text:
Tre af rettens medlemmer, herunder retsformanden finder:
 Det følger af forarbejderne til ligningslovens § 7 U, L 88 fremsat den 4. november 1999, under bemærkninger til de enkelte bestemmelser, nr. 11, at ”alle ydelser, der udbetales i forbindelse med en medarbejders fratræden anses for at være fratrædelsesgodtgørelser.”
 Den tilkendte godtgørelse anses som en skattepligtig fratrædelsesgodtgørelse i henhold til ligningslovens § 7 U, jf. eksempelvis SKM2007.575.ØLR, hvor en tillidsmand fik udbetalt en godtgørelse for uberettiget afskedigelse efter reglerne om tillidsmandsbeskyttelse.
 Det bemærkes, at der ikke er grundlag for at anse nogen del af den udbetalte godtgørelse som en skattefri godtgørelse for en retsstridig krænkelse, jf. princippet i erstatningsansvarslovens § 26, og SKM2014.357.BR.
 Disse retsmedlemmer voterer derfor for at stadfæste Skatterådets afgørelse.
 Et retsmedlem finder:
 Den erstatning, som klageren ved Højesterets dom af 6. marts 2014, er tilkendt på 15.000 kr. for tab af uddannelsesgode, er ikke en kompensation for mistet lønindtægt. Der er tale om en kompensation for andre forhold i form af tab af ære, forsinket uddannelse og forringelse af indtægtsgrundlaget.
 En sådan erstatning vil efter substitutionsprincippet og statsskattelovens § 5 være skattefri.
 Dette retsmedlem voterer derfor for at ændre Skatterådets afgørelse i overensstemmelse med den af klageren nedlagte påstand, således at spørgsmål 1 besvares med ”Nej”.
 Der træffes afgørelse efter stemmeflertallet, hvorfor Skatterådets afgørelse stadfæstes.”
 G1 som mandatar for A har anført navnlig, at der ikke i ligningslovens § 7 U er hjemmel til at beskatte det kompensationsbeløb på 15.000 kr., som hun blev tilkendt ved Højesterets dom af 6. marts 2014. Kompensationsbeløbet er derimod skattefritaget i medfør af statsskattelovens § 5, litra a.
 Uden for de få lovregulerede tilfældegrupper, hvoraf ingen er relevante i den foreliggende sag, bedømmes spørgsmålet om beskatning efter de gængse regler i statsskattelovens § 4 om skattepligtige indtægter og § 5 a om skattefrie formuegevinster. For så vidt angår spørgsmålet om beskatning af erstatninger mv. gælder det såkaldte substitutionsprincip, som lader den skatteretlige bedømmelse være bestemt af, hvilken type tab erstatningen dækker.
 Udbetales erstatningen mv. for mistede skattepligtige indtægter, er beløbet skattepligtigt i medfør af statsskattelovens § 4, hvorimod erstatningen mv. er skattefri, hvis den udbetales for et formuetab, en mistet økonomisk fordel, som vedrører formuesfæren, eller for tab af eller skade på selve indkomstgrundlaget, jf. statsskattelovens § 5 a. F.eks. er erstatning for skade på privat indbo skattefri. Skader på en persons krop og sind sidestilles i praksis med formueskade, og erstatning for personskade i form af svie og smerte, tab af erhvervsevne samt tort er således skattefri.
 Der skal således efter substitutionsprincippet foretages en konkret vurdering af, hvad erstatningen træder i stedet for.
 Det følger af en tidligere afsagt højesteretsdom (U 2009.97 H), at elever, der er funktionæransatte, og hvis uddannelsesaftale uberettiget ophæves af virksomheden, ikke er afskåret fra minimalerstatningen efter funktionærlovens § 3.
 Ved dommen i A’s sag afklarede Højesteret den tvivl, der bestod om, hvorvidt elever, der er funktionæransatte, og hvis uddannelsesaftale uberettiget ophæves af virksomheden, har krav på godtgørelse efter erhvervsuddannelseslovens § 65 for mistet uddannelsesgode udover erstatningen efter


text:
funktionærloven. Højesteret bestemte, at tilkendelse af minimalerstatning efter funktionærlovens § 3 ikke afskærer elever fra yderligere erstatning, men at denne yderligere erstatning størrelsesmæssigt skal fastsættes under hensyntagen til den ydede minimalerstatning efter funktionærloven.
 Retsstillingen er herefter sådan, at funktionæransatte elever, hvis uddannelsesaftale uberettiget ophæves af virksomheden, kan være berettiget såvel til minimalerstatning efter funktionærlovens § 3 som til godtgørelse efter erhvervsuddannelseslovens § 65.
 Den minimalerstatning, der tilkendes efter funktionærlovens § 3, dækker mistet lønindtægt.
 Erhvervsuddannelseslovens § 65 bestemmer, at Tvistighedsnævnet kan træffe afgørelse bl.a. om erstatning og godtgørelse. Bestemmelsen har karakter af en kompetenceregel. Efter forarbejderne var det hensigten, at Tvistighedsnævnet kunne fortsætte sin hidtidige praksis med at tilkende godtgørelse i henhold til ansættelsesbevisloven og forskelsbehandlingsloven samt godtgørelse for tort i henhold til erstatningsansvarsloven.
 Tvistighedsnævnets praksis har været at tilkende elever, der ikke er omfattet af funktionærloven, 30.000 kr. i godtgørelse for uberettiget ophævelse af uddannelsesaftale, og for elever omfattet af funktionærloven var praksis før højesteretsdommen fra marts 2014 at nægte erstatning udover minimalerstatningen.
 Tvistighedsnævnet begrundede sidstnævnte praksis med, at erstatningen, der tilkendes efter funktionærlovens § 3, i realiteten er identisk med og beløbsmæssigt større end erstatningen for uberettiget ophævelse af ansættelsesforholdet. Dette fremgår af højesteretsdommen.
 Denne praksis og bedømmelse af erstatningen til funktionæransatte elever, hvis uddannelsesaftale blev ophævet uberettiget, tilsidesatte Højesteret ved dommen. Først konstaterede Højesteret, at minimalerstatningen efter funktionærlovens § 3 alene dækker mistet lønindtægt. Dernæst udtalte Højesteret, at beløbet på de 30.000 kr. ”dækker efter den nævnte praksis mere end mistet lønindtægt og udgør således en kompensation, der ikke er identisk med minimalerstatningen efter § 3”. Indledningsvis i præmisserne lagde Højesteret til grund, at beløbet på 30.000 kr. efter Tvistighedsnævnets praksis forud for den første højesteretsdom blev tilkendt ”som kompensation for en række forhold, herunder elevens indtægtstab, manglende eller forsinket uddannelse samt forstyrrelse af forhold og mistet selvagtelse”.
 Med baggrund i højesteretsdommen i A’s sag kan der herefter foretages følgende karakteristik af erstatningen, der under hensyntagen til, at hun havde fået minimalerstatning blev fastsat til 15.000 kr.: For det første er erstatningen positivt afgrænset til at være erstatning for en række forhold, herunder manglende eller forsinket uddannelse samt forstyrrelse af forhold og mistet selvagtelse. Samlet kan det vel betegnes som erstatning for tab af uddannelsesgode. For det andet er erstatningen negativt afgrænset derved, at den ikke omfatter indtægtstab/mistet lønindtægt. Det følger således utvivlsomt af præmisserne, at erstatningen ikke omfatter indtægt.
 Det retlige grundlag for erstatning for tab af uddannelsesgode er reelt erhvervsuddannelseslovens § 60, der – som en betryggelse for eleven – indeholder et forbud mod opsigelse af uddannelsesaftaler. Opsiger en arbejdsgiver en uddannelsesaftale i strid med nævnte bestemmelse, handler arbejdsgiveren direkte i strid med et lovbestemt forbud, som er begrundet i, at uddannelsesaftaler har et videregående formål end almindelige ansættelsesaftaler.
 Erstatning for tab af uddannelsesgode er herefter erstatning for en retsstridig handling, som kommer på tale, når arbejdsgiveren har begået lovbrud og krænket den betryggelse, som loven har tilsikret eleven ved at gøre uddannelsesaftalen uopsigelig. Arbejdsgiveren fratager uretmæssigt eleven betryggelsen. Arbejdsgiveren fratager ulovligt eleven dennes uddannelsesgode.

type: other


text:
Der er en betydelig grovhed i krænkelsen, og der er tale om erstatning for ikke-økonomisk skade. Det er uholdbart, at det i skattemæssig henseende ikke skal sidestilles med erstatning for den immaterielle skade, der efter praksis er skattefri i medfør af statsskattelovens § 5 a, jf. erstatningsansvarslovens § 26 og princippet heri.
 Erstatning for skade, som forvoldes ved krænkelse af selv- og æresfølelse, er ubestridt skattefri i medfør af statsskattelovens § 5 a, jf. erstatningsansvarslovens § 26 og princippet heri. Højesteret har gjort det klart, at erstatningen for tabet af uddannelsesgodet bl.a. dækker A’s mistede selvagtelse.
 Da der herefter ikke kan foretages beskatning efter ligningslovens § 7 U, er erstatningen skattefri, jf. statsskattelovens § 5 a.
 G1 som mandatar for A har vedrørende Skatteministeriets synspunkt om, at en fratrædelsesgodtgørelse er skattepligtig i medfør af ligningslovens § 7 U, medmindre ”der foreligger sådanne særlige omstændigheder, at der er grundlag for at anse den udbetalte godtgørelse som en skattefri godtgørelse for en retsstridig krænkelse af [medarbejderens] ære eller person, jf. princippet i erstatningsansvarslovens § 26, jf. statsskattelovens § 5”, anført, at der er tale om en uholdbar indsnævring af området for skattefrihed.
 Ligningslovens § 7 U, som foreskriver en lidt lempet beskatning (skattefri bundgrænse på 8.000 kr.), vedrører efter sin ordlyd i stk. 1, 1. pkt., ”gaver, godtgørelser og gratialer fra den skattepligtiges arbejdsgiver, der ydes i forbindelse med en medarbejders fratræden af stilling eller i forbindelse med arbejdsgiverens eller medarbejderens jubilæum”, og bestemmelsen definerer eller afgrænser ikke, hvilke godtgørelser i forbindelse med en medarbejders fratræden, der omfattes af bestemmelsen. Der er alene i den efterfølgende ordlyd den negative afgrænsning, at beløb, som træder i stedet for, hvad modtageren ville have oppebåret i opsigelsesperioden, og beløb, der ikke udbetales i tidsmæssig tilknytning til fratrædelsen, ikke er omfattet.
 Bestemmelsen i ligningslovens § 7 U om fratrædelsesgodtgørelser blev vedtaget i 1999. Forud for 1999-loven havde Skatterådet adresseret en omsiggribende spekulation, der blev foretaget i de dagældende regler om fratrædelsesgodtgørelse. Det handlede om, at mange forsøgte at kamuflere løn som fratrædelsesgodtgørelse med lavere beskatning til følge.
 Der var ikke med 1999-loven tiltænkt nogen ændring af begrebet fratrædelsesgodtgørelse. Lovforslaget havde – i tråd med Skatterådets vurdering – alene til formål at standse den omtalte spekulation i at omkvalificere løn til fratrædelsesgodtgørelse. Begrebet fratrædelsesgodtgørelse er i det hele uændret fra vedtagelsen af lov om særlig indkomstskat m.v. og således under bestemmelsens flytning til ligningslovens § 7 W med virkning fra 1992, videre til ligningslovens § 7 O med virkning fra 1996 og til ligningslovens § 7 U med virkning fra 2000.
 Ved indførelsen af lov om særligt indkomstskat mv. i 1958 var situationen den, at der i forvejen skete beskatning i de tilfælde, hvor udbetalingen måtte opfattes som en slags tillæg til den løn, medarbejderen havde oppebåret gennem sin ansættelse. Hjemlen hertil var statsskattelovens § 4. Med lov om særlig indkomstskat mv. blev der indført hjemmel til beskatning af erstatning for tab af stilling, dvs. tab af fremtidig indtægtskilde. Der er tale om indførelse af en særhjemmel,


