text:
Skat.dk: Sejlads i ”international trafik” – Artikel 14, stk. 3 i Dobbeltbeskatningsoverenskomsten mellem Danmark og Cypern
 12 Feb 2020 14:14
 BS-2380/2019
 Skattepligt, international trafik, vederlag, indkomst, bevisførelse
 Højesteret anførte, at begrebet ”international trafik” i dobbeltbeskatningsoverenskomsten mellem Danmark og Cypern, artikel 3, stk. 1, litra H, jf. artikel 14, stk. 3, skal forstås således, at et skib er i international trafik, når dets hovedopgave efter en helhedsvurdering er at transportere personer eller gods for en andens regning mellem pladser, jf. U. 2018.1385H.
 Retten anførte endvidere, at uanset de omhandlede skibe også fragtede vindmølledele til og fra ”pladser”, og det forhold, at færdiggørelsen af vindmølleinstallationerne blev foretaget af teknikere fra et andet skib, har skibenes hovedopgave været installation af havvindmøller.
 Kildeskattelovens § 1 stk. 1, nr. 1, jf. Statsskattelovens § 4
 Den juridiske vejledning 2020-1 C.F.1.1
 Den juridiske vejledning 2020-1 C.F.9.2.3.9
 Sagen er anlagt den 18. januar 2019 og drejer sig om, hvorvidt As indkomst i 2014 og 2015 er omfattet af artikel 14, stk. 3 i dobbeltbeskatningsoverenskomsten mellem Danmark og Cypern.
 Sagsøgte, Skatteministeriet, skal anerkende, at sagsøgerens løn i 2014 og 2015 optjent under arbejde og ophold på skibene Skib-1 og Skib-2 er omfattet af artikel 14, stk. 3, i dobbeltbeskatningsoverenskomsten mellem Danmark og Cypern, således at beskatningsretten til lønindkomsten tilkommer Cypern.
 Af sagen fremgår, at A i 2014 og 2015 var ansat i det cypriotiske selskab G1 på vegne det danske selskab G2, jf. sagens bilag 5, ansættelseskontrakt af 31. oktober 2013. heraf fremgår blandt andet umiddelbart forud for sagsøgers underskrift:
 I Confirm that I have freely entered this agreement with a sufficient understanding of my rights and responsibilities under this agreement and the “FLOATING STAFF SERVICE CONDITIONS FOR WINDFARM INSTALLATION VESSELS (WIV), and I have been given an opportunity to review and seek advice on the Agreement before signing.
 Som sagens bilag A er fremlagt udskrift fra hjemmeside tilhørende G2. Heraf fremgår blandt andet:
 “ABOUT G2
 Headquartered in Copenhagen, Denmark, G2 (G2) operates two highly efficient Windfarm Installation Vessels (WIVs), Skib-2 and Skib-1.
 Skatte-og Vurderingsankenævnet for Københavns Vestegn har den 19. oktober 2018 truffet afgørelser vedrørende As skatteberegninger for indkomstårene 2014 og 2015. Disse er fremlagt som sagens bilag 1 og 2. Heraf fremgår enslydende under afgørelse og begrundelse blandt andet:
 Klagerens arbejdssted foregår på et skib, som er ledet af G2 (herefter selskabet). Selskabet er en førende leverandør af turbine-og fundamentinstallationsservice til offshore vindindustrien. Skibet er registreret som et offshore service vessel, og er udstyret med et 6-bens design, der gør det muligt for fartøjet at stå sikkert i tilfælde af usikkert vejr. Nævnet anser dermed ikke skibet for at være et traditionelt transportskib.
 Skatteankenævnet finder herefter, at skibet er et specialindrettet entreprenør skib, hvis hovedformål er opsætning af bl.a. offshore vindmøller.
 Det er således nævnets opfattelse, at skibet ikke kan anses for at have været i international trafik, mens klageren arbejdede ombord, idet skibets hovedopgave efter en helhedsvurdering ikke er transport af personer eller gods mellem pladser.
 Der har under hovedforhandlingen været afspillet videoer omkring det omhandlede


text:
skibs arbejde med fjernelse og genindvinding af offshore platformene B11 og H7. Links hertil er fremlagt som sagens bilag 10.
