommissionens embedsmænd til at øge hendes stemmeandel på Mindanao. Båndet antydede en mulig deltagelse fra USA's side i en sammensværgelse mod præsidenten. USA's ambassade i Manila afviste imidlertid ethvert kendskab til båndet. Ikke desto mindre gik præsidentens mand, Jose Miguel Arroyo i frivilligt eksil i USA.
 Sagen udløste i juni og juli massive demonstrationer i Manila med krav om præsidentens afgang. Både senatspræsident Franklin Drilon, tidligere præsident Corazon Aquino og flere af Arroyos ministre der havde trukket sig fra deres poster opfordrede præsidenten til at gå af. Uden held. Den 9. juli blev hele landet erklæret i alarmtilstand. Alligevel fortsatte protesterne i Manila, Baguio, Bacolod, Naga og Cebu. Også på Mindanao begyndte befolkningen at protestere. Ikke med krav om Arroyos afgang, men med krav om dannelsen af et selvstændigt Mindanao.
 Trods opfordringer og massive folkelige protester klamrede Arroyo sig til magten, og i december ændrede Freedom House landets status fra «frit» til «delvist frit». Det var første gang det skete siden diktatoren Ferdinand Marcos i 1986 blev styrtet.
 Den 24. februar 2006 fandt der angiveligt et kupforsøg sted mod Arroyo, men det slog fejl. Det udløste landsdækkende


text:
undtagelsestilstand, der varede til 3. marts. 4 parlamentsmedlemmer fra venstrefløjen og 12 andre ledere af oppositionen blev anklaget for delagtighed i kuppet. Men også den højreorienterede general Danny Lim og en række andre officerer blev arresteret. Det er uklart, om der faktisk fandt et kupforsøg sted.
 En regeringsrapport offentliggjort i februar 2007 anklagede højtstående personer indenfor militæret for at stå bag henrettelsen af flere hundrede venstrefløjsaktivister i perioden siden 2001.
 Valgkampen op til parlaments- og kommunalvalget i maj 2007 var som sædvanlig præget af omfattende vold. Over 300 personer blev dræbt under de 3 måneder op til valgene.
 I maj 2010 gennemførtes parlamentsvalg. Under selve valgkampen blev over 20 dræbt: mindst 5 kandidater og 16 kampagneaktivister, men månederne før var endnu mere blodige. I november 2009 blev 63 personer der rejste i en oppositionskandidats konvoj dræbt i Maguindanao provinsen - deriblandt 34 journalister. Den lokale guvernør, Andal Ampatuan Sr. og en række medlemmer af hans private hær blev siden arresteret for mordene. Amnesty International oplyste, at antallet af private hære steg fra 68 i december til 117 i februar. Efter Maguindanao massakren var der stærke opfordringer til præsident Gloria Arroyo om at ophæve direktiv 546 fra 2006, der de-facto legaliserede private hære, men præsidenten nægtede. Myndighederne var generelt meget langsomme og tilbageholdne med at undersøge omstændighederne omkrig de mange mord, endsige opklare dem. Med én undtagelse. NPA var angiveligt ansvarlig for mordet på en af de 5 kandidater, og militærets 42. Infanteri Bataljon blev øjeblikkeligt sat ind i jagten på partisanerne.
 Davao City, General Santos City, Digos City, Tagum City og Cebu City er fortsat hærget af dødspatruljer, der dræber småkriminelle, narkohandlere og gadebørn. Alene i Davao blev 89 indbyggere dræbt af dødspatruljer i perioden januar-september 2009. Det bragte antallet af dødspatrulje ofre op på 926 siden 1998. Den værste massakre fandt sted 23. november 2009 udenfor byen Ampatuan, da 58 blev dræbt. Morderne kom fra Ampatuan familien, der har en stående «hær» på 2-5000 bevæbnede medlemmer. Meget få af drabene er opklaret. Både myndigheder og domstole er meget langmodige i efterforskning og retslig behandling. Oftest gør myndighederne heller ikke nok for at beskytte eventuelle vidner.
 Præsidentvalget i maj 2010 blev vundet af den liberale Benigno Aquino III der fik 42% af stemmerne. Hans mor, Corazon Aquino, var præsident i slutningen af 1980'erne, og hans far Benigno Aquino blev myrdet af diktaturet i august 1983. Moderen døde i 2009, hvilket fik stærke kræfter i partiet til at opfordre sønnen til at stille op. Ved sin tiltræden erklærede Aquino, at han ville nedsætte en sandhedskommission til undersøgelse af korruptionsanklagerne mod den tidligere præsident, Gloria Macapagal-Arroyo. Det skete i juni. I september gennemførte han sit første udenrigsbesøg - til den gamle kolonimagt USA.
 I august 2010 kidnappede en fyret politimand en turistbus med 20 turister og 5 philippinere. Politimanden mente han uretmæssigt var blevet fyret og krævede en høring hvor han kunne forsvare sig selv. Som følge af politiets håbløse håndtering af gidselsituationen blev 8 gidsler og politimanden selv dræbt mens flere


text:
andre blev såret. Hong Kong hvor turisterne var fra frarådede efterfølgende rejser til Philippinerne.
 I april 2012 undertegnede Philippinerne tillægsprotokollen til FN's torturkonvention, men uden at gennemføre følgelovgivning i landet, hvor tortur fortsat er udbredt.
 I oktober undertegnede regeringen og Moro Islamic Liberation Front en rammeerklæring, der skal bane vej for en fredsproces, der afslutter den væbnede selvstændighedskamp på Mindanao. Samme måned vedtog kongressen den såkaldte Cybercrime Prevention Act, der giver op til 12 års fængsel for kommentarer på internettet, der vurderes som bagvaskende. Loven udløste et folkeligt ramaskrig, og højesteret suspenderede efterfølgende loven med henvisning til at den skulle gennemgå en juridisk vurdering.
 Aquino nyder fortsat betydelig folkelig og politisk opbakning, da økonomien har det bedre end under hans forgænger i præsidentembedet. Antallet af forsvindinger og politiske mord er ligeledes faldet, men omfanget af trusler mod journalister og medlemmer af folkelige organisationer uforandret, og ingen er blevet dømt for politiske mord under Aquino administrationen. EU og Philippierne styrkede i juli 2012 relationerne, da de underskrev en Partnerskabs- og Samarbejdsaftale. Men USA er fortsat landets vigtigste allierede og våbenleverandør.
 I januar 2013 underskrev Aquino en lov, der skulle beskytte landets 1,9 mio. tjenestefolk. Samme måned ratificerede landet ILO's Domestic Workers Convention nr. 189, hvilket vil være en hjælp for landets 1,5 mio. tjenestefolk der arbejder i udlandet. Bl.a. i Danmark hvor de betegnes som «Au-Pair piger», for at retfærdiggøre den lave løn og kummerlige arbejdsforhold.
 I maj underskrev præsidenten K-12 loven, der skulle styrke uddannelsesniveauet i landet. Loven skal sikre ret til børnehave og 12 års skolegang.
 Der er fortsat flere væbnede oprør i gang i landet. I februar 2013 kollapsede et forsøg på at indlede fredsforhandlinger mellem regeringen og NPA. I september udbrød der hidsoige kampe mellem landets militær, politi og Moro National Liberation Front (MNLF) i Zamboanga. 161 civile, partisaner og soldater blev meldt dræbt i de 3 ugers kampe, der også spredte sig til Basilan. Længere sydpå var den islamistiske Abu Sayyaf gruppe og rapporteredes i september at have bortført 2 personer for at kræve løsepenge.
 Aquino var heller ikke i stand til at gøre op med straffriheden for soldater og politi, og menneskerettighedskrænkelserne fortsatte. I 2013 blev 7 journalister myrdet og yderligere 3 stillet for retten og dømt for bagvaskelse. De havde skrevet artikler om myndighedernes kriminelle aktiviteter.
 I november 2013 ramtes landet af tyfonen Yolanda. Den hidtil værste tyfon i landets historie med vindhastigheder på op til 315km/t målet over 1 minut. Til sammenligning starter en orkan ved vindstød på 120km/t. Yolanda ramte Visayas, hvor det især gik ud over Samar og Leyte. Omkring 11 mio. mennesker blev berørte af tyfonen, der kostede mindst 6.300 livet og forvoldte skader for 2,86 mia. US$. Den usædvanligt voldsomme tyfon blev set som udtryk for de globale klimaforandringer, der øger havtemperaturen og dermed bidrager til mere ekstremt vejr.
 I marts 2014 blev der indgået en fredsaftale med Moro Islamic Liberation Front (MILF) efter 17 års forhandlinger. Som led i fredsaftalen blev der oprettet en autonom Bangsamoro region i