text:
hvorved erstatning for tab af stilling – og dermed tab af indkomstgrundlaget – ændrede status fra at være skattefrit i medfør af statsskatteloven til at blive skattepligtigt. Der er med denne undtagelsesregel til statsskattelovens hovedprincip om skattefrihed i § 5 a alene indført hjemmel til at beskatte erstatning for tab af stilling i form af tab af fremtidig indtægtskilde.
 Skatteministeriets fortolkning, hvorefter ”alle ydelser fra den skattepligtiges arbejdsgiver, der ydes i forbindelse med en medarbejders fratrædelse af stilling”, er skattepligtige, stemmer ikke med bestemmelsens baggrund. Det gør heller ikke Skatteministeriets supplerende synspunkt om, at det er alle ydelser med mindre ”der foreligger sådanne særlige omstændigheder, at der er grundlag for at anse den udbetalte godtgørelse som en skattefri godtgørelse for en retsstridig krænkelse af [med-arbejderens] ære eller person, jf. princippet i erstatningsansvarslovens § 26, jf. statsskattelovens § 5”. Tilføjelsen er i øvrigt helt uomtalt i lovforarbejderne. Der er tale om en udvidende fortolkning af det, som reelt kom ind i lovgivningen for mange år siden som en undtagelsesregel. Dette er i strid med princippet om, at undtagelsesregler skal fortolkes indskrænkende – ikke udvidende.
 A’s erstatning for tab af uddannelsesgode omfatter ikke tab af lønindtægt, men en række andre forhold, herunder manglende eller forsinket uddannelse samt forstyrrelse af forhold og mistet selvagtelse. Dette stemmer på ingen måde overens med den type erstatning i form af tab af fremtidig indtægtskilde, som reglen om beskatning af fratrædelsesgodtgørelser skulle omfatte, og der er herefter ikke hjemmel til at gennemføre beskatningen i medfør af ligningslovens § 7 U.
 G1 som mandatar for A har endelig anført, at erstatningen i øvrigt ikke omfattes af ligningslovens § 7 U, da den ikke er ydet i forbindelse med fratrædelsen, men først blev tillagt ved højesteretsdommen flere år efter hendes fratræden.
 Skatteministeriet har anført navnlig, at det retlige udgangspunkt for så vidt angår engangsudbetalinger ved en arbejdstagers fratræden af stilling er, at beløbet enten skal beskattes efter statsskattelovens § 4 eller er skattefritaget efter statsskattelovens § 5, medmindre engangsudbetalingen omfattes af særlovgivning.
 En sådan særlovgivning foreligger i ligningslovens § 7 U, hvorefter fratrædelsesgodtgørelser, der udbetales i forbindelse med den skattepligtiges fratræden, er skattepligtige.
 Af ligningslovens § 7 U fremgår det således, at alle ydelser fra arbejdsgiveren, der ydes i forbindelse med en medarbejders fratrædelse af stilling, medregnes til den skattepligtige indkomst med det beløb, hvormed de samlede erhvervelser i løbet af indkomståret overstiger 8.000 kr.
 Reglen gælder ikke, i det omfang beløbet træder i stedet for, hvad modtageren ville have oppebåret i indtægt fra stillingen for tiden efter fratrædelsen og indtil det tidspunkt, til hvilket modtageren kunne være opsagt i henhold til sin kontrakt eller lovgivningens almindelige regler, jf. ligningslovens § 7 U, stk. 1. Efter ligningslovens § 7 U, stk. 2, er det yderligere en betingelse for skattefrihed med grundbeløbet efter stk. 1, at den skattepligtige person, der modtager godtgørelsen, fuldstændig ophører med at være ansat i den udbetalende virksomhed, og at godtgørelsesbeløbet udbetales i tidsmæssig tilknytning til fratrædelsen.
 Reguleringen af fratrædelsesgodtgørelser i ligningslovens § 7 U udspringer


text:
af en bestemmelse i lov om særlig indkomstskat, som er indført i 1958. Af forarbejderne til bestemmelsen fremgår blandt andet:
 ”Engangsudbetalinger fra en arbejdsgiver til en funktionær i forbindelse med fratrædelse af stilling beskattes fuldt ud i de tilfælde, hvor udbetalingen kan opfattes som en slags tillæg til den løn, som den pågældende har modtaget i de år, han har været ansat i virksomheden. Det kan imidlertid også forekomme, at en éngangsudbetaling helt går fri for beskatning, nemlig hvis den kan betragtes som det, man kalder ”erstatning for tab af stilling”. Skattefriheden begrundes i disse tilfælde med det synspunkt, at der er tale om vederlag for tab af indtægtskilde, altså for tab af fremtidige arbejdsindtægter. Det er i praksis ofte meget svært at afgøre, om en udbetaling er af den ene eller den anden art, og det forekommer ikke rimeligt, at fratrædelsesgodtgørelser skal underkastes så forskellig skattemæssig behandling på grundlag af så usikre kriterier. Bestemmelsen i § 13, nr. 4 tilsigter at gennemføre en rimelig og ensartet beskatning i alle tilfælde, hvor der ved fratræden af stilling udbetales et beløb, som overstiger den skattepligtiges sædvanlige aflønning.”
 Reglen om beskatning af fratrædelsesgodtgørelser blev således indført for at sikre en ensartet beskatning af alle udbetalinger i forbindelse med fratrædelse af stilling henset til, at det i praksis ofte gav anledning til vanskeligheder at afgøre, om engangsudbetalingen fra arbejdsgiveren rettelig skulle kvalificeres som en ydelse efter statsskattelovens § 4 eller efter statsskattelovens § 5. Formålet med reglerne var dermed at gennemføre en retsstilling, hvorefter beskatning af beløb udbetalt ved fratræden af stilling ikke længere skulle afhænge af, om beløbet kunne betragtes som ”erstatning for tab af stilling”.
 I 1999 gennemførtes en skærpelse af den bestemmelse i ligningsloven, der grundlæggende var en videreførelse af bestemmelsen om fratrædelsesgodtgørelser i lov om særlig indkomstskat. Af forarbejderne til denne lovændring fremgår det klart, at alle godtgørelser, der udbetales af den hidtidige arbejdsgiver i forbindelse med og som følge af fratræden, er omfattet af bestemmelsen.
 Af Skatteministeriets besvarelse af G1’s bemærkninger til lovforslaget fremgår endvidere, at alle godtgørelser – også de lovpligtige – var omfattet af den foreslåede skærpede beskatning, og at der ikke ønskedes særregler for lovpligtige godtgørelser. I overensstemmelse hermed fremgår det flere steder i forarbejderne, at godtgørelser efter funktionærlovens §§ 2 a og 2 b er omfattet af lovbestemmelsen om beskatning af fratrædelsesgodtgørelser.
 Det er således det klare udgangspunkt, at alle ydelser fra arbejdsgiveren i forbindelse med fratrædelse skal beskattes efter særreglen i ligningslovens § 7 U, uanset om ydelsen efter sin karakter er en godtgørelse for tab af indtægtskilde.
 En godtgørelse vil kun være skattefri efter statsskattelovens § 5, hvis den har karakter af en godtgørelse for en retsstridig krænkelse af den pågældendes ære eller person, jf. principperne i erstatningsansvarslovens § 26 om tort, jf. også Østre Landsrets dom trykt i SKM2007.575.ØLR.
 I nævnte landsretsdom lægges der afgørende vægt på forarbejderne til ligningslovens § 7 U, hvoraf det klart fremgår, at bestemmelsen omfatter enhver godtgørelse ”ved fratræden af stilling”, hvis beløbet overstiger den skattepligtiges


text:
sædvanlige aflønning, herunder engangsbetalinger, som kan betragtes som ”erstatning for tab af stilling”. Dette gælder alle erstatninger eller godtgørelser, der betales i anledning af eller som følge af, at ansættelsesforholdet ophører, herunder godtgørelser for uberettiget afskedigelse. Det fastslås i øvrigt i dommen, at det – på grundlag af forarbejdernes henvisning til ønsket om en ensartet og neutral beskatning – ikke har betydning for beskatningen i medfør af § 7 U, om arbejdsgiveren er forpligtet til at udbetale fratrædelsesgodtgørelsen, eller om arbejdsgiveren udbetaler godtgørelsen frivilligt.
 Heroverfor står godtgørelser, der har karakter af tortgodtgørelser, jf. princippet i erstatningsansvarslovens § 26, der fastslår, at den, der er ansvarlig for en retsstridig krænkelse af en anden persons frihed, fred, ære eller person, skal betale den forurettede en godtgørelse for tort. En tortgodtgørelse udbetales altså ikke som følge af eller i anledning af, at et ansættelsesforhold ophører, men derimod som kompensation for en retsstridig krænkelse af en andens frihed, fred, ære eller person. Godtgørelser for tort er skattefri, jf. statsskattelovens § 5 a.
 Sondringen illustreres af Byrettens dom af 25. februar 2014 trykt i SKM2014.357.BR. Af præmisserne fremgår, at godtgørelse efter erhvervsuddannelseslovens § 65 som udgangspunkt er omfattet af ligningslovens § 7 U, medmindre det findes godtgjort, at godtgørelsen konkret er tildelt for en retsstridig krænkelse af skatteyderens ære eller person.
 Det påhviler den skattepligtige at godtgøre, at godtgørelsen konkret har en sådan karakter, at den er undtaget fra beskatning efter statsskattelovens § 5, jf. SKM2007.575.ØLR. Dette illustreres også af to nyere domme af 5. marts og 18. august 2018 fra henholdsvis Byrettens (SKM2018.201.BR) og Byrettens (SKM2018.479.BR). I begge sagerne, som omhandlede godtgørelse efter henholdsvis ligebehandlingsloven og forskelsbehandlingsloven, fandt retten, at det generelt påhviler den skattepligtige at godtgøre, at et udbetalt beløb ikke skal beskattes, og at skatteyderne i de konkrete sager ikke havde løftet denne bevisbyrde.
 Den godtgørelse, A er tilkendt i medfør af erhvervsuddannelseslovens § 65, stk. 1, er omfattet af ligningslovens § 7 U.
 Det fremgår som anført af ordlyden af ligningslovens § 7 U, at alle ydelser fra arbejdsgiveren, der ydes i forbindelse med en medarbejders fratrædelse af stilling, beskattes efter bestemmelsen. Af forarbejderne fremgår endvidere, at særreglen om beskatning af fratrædelsesgodtgørelser havde til hensigt at indføre en ensartet beskatning af alle udbetalinger i forbindelse med fratrædelse af stilling henset til, at det i praksis ofte gav anledning til vanskeligheder at afgøre, om en sådan udbetaling rettelig skulle kvalificeres som en ydelse efter statsskattelovens § 4 eller efter statsskattelovens § 5. Reglen indebærer således, at beskatning af alle beløb udbetalt i forbindelse med fratræden af stilling sker på samme måde, uanset om beløbet efter sin karakter kan betragtes som ”erstatning for tab af stilling”.
 Yderligere fremgår det af forarbejderne til bestemmelsen, at hverken den omstændighed, at arbejdsgiveren har misligholdt en indgået aftale, eller at der er tale om en lovpligtig godtgørelse, indebærer, at godtgørelsen falder uden for anvendelsesområdet for ligningslovens § 7 U.
 I den foreliggende sag er godtgørelsen netop tilkendt som følge af, at sagsøgerens ansættelsesforhold ophørte, og betingelserne for


text:
beskatning efter ligningslovens § 7 U er derfor opfyldt.
 Der er ingen holdepunkter for, at godtgørelser tildelt i medfør af erhvervsuddannelseslovens § 65, som udbetales i forbindelse med medarbejderens fratræden af stilling, ikke som det klare udgangspunkt har karakter af en fratrædelsesgodtgørelse, der er omfattet af ligningslovens § 7 U. Den omstændighed, at godtgørelsen ikke tilsigter at dække et løntab, indebærer således ikke, at godtgørelsen falder uden for anvendelsesområdet for § 7 U, hvilket fremgår af de meget klare forarbejder til bestemmelsen.
 Godtgørelser for mistet uddannelsesgode efter erhvervsuddannelseslovens § 65 udløses allerede af det forhold, at arbejdsgiver uberettiget har ophævet en uddannelsesaftale. Højesteret har med sin afgørelse i den foreliggende sag alene taget stilling til, at sagsøgeren var berettiget til en godtgørelse efter erhvervsuddannelseslovens § 65 udover minimumserstatningen i funktionærlovens § 3, idet udbetalte beløb efter de to bestemmelser ikke dækker det samme.
 Højesteret har således ikke taget stilling til, hvorledes beløbet i skattemæssig henseende skal behandles, ligesom det forhold at godtgørelsen er tildelt ved dom, ikke er afgørende for den skattemæssige behandling af beløbet. Højesteret har heller ikke taget stilling til, om der ligger en krænkelse til grund for udbetalingen.
 Højesteret har derimod i dom af 19. februar 2018 (UfR 2018.1766 H) slået fast, at godtgørelse efter erhvervsuddannelseslovens § 65 og godtgørelse efter funktionærlovens § 2 b i det væsentlige kompenserer for de samme forhold. Det fremgår af forarbejderne til ligningslovens § 7 U, at godtgørelser efter funktionærlovens § 2 b er omfattet af bestemmelsen, og højesteretsdommen underbygger derfor yderligere, at godtgørelser efter erhvervsuddannelseslovens § 65 – som det klare udgangspunkt – har karakter af fratrædelsesgodtgørelser omfattet af ligningslovens § 7 U.
 Hertil kommer, at Østre Landsret i dom af 22. august 2007 (SKM 2007.575 ØLR) under henvisning til både ordlyden af ligningslovens § 7 U og forarbejderne hertil har slået fast, at alle ydelser, der udbetales af arbejdsgiveren i forbindelse med en medarbejders fratræden af stilling, er skattepligtige, i det omfang de overstiger 8.000 kr. Af dommen følger endvidere, at en godtgørelse, der som følge af særlige omstændigheder har karakter af en tortgodtgørelse, jf. princippet i erstatningsansvarslovens § 26, og som gives for en retsstridig krænkelse af en persons frihed, fred, ære eller person, ikke har karakter af en fratrædelsesgodtgørelse, jf. ligningslovens § 7 U. En sådan godtgørelse gives netop ikke som følge af eller i anledning af ansættelsesforholdets ophør, men derimod for den retsstridige krænkelse.
 Det påhviler den skattepligtige at godtgøre, at en godtgørelse, der udbetales i forbindelse med fratræden, har karakter af en tortgodtgørelse og ikke en fratrædelsesgodtgørelse.
 Sagsøgeren har ikke godtgjort, at der foreligger sådanne særlige omstændigheder, at der er grundlag for at anse den udbetalte godtgørelse som en skattefri godtgørelse for en retsstridig krænkelse af hendes ære eller person, jf. princippet i erstatningsansvarslovens § 26, jf. statsskattelovens § 5.
 Det forhold, at berettigelsen til – og størrelsen af – kompensationen først er blevet endeligt fastslået af Højesteret flere år efter fratrædelsen, ændrer ikke karakteren af den godtgørelse, som er tilkendt. Sagsøgeren er blevet tilkendt