 Retsgrundlaget vedrørende ”international trafik”:
 Af Statsskattelovens § 4, stk. 1 fremgår blandt andet:
 ”Som skattepligtig indkomst betragtes med de i det følgende fastsatte undtagelser og begrænsninger den skattepligtiges samlede årsindtægter, hvad enten de hidrører her fra landet eller ikke,
 Ved lov nr. 377 af 2. maj 2011 blev dobbeltbeskatningsaftale mellem Danmark og Cypern gennemført i dansk lov. Af dobbeltbeskatningsoverenskomsten fremgår, at denne baserer sig på OECD ́s modeldobbeltbeskatningsoverenskomst. Af artikel 3, Almindelige definitioner, fremgår af litra h):
 udtrykket >>international trafik<< betyder enhver transport med skib eller fly, der anvendes af et foretagende i en kontraherende stat, bortset fra tilfælde, hvor skibet eller flyet udelukkende anvendes mellem pladser i den anden kontraherende stat;
 Af dobbeltbeskatningsoverenskomstens artikel 14, stk. 3 fremgår:
 ”Uanset de foregående bestemmelser i denne artikel kan vederlag for personligt arbejde, som udføres om bord på et skib eller et fly, der anvendes i international trafik af et foretagende i en kontraherende stat, kun beskattes i denne stat.”
 OECD ́s modeloverenskomst af 1992 til overenskomst til undgåelse af dobbeltbeskatning indeholder i artikel 3, stk. 1, litra e følgende definition af ”international trafik”:
 ”Udtrykket ”international trafik” betyder enhver transport med et skib eller luftfartøj, der anvendes af et foretagende, hvis virkelige ledelse har sit sæde i en kontraherende stat, bortset fra tilfælde, hvor skibet eller luftfartøjet udelukkende anvendes mellem pladser i den anden kontraherende stat”
 I OECD ́s kommentar til modeloverenskomstens artikel 3, stk. 1 litra e, hedder det blandt andet:
 5. Definitionen af udtrykket ”international trafik” sker på grundlag af det princip, der anføres i art. 8, stk. 1, hvorefter beskatningsretten tyil fortjeneste ved skibs-eller luftfartsvirksomhed i international trafik – henset til den særlige karakter af den internationale trafikvirksomhed – alene tilkommer den kontraherende stat, hvori foretagendets virkelige ledelse har sæde.
 Det skal bemærkes, at definitionen af udtrykket ”international trafik” er bredere end udtrykkets sædvanlige betydning. Dette er imidlertid tilsigtet for at bevare beskatningsretten til såvel ren indenlandsk trafik som til trafik mellem tredjestater for den stat, hvori den virkelige ledelse har sit sæde, og for at tillade den anden kontraherende stat at beskatte trafik, der foregår udelukkende inden for dens grænser.
 Sagsøger A har forklaret blandt andet, at hun i oktober 2013 startede sin ansættelse hos det cypriotiske selskab G1 på vegne det danske selskab G2 på skibet Skib-1. Fra august 2015 arbejdede hun på skibet Skib-2. Hun arbejdede i catering afdelingen. Der var i alt 35 – 39 fastansatte på skibet, der arbejdede skiftevis dagvagt eller nattevagt. Hendes arbejde bestod mest i rengøring og vask af arbejdstøjet fra de øvrige ansatte på skibet. Forskellige kunder lejede skibet. De kunne have op til 72 kunder ombord, udover det faste personale.
 Foreholdt ekstraktens side 342, dataoversigt over skibspositioner i 2014 for skibet Skib-1 forklarede hun, at ”Y1-by Anchorage” var formentlig når skibet var i havn for at få ”ordnet ben”. Skibet var konstrueret med ”ben”, som kunne sættes på havbunden

type: other


text:
på åbent hav. Når skibet blev ”mobiliseret”, det vil sige gjort klar til afgang, er der anført ”Y1-by”. Der kunne godt være klienter ombord, mens der blev gjort klar til den næste tur. Opgaverne bestod i at flytte ting for klienter. De havde for eksempel vindmølle dele med, som blev placeret på havbunden og samlet. Senere kom et andet skib og stod for at gøre monteringen færdig inden vindmøllen kunne igangsættes. Når der i oversigten fremgår ”WF” står det for ”Wind Farm”. Særligt ved dårligt vejr kunne en tur godt tage flere uger. Ellers varede den typisk en uges tid. Helikopterlandingspladsen var først og fremmest af hensyn til sikkerheden, men kunne også bruges, når der skulle skiftes ”crew”.