text:
den sydlige del af landet, til gengæld for at oprørsbevægelsen opgav sit krav på en selvstændig islamisk stat. En anden oprørsbevægelsen under ledelse af Abu Sayyaf var stærkt imod fredsaftalen. I juli svor den troskab overfor IS i Iraq og gennemførte angreb i Sulu provinsen der kostede 21 livet. I december blev yderligere 10 dræbt og 30 såret, da en mortergranat ramte en bus i Bukidnon provinsen.
 Samme måned fornyede Philippinerne sit krav på Spratly øerne. Både Brunei, Kina, Malaysia, Taiwan og Vietnam havde tilsvarende krav på øgruppen.
 I april besøgte USA's præsident landet. Ved den lejlighed blev der underskrevet en ny militær samarbejdsaftale mellem de to lande, der gav USA mulighed for at bruge militærbaser i Philippinerne.
 I august arresteredes den tidligere general Jovito Palparan, sigtet for kidnapninger og tortur. Det var første gang en højtstående officer blev arresteret for krænkelser af menneskerettighederne. Det gav håb om, at landet ville begynde at fravige den traditionelle straffrihed for menneskerettighedskrænkelser begået af sikkerhedsstyrker.
 Journalisten Nerlita Ledesma blev myrdet i januar 2015. Landets journalistforbund regnede ud, at 30 journalister var blevet dræbt siden Aquino kom til magten i 2010. Kun i 6 af sagerne havde myndighederne foretaget arrestationer. Resten var uløste. Ledesma blev myrdet dagen efter 12 journalister og bladtegnere var blevet myrdet på det franske Charlie Hebdo, men mens de franske drab fik den vestlige presse til at gå i selvsving, udløste mordet på Ledesma end ikke en notits i de europæiske aviser.
 2016 Krig mod narko. Titusinder myrdes af Dutertes sikkerhedsstyrker
 Præsidentvalget i maj 2016 blev vundet af Rodrigo Duterte fra PDP-Laban med 39,0% af stemmerne. Næstflest stemmer fik Mar Roxas med 23,5%. Duterte fik især opbakning på Mindanao og i hovedstaden Manila. I næsten hele perioden 1988-2016 var han borgmester i Davao, hvor han bekæmpede «kriminalitet» ved konsekvent at henrette «forbrydere». Alene i 1998-2016 blev 1400 personer henrettet af dødspatruljer knyttet til borgmesteren. De fleste af dem stofmisbrugere og småhandlende med narkotika. Duterte pralede selv af, at han i 1988 som borgmester havde dræbt 3 kidnappere, der blev taget ved en politikontrol. Massehenrettelserne gjorde ikke Davao til en sikker by. I 2010-15 var det den by i Philippinerne hvor der foregik flest mord og næstflest voldtægter. Samtidig gjorde Duterte byen til landets vigtigste for børneprostitution og sexturisme, trods det at prostitution var ulovlig i landet.
 Dutertes jordskredssejr ved præsidentvalget skyldtes især at han lovede at overføre metoderne fra Davao til hele landet. Efter valgsejren fik sikkerhedsstyrker frie hænder til at myrde løs. Antallet af mord begået af sikkerhedsstyrkerne steg til 7.000 i januar 2017, hvorefter myndighederne ikke længere offentliggjorde statistik. De fleste var uskyldige, småkriminelle eller narkomaner. Det enorme antal henrettelser førte til betydelig kritik fra FN, hvilket fik Duterte til at true med at melde Philippinerne ud af FN og i stedet danne en ny «verdensorganisation» med Philippinerne som omdrejningspunkt. Selv Philippinernes traditonelle allierede USA begyndte at kritisere regimet og dets massehenrettelser. Men de gode relationer blev genetableret, efter Donald Trump blev indsat som USA's præsident i januar


text:
2017. Under en telefonsamtale mellem de to statsledere i april 2017 lykønskede Trump Duterte for at «udføre et fantastisk job ifht. narkoproblemet». (Udskrift af telefonsamtale mellem Duterte og Trump 29/4 2017). De to statsledere planlagde at mødes under Trumps besøg i Asien i november 2017.
 I august 2016 godkendte Duterte, at tidligere diktator Ferdinand Marcos blev begravet på Heltenes Kirkegård i Taguig. Beslutningen udløste en storm af protester fra philippinere, der var ofre for diktatorens regime.
 I september sprang den militante gruppe Daulat Ul-Islamiya en bombe på et marked i Davao, der dræbte 14 og sårede 70. Duterte underskrev efterfølgende et dekret der gav militær og politi frie tøjler på Mindanao. Derefter eskalerede kampene hurtigt. I marts-oktober 2017 var byen Marawi i Lanao del Sur på Mindanao krigszone for sammenstød mellem militæret på den ene side og de IS tilknyttede militante grupper Maute og Abu Sayef. Duterte satte hele Mindanao i undtagelsestilstand. Kampene kostede næsten 1000 islamister livet, 165 soldater og 87 civile. Omkring 1,1 mio. af byens indbyggere blev drevet på flugt. Kampene ebbede først ud, da de militante ledere Omar Maute og Isnilon Hapilon blev dræbt i oktober. Både luftvåben, hær og specialstyrker fra USA var involveret i kampene.
 I august 2016 indledte regeringen og NPA/NDF fredsforhandlinger i Norge. Trods våbenhvile under forhandlingerne kom det i februar 2017 til væbnede sammenstød mellem parterne, hvorunder NPA tog en række regeringssoldater til fange. Duterte afbrød derefter forhandlingerne, betegnede oprørsbevægelsen som terrorister og beordrede fredsmæglere fra NDF arresteret.
 I efteråret 2016 kom det til skarpe sammenstød mellem den statslige Menneskerettighedskommission og Duterte. Komissionen kritiserede den statslige stormflod af drab. Duterte svarede igen ved at beskære det statslige bidrag til komissionen og opfordrede sikkerhedsstyrkerne til at dræbe de ansatte i komissionen, «hvis de stillede sig i vejen for retfærdigheden». Det franske dagblad Liberátion betegnede i oktober Duterte som Philippinernes «seriemorderpræsident».
 USA og EU fortsatte deres økonomiske støtteprogrammer og våbensalg til Duterte regimet.
 ICC meddelte i februar 2018 at det havde indledt en forundersøgelse af forbrydelser med menneskeheden begået af landets diktator, Rodrigo Duterte. I 2017 blev der fremlagt en rapport for ICC der dokumenterede Dutertes ansvar for henrettelser og massemord i perioden siden han i 1988 blev borgmester i Davao. Duterte blev i 2016 valgt på et program for henrettelse af narkohandlere, og i perioden siden var 4-8.000 blevet dræbt af de statslige sikkerhedsstyrker. Philippinerne ratificerede i 2011 sin optagelse i ICC, og ICC chefanklager Fatou Bensouda erklærede at hendes kontor i det mindste ville undersøge drab foretaget siden Dutertes magtovertagelse i juli 2016. Duterte svarede i første omgang, at han glæde sig til at møde op i retten for at sætte anklageren på anklagebænken, men sagde siden, at han trak Philippinene ud af ICC. I marts fik han støtte fra USA's Trump der erklærede, at han selv ønskede at lade USA's narkohandlere henrette. USA står sammen med Israel udenfor ICC. (ICC launches crimes against humanity inquiry into Duterte's war on drugs, Guardian 8/2 2018)
 Højesteretspræsident, Maria Lourdes Sereno blev i maj


text:
fjernet fra domstolen med 8 stemmer mod 6. Hun var landets første kvindelige højesteretspræsident og havde pådraget sig præsident Dutertes vrede fordi hun krævede, at han overholdt landets love og menneskerettighederne. Måneden inden havde Duterte derfor officielt erklæret: «Jeg skal meddele dig, at jeg nu er din fjende, og at du bliver fjernet fra domstolen». Det Duterte kontrollerede parlament havde i forvejen indledt en proces for at få hende fjernet, og han opfordrede nu sine tilhængere til at fjerne hende hurtigt - ellers ville «han selv gøre det». Duterte diktaturet har siden 2016 vilkårligt henrettet omkring 4.200 personer mistænkt for forbindelser til narkotika. (Fear for democracy after top Philippine judge and government critic removed, Guardian 12/5 2018)
 Ved en folkeafstemning i det sydlige philippinerne i slutningen af januar 2019 stemte et overvældende flertal for at skabe en autonom region bestående af fem provinser og 3 større byer under navnet Bangsamoro. I 2014 havde regeringen indgået en fredsaftale med Moro Islamic Liberation Front (MILF), og et af elementerne i denne aftale var gennemførelsen af en folkeafstemning om autonomi. Processen var derefter blevet forhalet i 5 år i det nationale parlament, men blev endelig effektueret. Glæden var stor blandt regionens muslimske majoritet, der i flere årtier har kæmpet for autonomi. Der vil nu blive udpeget et 80 mands stort råd, der skal styre regionen frem til almindelige valg i 2020. MILF's partisanstyrke på 30-40.000 mand vil blive demobiliseret i takt med at de modtager støtte til genbosætning, og regimet i Manila vil yde 1,3 mia. US$ til økonomisk og social udvikling af regionen, der er Philippinernes fattigste. (Southern Philippines backs Muslim self-rule in landslide result, Guardian 26/1 2019)
 Mens der var udsigt til, at den væbnede kamp i det sydlige Philippinerne var slut med oprettelsen af en autonom region fortsatte kampen i andre dele af landet. Den maoistiske New Peoples Army (NPA) kunne i 2019 fejre 50 års jubilæum for sin oprettelse. Den er fortsat aktiv i den sydlige del af landet, og i spredte områder i den centrale og nordlige del. NPA fik en kraftig opblomstring efter Marcos diktaturets fald i 1986, hvor det lykkedes den at forbinde sig til en bred vifte af folkelige organisationer. Den nåede da op på over 20.000 personer under våben. Men interne politiske splittelser svækkede både den og de folkelige bevægelser, så den i 2019 var under 10.000. Iflg. det philippinske militær under 3.500. (Asia's longest-fighting communist guerrillas – in pictures, Guardian 22/4 2019)
 Højesteret afsagde i april kendelse om, at politiet skulle udlevere tusindvis af dokumenter omkring deres vilkårlige henrettelser af tusinder af mistænkte. Det var to menneskerettighedsorganisationer, Free Legal Assistance Group og the Center for International Law der havde lagt sag an mod staten for at få adgang til rapporterne. Staten nægtede at udlevere dem med henvisning til statens sikkerhed. Et argument højesteret endte med at afvise. Den mangler fortsat at behandle en sag fra de to organisationer, der ønsker at få kendt Duterte regimets henrettelser i strid med forfatningen. Den internationale straffedomstol


text:
(ICC) undersøger om regimets henrettelser kan karakteriseres som folkedrab. Duterte har svaret igen ved at trække landet fra ICC. En rapport fra organisationen Armed Conflict Location & Event Data Project dokumenterede i juli, at Philippinerne er det 4. farligste sted i verden for civile, kun overgået af Indien, Syrien og Yemen. Baggrunden er Dutertes narkokrig. Få dage senere stemte FN's Menneskerettighedsråd for et indlede en undersøgelse af regimets henrettelsespolitik. Det havde i flere uger forsøgt at hindre afstemningen i rådet og truede nu med ikke forbyde rådets adgang til landet. (Philippines court orders release of police files on thousands of drug-war deaths, Guardian 3/4 2019; 'War on drugs' makes Philippines fourth most dangerous country – report, Guardian 9/7 2019; UN launches 'comprehensive' review of Philippine drug war, Guardian 12/7 2019)
 Sidst ajourført: 15/7 2019
 Læst af: 126.631