text:
kompensationen som følge af, at hendes uddannelsesaftale uberettiget blev ophævet. Hun fratrådte samtidig fuldstændigt sin stilling ved den tidligere arbejdsgiver, og beløbet er således udbetalt i tilknytning til sagsøgerens fratræden.
 Beskatning af fratrædelsesgodtgørelser blev indført i 1958. Ved § 1, nr. 4, i lov nr. 148 af 28. maj 1958 om særlig indkomstskat m.v. blev der således indført en særlig proportional indkomstskat af visse indtægter, herunder fratrædelsesgodtgørelser. For så vidt angår den arbejdstager, der modtog en godtgørelse i anledning af fratræden, men som ikke oppebar indtægt af stillingen for tiden efter fratrædelsen, gjaldt det den del af fratrædelsesgodtgørelsen, der oversteg, hvad vedkommende ville have oppebåret som indtægt for tiden efter fratrædelsen og indtil det tidspunkt, til hvilket den pågældende kunne være opsagt i henhold til sin kontrakt eller lovgivningens almindelige regler, jf. lovens § 2, stk. 3.
 Af lovforslag til lov nr. 148 af 28. maj 1958 om særlig indkomstskat m.v., der blev fremsat den 13. december 1957 af finansministeren (Folketingstidende 1957-58, tillæg A, spalte 901 ff.), fremgår af bemærkningerne, at lovforslaget i alt væsentligt var en genfremsættelse af de bestemmelser, som var indeholdt i afsnit II i forslag til lov om påligningen af indkomst- og formueskat til staten m.m., der blev fremsat den 5. november 1957 af finansministeren (Folketingstidende 1957-58, tillæg A, sp. 401 ff.).
 I det lovforslag, som blev fremsat af finansministeren den 5. november 1957, var bestemmelserne i § 1, nr. 4, og § 2, stk. 3, i den senere vedtagne lov indeholdt i lovforslagets afsnit II, henholdsvis som § 13, nr. 4, og § 14, stk. 3. Af bemærkningerne til de foreslåede bestemmelser i afsnit II fremgår af lovforslaget (Folketingstidende 1957-58, tillæg A, sp. 437-440) blandt andet:
 ”Afsnit II.
 Særlig indkomstskat af visse indtægter.
 I dette afsnit foreslås en række indtægter og erhvervelser overført til en særlig proportional beskatning.
 Den særlige indkomstskat foreslås fastsat til 30 pct. af det beløb, hvormed summen af indtægter af den i afsnit II omhandlede art efter fradrag af eventuelle tab af samme art overstiger 1 000 kr. ...
 De indtægter, der foreslås henført til beskatning med særlig indkomstskat, kan opdeles i følgende grupper:
 4) Indtægter, der i forvejen er skattefri.
 Der er her kun tale om en enkelt indkomstart, nemlig godtgørelse i anledning af fratræden af stilling.
 Engangsudbetalinger fra en arbejdsgiver til en funktionær i forbindelse med fratrædelse af stilling beskattes fuldt ud i de tilfælde, hvor udbetalingen kan opfattes som en slags tillæg til den løn, som den pågældende har modtaget i de år, han har været ansat i virksomheden. Det kan imidlertid også forekomme, at en éngangsudbetaling helt går fri for beskatning, nemlig hvis den kan betragtes som det, man kalder ”erstatning for tab af stilling”. Skattefriheden begrundes i disse tilfælde med det synspunkt, at der er tale om vederlag for tab af indtægtskilde, altså tab for fremtidige arbejdsindtægter. Det er i praksis ofte meget svært at afgøre, om en udbetaling er af den ene eller den anden art, og det forekommer ikke rimeligt, at fratrædelsesgodtgørelser skal underkastes


text:
så forskellig skattemæssig behandling på grundlag af så usikre kriterier.
 Bestemmelsen i § 13, nr. 4 tilsigter at gennemføre en rimelig og ensartet beskatning i alle tilfælde, hvor der ved fratræden af stilling udbetales et beløb, som overstiger den skattepligtiges sædvanlige aflønning.”
 Bestemmelserne om proportional indkomstbeskatning af fratrædelsesgodtgørelser i lov om særlig indkomstskat m.v. blev ved lov nr. 391 af 6. juni 1991 om ændring af forskellige skatte- og afgiftslove (Restanceinddrivelse m.v.) ophævet og afløst af en ny bestemmelse i ligningslovens § 7, litra w, hvorefter:
 ”§ 7. Til den skattepligtige indkomst medregnes ikke:
 w)Gaver, gratialer og lignende fra den skattepligtiges arbejdsgiver, når udbetalingen sker een gang for alle enten i anledning af, at den virksomhed, hvori den skattepligtige eller dennes ægtefælle er eller har været ansat, har bestået i 25 år eller i et antal år, der er deleligt med 25, eller i en særlig anledning begrundet i den skattepligtiges forhold såsom jubilæum eller arbejdsophør på grund af alder eller sygdom, samt godtgørelse i anledning af fratræden af stilling. Gaver, gratialer og lignende og godtgørelser, der overstiger 6.000 kr. fra samme arbejdsgiver inden for et indkomstår, medregnes dog til den skattepligtige indkomst med 70 pct. af den del af værdien, der overstiger 6.000 kr. Uanset bestemmelserne i 1. og 2. pkt. medregnes godtgørelse i anledning af fratræden af stilling til den skattepligtige indkomst, i det omfang beløbet træder i stedet for, hvad modtageren ville have oppebåret i indtægt af stillingen for tiden efter fratrædelsen og indtil det tidspunkt, til hvilket modtageren kunne være opsagt i henhold til sin kontrakt eller lovgivningens almindelige regler, dog højst for en periode af et år.”
 Af bemærkningerne til den foreslåede bestemmelse i § 7, litra w, fremgår af lovforslag nr. 169, der blev fremsat af skatteministeren den 25. april 1991 (Folketingstidende 1990-91, tillæg A, sp. 4479 ff.), blandt andet:
 ”For personers vedkommende beregnes den særlige indkomstskat som 50 pct. af det beløb, hvormed den særlige indkomst overstiger et bundfradrag på 6.000 kr.
 Efter det fremsatte lovforslag skal jubilæumsgratiale og fratrædelsesgodtgørelse, som efter gældende regler er særlig indkomst, gøres til almindelig indkomst. ...
 For at undgå en skærpet beskatning af de nævnte indkomstarter foreslås det, at den skattepligtige del kun skal udgøre 70 pct. af det beløb, der overstiger 6.000 kr. årligt (svarende til bundfradraget i lov om særlig indkomstskat) fra samme arbejdsgiver.
 Ved lov nr. 313 af 17. maj 1995 om ophævelse af lov om særlig indkomstskat og ændring af forskellige skattelove og konkursloven (Ophævelse af lov om særlig indkomstskat m.v. samt konsekvensændringer m.v.) blev ligningslovens § 7, litra w, ophævet, idet beskatningen af fratrædelsesgodtgørelser samtidig blev videreført i en ny bestemmelse i ligningslovens § 7 O, stk. 1, nr. 2, og stk. 3. Af bemærkningerne til lovforslaget til denne ændringslov, jf. lovforslag nr. 137, der blev fremsat af skatteministeren den 18. januar 1995, fremgår, at der ikke herved var tilsigtet nogen ændring af bestemmelsens anvendelsesområde.
 Den nugældende bestemmelse i ligningslovens § 7 U, stk. 1 og 2, om beskatning af fratrædelsesgodtgørelser blev


text:
indført ved lov nr. 955 af 20. december 1999 om ændring af ligningsloven, pensionsbeskatningsloven og skattekontrolloven (Skattefrihed for uddannelsesydelser betalt af arbejdsgivere m.v., ændret beskatning af fratrædelsesgodtgørelser og jubilæumsgratialer, ændrede satser og regler for skattefrie rejsegodtgørelser samt skattefritagelse for sparet hjemmeforbrug til kost i forbindelse med tjenesterejser m.v.), hvormed ligningslovens § 7 O, stk. 1, nr. 2, samtidig blev ophævet. Ligningslovens § 7 U, stk. 1 og 2, har følgende ordlyd:
 ”Gaver, godtgørelser og gratialer fra den skattepligtiges arbejdsgiver, der ydes i forbindelse med en medarbejders fratræden af stilling eller i forbindelse med arbejdsgiverens eller medarbejderens jubilæum, medregnes til den skattepligtige indkomst med det beløb, hvormed de samlede erhvervelser i løbet af indkomståret overstiger 8.000 kr., jf. dog stk. 2-4 og § 31. Det er en forudsætning for skattefriheden, at den skattepligtige person, der modtager gaven, godtgørelsen eller gratialet, er ansat som lønmodtager i den virksomhed, der foretager udbetalingen. Reglen i 1. pkt. gælder ikke, i det omfang beløbet træder i stedet for, hvad modtageren ville have oppebåret i indtægt af stillingen for tiden efter fratrædelsen og indtil det tidspunkt, til hvilket modtageren kunne være opsagt i henhold til sin kontrakt eller lovgivningens almindelige regler. Stk. 2. For fratrædelsesgodtgørelser er det en betingelse for skattefriheden efter stk. 1, at
 godtgørelsesbeløbet udbetales i tidsmæssig tilknytning til fratrædelsen.”
 I lovforslaget til ovennævnte ændringslov, jf. lovforslag nr. 88, der blev fremsat af skatteministeren den 4. november 1999, var der lagt op til en ny bestemmelse i ligningslovens § 16 I, jf. lovforslagets § 1, nr. 11, hvorefter gaver og godtgørelser fra den skattepligtiges arbejdsgiver, der ydes i forbindelse med en medarbejders fratræden af stilling, medregnes ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst. Dette gjaldt dog ikke ydelser til dækning af udgifter i forbindelse med uddannelser og kurser, jf. en samtidig foreslået ny bestemmelse i ligningslovens § 31, jf. lovforslagets § 1, nr. 12.
 Af de almindelige bemærkninger i lovforslaget fremgår blandt andet:
 ”1. Lovforslagets formål og baggrund
 1.3 Fratrædelsesgodtgørelser og jubilæumsgratialer
 Fratrædelsesgodtgørelser og jubilæumsgratialer beskattes lempeligere end anden indkomst fra arbejdsgiveren. De første 11.200 kr. (2000-tal) er skattefri, og det overskydende beløb medregnes alene med 85 pct. til den skattepligtige indkomst.
 I de senere år er der konstateret en øget interesse fra både virksomheder og medarbejderes side i at flytte indkomst fra høj beskatning som løn over til en lavere beskatning som fratrædelsesgodtgørelse. Det hænger sammen med, at alle andre udbetalinger fra arbejdsgiveren beskattes som personlig indkomst. Det er en interesse, der især er øget, når det drejer sig om de medarbejdere, der befinder sig i den øverste ende af lønskalaen.
 Der har således direkte udviklet sig et system, hvorefter medarbejdere ved indgåelse af ansættelseskontrakter sikrer sig, at de ved deres evt. senere fratræden får udbetalt en fratrædelsesgodtgørelse, og at denne godtgørelse er omfattet af den lempeligere beskatning.
 Praksis viser desuden, at der er en lang række afgrænsningsproblemer, mellem hvad der er fratrædelsesgodtgørelse, og hvad der er personlig indkomst, der beskattes efter de almindelige regler, og at det ofte er tilfældigheder, der afgør beskatningen.