 B11 og H7 projekterne var det samme. Det var opgaver, som bestod i at skille udtjente boreplatforme ad. Det var lejeren af skibet, som stod for selve adskillelsen. De medbragte også selv værktøj og maskiner hertil. For eksempel også en gravko, som kunne klippe i metal. De enkelte dele blev herefter med kran hejst over på skibet, som skrot. Herefter sejlede de skrottet i land, og læssede det af. Det var ren transport.
 Vidnet FF har forklaret blandt andet, at han siden 1989 har sejlet både bulk og tankskibe i alle former for stillinger, herunder styrmand og kaptajn.
 Da de to omhandlede skibe blev præsenteret i 2012 deltog han. Skibene kunne laste op til 15 tons pr. kvm2. og alle former for stykgods. Det var et fantastisk skib. Det kunne gå ind i alle havne og lave enormt tunge løft meget præcist, idet skibet stod fast på havbunden under løft. Det var kun fantasien, som satte begrænsninger for mulighederne med disse skibe. Fleksibiliteten var enestående. Skibet var 49 meter bredt og 160 meter langt og et dæk på 4300 m2. Skibene har i 2014 og 2015 sejlet Nordsøen tyndt med vindmølle dele. Der findes omkring 25 tilsvarende skibe i verden. De koster 2 – 3 milliarder at bygge. De defineres som ”Other Ships”. De er klassiske fragtskibe uden luger og kan præcisionslosse vindmølle dele. De kan med deres kraner placere en vinge til en vindmølle med +/2 – 3 cm.
 Forholdt ekstrakten side 341, datooversigt skibspositioner i 2014 for skibet Skib-1, forklarede vidnet, at ”G3 WF” var en ”windfarm”. Det var den største vindmølle farm. Et rigtigt møgsted på grund af tidevand. ”Y2-by Anchorage” er et ”venteområde” for skibe. ”G4 Wind Farm” ligger i Nordsøen, hvor der er mere vind. ”G5 WF” ligger syd for Y3-by. Det er en kæmpe Windfarm.
 Vidnet KJ har forklaret blandt andet, at han de sidste 10 år har sejlet med de omhandlede skibe. I 2013 – 2015 var han kranfører på skibet. I 2013 arbejdede han 1 måned på skibet Skib-2 og i 2014/15 på skibet Skib-1.
 Forholdt ekstraktens side 341, datooversigt skibspositioner i 2014 for skibet Skib-1, har vidnet forklaret, at ”G3 WF” var en windfarm. De skulle transportere nye vinger til vindmøller og sejle de gamle vinger tilbage. Kunden var ejer af vindmølleparken. Det


text:
var G6, G7 eller G8, som lavede vindmølleparkerne. De sejlede med alle dele til vindmøller. Kunden arbejdede selv på selve møllen med monteringen. Skibet leverede bare en ”krankrog”.
 Hele skibets besætning blev på skibet og det var kun kundens ansatte, som var på vindmøllen. Efterfølgende kom der et skib med teknikere, som færdiggjorde installationen.
 Vidnet blev forevist video af arbejde på pladsen B11. hertil forklarede vidnet, at kunden G9 selv havde medbragt den gravko, som klippede dele fra den gamle platform i mindre stykker. De kom bare med et fartøj med en kran. Alt andet var klientens ting. Skibet havde 6 ”ben”, som kunne sænkes ned på havbunden, så skibet stod helt stille under arbejdet med monteringen. Skibets hovedopgave er at transportere ting og losse dem.
 Han arbejdede en måned og havde herefter en måned fri. Nogle gange fløj han med helikopter til skibet. Der var helikopterlandingsplads på skibet. Ellers sejlede han i en ”crew båd” eller mønstrede, når skibet lå ved kaj. Han har nok 5 gange fløjet med helikopter.
 H7 og B11 var ens opgaver. De skulle fjerne nogle moduler og sejle dem til Norge.
 Det gøres gældende, at sagsøger i 2014 og 2015 har været ansat og udført arbejde på skibene Skib-1 og Skib-2, hvor hun har optjent løn, der er omfattet af artikel 14, stk. 3, i dobbeltbeskatningsoverenskomsten mellem Danmark og Cypern.