text:
Principiel sag om direkte kæreadgang til Højesteret - Jurainfo.dk - Juridiske nyheder og arrangementer samlet ét sted
 Principiel sag om direkte kæreadgang til Højesteret
 Kromann Reumert d. 31/03/2016
 Sagen omhandlede adgangen til at kære en kendelse fra Østre Landsret til Højesteret uden tilladelse fra Procesbevillingsnævnet.
 Højesteret afsagde kendelse i den principielle sag den 26. februar 2016.
 Hovedsagen verserer ved Retten på Færøerne, og kæremålet blev derfor behandlet efter den færøske retsplejelov.
 Parterne var uenige om indholdet af et skønstema til brug for bedømmelsen af, om en sagsøgt revisor har udført sin revision i overensstemmelse med god revisorskik.
 Retten på Færøerne havde afsagt kendelse om skønstemaet den 7. august 2015 og havde afskåret en række af sagsøgers, Finansiel Stabilitets, spørgsmål. Finansiel Stabilitet kærede afgørelsen til Østre Landsret, der ved kendelse af 18. september 2015 tillod de omtvistede spørgsmål.
 Den sagsøgte revisor kærede herefter Østre Landsrets kendelse til Højesteret og gjorde gældende, at der var direkte kæreadgang til Højesteret.
 Efter den færøske retsplejelov kan kendelser, der er afsagt af en landsret som 2. instans som udgangspunkt kun kæres med tilladelse fra Procesbevillingsnævnet. Der er dog mulighed for direkte kæreadgang, hvis kæremålet angår en sag, der i Danmark ville høre under behandling ved landsret i 1. instans. Den sagsøgte revisor hævdede, at denne undtagelse fandt anvendelse, idet det blev gjort gældende, at sagen efter dansk retsplejelovs § 226 ville være blevet henvist til behandling ved landsret i 1. instans.
 Højesteret fandt, at der ved forståelsen af den særlige regel i den færøske retsplejelov ikke kunne lægges vægt på henvisningsreglen i den danske retsplejelovs § 226, der forudsætter en konkret vurdering af den enkelte sag i relation til spørgsmålet om henvisning. Da sagen i Danmark ville have hørt under behandling ved byretten i 1. instans, konkluderede Højesteret, at landsrettens kendelse ikke kunne kæres til Højesteret uden Procesbevillingsnævnets forudgående tilladelse. Da denne tilladelse ikke forelå, blev kæremålet afvist.
 Advokat Claus Juel Hansen og advokat Bo W. Knudsen, Kromann Reumert, bistod Finansiel Stabilitet i sagen.
 Direkte: +45 38 77 43 22
 Mobil: +45 40 62 08 74
 htj@kromannreumert.com
 Direkte: +45 24 86 00 41


text:
Højesteret I strid med persondataloven at videregive oplysninger om alkoholmisbrug telefonisk
 I strid med persondataloven at videregive oplysninger om alkoholmisbrug telefonisk
 Sag 286/2009
 Dom afsagt den 27. maj 2011.
 Helsingør Kommune og Hillerød Kommune
 Dansk Socialrådgiverforening s.m.f. A
 Kommune handlede i strid med persondataloven, da den som en referenceoplysning bl.a. oplyste, at man mistænkte en tidligere medarbejder for at have et alkoholproblem
 Som følge af højt sygefravær blev A opsagt fra sin stilling som socialrådgiver i kommunen H’s voksenafdeling. Forinden havde A haft to sygefraværssamtaler med sin ledelse, hvorunder A blev konfronteret med ledelsens mistanke om, at A havde et alkoholproblem. A bestred oplysningen, ligesom A efter samtalerne, men inden sin opsigelse, sendte et brev til sin overordnede leder, hvori hun anmodede om, at der blev sat en stopper for de ”ondsindede rygter”. Efter opsigelsen blev A af arbejdsformidlingen henvist til en jobsamtale med D i kommunen S, der havde en stilling ledig som socialrådgiver i børn- og ungeområdet. I forbindelse med samtalen gav A tilladelse til, at D kunne indhente referenceoplysninger hos H. D kontaktede H telefonisk og blev bl.a. oplyst om, at ledelsen havde mistænkt A for at have et alkoholproblem, og at A havde bestridt dette. D kontaktede derpå A og oplyste hende om de modtagne oplysninger, samt om at man ikke fandt, at hun havde de fornødne kvalifikationer.
 Sagen vedrørte herefter, om H og S’ behandling af oplysningen om mistanken mod A var i strid med forvaltningsloven, helbredsoplysningsloven eller persondataloven, herunder bl.a. om A’s samtykke omfattede H’s videregivelse, og om S havde foretaget fornøden partshøring.
 Byretten frifandt kommunerne, idet retten udtalte, at A havde givet samtykke, og at oplysningen var saglig og korrekt. Landsretten fandt begge kommuners håndtering af oplysningen omfattet af og i strid med helbredsoplysningsloven, og at de hver især skulle betale A 25.000 kr. i godtgørelse herfor.
 Højesteret fandt ikke en behandling af oplysninger om misbrug af nydelsesmidler omfattet af helbredsoplysningsloven, således som denne lovs formål og indhold må fortolkes. Med henvisning til persondatalovens anvendelsesområde efter de dagældende regler lagde Højesteret endvidere efter bevisførelsen til grund, at notaterne over sygefraværssamtalerne med A var oprettet på et almindeligt tekstbehandlingssystem, og at de fortsat blev behandlet elektronisk. Højesteret udtalte herefter, at H’s videregivelse – uanset om den måtte være sket ud fra lederens hukommelse – var omfattet af loven. Højesteret udtalte endvidere, at en oplysning om alkoholmisbrug er omfattet af begrebet ”helbredsoplysning”, som dette er anvendt i persondatalovens § 7, og at A’s samtykke til at indhente referenceoplysninger ikke omfattede en sådan følsom oplysning. H måtte i den forbindelse vide, at oplysningen kunne være skadelig for A, ligesom A havde bestridt oplysningen. Videregivelsen var derfor i strid med persondataloven, og H skulle betale A 25.000 kr. i godtgørelse herfor. For så vidt angik kommunen S henviste Højesteret til kravene i forvaltningslovens § 29 om indhentning af oplysninger i ansøgningssager. Højesteret lagde imidlertid til grund, at A’s tidligere leder oplyste D om mistanken mod A, uden at D direkte havde spurgt herom. S havde derfor ikke


text:
Højspændingskabler – U 2004.2389 H
 Højesterets dom i sagerne 35/2003 og 32/2003 (2. afd.). Refereret af andre i U 2004.2389 H.
 Tema: Erstatningsret, erstatningsansvar overfor indirekte skadelidte
 Sagen angik entreprisearbejde på en ejendom. Naboejendommen til den ejendom hvor entreprisearbejdet pågik husede en virksomhed.
 I forbindelse med entreprisen skete to kabelbrud. Det første kabelbrud skete ved, at der under nedrivningen blev ødelagt to højspændingskabler, da underentreprenøren med en af sine gravemaskiner skulle nedrive betonelementer. Skaden medførte blandt andet en strømafbrydelse hos nabovirksomheden. Det andet kabelbrud skete da ansatte hos entreprenørvirksomheden fik gravet et lavspændingskabel over. Dette medførte at hele strømforsyningen til nabovirkomheden blev afkoblet. Nabovirksomheden rettede herefter et erstatningskrav for driftstabet mod entreprenørvirksomheden.
 Højesteret stadfæstede landsrettens dom og fandt, at nabovirksomheden var berettiget til erstatning på trods af, at virksomheden ikke var direkte skadelidte. Højesteret fandt, at der i forhold til det første kabelbrud havde været en indlysende fare for kabelbrud, som kunne medføre driftsafbrydelser for de nærmest omliggende virksomheder. I forhold til det andet kabelbrud fandt Højesteret, at entreprenøren havde udvist en betydelig grad af uagtsomhed, idet medarbejderne i strid med retningslinjerne og instrukser påbegyndte og gennemførte arbejdet.
 Efter almindelige erstatningsretlige regler er udgangspunktet, at kun den umiddelbart skaderamte kan få erstaning. En indrekte skadesramt trejdemand er derfor som udgangspunkt ikke erstatningsberettiget.
 I afgørelsen finder Højesteret dog alligevel grundlag for erstatningsansvar for nabovirksomheden på trods af, at denne ikke er direkte skadelidte. Højesteret lægger vægt på graden af skylden, og anfører, at der i forhold til første kabelbrud er en "indlysende fare for kabelbrud", mens der i forhold til det andet kabelbrud er "udvist en betydelig grad af uagtsomhed". Udgangspunktet om at erstatning kun kan kræves af dirkete skadelidte kan således fraviges i situationer, hvor der foreligger en kvalificeret grad af culpa. Det kan derfor udledes, at desto grovere skylden er, desto videre er muligheden for erstatning.
 Ligeledes spiller den almindelige adækvansbetragtning en rolle i forhold til afgørelsen. Adækvans er en betingelse for pålæggelse af erstatningsansvar, og indebærer at handlingens følge har været påregnelig for skadevolder. Højesteret anfører i afgørelsen i relation til det første kabelbrud, at virksomhedens driftstab "ikke kan anses for en upåregnelig følge af kabelbeskadigelserne, der fandt sted i umiddelbar nærhed af virksomheden". På samme vis anfører Højesteret i relation til det andet kabelbrud, at det pågældende kabel førte direkte til naboejendommen, hvorfor det måtte stå klart at et brud på kablet kunne medføre driftafbrydelse hos virksomheden.
 På baggrund af afgørelsen kan det anføres, at en fravigelse af det almindelige erstatningsretlige udgangspunkt, hvorefter kun den umiddelbart skadesramte kan få erstatning, forudsætter en vis kvalificeret grad af skyld samt en vis grad af nærhed.
 Relevant i en eksamenssituation hvor en indirekte skadelidt ønsker erstatning.