text:
Skatteretsrådet konkluderer i sin gennemgang, at der ikke længere er behov for at opretholde de særlige regler om beskatning af fratrædelsesgodtgørelser. En ophævelse af reglerne vil tillige efter Skatteretsrådets opfattelse indebære en væsentlig forenkling for skattemyndighederne.
 Regeringen er enig med Skatteretsrådet. Efter regeringens opfattelse bør skattesystemet være neutralt i forhold til virksomhedernes beslutning om, at der skal afskediges medarbejdere og på hvilken måde, der skal udbetales godtgørelser i forbindelse med medarbejdernes fratræden.
 Det er efter regeringens opfattelse ikke skattesystemets opgave at mindske virksomhedernes omkostninger ved afskedigelse af medarbejdere ved at reducere beskatningen af et godtgørelsesbeløb hos medarbejderen.
 Regeringen foreslår på dette grundlag at følge Skatteretsrådets anbefaling, hvorefter de nuværende regler om en lempeligere beskatning af fratrædelsesgodtgørelser ophæves. Fratrædelsesgodtgørelser skal efter lovforslaget i fremtiden beskattes fuldt ud som personlig indkomst ligesom andre ydelser, der udbetales af arbejdsgiveren.
 2.3. Fratrædelsesgodtgørelser og jubilæumsgratialer
 Skattepligtige personer skal ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst efter ligningslovens § 7 O, stk. 1, nr. 2, medregne ”gaver, gratialer og lignende fra den skattepligtige arbejdsgiver, når udbetalingen sker én gang for alle enten i anledning af, at den virksomhed, hvori den skattepligtige eller dennes ægtefælle er eller har været ansat i 25 år eller i et antal år, der er deleligt med 25, eller i en særlig anledning begrundet i den skattepligtiges forhold såsom jubilæum eller arbejdsophør på grund af alder eller sygdom samt godtgørelse i anledning af fratræden af stilling. Det gælder dog ikke, i det omfang beløbet træder i stedet for, hvad modtageren ville har oppebåret i indtægt af stillingen for tiden efter fratrædelsen og indtil det tidspunkt, til hvilket modtageren kunne være opsagt i henhold til sin kontrakt eller lovgivningens almindelige regler, dog højest for en periode af et år.”
 Efter ligningslovens § 7 O, stk. 3, beskattes disse ydelser ved, at der medregnes 85 pct. til den skattepligtige personlige indkomst af den del af gaven, gratialet eller godtgørelsen, der overstiger et grundbeløb på 11.200 kr. (2000-tal).
 De nugældende regler har deres baggrund i den nu ophævede lov om særlig [indkomstskat]. Med denne lov introduceredes i 1958 en proportional 30 pct. s beskatning af en række indtægtsarter, hvis fællestræk var, at de havde karakter af engangsindtægter. Frem til denne lovændring kunne bl.a. fratrædelsesgodtgørelser gå fri af beskatning, hvis ydelsen ansås for at være en erstatning for tab af indtægtskilde. Senere blev den proportionale beskatning forhøjet til 50 pct.
 Afgrænsningen af begreberne fratrædelsesgodtgørelse og jubilæumsgratialer bygger ... fortsat på den praksis, der er opbygget, da de nævnte indkomstkategorier var særlig indkomst.
 De særlige regler for fratrædelsesgodtgørelser omfatter udbetalinger, der af den hidtidige arbejdsgiver udredes i umiddelbar forbindelse med og direkte som følge af fratræden eller en væsentlig ændring af ansættelsesforholdet.
 Den del af en fratrædelsesgodtgørelse, der træder i stedet for lønnen i opsigelsesperioden, er ikke omfattet af de lempelige beskatningsregler.”
 3.3. Fratrædelsesgodtgørelser og jubilæumsgratialer
 Det foreslås, at fratrædelsesgodtgørelser og lignende udbetalinger skal beskattes som anden indkomst, der modtages fra arbejdsgiveren. Det betyder, at fratrædelsesgodtgørelser fremover vil indgå fuldt ud i den personlige indkomst. Uddannelsesydelser i forbindelse


text:
med afskedigelsen foreslås dog at skulle være skattefrie.
 Lovforslaget ændrer ikke ved den hidtidige praksis for, hvad der er omfattet af begrebet fratrædelsesgodtgørelse. Det betyder, at alle ydelser, der i fremtiden udbetales i anledning af en medarbejders fratræden, vil indgå i den personlige indkomst ved skatteberegningen, medmindre der er tale om uddannelsesydelser, som foreslås at skulle være skattefrie efter ligningslovens § 31.
 I den udstrækning, at fratrædelsesgodtgørelser m.v. kan være fastsat under hensyntagen til de hidtil gældende skatteregler, må det være op til de relevante instanser og de involverede parter at gennemføre tilpasninger i lyset af, at beløbene fremover normal beskattes.”
 Af lovforslagets bemærkninger til den foreslåede § 16 I i ligningsloven, jf. lovforslagets § 1, nr. 11, fremgår:
 ”Gaver og godtgørelser fra den skattepligtiges arbejdsgiver skal efter forslaget beskattes som skattepligtig personlig indkomst. Det betyder, at fratrædelsesgodtgørelser og lignende udbetalinger i fremtiden vil blive beskattet på den samme måde som lønindkomst. Der vil således ikke længere kunne spekuleres i at få ydelser fra arbejdsgiveren kategoriseret som fratrædelsesgodtgørelse i stedet for lønindkomst. Uddannelsesydelser, der gives i forbindelse med afskedigelsen, skal til gengæld være skattefrie.
 Det betyder også, at andre ydelser, der udbetales i forbindelse med fratrædelse af en stilling, vil blive beskattet som lønindkomst, da alle ydelser, der udbetales i forbindelse med en medarbejder[s] fratræden, anses for at være fratrædelsesgodtgørelser.”
 Dansk Arbejdsgiverforening anførte i sit høringssvar vedrørende lovforslaget blandt andet, at skattemyndighederne – i det omfang man fra myndighedernes side måtte have grundlag for at antage, at der eventuelt spekuleres i godtgørelsesbeløbene – burde målrette sin indsats herpå. Skatteministeriet anførte i den kommenterede høringsoversigt i den forbindelse, at det er valgt at behandle alle godtgørelser skattemæssigt ens, uanset på hvilket grundlag de udbetales, hvormed regelsættet gøres så enkelt som muligt. Skatteministeriet anførte hertil endvidere, at der vil kunne opstå afgrænsningsproblemer, hvis reglerne begrænses til særlige godtgørelser.
 DJØF anførte i sit høringssvar vedrørende lovforslaget blandt andet, at de forhold, der ligger til grund for den lempelige beskatning af fratrædelsesgodtgørelser, fortsat er gældende, og at denne lempeligere beskatning derfor bør opretholdes. DJØF anførte endvidere, at forslaget findes unuanceret i forhold til de forskellige former for fratrædelsesgodtgørelser. Skatteministeriet anførte hertil, at Skatterådets gennemgang af praksis viser et kraftigt behov for en opstramning, og at alle former for fratrædelsesgodtgørelser bør behandles ens for at sikre en så enkel og gennemsigtig lovgivning på området som mulig.
 Finanssektorens Arbejdsgiverforening anførte i sit høringssvar vedrørende lovforslaget blandt andet, at der ikke var bemærkninger til den ændrede beskatning af godtgørelser efter funktionærlovens § 2 b, ligebehandlingsloven, foreningsfrihedsloven m.fl., men at det fandtes uønskeligt og uhensigtsmæssigt, at medarbejdere, der modtager godtgørelse efter funktionærlovens § 2 a og lign., rammes af de nye regler. Skatteministeriet anførte hertil, at alle godtgørelser foreslås beskattet ens for at gøre reglerne enkle og gennemsigtige. Skatteministeriet anførte videre, at en ændring som foreslået af Finanssektorens Arbejdsgiverforening ville gøre det nødvendigt at sondre mellem de forskellige former for godtgørelser, og at der kunne opstå afgrænsningsproblemer.
 G1 anførte i sit høringssvar vedrørende lovforslaget blandt andet, at godtgørelsesbeløb,


text:
der udbetales i henhold til lov eller overenskomst, bør undtages fra de foreslåede regler. Skatteministeriet anførte hertil, at alle godtgørelser – også de lovpligtige – fremtidigt beskattes som almindelig indkomst, og at regeringen ikke ønsker at komplicere lovforslaget ved at lave særregler for lovpligtige godtgørelser.
 Endelig anførte LO i sit høringssvar vedrørende lovforslaget blandt andet, at organisationen frygter, at konsekvenserne bliver lavere udbetalte godtgørelser, hvilket vil ramme blandt andet usagligt afskedigede personer, herunder kvinder afskediget som følge af graviditet mv. Skatteministeriet anførte hertil, at det fastholdes, at alle godtgørelser ved fratræden, bortset fra uddannelsesstøtte, beskattes som lønindkomst.
 De gældende bestemmelser i ligningslovens § 7 U, stk. 1 og 2, kom under lovforslagets behandling for Folketinget til ved et ændringsforslag fra skatteministeren, jf. Folketingets Skatteudvalgs betænkning af 8. december 1999 over lovforslaget, hvilket ændringsforslag under lovforslagets 2. behandling den 14. december 1999 vedtoges uden afstemning.
 Af bemærkningerne til skatteministerens ændringsforslag til den foreslåede nye bestemmelse i ligningslovens § 7 U fremgår af Folketingets Skatteudvalgs betænkning over lovforslaget blandt andet:
 ”Ændringsforslaget er en følge af et tilsagn, som regeringen har afgivet i forbindelse med finanslovsforhandlingerne for år 2000.
 Ændringsforslaget betyder, at der gives bundfradrag på 8.000 kr. i såvel jubilæumsgratialer som fratrædelsesgodtgørelser. Beløb ud over bundfradraget beskattes fuldt ud som personlig indkomst. Bundfradraget reguleres ikke. Det præciseres endvidere, hvornår der foreligger ansættelse, og hvornår der er tale om en egentlig fratræden med henblik på at forebygge misbrug.
 Efter ændringsforslaget reduceres således bundfradraget for jubilæumsgratialer fra 11.200 kr. (2000) til 8.000 kr., og der indføres et bundfradrag på 8.000 kr. i fratrædelsesgodtgørelser, hvor der i L 88 ikke var noget bundfradrag.
 For at forebygge misbrug indeholder ændringsforslaget for fratrædelsesgodtgørelser en række opstramninger af de gældende regler.
 For det første harmoniseres reglerne for, hvilken personkreds der kan modtage fratrædelsesgodtgørelser og jubilæumsgratialer. Det sker ved, at reglerne for udbetaling af en skattefri fratrædelsesgodtgørelse kun kommer til at omfatte personer, der anses for at stå i et tjenesteforhold til den udbetalende arbejdsgiver. Hidtil har det alene været en betingelse, at der var tale om lønnet beskæftigelse.
 For det andet foreslås betingelserne for, at der kan udbetales en skattefri fratrædelsesgodtgørelse, strammet op således, at det er en betingelse for udbetalingen, at beskæftigelsen på virksomheden fuldstændig ophører. ...
 Det er efter ændringsforslaget fortsat en forudsætning for, at beløbet kan falde ind under begrebet fratrædelsesgodtgørelse, at godtgørelsesbeløbet udbetales i tidsmæssig tilknytning til fratrædelsen. Hvis beløbet udbetales efterfølgende, skal det fuldt ud medregnes til den skattepligtige indkomst. Dette er præciseret i lovforslaget. Betingelsen er i overensstemmelse med gældende praksis. Hvis en medarbejd er efter ansættelsens ophør, som følge af en retssag eller et forlig mellem arbejdsgiveren og arbejdstageren eller dennes faglige organisation, får udbetalt et godtgørelsesbeløb, vil denne betingelse derfor fortsat være opfyldt.
 Ligningslovens § 16 I slettes som følge af, at fratrædelsesgodtgørelser indføjes i den foreslåede § 7 U.”
 Det følger af ordlyden af ligningslovens § 7 U, at alle ydelser, der udbetales af arbejdsgiveren i forbindelse med en medarbejders fratræden af stilling, er skattepligtige, i det omfang de


text:
overstiger 8.000 kr. Af forarbejderne til bestemmelsen fremgår, at det med denne bestemmelse var tilsigtet at indføre en ensartet og neutral beskatning i alle tilfælde, hvor der i forbindelse med fratræden udbetales et beløb, som overstiger den skattepligtiges sædvanlige aflønning.
 I overensstemmelse hermed omfattes af ligningslovens § 7 U blandt andet godtgørelser efter funktionærlovens §§ 2 a og 2 b samt godtgørelser efter forskelsbehandlingslovens § 7, der udbetales af en arbejdsgiver i forbindelse med en medarbejders fratræden.
 Som fastslået af ved Højesterets dom af 6. marts 2014 (UfR 2014.1708 H) dækker den kompensation, som elever på grund af uberettiget ophævelse af en uddannelsesaftale tilkendes i medfør af erhvervsuddannelseslovens § 65, stk. 1, mere end mistet lønindtægt. Højesteret henviste i sine præmisser herved til Tvistighedsnævnets praksis forud for Højesterets dom af 1. oktober 2008 (UfR 2009.97 H) om tilkendelse af som udgangspunkt 30.000 kr. til elever, hvis uddannelsesaftale var blevet ophævet uberettiget, hvilket beløb Højesteret lagde til grund blev tildelt for en række forhold, herunder elevens indtægtstab, manglende eller forsinket uddannelse samt forstyrrelse af forhold og mistet selvagtelse. Under disse omstændigheder havde A efter erhvervsuddannelseslovens § 65, stk. 1, krav på yderligere kompensation, som under hensyntagen til, at hun allerede var tilkendt minimalerstatning for mistet lønindtægt efter funktionærlovens § 3, blev fastsat til 15.000 kr.
 Ved dom af 19. februar 2018 (UfR 2018.1766 H) har Højesteret fastslået, at der ikke er grundlag for at tilkende både godtgørelse for uberettiget ophævelse efter erhvervsuddannelseslovens § 65, stk. 1, og godtgørelse for usaglig opsigelse efter funktionærlovens § 2 b, idet disse godtgørelser i det væsentlige kompenserer for de samme forhold.
 Under disse omstændigheder, og da kompensationsbeløbet på 15.000 kr. må anses for udbetalt i forbindelse med A’s fratræden, uanset at hendes krav herpå først blev fastslået ved Højesterets dom af 6. marts 2014, finder landsretten, at A ikke har godtgjort, at der foreligger sådanne særlige omstændigheder, at det kompensationsbeløb, der er tilkendt hende i medfør af erhvervsuddannelseslovens § 65, stk. 1, ikke omfattes af ligningslovens § 7 U.
 Da A herefter er skattepligtig af kompensationsbeløbet i medfør af ligningslovens § 7 U, tages Skatteministeriets påstand om frifindelse til følge.
 Efter sagens udfald skal G1 som mandatar for A i sagsomkostninger for landsretten betale 20.000 kr. til Skatteministeriet. Ved fastsættelsen af omkostningsbeløbet, der omfatter Skatteministeriets udgifter til advokatbistand inkl. moms, har landsretten lagt vægt på sagens omfang og forløb.
 I sagsomkostninger skal G1 som mandatar for A inden 14 dage betale 20.000 kr. til Skatteministeriet. Beløbet forrentes efter rentelovens § 8 a.