 Beskatningsretten til lønindkomsten tilkommer således Cypern.
 Skibenes primære funktion var transport af personer og gods, og der er således tale om, at sagsøgers indkomst er optjent ved arbejde på skib i international trafik.
 Skibene har ganske som en del af deres virke haft det formål at transportere elementer og opsætte havvindmøller, idet skibene dog også har transporteret skrot, elementer til platforme, udtjente moduler og andre store emner, således at opgaverne også og navnlig har bestået i transport af disse ting fra platforme tilbage til havnen, uden at de pågældende moduler skal indgå i installationer og opsætning af vindmøller.
 Skibene har således oftest haft til opgave at hente platformselementer, skrot og vindmøller fra en havn og sejle disse til installation på forskellige destinationer.
 Skrot er ligeledes samlet op på forskellige destinationer, som derefter er transporteret til bortskaffelse, uden at der har været nogen form for installation af skrot.
 På denne baggrund gøres det således gældende, at hovedformålet med skibenes sejlads i årene 2014 og 2015 har været transport af mandskab og materiel, hvorfor der således også må være tale om ”international trafik” med henvisning til Højesterets præmisser i dommen U2018.1385H.
 Dette er dog i det omfang Højesterets præmisser i den pågældende sag overhovedet kan anvendes som fortolkningsbidrag i nærværende sag, idet nærværende sag omhandler dobbeltbeskatningsoverenskomsten mellem Danmark og Cypern artikel 14, stk. 3, og ikke den nordiske dobbeltbeskatningsoverenskomst artikel 3, stk. 1, litra H, som det var tilfældet i Højesterets dom.
 De personer, der transporteres, vil navnlig være mandskab, der anvendes til opgaverne, således at dette personel indgår ved losning og lastning. Disse arbejdsopgaver er en del af selve transporten.
 Skibenes faktiske udførte opgaver understreger


text:
således tydeligt, at der er tale om almindelig og sædvanlig sejlads samtidig med, at dette naturligt må forstås, hvorfor skibene har været i international trafik.
 Det gøres således gældende, at Danmark ikke har beskatningsretten til den optjente lønindkomst i hverken 2014 eller 2015, jf. artikel 14, stk. 3, hvorfor sagsøger er berettiget til lempelse i den beregnede danske skat efter eksemptionsmetoden, jf. artikel 21 stk. 2.
 Skatteministeriet har i sit påstandsdokument blandt andet anført følgende:
 Skatteministeriet gør overordnet gældende, at dobbeltbeskatningsoverenskomsten ikke afskærer Danmark fra at beskatte As indkomst i 2014 og 2015. Der foreligger dansk beskatningsret, da der ikke er tale om et skib i international trafik i henhold til dobbeltbeskatningsoverenskomstens artikel 3, stk. 1, litra h, jf. artikel 14, stk. 3.
 Det er dermed korrekt, at skattemyndighederne har beskattet As indkomst for arbejde på skibene Skib-1 og Skib-2 i 2014 og 2015.
 Dette resultat følger også direkte af højesteretsdommen UfR 2018.1385 H.
 Efter artikel 14, stk. 1, i dobbeltbeskatningsoverenskomsten mellem Cypern og Danmark kan løn eller andet lignende vederlag for personligt arbejde i tjenesteforhold oppebåret af en person, der er hjemmehørende i en kontraherende stat, kun beskattes i denne stat, medmindre arbejdet er udført i en anden kontraherende stat. I udgangspunktet har Danmark dermed beskatningsretten.
 Dette gælder dog ikke, hvis der er tale om vederlag for arbejde, som udføres om bord på bl.a. et cypriotisk indregistreret skib i ”international trafik”. I så fald beskattes vederlaget i Cypern, jf. dobbeltbeskatningsoverenskomstens artikel 14, stk. 3.
 Efter artikel 3, stk. 1, litra h, i dobbeltbeskatningsoverenskomsten mellem Cypern og Danmark defineres begrebet ”international trafik” som ”... enhver transport med skib eller fly, der anvendes af et foretagende i en kontraherende stat, og et foretagende, som drives af en person, der er hjemmehørende i den anden kontraherende stat”.