text:
Skat.dk: Overdragelse af aktier til børn med succession og forbeholdt udbytteret. Beskatning af udbytter. Der eksisterede ikke en praksis, som der kunne støttes ret på
 19 Dec 2016 12:47
 15 Nov 2016 08:17
 15-0866869
 Succession, generationsskifte, forbeholdt udbytteret, løbende ydelse, aktieudbytte, rette indkomst-modtager, praksis.
 Skatterådet fastslog endeligt, at der ikke kunne støttes ret på lighedsgrundsætningen, samt at der ikke eksisterede en praksis. SKAT havde tidligere i 3 sager ved bindende svar godkendt den omhandlede model, og herudover havde SKAT i yderligere 7 sager udtrykkeligt eller stiltiende godkendt gaveoverdragelserne samt foretaget tilbagebetaling af indeholdt udbytteskat. Skatterådet fastslog imidlertid, at der ikke herved var skabt en praksis, der kunne støttes ret på. Der blev ved afgørelsen lagt vægt på, at ingen af afgørelserne var truffet af Skatterådet eller andre højere skattemyndigheder, samt at ingen af de nævnte afgørelser var offentliggjort eller nævnt i Den juridiske Vejledning. Hertil kom, at selv hvis der måtte anses for at være en praksis, ville der ikke kunne støttes ret på den, da de påberåbte afgørelser måtte anses for at være i direkte strid med såvel lovreglerne i statsskattelovens § 4 e og ligningslovens § 16 A, stk. 2, nr. 1, som med højere rangerende retskilder.
 Aktieavancebeskatningsloven § 26, stk. 2, § 30, stk. 1, § 31, stk. 1, og § 34, stk. 1-2, 4 og 6.
 Ligningsloven § 12 B, stk. 1-5, og § 16 A, stk. 1, og stk. 2, nr. 1.
 Statsskatteloven § 4, litra e.
 Ligningsloven § 12 B, stk. 1-5.
 Ligningsloven § 16 A, stk. 1, og stk. 2, nr. 1.
 Den juridiske vejledning 2016-2, afsnit C.C.6.8.
 Den juridiske vejledning 2016-2, afsnit C.B.2.1.5.4.
 Den juridiske vejledning 2016-2, afsnit C.B.2.1.5.5.
 Den juridiske vejledning 2016-2, afsnit C.B.3.1.
 Den juridiske vejledning 2016-2, afsnit C.C.2.1.2.2.
 Den juridiske vejledning 2016-2, afsnit A.A.3.10.
 Den juridiske vejledning 2016-2, afsnit A.A.7.1.
 Kan det bekræftes, at værdien af de forbeholdte udbytterettigheder skal henregnes til A's skattemæssige afståelsessum for overdragelsen af kapitalandelene i Selskabet?
 Kan det bekræftes, at A ikke er skattepligtig af beløb, han modtager i henhold til de forbeholdte udbytteindtægter, når overdragelsen sker med skattemæssig succession, jf. aktieavancebeskatningslovens § 34?
 Kan det bekræftes, at B og C ikke er skattepligtige af beløb, som A modtager i henhold til de forbeholdte udbytterettigheder?
 I anmodningen om bindende svar er der givet følgende oplysninger:
 A ejer hele selskabskapitalen i D ApS, CVR-nr. xx xx xx xx (Selskabet).
 Årsrapport 2013/2014 for Selskabet er vedlagt anmodningen om bindende svar.
 Selskabet er majoritetsejer i E A/S, CVR-nr. xx xx xx xx, der ejer F A/S, CVR-nr. xx xx xx xx.
 Selskabet ejer endvidere majoriteten i G ApS, CVR-nr. xx xx xx xx og H ApS, CVR-nr. xx xx xx xx, hvor B og C er medejere.
 Endeligt er Selskabet minoritetsejer i en række selskaber.
 A påtænker nu at overdrage mellem 24 og 50 % af Selskabets nominelle selskabskapital til hvert af sine to børn (B og C).
 Det kan for SKATs besvarelse af spørgsmålene lægges til grund, at overdragelserne vil ske på de i gavebrevene fastsatte


text:
vilkår. Kopi af gavebrevene er vedlagt anmodningen om bindende svar.
 Som beskrevet i gavebrevene vil kapitalandelene i Selskabet blive overdraget med skattemæssig succession, jf. aktieavancebeskatningslovens § 34, idet det for god ordens skyld bemærkes, at Selskabet ikke er at henregne som en "pengetank" efter aktieavancebeskatningslovens § 34, stk. 3, jf. stk. 6.
 Kapitalandelene vil blive værdiansat til markedsværdi og overdragelsen vil blandt andet blive berigtiget ved en gave til børnene fra A.
 I forbindelse med overdragelserne forbeholder A sig en samlet udbytteret vedrørende de overdragne kapitalandele. Størrelsen af den forbeholdte udbytteret er endnu ikke fastlagt, men forventes at udgøre mellem 1/2 - 4/5 af den samlede værdi af de overdragne kapitalandele. Ved fastsættelsen opgøres den forbeholdte udbytteret til nutidsværdien.
 SKAT har tidligere i lignende sager ved bindende svar af 14. juni 2011, 28. september 2012 og 19. august 2013 bekræftet, at en sådan forbeholdt ret til udbytte skal anses som en del af sælgers afståelsessum, og at udbyttet ikke har skattemæssige konsekvenser for køberen. Kopi af det bindende svar af 19. august 2013 er vedlagt anmodningen om bindende svar.
 Der forventes ikke at blive udloddet udbytte fra Selskabet før indgåelsen af overdragelserne, jf. gavebrevene.
 Med henblik på at klarlægge parternes skattemæssige stilling samt sikre, at udbyttebetalingerne efter en gennemført overdragelse vil blive behandlet korrekt skattemæssigt, ønskes der nu et bindende svar vedrørende den skattemæssige behandling af de forbeholdte udbytterettigheder.
 Ifølge gavebrevene sker overdragelsen til markedsværdien med udgangspunkt i Selskabets årsrapport.
 Overdragelsen af kapitalandelene til markedsværdi berigtiges således:
 Forbeholdt udbytte kr. xxx
 Successionsskat 22% /latent skat: kr. xxx
 Gave kr. xxx
 Beløb i alt kr. xxx
 Gaveafgiften betales af gavegiver med 15 %.
 Gavebrevene indeholder blandt andet følgende:
 "3. DET FORBEHOLDTE UDBYTTE
 Gavegiver forbeholder sig retten til udbytte på de overdragne kapitalandele i Selskabet, indtil der er udloddet samlet i alt kr. xxx mio. netto efter skat på de overdragne kapitalandele. Dette indebærer, at Gavegiver kan kræve, at Gavemodtager anvender dennes stemmeret på de overdragne kapitalandele på en sådan måde, at der fra Selskabet deklareres et maksimalt udbytte inden for de grænser, der tillades i lovgivningen, herunder inden for de grænser, der tilsigter at tilgodese et forsvarligt kapitalberedskab i Selskabet.
 I det omfang Gavemodtager, før det forbeholdte udbytte er udloddet, foretager en selskabsretlig omstrukturering, hvorved de overdragne kapitalandele bliver ejet af holdingselskaber, indtræder Gavegiver i retten til at modtage det forbeholdte udbytte fra udbytteudlodninger deklareret af de pågældende holdingselskaber.
 Gavemodtager hæfter personligt for, at der tilfalder Gavegiver et forbeholdt udbytte på kr. xxx mio. efter skat vedrørende de overdragne kapitalandele.
 Ved misligholdelse af forpligtelsen til at drage omsorg for deklarering af det forbeholdte udbytte ifalder Gavemodtager personlig erstatning svarende til det udbytte, der burde have været udloddet til Gavegiver.
 4. SKATTEFORBEHOLD
 Nærværende gavebrev og berigtigelsesmåden har som udtrykkelig forudsætning, at det forbeholdte udbytte hverken er skattepligtigt hos Gavegiver (der har overdraget kapitalandelene med fuld skattemæssig succession) eller hos Gavemodtager (der har overtaget kapitalandelene med fuld skattemæssig succession og herunder accepteret det forbeholdte udbytte).
 Gavegivers udbytteforbehold på kr. xxx mio. er netto