text:
Medarbejdere har pligt til at medvirke til arbejdsgiver får refusion af sygedagpenge - Gartneri-, Land-, og Skovbrugets Arbejdsgivere
 Du er her: GLS-A Nyheder Medarbejdere har pligt til at medvirke til arbejdsgiver får refusion af sygedagpenge
 Medarbejdere har pligt til at medvirke til arbejdsgiver får refusion af sygedagpenge
 Lagt op d. 25. november 2019
 Gør medarbejderen ikke det, kan medarbejderen helt eller delvist miste retten til løn under sygdom. Det er netop afgjort i Højesteret i en sag vedrørende en funktionær.
 Sagen omhandlede en arbejdsgiver, som havde modregnet mistet sygedagpengerefusion i en sygemeldt medarbejders løn. Da medarbejderen var funktionær, havde arbejdsgiveren pligtet til at betale medarbejderen fuld løn under sygdom. Funktionæren var blevet sygemeldt som følge af stress og andre psykiske problemer.
 Arbejdsgiveren søgte på sædvanlig vis sygedagpengerefusion til at dække omkostningerne ved funktionærens sygdom. Kommunen afviste imidlertid arbejdsgiverens refusionsanmodning, fordi funktionæren ikke rettidigt havde udfyldt et oplysningsskema til kommunen.
 Arbejdsgiveren kunne hermed ikke få refusion i en periode, og han valgte derfor at modregne den manglende sygedagpengerefusion i funktionærens løn.
 Højesteret fastslog, at det i kraft af loyalitetspligten i et ansættelsesforhold påhviler en medarbejder at opfylde de kommunale krav for at sikre, at arbejdsgiveren modtager sygedagpengerefusion ved sygdom. Sker dette ikke kan arbejdsgiver have et erstatningskrav mod medarbejderen. Efter Højesterets opfattelse har en arbejdsgiver dog kun krav på erstatning, hvis det er rimeligt under hensyn til medarbejderens skyld, stilling og omstændighederne i øvrigt.
 I den konkrete sag lagde Højesteret vægt på, at funktionæren ikke havde handlet forsætligt eller groft uagtsomt, idet funktionæren ved en fejl ikke havde udfyldt og indsendt oplysningsskemaet. Derudover lagde Højesteret vægt på, at arbejdsgiveren ikke havde sørget for at yde tilstrækkelig vejledning og hjælp til, at funktionæren kunne opfylde kommunens krav. Dette på trods af, at arbejdsgiveren to gange havde vejledt funktionæren telefonisk om, at hun skulle udfylde oplysningsskemaet.
 Højesteret konkluderede, at arbejdsgiveren ikke havde krav på erstatning fra funktionæren for den manglende sygedagpengerefusion, og at arbejdsgiveren derfor ikke havde været berettiget til at modregne den mistede sygedagpengerefusion i funktionærens løn.
 GLS-A bemærker:
 Højesteret har nu anerkendt, at der under visse betingelser består en ret for arbejdsgiver til at kræve erstatning for mistet sygedagpengerefusion, samt at der kan ske modregning i en funktionærs løn under sygdom.
 Modregning er dog kun muligt, hvis medarbejderen har handlet forsætligt eller groft uagtsomt, og hvis arbejdsgiveren har ydet tilstrækkelig vejledning og hjælp til, at medarbejderen har haft mulighed for at opfylde sine forpligtelser.
 På baggrund af dommen råder GLS-A alle arbejdsgivere til at sikre sig, at medarbejdere modtager skriftligt rådgivning om, at medarbejderen skal medvirke til kommunens behandling af medarbejderens sygedagpengesag på ”Mit sygefravær”, herunder bl.a. ved udfyldelse af kommunens oplysningsskema. Det kan endvidere anbefales, at der indføjes et afsnit herom i virksomhedens personalehåndbog.
 Ved at rådgive medarbejderne om, hvordan der medvirkes ved kommunens behandling af sygedagpengesagen, sikrer arbejdsgiver sig de bedste muligheder for at kræve erstatning af medarbejderen.
 Inden der foretages modregning i en funktionærs løn, er det ifølge Højesteret en betingelse, at arbejdsgiveren undersøger, om funktionæren til trods


text:
for modregningen får udbetalt, hvad der er nødvendigt for at opretholde en beskeden levefod. Dette er en konkret vurdering i hvert enkelt tilfælde.
 GLS-A gør opmærksom på, at medarbejdere omfattet af timelønsoverenskomsterne mellem GLS-A og 3F eller Dansk Metal mister retten til løn under sygdom, hvis de ikke er berettiget til sygedagpenge i perioden. Afgørelsen har derfor ingen betydning for disse medarbejdere. Det er dog fortsat en god idé, at arbejdsgiver gør medarbejderne opmærksom på vigtigheden af at medvirke i kommunens behandling af sagen.


text:
Højesteret Udvisning med indrejseforbud i 6 år
 Udvisning med indrejseforbud i 6 år
 Sag 364/2010
 En udvisning med indrejseforbud i 6 år af T for ulovligt ophold, ulovligt arbejde samt anvendelse af anden persons identitet, var ikke i strid med udlændingelovens § 26, stk. 1, Den Europæiske Menneskerettighedskonvention artikel 8 eller opholdsdirektivet (direktiv 2004/38/EF), uanset om det ægteskab, som T i Ghana havde indgået med en herboende polsk kvinde uden T’s tilstedeværelse, var gyldigt.
 T, der var ghanesisk statsborger og havde indgået ægteskab med en herboende polsk kvinde under en vielse i Ghana uden T’s tilstedeværelse, var ved byret og landsret fundet skyldig i ulovligt ophold, ulovligt arbejde samt anvendelse af en anden persons identitet. Landsretten havde nedsat den ved byretten idømte straf på 60 dages ubetinget fængsel til 40 dages ubetinget fængsel, og i begge instanser var T blevet udvist af Danmark med indrejseforbud i 6 år.
 For Højesteret nedlagde T påstand om frifindelse for udvisning og i øvrigt stadfæstelse, medens anklagemyndigheden påstod skærpelse af straffen og i øvrigt stadfæstelse.
 Højesteret fandt, at der ikke var tilstrækkeligt grundlag for at skærpe den af landsretten fastsatte straf. Endvidere tiltrådte Højesteret, at der var hjemmel til at udvise T i udlændingelovens § 24, nr. 2. Højesteret udtalte, at hverken udlændingelovens § 26, stk. 1, Den Europæiske Menneskerettighedskonventions artikel 8 eller reglerne i direktiv 2004/38EF af 29. april 2004 (opholdsdirektivet) var til hinder for, at T blev udvist med indrejseforbud i 6 år, uanset om ægteskabet mellem T og den polske kvinde anerkendtes gyldigt. Højesteret lagde herved vægt på, at T’s kriminalitet var af en art, som talte for, at han skulle udvises, og at den adfærd, der var kommet til udtryk gennem hans kriminalitet, udgjorde en reel, umiddelbar og tilstrækkelig alvorlig trussel, der berørte en grundlæggende samfundsinteresse, jf. opholdsdirektivets artikel 27, stk. 2, 2. led. Endvidere lagde Højesteret vægt på, at udvisning med indrejseforbud i 6 år ikke kunne anses for at være uproportional, jf. herved direktivets artikel 27, stk. 2, 1. led, og artikel 28. T’s tilknytning til det danske arbejdsmarked var således etableret på ulovligt grundlag og byggede på dokumenter, som vedrørte en anden person. T og den polske kvinde havde endvidere ikke boet sammen, da han blev anholdt, og den polske kvinde måtte i hvert fald fra tidspunktet for vielsen i Ghana have været bekendt med, at T opholdt sig og arbejdede ulovligt i Danmark under en anden persons identitet.
 Højesteret stadfæstede herefter landsrettens dom.


text:
Højesteret Ret til registrering og brug af navnet Broadcom
 Ret til registrering og brug af navnet Broadcom
 Sag 96/2006
 Dom afsagt den 25. marts 2010.
 Broadcom ApS (tidligere BC Drift ApS)
 BC Drift ApS blev stiftet den 1. januar 2004, og den 20. april 2004 blev Broadcom ApS registreret som binavn, hvilket i dag er selskabets hovednavn. Broadcom ApS’ formål er at yde service og rådgivning inden for telekommunikation, og selskabet fik i 2004 registreret Broadcom som varemærke i klasse 38, telekommunikation. Selskabet udbyder data-, internet- og teletjenester til erhverv og private. Den 1. juni 2004 stiftede Broadcom ApS et nyt selskab med navnet Broadcom Bolignet ApS, som også udbyder bredbåndstjenester, herunder internet og telefoni. Broadcom ApS anvender Broadcom som forretningskendetegn i form af varemærke, selskabsnavn og domænenavn.
 Det amerikanske selskab Broadcom Corporation, der i 1999 fik registreret ordet Broadcom som EF-varemærke i klasse 9 og 42, hvilket omfatter bl.a. salg og service inden for computerhardware, computernetværk og internettet, anlagde sag mod de to danske selskaber med påstand om, at de ikke måtte registrere og gøre brug af ordet Broadcom som forretningskendetegn, og med påstand om vederlag og erstatning for uberettiget brug af navnet.
 Højesteret udtalte, at Broadcom ApS’ forretningskendetegn, Broadcom, var identisk med Broadcom Corporations EF-varemærke, ligesom der var en høj grad af lighed mellem Broadcom Bolignet ApS’ forretningskendetegn, Broadcom Bolignet, og Broadcom Corporations varemærke. Højesteret lagde efter bevisførelsen desuden til grund, at Broadcom ApS’ og Broadcom Bolignet ApS’ forretningsområder og kundekredse i væsentligt omfang adskiller sig fra Broadcom Corporations, men at Broadcom Corporations varemærke var registreret for produkter og tjenesteydelse, som måtte anses for komplementære til, og som havde en betydelig lighed med Broadcom ApS’ og Broadcom Bolignet ApS’ tjenesteydelser. Højesteret lagde i den forbindelse også vægt på, at der generelt er sket en brancheglidning mellem telekommunikationsvirksomhed og virksomhed med salg og service af computerhardware og -software.
 Højesteret fandt, at Broadcom A/S’ og Broadcom Bolignet ApS’ brug af varemærket Broadcom kunne forbydes efter EF-varemærkeforordningens artikel 9. De to selskaber blev derfor pålagt at slette selskabsnavnene Broadcom ApS og Broadcom Bolignet ApS samt domænenavnet broadcom.dk, ligesom selskaberne blev pålagt at betale et vederlag på henholdsvis 100.000 kr. og 25.000 kr. i overensstemmelse med varemærkelovens § 43.
 Højesteret stadfæstede dermed Sø- og Handelsrettens afgørelse, dog havde Sø- og Handelsretten ikke tilkendt vederlag.
 Sidst opdateret: 25-03-2010