 Det fremgår af forarbejderne til lov nr. 377 af 2. maj 2011 (LFF nr. 131 af 9. februar 2011), som gennemførte dobbeltbeskatningsoverenskomsten mellem Cypern og Danmark i dansk ret, at overenskomsten baserer sig på OECD ́s modeldobbeltbeskatningsoverenskomst, jf. lovforslagets almindelige bemærkninger. Begrebet ”international trafik” må derfor fortolkes i lyset af, hvad der forstås ved dette begreb i modeloverenskomsten, jf. også U.2018.1385H.
 I denne sag er der ikke tale om sejlads i international trafik i henhold til dobbeltbeskatningsoverenskomstens artikel 3, stk. 1, litra h. Der er jo ikke tale om, at skibene udfører transportopgaver, hvilket er et krav efter ordlyden.
 Dette krav følger også direkte af højesteretsdommen UfR 2018.1385 H, hvor Højesteret tog stilling til spørgsmålet. Højesteret anførte følgende i sine præmisser:
 ”Såvel artikel 3, stk. 1, litra h, i den nordiske dobbeltbeskatningsoverenskomst som artikel 3, stk. 1, litra e, i modeloverenskomsten, hvor begrebet »international trafik« defineres, gør brug af ordene »transport med skib ... bortset fra [de] tilfælde, hvor skibet... anvendes mellem pladser«. Dette ordvalg må forstås således, at der skal være tale om transport af personer eller gods mellem pladser. Denne forståelse understøttes af OECD's kommentar til modeloverenskomstens artikel 3 og artikel 8 (om beskatning af bl.a. fortjeneste fra skibsvirksomhed i international trafik), hvor


text:
der tales om transport af passagerer eller gods. Det fremgår endvidere af OECD's kommentar til modeloverenskomstens artikel 8, at den fortjeneste, som kan beskattes efter bestemmelsen, også dækker aktiviteter, som ikke er direkte forbundet med den internationale skibs-virksomhed, men som kan betegnes som virksomhed af hjælpende karakter.
 Det er på den anførte baggrund Højesterets opfattelse, at udtrykket »international trafik« i den nordiske dobbeltbeskatningsoverenskomsts artikel 3, stk. 1, litra h, skal fortolkes således, at et skib er i international trafik, når dets hovedopgave efter en helhedsvurdering er at transportere personer eller gods for en andens regning mellem pladser.
 Bourbon Oceanteam 101 var i 2012 efter det oplyste lejet af først BP/Subsea7 og dernæst Oceaneering med det formål, at skibet skulle fungere som arbejdsskib i forbindelse med disse virksomheders inspektion, vedligeholdelse, reparation og udbygning af og på olieinstallationer på havbunden inden for områderne blok 18 og 31.
 Efter bevisførelsen lægger Højesteret til grund, at Bourbon Oceanteam 101 i langt den overvejende del af 2012 har befundet sig inden for de to blokke, og dér rent faktisk har fungeret som arbejdsskib for henholdsvis BP/Subsea7 og Oceaneering. Det lægges endvidere til grund, at Bourbon Oceanteam 101 i 2012 har haft 19 havneanløb i Angola, og at skibet i forbindelse hermed har transporteret personel og gods for henholdsvis BP/Subsea7 og Oceaneering ud til områderne. Efter bevisførelsen må personel og gods dog anses for i vid udstrækning også at være blevet transporteret ud til Bourbon Oceanteam 101 med andre skibe eller med helikopter.
 Højesteret finder på den anførte baggrund, at Bourbon Oceanteam 101's hovedopgave i 2012 må anses for at have angået inspektion, vedligeholdelse, reparation og udbygning af og på olieinstallationer på havbunden inden for blokkene 18 og 31, og at skibet således ikke kan anses for at have været i international trafik, mens A arbejdede om bord. Det bemærkes herved, at dette heller ikke har været opfattelsen hos As norske arbejdsgiver, der som nævnt har indberettet hans lønindtægt til de norske skattemyndigheder som ikke-skattepligtig indkomst i Norge.
 As vederlag for arbejdet om bord på Bourbon Oceanteam 101 er herefter ikke omfattet af artikel 15, stk. 3, i den nordiske dobbeltbeskatningsoverenskomst, og Danmark har derfor efter overenskomstens artikel 15, stk. 1, beskatningsretten vedrørende vederlaget.” (Mine understregninger).