text:
efter eventuel skat. Såfremt der mod forventning derfor pålignes udbytteskat i forbindelse med udlodningen af det forbeholdte udbytte, skal sådan udbyttebeskatning endeligt bæres af Gavemodtager.
 Nærværende gavebrev anmeldes over for SKAT med henblik på opgørelse af gaveafgift.
 Gaveoverdragelsen er betinget af, at skattemyndighederne ikke anfægter det fulde omfang af den skattemæssige succession i henhold til aktieavancebeskatningslovens § 34. Såfremt skattemyndighederne, eventuel efter påklage og prøvelse ved domstolene, fortsat anfægter retten til fuld succession efter aktieavancebeskatningslovens § 34, skal parterne hver for sig være berettiget til at annullere gaveoverdragelsen med den virkning, at gaven i sin helhed bortfalder med virkning for tidspunktet for gavens overdragelse.
 Nærværende overdragelse er i det hele betinget af, at skatte- og afgiftsmyndighederne, eventuelt efter påklage og/eller domstolsprøvelse, ikke anfægter overdragelseskursen, som værende udtryk for kapitalandelenes handelsværdi pr. overtagelsesdagen.
 Såfremt skatte- og afgiftsmyndighederne anfægter overdragelseskursen eller den forbeholdte udbytteret, afgør Gavegiver om afgørelsen skal påklages eller indbringes for domstolene, eller om gaveoverdragelsen skal annulleres med den virkning, at gaven bortfalder i sin helhed med virkning fra tidspunktet for gavens overdragelse.
 Såfremt Gavegiver ikke benytter sig af den ovenfor anførte ret til at kræve overdragelsen annulleret, eventuelt efter forudgående påklage og/eller domstolsprøvelse, skal Gavemodtager acceptere, at overdragelseskursen og den forbeholdte udbytteret korrigeres i overensstemmelse med den skattemæssige ansættelse. Gavegiver kan frit vælge om korrektionen sker som gave eller forbeholdt udbytte."
 Det kan lægges til grund, at den forbeholdte udbytteret er en del af den samlede aftale om finansieringen af overdragelserne af kapitalandelene i Selskabet fra A til dennes børn.
 Dette fremgår af udkastet til gavebrevene, hvor det er lagt til grund for den samlede overdragelse, at finansieringen både sker ved børnenes overtagelse af en passivpost/latent skat, ved en gave samt ved den forbeholdte udbytteret.
 Som det fremgår af Den Juridiske Vejledning 2015-1 C.B.2.1.5.5, er det fast administrativ praksis, at et sådant forbeholdt udbytte henregnes til sælgers afståelsessum.
 Det må derfor lægges til grund, at udbytteretten og udligningen heraf ikke kan kvalificeres som udbytte, men derimod skal anses som en del af A's samlede afståelsessum for kapitalandelene i Selskabet.
 Spørgsmålet bør derfor besvares med: JA.
 Det fremgår af aktieavancebeskatningslovens § 34, stk. 2, at overdrageren ikke beskattes af gevinst ved overdragelsen, hvis parterne vedtager at overdrage med skattemæssig succession, jf. § 34, stk. 1. I stedet indtræder erhververen i overdragerens skattemæssige stilling.
 Da A samt børnene vedtager at anvende aktieavancebeskatningslovens § 34, stk. 2, skal A ikke beskattes af nogen gevinst ved overdragelsen. Denne skattefritagelse er generel og omfatter også udbytte, der må henregnes til A's skattemæssige afståelsessum, jf. spørgsmål 1.
 Derfor bør spørgsmål 2 besvares med: JA.
 Det må lægges til grund, at A i henhold til gavebrevene vil beholde retten til udbytte i det fastsatte omfang.
 Da børnene således på intet tidspunkt erhverver ret til det forbeholdte udbytte, kan udbyttet heller ikke henregnes til deres skattepligtige indkomst, jf. statsskattelovens § 4.
 Jeg bemærker for god ordens skyld, at SKAT allerede 3 gange har taget stilling til et tilsvarende spørgsmål, jf. bindende svar af 19. august 2013 (vedlagt


text:
som bilag 4) samt ved bindende svar af 14. juni 2011 og 28. september 2012.
 Derfor bør spørgsmål 3 besvares med: JA.
 Høringssvar af 9. september 2016
 Spørgernes repræsentant har fremført følgende i høringssvar af 9. september 2016:
 Bemærkninger til SKATs sagsfremstillinger af 20. juli og 30. august 2016.
 SKAT "antager" gennemgående, at udbyttebeløbet "først vil blive færdigbetalt efter forholdsvis lang tid" og at der vil blive tale om udbetaling af udbytte i flere rater. Der er ikke i anmodningen eller sagens øvrige forhold holdepunkter for at anlægge sådanne antagelser og relevansen heraf er også svær at se.
 Den usikkerhed, der måtte knytte sig til netop den forbeholdte udbytteret - herunder hvorvidt hele beløbet kommer til udbetaling og i givet fald hvornår og i hvilken periode - vil blive udtrykt i den rentefaktor, med hvilken udbytteretten kapitaliseres til markedsværdien på overdragelsestidspunktet.
 Der er ikke overensstemmelse mellem SKATs begrundelse for den benægtende besvarelse i spørgsmål 2 og SKATs positive besvarelse af spørgsmål 1.
 SKAT fastslår i spørgsmål 1, at "den kapitaliserede værdi af udbytterettighederne, skal henregnes til A's skattemæssige afståelsessum".
 På trods heraf konkluderer SKAT, at den forbeholdte udbytteret - udover altså at være en del af afståelsessummen for aktierne, jf. spørgsmål 1 - tillige er udtryk for en delvis kursgevinstpligtig pengefordring.
 Der er ikke i skatteretten hjemmel til på denne måde at kvalificere én og samme rettighed som to forskellige rettigheder.
 Selv hvis Skatterådet mod forventning måtte lægge til grund, at udbytteretten samtidig og delvist tillige er udtryk for en skattepligtig pengefordring efter kursgevinstloven, så bestrides det, at der ved betaling af afdrag opstår en kursgevinst på pengefordringer.
 Som anført ovenfor er udbytteretten en del af A's afståelsessum. Såfremt udbytteretten efterfølgende indfries til en kurs højere end kursværdien ved stiftelsen, er der ikke tale om en kursgevinst, men derimod en regulering af købesummen på aktierne, jf. aktieavancebeskatningslovens § 34, stk. 2 og Den Juridiske Vejledning (2016-1) afsnit C.B.2.1.5.5.
 SKAT "forudsætter" uden nærmere begrundelse, at Den Juridiske Vejledning afsnit C.B.2.1.5.5 - hvorefter udbyttet er en del af afståelsessummen for aktierne, når aktierne overdrages med forbehold for retten til udbytte - alene gælder, hvis der kun er tale om en enkelt efterfølgende udlodning af udbytte. Der er ikke holdepunkter for en sådan fortolkning i hverken lovens ordlyd eller i den juridiske vejledning og der kan ikke sluttes modsætningsvis fra afgørelsen SKM2003.282.LSR. Som anført ovenfor kan det ikke være afgørende, hvorvidt udbytteretten udbetales i én eller flere rater.
 SKATs benægtende besvarelse af spørgsmål 2 synes at basere sig på en opfattelse af, at udbytteretten vil blive udbetalt i rater og at kun ratebetalinger vil medføre beskatning efter kursgevinstloven. Derfor ønskes en bekræftelse af, at én udbyttebetaling, svarende til den samlede forbeholdte udbytteret, er skattefri. SKAT anmodes således om at besvare spørgsmål 2 ud fra forudsætninger om
 2a) at hele udbytteretten udbetales på én gang dels
 2b) at udbytteretten udbetales i flere rater.
 Efter spørgernes opfattelse kan i hvert fald 2a) besvares med JA.
 Idet der i det hele henvises til det ovenfor under


text:
spørgsmål 1 og 2 anførte bemærkes, at der ikke er overensstemmelse mellem SKATs begrundelse for den benægtende besvarelse i spørgsmål 3 og SKATs positive besvarelse af spørgsmål 1.
 Der er ikke hjemmel i statsskattelovens § 4, stk. 1, litra e og ligningslovens § 16 A til, at aktieindkomstbeskatte B og C af de omhandlede udbytter, idet retten til udbytterne, som et vilkår i forbindelse med berigtigelse af overdragelsen og opgørelse af afståelsessummen, forbliver hos A, jf. SKATs besvarelse af spørgsmål 1, aktieavancebeskatningslovens § 34, stk. 2, statsskattelovens § 5, litra a og SKM2003.282.LSR samt Den Juridiske Vejledning afsnit C.B.2.1.5.5.
 Det fremgår således af Den Juridiske Vejledning (2016-1) afsnit C.B.3.1 og C.B.2.1.5.5:
 "Se også afsnit C.B.2.1.5.5 om den særlige praksis om beskatning af forbeholdt udbytte i forbindelse med deklarering af udbytte"
 Når aktier overdrages med forbehold af retten til udbytte, er udbyttet en del af afståelsessummen for aktierne".
 Ligningslovens § 16 A hjemler beskatning af alt, hvad der af selskabet udloddes til aktuelle aktionærer. I nærværende tilfælde udloddes der intet til B og C som aktuelle aktionærer, idet A har forbeholdt sig udbytterettighederne som et vilkår for afståelsen, hvorved udbyttet henregnes til A's afståelsessum, jf. spørgsmål 1 ovenfor.
 De pågældende udbytteudbetalinger passerer således aldrig hverken B's eller C's formuesfære og kan således heller ikke gøres til genstand for beskatning hos disse.
 Da A som anført ovenfor forbeholder sig retten til udbytte som et vilkår for at overdrage de pågældende kapitalandele, er der ikke tale om noget dispositivt afkald på udbyttebeløbene fra B's og C's side, og de er ikke skattepligtige heraf.
 SKAT har i sagsfremstillingen citeret fra forarbejderne vedrørende ligningslovens § 16 A, stk. 2, nr. 1:
 "Hvis det udbytte, der er forbeholdt, er en éngangsforeteelse, der ikke har karakter af en løbende ydelse, lægges udbyttet til afståelsessummen ved opgørelsen af sælgers aktieavance. Beløb, som lægges til afståelsessummen hos sælger, lægges siden til købers anskaffelsessum for aktierne."
 SKATs benægtende besvarelse af spørgsmål 3 synes at basere sig på en opfattelse af, at udbytteretten vil blive udbetalt i rater og at kun ratebetalinger vil medføre beskatning efter ligningslovens § 16 A. Derfor ønskes en bekræftelse af, at én udbyttebetaling svarende til den samlede forbeholdte udbytteret er skattefri for B og C. SKAT anmodes således om at besvare spørgsmål 3 ud fra en forudsætninger om
 3a) at hele udbytteretten udbetales på én gang dels
 3b) at udbytteretten udbetales i flere rater.
 Efter spørgernes opfattelse kan i hvert fald 3a) besvares med JA.
 Generelt om praksis
 Spørgerne er enige i, at SKATs begrundelser for besvarelsen af spørgsmål 2 og 3 ikke er i overensstemmelse med de bindende svar, som SKAT allerede har afgivet vedrørende samme retsstilling. Spørgerne er derimod uenige i, at de ikke kan støtte ret på den foreliggende praksis og omfanget heraf.
 SKAT henviser i sin begrundelse til, at praksis kun udgøres af 3 bindende svar. SKAT har efterfølgende i skrivelse af 30. august 2016 fastholdt, at der kun findes 3 bindende svar vedrørende generationsskiftemodellen: "SKAT skal i den anledning meddele, at