text:
Højesteret Byrettens dom var en delafgørelse omfattet af retsplejelovens § 253 og kunne derfor ikke appelleres uden Procesbevillingsnævnets tilladelse
 Byrettens dom var en delafgørelse omfattet af retsplejelovens § 253 og kunne derfor ikke appelleres uden Procesbevillingsnævnets tilladelse
 Sag 146/2016
 Kendelse afsagt den 20. januar 2017
 Xerox Pensions Ltd. m.fl
 Byrettens dom var en delafgørelse omfattet af retsplejelovens § 253, stk. 3, og kunne derfor ikke appelleres uden Procesbevillingsnævnets tilladelse, jf. appelbegrænsningsreglen i § 253, stk. 4. Byrettens afgørelse burde have været truffet ved kendelse.
 I august 2015 anlagde en række sagsøgere en sag mod den tidligere direktør og bestyrelsesformand i en virksomhed med påstand om erstatning for tab lidt ved aktiebesiddelse i virksomheden. A og B fremkom med indsigelser, bl.a. om at sagsøgerne manglede retsevne og søgsmålskompetence. Ved kendelse af 27. maj 2015 udskilte byretten indsigelserne til særskilt behandling efter retsplejelovens § 253, stk. 1.
 Ved dom af 3. februar 2016 traf byretten afgørelse om bl.a., at sagen i forhold til 24 sagsøgere skulle fremmes til realitetsbehandling. Den 29. februar ankede A og B dommen til landsretten.
 Den 1. marts anmodede A og B Procesbevillingsnævnet om tilladelse til at anke dommen til landsretten. Procesbevillingsnævnet satte sagen i bero på udfaldet af ankesagen.
 Landsretten afviste ved kendelse af 23. marts ankesagen med henvisning til, at Procesbevillingsnævnets tilladelse i medfør af retsplejelovens § 253, stk. 4, ikke forelå.
 Højesteret fandt, at byrettens afgørelse, da denne afgørelse ikke afsluttede sagen, var omfattet af retsplejelovens § 253, stk. 3, sidste pkt., og at den derfor også var omfattet af appelbegrænsningen i stk. 4, 1. pkt.
 Højesteret bemærkede, at betingelsen om appeltilladelse i retsplejelovens § 253, stk. 4, 1. pkt., ikke kun gælder, når den afgørelse, der appelleres, er en kendelse, og at det i det foreliggende tilfælde var uden betydning, at byretten havde afgjort sagen ved dom, selv om det burde være sket ved kendelse.
 Højesteret fandt endvidere, at A og B kunne vælge appelformen anke, når byretten havde truffet afgørelsen ved dom, og retsplejeloven ikke foreskriver, at appel skal ske ved kære. Det kunne heller ikke mht. dette spørgsmål føre til et andet resultat, at byretten burde have truffet afgørelsen ved kendelse.
 Som følge af den manglende appeltilladelse stadfæstede Højesteret landsrettens kendelse om afvisning.
 Herudover afviste Højesteret en påstand om, at ansøgningen til Procesbevillingsnævnet om tilladelse til at appellere byrettens dom skulle anses for rettidigt indgivet, idet påstanden angik et spørgsmål, som skulle afgøres af Procesbevillingsnævnet.


text:
31.01.05. Regeringen vil sikre Kutjma med livslang pension
 31.01.05. SDPU (o) uafklaret om, hvorvidt man er i opposition
 31.01.05. Yushchenko outlines Ukraine's desire to "return to Europe"
 28.01.05. EU vil ikke smække døren i for Ukraine
 27.01.05. Jusjtjenko aflyser besøg i Bruxelles
 27.01.05. Politiet siger, at transportministeren begik selvmord
 27.01.05. "Vores Ukraine" splittet over Tymoshenko
 26.01.05. Rusland opretholder sag mod Tymoshenko
 26.01.05. Yushchenko's poisoning: the background
 26.01.05. Jusjtjenko blev udsat for adskillige giftmordforsøg (eng.)
 26.01.05. Jusjtjenko oplyser, at der vil blive rejst tiltale i Gongadze-sagen
 25.01.05. IMF kræver, at Jusjtjenko fører en monetaristisk politik
 24.01.05. Jusjtjenko: Tymoshenko har de bedste chancer
 24.01.05. Tymoshenko udnævnt til fungerende premierminister
 24.01.05. Jusjtjenko lovede i sin indsættelsestale at samle nationen (eng.)
 23.01.05. Bush lykønsker Jusjtjenko i telefonsamtale
 23.01.05. Jusjtjenko indsat som præsident
 22.01.05. Samtlige socialdemokrater forlader regeringen og administrationen
 21.01.05. New York Times: Kutjma ser tilbage med melankoli
 20.01.05. Kutjma lykønsker Jusjtjenko med valget til Ukraines præsident
 20.01.05. Putin lykønsker Jusjtjenko med valget til Ukraines præsident
 20.01.05. Højesteret føjer Jusjtjenko og afviser Janukovytjs klager
 20.01.05. Jusjtjenko erklæres officielt vinder i dag
 19.01.05. Rusland anerkender Jusjtjenko som vinder
 17.01.05. New York Times: SBU støttede "den orange revolution"
 16.01.05. Højesteret afviser de tre vigtigste af Janukovytj klager
 Ukraines Højesteret har skåret i listen over de klager fra præsidentkandidat Viktor Janukovytj, som retten vil tage stilling til, oplyser Den centrale Valgkommissions pressetjeneste til nyhedsbureauet Interfaks-Ukrajina.
 Den centrale Valgkommission har modtaget Højesterets beslutning af den 14. januar, som er blevet modtaget efter behandlingen af materialerne i tilknytning til Janukovytjs klager over Den centrale Valgkommissions undladelser, handlinger og beslutninger.
 I resolutionsteksten fremhæves det, at Højesteretsdommer Lilija Hryhorjeva har fastslået, at den indgivne klage hører under Højesterets jurisdiktion, men at der i klagen er indeholdt krav, som allerede har været indklaget for Den centrale Valgkommission, og om hvilke Højesteret tidligere har afsagt kendelse.
 Således handler flere punkter i klagens resolutionsdel om Den centrale Valgkommissions handlinger og undladelser, samt eksempler på overtrædelser af valgloven under hele valgkampen og under omvalget den 26. december.
 Samtidig er Den centrale Valgkommissions handlinger og undladelser i forhold til forberedelsen og afholdelsen af valget den 26. december samt kommissionens resolutioner omkring behandlingen af klagerne og erklæringen fra valgdeltagerne om eksempler på lovovertrædelser allerede blevet indklaget for Højesteret.
 Den 6. og 10. januar afviste Højesteret at imødekomme de klager, som gik på Den centrale Valgkommissions resolutioner, i hvilke Den centrale Valgkommission havde afvist at behandle Janukovytjs klager, som krævede at fastslå eksempler på massive overtrædelser af valgloven, samt overtrædelser af principperne i en valgproces under omvalget den 26. december, herunder af de handicappedes, ældres og gangbesværedes rettigheder og interesser, hvilket havde gjort det umuligt at nå frem til et sandfærdigt valgresultat i samtlige storvalgkredse.
 Således kan de krav, som påpeges i de relevante punkter i dens resolutionsmæssige del, ikke blive genstand for endnu en behandling i Højesteret.
 Således er klagen optaget til behandling i Højesteret med undtagelse af kravene om at kende Den centrale Valgkommissions undladelser retsstridige, fordi den ikke tog stilling til de massive overtrædelser af


text:
lovgivningen under hele valgkampen; krav som vedrører påstanden om, at de massive overtrædelser ikke gør det muligt at komme frem til et troværdigt valgresultat; krav som vedrører etableringen af eksempler på overtrædelser af vanføres vælgerrettigheder.
 Hvad angår de påstande, som vil blive behandlet, godkendte dommeren blandt andet kravet til Den centrale Valgkommission om at tilvejebringe resolution nr. 14 og 15 af den 10. januar samt protokollen fra mødet den 10. januar. Desuden vil man inddrage Højesterets kendelser og Den centrale Valgkommissions resolutioner truffet efter den 3. december.
 Det fremhæves i beslutningen, at sagen vil blive behandlet af Højesterets civilretskammer på et åbent møde den 17. januar kl. 11.00. UP.
 "How Top Spies in Ukraine Changed the Nation's Path"
 Rusland vil tage imod Viktor Jusjtjenkos ønske om at aflægge sit første besøg som Ukraines præsident til Moskva, sagde den russiske udenrigsminister Sergej Lavrov på en pressekonference i onsdags i Moskva ifølge RIA-Novosti.
 "Rusland har flere gange understreget, at det vil respektere det ukrainske folks valg. Det gælder også Viktor Jusjtjenko, som har vundet det ukrainske præsidentvalg og gentagne gange har talt om, at Rusland er det første sted, han gerne vil besøge som præsident. Rusland vil tage imod et sådant ønske", sagde ministeren.
 Han udtalte sig for en intensivering af de russisk-ukrainske relationer. "Vi har ikke brug for andet end en styrkelse af relationerne. I Ukraine findes der næppe en sådan politiker, som vil være parat til at tilrettelægge forholdet til Rusland på en anden måde. Jeg går ud fra, at disse interesser også fremover vil være grundlaget for vores relationer", fremhævede Lavrov.
 Samtidig vides det nu med sikkerhed, at Jusjtjenko på trods af sine valgløfter om, at hans første rejse vil gå til Moskva har planer om at besøge Strasbourg den 24. januar, Polen den 27. januar og Davos den 28. januar. UP.
 Højesteret har afvist at forbyde offentliggørelsen i regeringsavisen "Urjadovyj Kurjer" og parlamentsavisen "Holos Ukrajiny" af Den centrale Valgkommissions resolution om at erklære Viktor Jusjtjenko som vinder af præsidentvalget inden afslutningen af behandlingen af præsidentkandidat Viktor Janukovytjs klage. Ifølge nyhedsbureauet Ukrajinski Novyny fandt Højesteret ikke det fornødne grundlag for at udstede et sådant forbud.
 Som tidligere oplyst havde Janukovytjs repræsentanter indgivet en begæring til Højesteret om at forbyde offentliggørelsen af Den centrale Valgkommissions resolution i aviserne "Urjadovyj Kurjer" og "Holos Ukrajiny" om Jusjtjenkos sejr ved præsidentvalget og afslutningen af behandlingen af Janukovytjs klage. Den 18. januar tillod Højesteret offentliggørelsen af Den centrale Valgkommissions resolution efter den 19. januar og annullerede hermed sit forbud mod offentliggørelse af den 11. januar. Forum.
 Viktor Janukovytjs klage til Højesteret kan ikke tages til følge. Denne beslutning blev truffet kl. 2.40 om morgenen efter et næsten 4 timer langt lukket møde i Højesterets civile kammer og blev offentliggjort af formanden for det civile domstolskammer Anatolij Jarema.
 "Højesterets civile domstolskammer har besluttet, at Viktor Janukovytjs klage over Den centrale Valgkommissions passivitet i forhold til at få fastslået valgresultatet og
 Den centrale Valgkommissions resolution vedrørende resultatet af afstemningen og resultatet af præsidentvalget, samt offentliggørelsen af


text:
resultaterne ikke kan tages til følge", sagde dommeren.
 Efter at have behandlet materialerne fastslog Højesteret, at Den centrale Valgkommission havde vedtaget resolutionen om resultatet af omvalget og om præsidentvalget i overensstemmelse med lovgivningens krav.
 I Højesterets beslutning bliver det påpeget, at alle Den centrale Valgkommissions resolutioner i forhold til forberedelsen af og gennemførelsen af omvalget den 26. januar er blevet indbragt for Højesteret, og at retten har stadfæstem dem.
 Således er sagsøgerens krav om, at Den centrale Valgkommissions handlinger og undladelser kendes retsstridige, grundløse. I Højesterets beslutning bliver det også påpeget, at sagsøgeren ikke havde dokumenteret sin påstand om massive lovovertrædelser under omvalget den 26. december.
 Beslutning er endegyldig og kan ikke ankes. Efter oplæsningen af kendelsen blev mødesalen lukket. Dem, som befandt sig i salen, klappede taktfast af dommerne. UP. Interfaks-Ukrajina.
 Den russiske Føderations præsident Vladimir Putin har lykønsket Viktor Jusjtjenko med valget til Ukraines præsident, meddelte den russiske ambassades pressetjeneste i dag. "Tillykke med valget af Dem til posten som Ukraines præsident, jeg ønsker Dem al held og lykke", hedder det i lykønskningen.
 "Udviklingen af et godt naboskab og et ligeberettiget forhold til Ukraine er en af Ruslands vigtigste nationale prioriteringer. Jeg er overbevist om, at en konsekvent udbygning af det strategiske partnerskab er i fuld overensstemmelse med vores folks langsigtede interesser.
 Jeg vil også gerne fremhæve den særlige betydning af, at Rusland og Ukraine deltager aktivt i udformningen af Det fælles økonomisk rum indenfor SNG. Et effektivt samarbejde indenfor rammerne af disse integrationsbestræbelser skal åbne nye muligheder for vore borgere indenfor det forretningsmæssige, videnskabelige og humanitære samarbejde", fremhæves det i lykønskningen.
 Vladimir Putin ønskede Jusjtjenko al held med en ansvarlig statsgerning, og "benyttede lejligheden" til at lykønske ham med det Nytår og Jul. Som bekendt har man fra russisk side tidligere sagt, at man vil lykønske den nyvalgte ukrainske præsident efter indsættelsen.
 I dag lykønskede også Leonid Kutjma Jusjtjenko med valget til præsidentposten. ProUA.com
 Ukraines præsident Leonid Kutjma har ønsket Viktor Jusjtjenko tillykke med sejren ved præsidentvalget.
 Denne korte meddelelse blev offentliggjort af Kutjmas pressetjeneste torsdag kl. 11.30.
 Det vides ikke, om Kutjma vil være tilstede under indsættelsen af Jusjtjenko, da det ifølge en procedure parlamentet har vedtaget, er formanden for Den centrale Valgkommission, som skal overdrage en nyvalgt præsident præsidentbeviset, mens formanden for Forfatningsdomstolen skal overdrage de officielle symboler på den ukrainske præsidents magt.
 Derfor er der ikke behov for, at den gamle præsident er tilstede personligt.
 Det vides også, at det er parlamentsformand Lytvyn, som skal indbyde Kutjma til indsættelsen. Sammen med formanden for Forfatningsdomstolen og Jusjtjenko skal han afstemme listen over indbudte personer og andre organisatoriske spørgsmål. UP.
 21.01.05. Ukraine's Leader Looks Back in Melancholy
 KIEV, Ukraine, Jan. 16 - He continues to govern, exercising the remains of his power as he orders Ukraine's troops home from Iraq. He waits, and he says he plans a role in the life of a nation that, in what is now known as the Orange Revolution, almost allergically rejected the course he had set for it.
 After