text:
SKAT kun er bekendt med, at den omhandlede generationsskiftemodel ved endelig afgørelse er godkendt i de 3 sager, hvor SKAT har givet bindende svar"
 SKAT anfører i sin skrivelse af 30. august 2016, at der udover de 3 afgørelser alene findes nogle sager om gaveanmeldelser og returnering af udbytteskat, men at dette ikke udgør nogen relevant praksis.
 Skatteankestyrelsen har ved besvarelse af en aktindsigtsanmodning fra spørgerne fremsendt dokumentation for at SKAT i hele 10 tidligere tilfælde har 1) behandlet anmodninger om bindende svar 2) har godkendt de efterfølgende gaveanmeldelser og 3) har foretaget tilbagebetaling af indeholdt udbytteskat. Dokumentationen vedlægges som bilag A.
 Det kan derfor lægges til grund, at SKAT i 10 tidligere tilfælde ved bindende svar, gaveanmeldelser og beslutninger om tilbagebetaling af udbytteskat har besvaret spørgsmål 1-3 bekræftende.
 Endvidere gør spørgerne gældende, at uanset om SKAT har taget direkte stilling til generationsskiftemodellen i form af bindende svar eller "indirekte" ved godkendelse af gaveanmeldelser og ansøgninger om tilbagebetaling af udbytteskat, så er der tale om retlig relevant praksis, der naturligvis skal indgå i SKATs fremstilling af praksis for besvarelsen af spørgsmål 1-3.
 I strid med almindelige forvaltningsretlige principper har SKAT ikke i sin reviderede sagsfremstilling forholdt sig til det faktum, at praksis ikke udgøres af 3, men faktisk af 10 tidligere og ligeartede sager. Forud for SKATs fremsendelse af sagen til Skatterådet opfordres SKAT igen til at genoverveje begrundelsen i lyset af den foreliggende praksis og revurdere sin besvarelse på baggrund heraf.
 At de pågældende 10 sager ikke er omtalt i Den Juridiske Vejledning fratager dem ikke deres præjudikatsværdi for besvarelsen af de 3 rejste spørgsmål i nærværende anmodning om bindende svar.
 Den forvaltningsretlige lighedsgrundsætning gælder uanset, om SKAT har valgt at gengive afgørelserne i Den Juridiske Vejledning eller ej.
 Administrativ praksis, praksisændringer og den forvaltningsretlige lighedsgrundsætning er i "Forvaltningsret - almindelige emner", 4. udgave, DJØF, beskrevet således :
 "Administrativ praksis er en række af enkeltafgørelser, hvoraf man kan udlede den regel, som enkeltafgørelserne anses for udslag af.
 Der [kan] hos forvaltningen opstå et ønske om at ændre en fortolkning fulgt i administrativ praksis. Mulighederne for en sådan praksisændring er snævrere end hvor de pågældende afgørelser beror på et skøn.
 Udgangspunktet er en almindelig lighedsgrundsætning, hvorefter væsentligt lige forhold skal behandles lige i retlig henseende".
 Dette gælder i sagens natur også i skatteretten.
 SKAT lægger med henvisning til styresignalet i SKM 2014.489 op til, at der skulle gælde en særlig retlig standard i skatteretten, således at der alene er etableret praksis, hvis en afgørelse er offentliggjort i Den Juridiske Vejledning. En sådan standard kan i sagens natur ikke etableres ved en tjenestebefaling, idet en sådan fravigelse ville kræve lovhjemmel eller hjemmel i en dermed ligestillet retsnorm. En sådan hjemmel eksisterer ikke, og det er da heller ikke anført af SKAT.
 SKAT henviste i sin første sagsfremstilling til, at der alene er 3 bindende svar. Efter spørgernes opfattelse er dette fuldt tilstrækkeligt til at etablere en praksis. Da SKAT - på spørgernes vedholdende forespørgsler - måtte fremlægge yderligere 7 afgørelser mv.,


text:
hvor fuldstændig den samme opfattelse af retsstillingen er lagt til grund, henviser SKAT til, at der i de 7 andre tilfælde ikke er tale om endelige afgørelser og at det i øvrigt ikke er afgørende, om der er tale om præcis 3 afgørelser. Spørgerne er enig i, at antallet af afgørelser i sig selv ikke er afgørende, men det er i strid med almindelige forvaltningsretlige grundsætninger, hvis 10 afgørelser ikke udgør en praksis - offentliggjorte eller ej.
 Endelig må SKATs begrundelse for besvarelsen af spørgsmål 2 og 3 forstås således, at selv om SKAT allerede i 10 tidligere sager har besvaret de rejste spørgsmål positivt, kan der ikke støttes ret herpå, da der øjensynligt er tale om "nogle forkerte afgørelser truffet af underordnede skattemyndigheder".
 Det har formodningen imod sig, at SKAT i 10 individuelle sager skulle have truffet bindende afgørelser og i øvrigt blåstemplet spørgsmålene i "direkte strid med det lovgivningsmæssige udgangspunkt".
 Der er i øvrigt intet belæg for, at dette skulle være tilfældet i den materielle sagsfremstilling.
 Den retlige vurdering er - indrømmet - kompleks og ikke nødvendigvis oplagt, men netop af den grund er SKATs praksis central, og at SKAT nu selv tilsidesætter den som værende i strid med det lovgivningsmæssige udgangspunkt savner enhver form for legalt fundament.
 Det bemærkes i den forbindelse, at de bindende svar, gaveanmeldelserne og beslutningerne om returnering af udbytteskat er behandlet uafhængigt og af en række forskellige medarbejdere, herunder en skatterevisor, hos SKAT.
 Hvis SKAT er blevet opmærksom på, at der hos en række forskellige medarbejdere i SKAT - og dermed også hos de borgere og rådgivere, der har været involveret i de konkrete sager - er en retsopfattelse, der er i direkte strid med det lovgivningsmæssige udgangspunkt, så burde SKAT vel have reageret prompte både eksternt og internt. Nærværende anmodning om bindende svar blev indgivet den 9. marts 2015, så SKAT må i et stykke tid have været bekendt med, at en sådan retsopfattelse (grundet i SKATs afgørelser) var til stede, men det har ikke kunnet konstateres, at SKAT har reageret. Såfremt SKAT har reageret, opfordres SKAT til at fremlægge kommunikationen i den forbindelse.
 Det fastholdes således, at der foreligger en klar praksis, som spørgerne kan støtte ret på.
 Denne praksis er desuden fastslået i Den Juridiske Vejledning (2016-1) afsnit C.B.3.1 og C.B.2.1.5.5.
 Sagsfremstillingen i øvrigt
 SKAT har i sagsfremstillingen en udførlig beskrivelse af beskatningen af løbende ydelser efter ligningslovens § 12 B, strukturerede fordringer efter kursgevinstlovens § 29, stk. 3 og reglerne for rentenydelse.
 Når SKAT i sin begrundelse efterfølgende konkluderer, at der hverken er tale om en løbende ydelse, en struktureret fordring, en udbyttekontrakt eller en rentenydelse, hvilket spørgerne kan tiltræde, så synes siderne 9, 11-20, 26-30, 32-35 og 53-54 i sagsfremstillingen at være helt overflødige og kan derfor med fordel udgå.
 Hvis SKAT fastholder de pågældende afsnit tilføres sagsfremstillingen en unødig kompleksitet og der skabes mere forvirring end klarhed.
 Høringssvar af 27. oktober 2016 som følge af korrigeret sagsfremstilling
 Spørgernes repræsentant har fremført følgende i supplerende høringssvar af 27.


text:
oktober 2016
 Spørgerne har noteret sig at spørgsmålet besvares med "ja" såfremt den forbeholdte udbytteret afvikles på én gang.
 Spørgerne anmoder om at spørgernes tidligere fremsendte bemærkninger til spørgsmål 3 mere fyldestgørende medtages i sagsfremstillingen idet henvisningerne til aktieavancebeskatningslovens § 34, stk 2, statsskattelovens § 5, litra a og SKM2003.282.LSR ikke er medtaget i SKATs korrigerede sagsfremstilling. Endvidere ses de nedennævnte uddrag/citater fra Den Juridiske Vejledning ikke at være medtaget hverken i SKATs gennemgang af lovgrundlaget eller i besvarelsen af spørgsmål 3. Spørgernes begrundelse og uddraget ønskes fyldestgørende medtaget og citeret i sagsfremstillingen.
 SKAT har ikke i besvarelsen til spørgsmål 3 medtaget spørgernes henvisning til forarbejderne vedrørende ligningslovens § 16A, stk. 2, nr. 1
 "Hvis det udbytte, der er forbeholdt, er en éngangsforeteelse, der ikke har karakter af en løbende ydelse, lægges udbyttet til afståelsessummen ved opgørelsen af sælgers aktieavance. Beløb som lægges til afståelsessummen hos sælger, lægges siden til købers anskaffelsessum for aktierne."
 Spørgerens begrundelse og henvisning til forarbejderne til ligningslovens § 16A, stk. 2, nr. 1 skal loyalt indarbejdes i besvarelsen, idet henvisningen er central for spørgernes opfattelse af, at hvis den forbeholdte udbytteret afvikles på én gang, så kan det ikke føre til udbyttebeskatning hos B og C, idet udbetalingen da henhører til A's afståelsessum, jf. således også SKATs besvarelse af spørgsmål 1 og 2, Den Juridiske Vejledning C.B.2.1.5.5 og forarbejderne til ligningslovens § 16A, stk. 2, nr. 1.
 SKATs forholder sig i sin begrundelse netop ikke til, at det af forarbejderne til § 16A, stk. 2, nr.1 klart fremgår, at en forbeholdt udbytteret, der udbetales på én gang, både skal lægges til afståelsessummen hos sælger (A, jf. også spørgsmål 1 og 2) og siden lægges til købers anskaffelsessum for aktierne (B og C, jf. spørgernes begrundelse for spørgsmål 3).
 Som anført at SKAT er det i en række afgørelser - korrekt - fastslået, at én efterfølgende betaling skal anses for en del af afståelsessummen. Det er muligt, at der ikke på samme vis foreligger praksis vedrørende erhververens skattemæssige stilling, men det er uden betydning, idet lovgiver allerede i forarbejderne til ligningslovens § 16A, stk. 2, nr. 1 klart har fastlagt, at betalingen henføres til erhververens anskaffelsessum, jf. ovenfor, hvilket nok også kan forklare den manglende praksis.
 Som tidligere anført er der ikke hjemmel til at klassificere én og samme rettighed som to forskellige rettigheder. Der er således ikke hjemmel til vilkårligt at behandle udbytteretten dels som en afståelses-/anskaffelsessum og dels som en udbytteudlodning. Det er med SKATs positive besvarelse af spørgsmål 1 og 2, ligningslovens § 12B og § 16A, stk. 2, nr. 1 og Den Juridiske Vejledning C.B.2.1.5.5 alene hjemmel til at anse én samlet udbetaling af den forbeholdte udbytteret som en del af B's og C's anskaffelsessum for de pågældende kapitalandele.
 Der henvises i øvrigt til sagsfremstillingen side 56, hvoraf fremgår, at SKAT er bundet af Den Juridiske Vejledning og lovgivningen. En positiv besvarelse af spørgsmål 3 kan klart og med bindende virkning for SKAT udledes af ligningslovens § 16A, stk. 2, nr. 1