text:
10 years in power, decades of influence and then scandal and opprobrium in his final term, President Leonid D. Kuchma's last hours in office are upon him. He admits to melancholy and says that his pride over Ukraine's advances since declaring its independence in 1991 is tinged with regret that he is leaving a nation divided. He concedes he might be arrested. His ambivalence is clear.
 "One cannot be completely satisfied; many things I see now at a different angle," he said, leaning forward from a silk-covered, gold-leafed armchair inside the presidential administration building that last month was blockaded by demonstrators chanting, "Criminals, out!"
 "However, looking back at my life, I think it could not be done in any different way," he said, quickly adding, "If I had known where I would stumble and fall, I would have put a cushion there."
 In an interview in his office, Mr. Kuchma spoke in considerable detail about events that shook his nation, and offered a tentative self-assessment of his role.
 [Mr. Kuchma is now formally a lame duck. Early Wednesday the Supreme Court rejected an election challenge by his former prime minister, Viktor F. Yanukovich, clearing the way for President-elect Viktor A. Yushchenko's inauguration to go ahead as scheduled on Sunday.]
 Speaking on several subjects, Mr. Kuchma flashed a range of emotions. At times he laughed, sometimes waving away questions or referring them to members of his government. He was reflective, occasionally self-critical.
 And he spoke with noticeable care, whether from caution or courtesy, about former political underlings. He also credited everyone involved in the ultimately peaceful revolution - from the government troops and both presidential candidates, to the oppositionists who filled Kiev's streets - for having managed, however harrowingly, to avoid violence.
 "I saw it as a war of nerves," he said. "Who would cave in first? Thank God everybody's nerves were strong."
 Now comes a period of assessment, a process he says will take time.
 As a former missile-plant director who inherited the reins of a dysfunctional post-Soviet nation, Mr. Kuchma, 66, was a technocrat turned head of state, and brought with him a high intellect, management experience and a political base in a powerful clan as he confronted almost insurmountable problems. He departs with a much healthier nation but a darkly complicated legacy.
 To his critics and the opposition that paralyzed Kiev in November and December, he is a president who presided over the corrupt privatization of the nation's resources, steering wealth toward supporters, relatives and eastern clans.
 He has been accused of ordering the murder of a journalist, Georgy Gongadze, in 2000, of approving the sale of radar systems to Saddam Hussein's Iraq and of rigging the election for Mr. Yanukovich, his disastrous choice as successor. Having found himself caught between the competing interests of Russia and the West, he satisfied neither. His stature on the world stage has shrunk.
 Yet Mr. Kuchma accomplished critical tasks, including a sustained collaboration with Washington in nuclear disarmament and the closing


text:
of Chernobyl, the nuclear power plant that in 1986 suffered the worst nuclear accident in history. He leaves a country with a rapidly expanding economy, with independent parliamentary factions, an opposition television station and an often lively press. These would be all but unimaginable instruments of democracy in many former Soviet republics led by their former Communist Party men.
 Moreover, Mr. Kuchma is willingly stepping aside, confronting his critics with a paradox. However messy the transition has been, Mr. Kuchma will be able to note that with his leaving, Ukraine has taken a step toward joining a club - along with Lithuania, Latvia, Estonia and Georgia - of former republics of the Soviet Union that are developing democratic governance.
 Præsident Leonid Kutjma har afskediget lederne af sin administration og de guvernører, som er medlemmer af SDPU (o), oplyser præsidentens pressetjeneste. Kutjma har med sit dekret har afskediget følgende personer:
 Viktor Medvedtjuk fra posten som formand for Ukraines præsidentadministration.
 Jurij Zahorodnyj fra posten som 1. næstformand for Ukraines præsidentadministration.
 Oleksij Isjtjenko fra posten som næstformand for Ukraines præsidentadministration og leder af Hovedstyrelsen for organisations- og kadrepolitikken og samarbejdet med regionerne.
 Andre af Kutjmas dekreter har afskediget følgende personer:
 Ivan Rizak fra posten som guvernør i Zakarpatska-regionen.
 Vadym Ljoshenko fra posten som guvernør i Tjerkasy.
 Mykhajlo Romaniv fra posten som guvernør i Tjernivtsi.
 Valentyn Melnytjuk fra posten som guvernør i Tjernihiv.
 Som bekendt er Medvedtjuk leder af partiet SDPU (o), mens alle de andre afskedigede (som forinden alle havde indgivet deres afskedsbegæring, red.) er medlemmer af SDPU (o) og sidder i partiets ledelse.
 Desuden har Kutjma accepteret afskedsbegæringen fra sin 1. assistent Serhij Ljovotjkin og en gruppe af rådgivere og konsulenter i forbindelse med afslutningen af hans embedsperiode.
 I sin henvendelse til Kutjma takker alle de afskedigede præsidenten "for den høje tillid og det indholdsrige og mangeårige samarbejde" og ønsker den nyvalgte præsidents folk "professionalisme, kompetence og initiativrigdom, ærlighed og hengivenhed overfor sagen".
 I medfør af afskedsbegæringerne har Kutjma også afskediget sekretæren for Det nationale sikkerheds- og forsvarsråd Volodymyr Radtjenko, oplyser nyhedsbureauet Novosti-Ukrajina. Radtjenko har været sekretær for Det nationale sikkerheds- og forsvarsråd siden september 2003. UP.
 22.01.05. Kutjma har vist Jusjtjenko rundt i præsidentpaladset
 Torsdag brugt præsident Leonid Kutjma over to timer på at vise den nyvalgte præsident Viktor Jusjtjenko præsidentpaladsets faciliteter. Tv-stationen "5. kanal" oplyser ifølge sine kilder i præsidentens administration, at Kutjma har fremvist mødelokalerne og receptionslokalerne for Jusjtjenko.
 Med henvisning til "folk fra Kutjmas omgivelser" oplyser "5.kanal", at denne ikke er fortvivlet over tabet af magtbeføjelserne og gør sig parat til et nyt liv.
 "Præsidenten håber på at forblive en indflydelsesrig politiker. Kutjma har således allerede overvejet at deltage i parlamentsvalget næste år", påpeger "5.kanal".
 Samtidig oplyser repræsentant for Det socialistiske parti Jurij Lutsenko, at SPU vil insistere på at få Kutjma for retten.
 "Jeg er ikke i tvivl om, at Kutjma går en meget svær fremtid i møde, og at han hver eneste morgen vil vente på at få en indkaldelse fra rigsadvokaten. Sagen er, at Gud


text:
på den ene side lærte os at tilgive, men på den anden side lærte han samfundet at huske. Og der er nok at huske Kutjma for og stille til regnskab for", siger Lutsenko.
 Samtidig er man på Uafhængighedspladsen i fuld gang med at opføre den scene, hvor Jusjtjenko skal holde tale efter at have aflagt sin ed. Nationalkonservatoriets søjler og andre bygninger i nærheden er klædt i orange farver. I "Det ukrainske Hus" vil der blive åbnet et pressecenter for 1500 journalister. "5. kanal". UP.
 Viktor Jusjtjenko har aflagt ed som Ukraines tredje præsident efter frigørelsen fra Sovjetunionen. Det skete ved en timelang højtidelighed, og Jusjtjenko holdt umiddelbart efter sin første tale som præsident på Uafhængighedspladsen i Kiev.
 Inden edsaflæggelsen mødtes Jusjtjenko med den afgående, amerikanske udenrigsminister Colin Powell, og han takkede for den amerikanske støtte til demokratiet i Ukraine.
 Der blev svindlet med resulatet ved det første valg, og først efter omfattende og langvarige folkelige protester lykkedes det at få Ukraines Højesteret til at underkende valget.
 Et nyvalg mellem Jusjtjenko og Viktor Janukovitj, der var premierminister under den nu afgåede præsident Kutjma, og havde hele statsapparatets støtte, gav Jusjtjenko en klar sejr.
 Om lørdagen lykønskede USA's præsident George Bush i en telefonsamtale Ukraines nyvalgte præsident Viktor Jusjtjenko med sejren, oplyser Jusjtjenkos pressetjeneste.
 Ifølge pressetjenestens oplysninger udtrykte præsidenterne under deres samtale håb om et effektivt samarbejde mellem de to staters ledere.
 På sin side lykønskede Jusjtjenko Bush med genvalget og den indsættelse, som fandt sted den 20. januar i Washington.
 Ukraines præsident betonede, at vores lande er strategiske partnere. Han sagde, at han ser nye muligheder for samarbejde mellem Ukraine og De forenede Stater.
 Jusjtjenko understregede, at "det ukrainske folk har gjort meget for at Ukraine blev demokratisk. Jeg er overbevist om, at verden snart vil se Ukraine som et andet land med andre mennesker og et andet styre".
 Samtalen fandt sted ved 14.00-tiden Kiev-lokaltid og 7.00 Washongton-tid, oplyser pressetjenesten. UP.
 Mr. Yushchenko also vowed to fight the corruption and the shadowy economy that had become characteristic of the tumultuous decade under Mr. Kuchma, during which a few people closely allied with power accumulated vast fortunes. "We shall create a democratic power - honest, professional and patriotic," he said. "The wall that separates government from the people will be destroyed."
 Inden afrejsen til Moskva underskrev Ukraines præsident Viktor Jusjtjenko de første udnævnelser til sin regering.
 Ukraines præsident har udnævnt Julia Tymoshenko til fungerende premierminister. Med et andet dekret har præsident Jusjtjenko nedlagt Ukraines præsidentadministration i dens nuværende form og har underskrevet en Forordning om etableringen af Ukraines præsidents sekretariat.
 Oleksandr Zintjenko er udnævnt til Ukraines præsidents statssekretær. Petro Poroshenko er af Ukraines præsident blevet udpeget til posten som sekretær for Det nationale sikkerheds-og forsvarsråd, oplyser den ukrainske præsidents pressetjeneste. UP.
 Ukraines præsident Viktor Jusjtjenko betegner Julia Tymoshenkos kandidatur til posten som premierminister som den mest acceptable. Denne udmelding kom efter hans forhandlinger med den russiske præsident Putin.
 "Af alle de foreslåede kandidater var Tymoshenkos kandidatur den mest acceptable på baggrund