text:
og Juridisk Vejledning C.B.2.1.5.5.
 Spørgeren fastholder således at spørgsmål 3 skal besvares med "JA", i hvert fald for så vidt de tilfælde, hvor den forbeholdte udbytteret udbetales på én gang, idet dette fremgår af ligningslovens § 16A.
 Spørgerne forudsætter, at Bilag A vedlægges sagsfremstillingen for Skatterådet.
 SKAT har i det kursiverede afsnit begyndende på side 55 alene gentaget sine tidligere synspunkter, men forholder sig ikke til de anbringender, som spørgerne gjorde gældende i deres seneste bemærkninger vedrørende praksis. Spørgerne anmoder om at deres synspunkter loyalt indarbejdes i afsnittet vedr. praksis' bindende virkning og ikke blot refereres på side 8f.
 Spørgerne har noteret sig, at SKAT trods opfordring hertil ikke har fremlagt nogen kommunikation, hvor SKAT har søgt at korrigere den ulovlige retsopfattelse, som der ifølge sagsfremstillingen fejlagtigt har bestået hos både SKAT, borgere og rådgivere.
 Spørgerne fastholder, at praksis anført i Bilag A udgør retlig relevant praksis med præjudikatsværdi, der skal indgå i SKATs fremstilling af praksis for besvarelsen af spørgsmål 1-3.
 At afgørelserne ikke har været "generelt kendt af SKATs medarbejdere" er uden betydning.
 I strid med almindelige forvaltningsretlige principper har SKAT ikke i sin korrigerede sagsfremstilling forholdt sig til det faktum, at praksis ikke udgøres af 3, men faktisk af 10 tidligere og ligeartede sager.
 Spørgerne bestrider at SKAT kan "udvande" praksisbegrebet som det sker i den korrigerede sagsfremstilling. Der er i alle tilfælde tale om sager, hvor SKAT direkte eller indirekte har godkendt generationsskiftemodellen eller centrale dele heraf (gavedelen og tilbagebetaling af udbytte).
 Sagsfremstillingens behandling af "rentenydelse", side 28, kan med fordel udgå.
 Indledningsvist bemærkes, at høringssvaret har givet SKAT anledning til at ændre indstillingen og begrundelsen til det nedenfor anførte:
 Aktieavancebeskatningslovens § 26, stk. 2, 1. pkt.
 Stk. 2. Gevinst og tab opgøres som forskellen mellem afståelsessummen og anskaffelsessummen for de pågældende aktier. (...)
 Aktieavancebeskatningslovens § 30, stk. 1, og § 31, stk. 1
 § 30. Ved afståelse forstås i denne lov salg, bytte, bortfald og andre former for afhændelse.
 § 31. Erhvervelse og afståelse af aktier ved gave, arv eller arveforskud sidestilles i denne lov med køb henholdsvis salg. Som anskaffelsessum eller afståelsessum betragtes i disse tilfælde det beløb, der er lagt til grund ved beregningen af gaveafgift, boafgift eller indkomstskat af den pågældende erhvervelse. Har denne ikke været afgifts- eller indkomstskattepligtig, betragtes som anskaffelsessum eller afståelsessum den pågældende akties handelsværdi på overdragelsestidspunktet. Reglerne i 1.-3. pkt. gælder ikke, i det omfang erhververen indtræder i overdragerens skattemæssige stilling.
 Aktieavancebeskatningslovens § 34, stk. 1-2, 4 og 6
 § 34. Ved overdragelse i levende live af aktier kan parterne i overdragelsen anvende reglerne i stk. 2-4, hvis følgende betingelser er opfyldt, jf. dog stk. 5:
 3) Der er tale om aktier i et selskab m.v., hvis virksomhed ikke i overvejende grad består af udlejning af fast ejendom eller besiddelse af kontanter, værdipapirer el.lign., jf. stk. 6. Bortforpagtning af fast ejendom, som benyttes til landbrug, gartneri, planteskole, frugtplantage eller skovbrug, jf. vurderingslovens § 33, stk. 1 eller 7, anses i denne forbindelse ikke som udlejning af fast ejendom.


text:
4) Aktierne er ikke omfattet af § 19.
 Stk. 6. Selskabets virksomhed anses for i overvejende grad at bestå i udlejning af fast ejendom eller besiddelse af kontanter, værdipapirer el.lign. som nævnt i stk. 1, nr. 3, såfremt mindst 50 pct. af selskabets indtægter, hvorved forstås den regnskabsmæssige nettoomsætning tillagt summen af øvrige regnskabsførte indtægter, opgjort som gennemsnittet af de seneste 3 regnskabsår stammer fra sådan aktivitet, eller hvis handelsværdien af selskabets udlejningsejendomme, kontanter, værdipapirer el.lign. enten på overdragelsestidspunktet eller opgjort som gennemsnittet af de seneste 3 regnskabsår udgør mindst 50 pct. af handelsværdien af selskabets samlede aktiver. Besiddelse af andele omfattet af § 18 anses ved bedømmelsen ikke som besiddelse af værdipapirer. Afkastet og værdien af aktier i datterselskaber, hvori selskabet direkte eller indirekte ejer mindst 25 pct. af aktiekapitalen m.v., medregnes ikke. I stedet medregnes den del af datterselskabets indtægter og aktiver, som svarer til ejerforholdet. Ved bedømmelsen ses der bort fra indkomst ved udlejning af fast ejendom mellem selskabet og et datterselskab eller mellem datterselskaber. Fast ejendom, der udlejes mellem selskabet og et datterselskab eller mellem datterselskaber, og som lejer anvender i driften, anses ved bedømmelsen ikke som en udlejningsejendom.
 Kursgevinstlovens § 14, stk. 1 og 2
 Kursgevinstlovens § 25, stk. 1
 Kursgevinstlovens § 26, stk. 1 og 2
 Ligningslovens § 12 B, stk. 1-5
 Udgør en løbende ydelse helt eller delvist vederlag i en gensidigt bebyrdende aftale om overdragelse af et eller flere aktiver, gælder reglerne i stk. 2-11, såfremt aftalen er indgået den 1. juli 1999 eller senere. Der er tale om en løbende ydelse, når der hersker usikkerhed om enten ydelsens varighed eller ydelsens årlige størrelse, når ydelsen løber ud over aftaleåret. Er beskatningen af den løbende ydelse reguleret i anden lovgivning, er det dog de deri fastsatte bestemmelser, der finder anvendelse.
 Stk. 2. Parterne skal til brug for opgørelsen af den skattepligtige indkomst foretage en kapitalisering af den løbende ydelse. Kapitaliseringen skal foretages i forbindelse med indgåelsen af den gensidigt bebyrdende aftale. Den af parterne foretagne kapitalisering er undergivet told- og skatteforvaltningens prøvelse. Det skal endvidere fremgå af parternes aftale, hvilke aktiver der vederlægges med en løbende ydelse. Parterne skal senest samtidig med udløbet af fristen for selvangivelse for det indkomstår, hvori aftalen indgås, indgive meddelelse til told- og skatteforvaltningen om den indgåede aftale, herunder oplyse om kapitaliseringen og den efter 4. pkt., foretagne fordeling.
 Stk. 3. Parterne, der har indgået aftale om den løbende ydelse, skal hver især føre en saldo, hvor den kapitaliserede værdi i aftaleåret, som opgjort efter stk. 2, anvendes som indgangsværdi. For hvert indkomstår reduceres saldoen med de i det pågældende indkomstår betalte ydelsers nominelle værdi. Den således nedskrevne saldo videreføres til det efterfølgende år. Saldoen føres til og med det indkomstår, hvori den løbende ydelse endeligt ophører, eller hvori saldoen bliver negativ. Parterne skal senest samtidig med udløbet af fristen for selvangivelse for det enkelte indkomstår oplyse saldoen til told- og skatteforvaltningen.
 Stk. 4. Så længe saldoen er positiv, beskattes de betalte ydelser ikke hos modtageren. I