text:
af de politiske konsultationer. Jeg håber, at Julia Volodymyrivna og hendes kabinet får succes", sagde Jusjtjenko.
 Samtidig svarede Putin, da journalisterne bad ham om en vurdering af den nye regering: "Hvordan kan man komme med vurdering af den nye ukrainske regering. Den er ikke dannet endnu, og resultaterne af dens arbejde bør vurderes af borgerne i det land, som den fungerer i".
 Putin oplyste endvidere, at Jusjtjenko havde informeret ham om de tiltag i udformningen af Ukraines regering, som han havde planlagt. RIA Novosti.
 Den internationale Valutafond understreger, at Ukraine efter valget bør vende tilbage til en politik, der er i nøje overensstemmelse med budgettet, hedder det i en rapport fra Den internationale Valutafonds eksperter om den ukrainske økonomi, som blev offentliggjort i mandags, oplyser BBC's ukrainske afdeling. De internationale eksperter hævder, at økonomiens arbejde "for fuld tryk" kan føre til dens "overophedning" og videre ustabilitet.
 Samtidig har de indflydelsesrige amerikanske senatorer Richard Lugar og Carl Levin foreslået at fritage ukrainsk økonomi for de begrænsninger, som blev indført under Den kolde Krig og er kendt under betegnelsen Jackson-Vennick tilføjelsen, som gør USA's handelsrelationer med de tidligere sovjetiske republikker afhængig af spørgsmålet om udvandring og en demokratisk udvikling. Senatorerne understreger, at en lov som afskaffer disse begrænsninger ville forbedre handelssamkvemmet mellem Ukraine USA.
 Forleden sagde USA's udenrigsminister Colin Powell, da han var tilstede under indsættelsen af Jusjtjenko, at USA vil gøre alt hvad der står i deres magt for at hjælpe den nye præsident med at virkeliggøre det ukrainske folks forventninger. UP.
 Præsident Viktor Jusjtjenko oplyser, at straffesagen mod lederen af indenrigsministeriets overvågningstjeneste, Oleksij Pukatj, som overvågede Gongadze, er overgivet til domstolene. På en pressekonference i Europarådet i går sagde Jusjtjenko, at han var blevet informeret herom af rigsadvokaten.
 "Jeg har haft et møde med rigsadvokaten, hvor jeg gav udtryk for, at jeg ville ønske, at der i den nærmeste fremtid blev sat et punktum i Gongadze-sagen og at sagen blev overdraget til retten, så alle, der ønsker at følge retssagen, kan gøre det. Det er vigtigt, at det bliver en offentlig proces", sagde Jusjtjenko.
 "Rigsadvokaten svarede - for syv dage siden - at man "i dag har sendt to sager til retten, som har en direkte forbindelse til Gia Gongadze-sagen". Den ene sag vedrører general Pukatj, mens jeg ikke ved, hvilket formelt navn man skal give den anden sag", tilføjede Jusjtjenko. "Jeg forstår, at dette ikke kan være et svar, men begyndelsen til formuleringen af et svar", påpegede han.
 Jusjtjenko sagde, at han i næste uge vil indlede "møder med Gias mor, og jeg vil gerne diskutere alle omstændighederne i denne sag".
 Adspurgt om, hvorvidt der vil være en retssag mod Kutjma, svarede Jusjtjenko: "Vi vil kunne vinde, når vi kan bevise, at det er loven, der styrer i Ukraine - uanset om du er præsident eller forretningsmand. En anden vej ville simpelthen være fejlslagen".
 Men en vestlig journalist afbrød Jusjtjenko, eftersom denne ikke havde givet noget konkret svar. Alligevel sagde Jusjtjenko: "Vi vil handle i henhold til loven indenfor


text:
alle de sager, hvor loven er blevet overtrådt - hvad enten det drejer sig om Kutjma, "Krivorizhstål" eller andre".
 Under pressekonferencen undveg Jusjtjenko også at svare på spørgsmålet om, hvad Putin sagde til ham vedrørende tiltalen mod Tymoshenko i Rusland.
 "Jeg rejste et spørgsmål vedrørende Julia Volodymyrivna Tymoshenko udfra den vinkel, som havde min interesse. Og jeg fik det svar, som for mig var tilstrækkeligt og korrekt i forhold til Tymoshenko", sagde Jusjtjenko. UP.
 Eve of the inauguration On the day of Viktor Yushchenko's inauguration, Tom Mangold reveals the extraordinary story of his rivals' plot to deny him power.
 - Britain's germ warfare laboratory in Porton Down has received a biopsy of his skin which shows several poisoning attempts over a four-week period.
 - Not one but two deadly poisons have been found in his body.
 - Evidence has emerged that seems to link one of Russian President Vladimir Putin's closest staff members to the murder plot.
 Mr Yushchenko was given a large final dose of a deadly toxin at a dinner on September 5 organised by the leader of the SBU, General Ihor Smeshko, and his deputy, General Volodymyr Satsyuk, at the latter's Kyiv dacha. General Smeshko is believed to have been unaware of the poison plot. Both the cook and the waiter that night have been spirited out of the country by Mr Yushchenko's team and have written admissions of involvement. The amount of poison needed to kill him was the size of a poppy seed.
 Shortly before Christmas, a courier arrived at the security gate of Ukraine's Channel 5 carrying an anonymous letter written in Russian and a CD. The CD had extracts of intercepted phone conversations between two men, one in Moscow and one in Kyiv, talking about the poisoning of Mr Yushchenko. One name mentioned on the CD is that of Gleb Pavlovskiy, a close adviser to President Putin.
 I have listened to the CD and I have the transcript. Although its bona fides have yet to be forensically tested, diplomats in Kyiv who have heard it and read the transcripts take it seriously.
 Volodymyr Ariev, the Channel 5 journalist who has investigated the background, said: "I now know the identity of both men on the intercept. The man in Kyiv has admitted to me that the conversation is real and that Moscow was indeed involved in the poisoning, but it doesn't follow that Putin knew or ordered it.
 By November, an important section of the SBU had veered away from Mr Kuchma's tyrannies and believed the future lay with modernist reformers like Mr Yushchenko. Some of this may have been self-serving, but it was realistic and was encouraged by small teams of CIA and MI6 officers sent to back up their respective stations in Kyiv for the most important elections in 20 years.
 Western intelligence officers had recommended constant music and rock concerts to distract the huge crowd, which virtually owned the heart of Kyiv. My conversations with PORA leaders reveal that some of


text:
them attended a seminar in the Crimea funded by the American Freedom House Foundation - whose chairman is former CIA chief James Woolsey, and USAID, where these techniques were taught.
 As support for Mr Yushchenko grew daily, the Yanukovich-Kuchma faction became more desperate. They decided to transport miners from Donetsk on the Russian border and diehard Yanukovich supporters to Kyiv to counter-demonstrate the students. The intention was clear - they would spark a conflict and violence and crack down on the peaceful Orange Revolutionaries. The fighting would not just crack skulls, it would lead to a suspension of Parliament, of the elections, a one-year state of emergency and the continued rule of President Kuchma.
 Then a curious thing happened. As the miners gathered in Donetsk, free vodka was handed out. They got vodka on their coaches and trains, and they were met in Kyiv by trucks loaded with crates of vodka. By the time they had been in Kyiv for an hour or so, most were paralytically drunk.
 Around 10pm, the commander of the Minister of the Interior's ample forces, Lieutenant-General Serhiy Popkov, ordered that live ammunition be handed out to 13,000 of his men waiting at bases outside Kyiv.
 But so penetrated was the ministry that within 45 minutes the phones were ringing in the homes of leading Western diplomats in Kyiv. They learned that General Popkov's men were marching towards Independence Square. The crackdown had begun.
 Western governments and international organisations were shocked to hear confirmation in December from an internationally respected Viennese medical clinic that Ukrainian opposition winner Viktor Yushchenko was poisoned four months earlier. JID's regional correspondent reports on allegations that will have serious repercussions in post-election Ukraine.
 "This was a project of political murder prepared by the authorities," Yushchenko claimed. Meanwhile, Western governments have called for those behind the poisoning to be brought to justice. This is now more likely after Yushchenko's victory in the re-run Ukrainian elections, which took place on 26 December.
 Yushchenko himself has warned: "I have no doubt that, within several days or weeks, this path will lead the authorities to specific people representing the government - who administered the poison, who was involved and from whom the poison was procured."
 The Soviet record of assassinating opponents abroad is long and very well documented. Four Ukrainian nationalist leaders were assassinated by the Soviet security services between 1926 and 1959 in Paris, Rotterdam and Munich. Two of these assassinations were carried out in Munich with a gun that sprayed heart attack-inducing poison into the face of the victim. The Central Intelligence Agency (CIA) became aware of the poison only after a KGB assassin who had previously used it defected to the US in 1961.
 Under President Vladimir Putin, a former KGB officer, this practice has returned. Russian Foreign Intelligence Service (SVR) agents were arrested in Qatar in February, after being accused of assassinating a Chechen exile.
 In Ukraine, opponents of the outgoing administration have either died at the hands of a Ministry


text:
of Interior Spetsnaz special forces unit, or as a result of attacks carried out by so-called 'skinheads' linked to organised criminal gangs. In March 1999, opposition Rukh leader Vyacheslav Chornovil died in a car 'accident', after the vehicle in which he was travelling was hit by a Kamaz truck, a heavy-duty vehicle that has figured in many 'accidents' in Ukraine. An attempt to kill Yushchenko in early August using a Kamaz truck failed.
 A videotape interview of Ministry of Interior Spetsnaz officers admitting to organising Chornovil's murder was passed in 1999 to then opposition presidential candidate and former Security Service (SBU) chairman Yevhen Marchuk. This potentially explosive tape is expected to be released to the incoming Yushchenko administration once it re-opens investigations into a series of alleged political murders.
 The attempt on Yushchenko
 It now seems likely that Yushchenko was either poisoned during a trip to Crimea in late August 2004 or at a dinner. Ministry of Interior officers were caught carrying out a surveillance operation against Yushchenko in Crimea.
 The poison involved - TCDD, the most toxic form of dioxin - can take up to two weeks to take effect. TCDD was also a key ingredient of Agent Orange, which was used by US forces during the Vietnam War. The level of this dioxin found in samples taken from Yushchenko was 6,000 times higher than normal and the second highest ever recorded.
 On audio tapes illicitly made in pro-Moscow Prime Minister Viktor Yanukovych's secret campaign headquarters by elements of the SBU loyal to Yushchenko, there is evidence that may provide clues. There was a conversation concerning surveillance of Yushchenko's election headquarters in Kyiv and ways to carry out a secret operation against him. Those recorded speaking on the tapes complain about the presence of a bank's video security cameras close to Yushchenko's headquarters.
 Yushchenko's wife said that she tasted "a metallic-smelling medicine" on her husband's lips after he returned home from a dinner. Yushchenko himself has expressed the view that this occasion was the most likely opportunity for the poison to be administered as it was the only time he did not take security measures to test his food.
 The political background is significant. Until round two of the elections on 21 November, the Kuchma-Yanukovych camp was prepared to 'win' the elections using fraud. Given what was then seen as the inevitability of a Yanukovych presidency, they did not fear legal action following victory in the poll.
 US National Intelligence Council sources believe that the timing of the poisoning was highly suspicious. By early September 2004, the authorities had planned that after two months of a very dirty campaign their candidate, Yanukovych, would be ahead. However, at that stage Yushchenko's lead was actually growing.
 It is highly likely that the audacious poisoning was a desperate act of panic by his political opponents. Yushchenko twice visited the Vienna clinic for treatment and this removed him from the election campaign for four weeks. By the end of the campaign in October


text:
2004 his ratings caught up to Yushchenko's. Dubious results released in round one showed Yanukovych and Yushchenko level at 40 per cent.
 The 'Orange Revolution' undermined Yanukovych's attempted fraudulent election victory when mass protests after the second round forced a re-run on 26 December, handing victory to Yushchenko.
 Interestingly, suspicion has not fallen on SBU chairman Ihor Smeshko who, according to JID sources, has personal sympathies with the Yushchenko camp.
 Yushchenko has publicly alleged a Russian connection to his poisoning, a claim that has been denied by politicians allied to Putin. Russian opposition leader Boris Nemtsov, head of the Union of Right Forces, has stated that he cannot rule out the involvement of the Federal Security Service (FSB), Russia's domestic secret service, which is charged with carrying out espionage activities in the Commonwealth of Independent States (CIS).
 TCDD dioxin is not produced commercially and cannot be digested naturally. It is a chemical mixture, rather than a specific poison. The preparation of the dioxin could have been undertaken in a former KGB secret chemical/biological laboratory that is now under the control of the FSB.
 Renegade intelligence officer Alexander V. Litvinenko, who served in the KGB and the FSB before defecting to Britain, has revealed that the FSB controls a secret laboratory in Moscow that specialises in the study of poisons. Meanwhile, a former dissident scientist now living in the US, Vil Mirzayanov, has confirmed that dioxins were studied in this laboratory during the development of defoliants for the military. Moreover, Valeriy Krawchenko, an SBU defector, has also pointed to this FSB laboratory as the likely source of the dioxin that was used to poison Yushchenko.
 Such poisoning incidents are not unknown in Russia. A leading Russian banker, Ivan Kivelidi, died in 1995 after using a telephone contaminated with a poisonous substance. In 2002, a Saudi militant named Khattab, who was working for the Chechens, died after opening a poisoned letter. In September 2004 - the same month that Yushchenko was poisoned - the prominent Russian journalist Anna Politkovskaya was poisoned on a flight to Beslan, where Chechen rebels had taken over a school. She survived.
 Under Yushchenko's presidency, the poisoning incident is set to have wide-ranging domestic and foreign policy ramifications. Domestically, it will further erode Kuchma's tarnished reputation and further undermine the political party he relies on for support, Medvedchuk's SDPUo. Medvedchuk is already being accused of involvement in election fraud.
 Internationally, the attempt on Yushchenko's life will undermine Putin's reputation in Ukraine and abroad. The Russian president's open interference in Ukraine's elections has been widely condemned by Western governments. This is likely to lead to a reassessment of Western foreign policy towards Putin's increasingly authoritarian Russia.
 Et af de ledende medlemmer af fraktionen "Vores Ukraine" Mykola Tomenko siger, at hvis nogle af de deputerede fra fraktionen "Vores Ukraine" ikke vil stemme på Julia Tymoshenko som premierminister, vil der snarere være tale om en undtagelse end en regel.
 Han påpeger, at det i "Vores Ukraine" i dag ikke er så