text:
det indkomstår, hvor saldoen bliver negativ, skal modtageren medregne det negative beløb til den skattepligtige indkomst for dette indkomstår. I efterfølgende indkomstår medregnes de i det pågældende indkomstår betalte ydelser til den skattepligtige indkomst. Hvis den løbende ydelse endeligt ophører, inden saldoen bliver nul eller negativ, kan et beløb svarende til saldoen fradrages ved opgørelsen af modtagerens skattepligtige indkomst i det indkomstår, hvori den løbende ydelse er ophørt. Der kan dog ikke foretages fradrag for den del af saldoen, som svarer til et beløb, der er fastsat som vederlag for et aktiv, hvor avancen ved den efter stk. 1, foretagne overdragelse af et sådant aktiv ikke er skattepligtig, eller til et beløb, der svarer til grundlaget for et ikke betalt henstandsbeløb efter afskrivningslovens § 40, stk. 7.
 Stk. 5. Så længe saldoen er positiv, kan yderen ikke foretage fradrag for de betalte ydelser. I det indkomstår, hvori saldoen bliver negativ, kan yderen fradrage det negative beløb i den skattepligtige indkomst. I efterfølgende indkomstår kan de i det pågældende indkomstår betalte ydelser fradrages i den skattepligtige indkomst. Hvis den løbende ydelse endeligt ophører, inden saldoen bliver nul eller negativ, skal et beløb svarende til saldoen medregnes ved opgørelsen af yderens skattepligtige indkomst i det indkomstår, hvori den løbende ydelse er ophørt. Beløbet skal dog ikke medregnes i det omfang, det svarer til et beløb, der er fastsat som vederlag for et aktiv, hvis anskaffelsessum yderen hverken kan afskrive, fradrage eller lade indgå i opgørelsen af skattepligtig avance ved en afståelse af aktivet, eller til et beløb, der er fastsat som vederlag for et aktiv, der er overdraget med skattemæssig succession efter reglerne i aktieavancebeskatningslovens §§ 34, 35 og 35 A eller kildeskattelovens § 33 C. I det omfang beløbet er fastsat som vederlag for et aktiv, hvis anskaffelsessum yderen ikke kan afskrive eller fradrage, men som vil kunne indgå i opgørelsen af skattepligtig avance ved en afståelse af aktivet, og yderen ikke har afstået aktivet på tidspunktet for den løbende ydelses ophør, medregnes beløbet ikke efter 4. pkt., men nedsætter i stedet anskaffelsessummen for aktivet til det faktisk betalte beløb.
 e) af Rente eller Udbytte af alle Slags Obligationer, Aktier og andre inden- eller udenlandske Pengeeffekter, saa og af udestaaende Fordringer og af Kapitaler, udlaante her i Landet eller i Udlandet, med eller uden Pant mod eller uden Forskrivning. Som Udbytte af Aktier og Andelsbeviser skal anses alt, hvad der af vedkommende Selskab er udbetalt Aktionærer eller Andelshavere som en Del af det af Selskabet i sidste eller i tidligere Regnskabsaar indtjente Overskud, hvad enten Udbetalingen finder Sted som Dividende, som Udlodning ved Selskabets Likvidation eller lignende eller ved Udstedelse af Friaktier. (...)
 Ligningslovens § 16 A blev ændret ved § 11, nr. 4, i lov nr. 1414 af 21. december 2005, der er vedtaget på grundlag af lovforslag L 79 i folketingsåret 2005/2006. Bemærkningerne til lovforslagets § 11, nr. 4, indeholder følgende:
 Baggrunden for forslaget er følgende: I en kendelse af 30. april 2003 (offentliggjort i SKM2003.282.LSR) fandt Landsskatteretten, at


text:
udbytte, som efter en aktieoverdragelse blev udloddet til den tidligere ejer af aktierne, skulle anses for yderligere salgssum. Udlodningen blev således ikke behandlet efter reglerne for udbytte hos den tidligere ejer. Kendelsen tager dog ikke stilling til andre tilfælde, hvor der foretages udlodning til andre end de aktuelle ejere af aktierne. Det er således med kendelsen ikke taget stilling til, om der med den gældende retstilstand er visse muligheder for at omgå kildebeskatningen af udbytte i forbindelse med overdragelse af retten til udbytte. Eksempelvis kan der rejses tvivl om, hvorvidt en udenlandsk aktionær kan overdrage retten til udbytte til et dansk pengeinstitut og dermed udnytte de gældende regler til at undgå kildebeskatningen af udbytte.
 Vedrørende ligningslovens § 12 B
 Ligningslovens § 12 B er indsat ved lov nr. 386 af 2. juni 1999, der er vedtaget på grundlag af lovforslag L 212 i folketingsåret 1998/1999.
 Ligningslovens § 12 B er ændret ved lov nr. 1283 af 20. december 2000, der er vedtaget på grundlag af lovforslag L 34 i folketingsåret 2000/2001. Ved ændringen blev der taget højde for overdragelse af aktiver, der foretages efter reglerne om succession.
 Bemærkningerne til L 212 i folketingsåret 1998/1999 indeholder blandt andet følgende:
 Almindelige bemærkninger, pkt. 3
 Det foreslås, at de løbende ydelser i alle tilfælde kapitaliseres på aftaletidspunktet. Den kapitaliserede værdi lægges til grund ved opgørelsen af afståelses- henholdsvis anskaffelsessummen og indgår dermed ved en eventuel avance- eller indkomstbeskatning samt i et eventuelt afskrivningsgrundlag.
 Den kapitaliserede værdi føres på en saldo hos hver af parterne, saldoen nedskrives hvert år med de betalte ydelser.
 Det foreslås, at sælger ikke beskattes ved modtagelsen af de enkelte ydelser, før disse samlet overstiger den kapitaliserede værdi. Tilsvarende får køber heller ikke fradrag, før de betalte ydelser overstiger den kapitaliserede værdi. Herved afskaffes den nuværende dobbeltbeskatning."
 Bemærkninger til den foreslåede LL § 12 B, stk. 1-5
 "§ 12 B, stk. 1
 I forbindelse med overdragelse af eksempelvis en virksomhed kan parterne vælge at indgå en gensidigt bebyrdende aftale om, at en del af købesummen betales i form af en løbende ydelse.
 Der er tale om en løbende ydelse, når der hersker usikkerhed om enten ydelsens varighed eller ydelsens årlige størrelse, når ydelsen løber ud over aftaleåret. Usikkerheden kan bestå i, at størrelsen af de enkelte ydelser er usikker - eksempelvis fordi de er fastsat som en procentvis andel af en virksomheds overskud eller omsætning - eller at ydelsens varighed er usikker - eksempelvis ved en "livsvarig ydelse". Ydelserne er således ikke et led i afviklingen af et nærmere fastlagt tilgodehavende, som tilfældet er i et almindeligt gældsforhold, hvor ydelserne består i afdrag og renter.
 Efter forslaget omfattes samtlige usikre ydelser, uanset hvor lang tid de løber over. Det har tidligere været usikkert, hvor lang tid en ydelse kan strække sig over, før der var tale om en løbende ydelse. Det foreslås derfor at indsætte en klar definition i loven. Ud fra forenklingshensyn foreslås det, at enhver form for usikkerhed med hensyn til ydelsens størrelse, indebærer at der er tale


text:
om en løbende ydelse.
 Er beskatningen af den løbende ydelse reguleret i anden lovgivning, er det dog de deri fastsatte bestemmelser, der finder anvendelse. Der kan f.eks. være tale om ydelser i henhold til pensionsbeskatningsloven.
 De gældende regler og praksis vedrørende beskatning af løbende ydelser, der er en del af en gensidigt bebyrdende aftale, medfører i et vist omfang en dobbeltbeskatning på grund af kombinationen af kapitalisering og løbende beskatning. Dette skyldes, at den kapitaliserede værdi indgår ved opgørelsen af afståelsessummen og dermed i en eventuel skattepligtige avance, der beskattes på afståelsestidspunktet, samtidig med at de løbende ydelser er skattepligtige efter statsskattelovens § 4 c, efterhånden som de betales.
 Også for yderen kan der forekomme dobbelte skattemæssige virkninger. Hvis den løbende ydelse udgør vederlag for erhvervelsen af et afskrivningsberettiget aktiv, vil den kapitaliserede værdi således indgå i erhververens afskrivningsgrundlag, samtidig med at denne har fradragsret for de løbende ydelser, efterhånden som disse betales.
 For at opnå en mere rimelig retstilstand foreslås det at lovfæste kapitaliseringen af de løbende ydelser og udskyde den løbende beskatning og fradragsretten til det tidspunkt, hvor den nominelle sum af de akkumulerede ydelser overstiger den kapitaliserede værdi af den løbende forpligtelse på aftaletidspunktet. Det foreslås, at reglerne skal finde anvendelse for aftaler indgået den 1. juli 1999 eller senere. En bestemmelse, der samlet regulerer dette, foreslås indsat som § 12 B i ligningsloven.
 Baggrunden for den hidtidige dobbeltbeskatning af løbende ydelser må søges i, at de enkelte ydelser både er et led i afviklingen af forpligtelsen, som den løbende ydelse repræsenterer, og samtidig udtryk for en forrentning af denne forpligtelse. Ydelserne rummer altså såvel en afdrags- som en rentedel, uden at det er muligt at foretage en beløbsmæssig opdeling af den enkelte ydelse. Ved kapitaliseringen af den løbende ydelse tilbagediskonteres de fremtidige ydelser med en markedsrente. Ud fra denne betragtning kan forslaget ses som udtryk for, at ydelserne anses for afdrag, indtil den akkumulerede sum af de hidtidigt betalte ydelser har udlignet den oprindelige kapitaliserede værdi, dvs. den nominelle værdi af summen af ydelserne minus forrentning. Indtil dette tidspunkt vil ydelserne ikke være skattepligtige, men efter dette tidspunkt vil ydelserne blive anset for et led i afviklingen af rentedelen og derfor være fuldt skattepligtige henholdsvis fradragsberettigede.
 Forslaget omfatter også de situationer, hvor den løbende ydelse er vederlag for afståelse af et aktiv, hvor avancen ikke er skattepligtig. Der kan eksempelvis være tale om et parcelhus, der har tjent som familiens bolig. Forslaget indebærer således, at der også i disse situationer skal udregnes en kapitaliseret værdi af den løbende ydelse. Først hvis de modtagne ydelser overstiger den kapitaliserede værdi, sker der beskatning. Hermed sikres det, at der ikke foretages løbende beskatning af den del af den løbende ydelse, der er afdrag på en skattefri avance.
 Ved at anvende metoden i alle situationer tages der samtidig højde for, at den gensidigt bebyrdende aftale kan være indgået, hvor kun den ene part har en erhvervsmæssig/skattemæssig interesse heri.
 § 12 B, stk. 2
 Den løbende ydelse skal kapitaliseres i forbindelse