 Højesteret slår fast, at et skib er i international trafik, når dets hovedopgave efter en helhedsvurdering er at transportere personer eller gods for en andens regning mellem pladser.
 Højesteret ligger særligt vægt på skibets karakter, hvad skibet er lejet ud til, og hvilke opgaver skibet konkret udførte i de relevante indkomstår.
 A har ikke dokumenteret, at skibene efter en helhedsvurdering har sejlet i international trafik, dvs. transporteret personer eller gods mellem pladser i årene 2014 og 2015.
 De elementer, som Højesteret lægger vægt på, viser entydigt – overført til nærværende sag at skibene ikke har sejlet i international trafik i 2014 og 2015.
 1. SKIBENES KARAKTER
 Skibene Skib-1 og Skib-2 har karakter af installations-og konstruktionsskibe.
 Skibene er offshore installationsskibe, som er bygget til blandt andet at løse opgaver med installation


text:
af vindmøller, jf. bilag A og bilag 3.
 På G2s hjemmeside står følgende om skibenes formål (bilag A):
 “In addition to offshore wind farm installation, these vessels are very well suited for a wide range of maintenance. construction and decommissioning tasks.
 With their 1.425T (Skib-1) and 1,200T (Skib-2) crane, large clear deck area, working water depth of 60m and 2.5m Hs limit for jacking, these vessels are designed to meet both the current and future needs of the offshore industry.”
 Skibene er udstyret med kraner, der gør det muligt at løfte vindmøllekonstruktionerne fra skibet og til den placering, hvor vindmøllen skal ”installeres” på havbunden. Skibene har endvidere seks ben, som gør det muligt for skibene at stå fast på havbunden, når skibene udfører sine installationsopgaver. Se blandt andet bilag 3 og billede, som er fremlagt ved bilag E.
 Der er dermed ikke tale om skibe, der er tiltænkt en rolle som transportskibe, men derimod skibe som kan stå fast på havbunden og udføre installations-, reparationsog andre konstruktionsopgaver på åbent hav.
 2. SKIBENE BLEV LEJET UD TIL INSTALLATIONSOPGAVER
 Skibene blev også i 2014 og 2015 – i overensstemmelse med deres formål og konstruktion lejet ud til at udføre installations-og konstruktionsopgaver vedrørende vindmøller på åbent hav.
 Dette er præcis som i højesteretsdommen U.2018.1385H, hvor Højesteret netop lagde vægt på, at skibet i det omhandlende indkomstår var lejet ud til konstruktionsopgaver på åbent hav.
 Af bilag B fremgår en nyhedsartikel af 19. september 2014 fra G2s hjemmeside med overskriften: “G2 signs key contract with G10 for supplying Offshore Installation Vessel to work together with G10’s Aeolus on the G11 Offshore Wind Farm”
 Om skibenes arbejde med vindmølleinstallationer fremgår følgende i artiklen:
 “G2’s windfarm installation vessels have been successfully deployed on various windfarm construction projects for a diversified range of clients in 2014. In recent projects, Skib-2, working for G12 on the foundation installation campaign for G13, and Skib-1 installing turbines for G5 Offshore Wind completed their projects safely and successfully, recording impressive installation cycle times during these respective campaigns.”
 At skibene lejes ud til installationsog konstruktionsopgaver understøttes af hjemmesidens forside, som er fremlagt som bilag E, hvor følgende tekst fremgår: ”THE GLOBAL OFFSHORE WIND, CONSTRUC-TION AND DECOMMISSIONING PARTER”.
 Skibene markedsføres dermed som installationsog konstruktionsskibe og ikke som transportskibe, der anvendes til at transportere passagerer eller gods fra havn til havn.
 3. SKIBENES ARBEJDSOPAGER I 2014 OG 2015
 Skibene Skib-1’s og Skib-2’s hovedopgaver i 2014 og 2015 var ikke transport af passagerer eller gods, men vedligeholdelses-, konstruktions-og installationsopgaver på åbent hav, jf. bilag B, C og D.
 De foreliggende oplysninger i sagen viser, at konstruktionsskibene i de relevante indkomstår har været involveret i opsætningen af 80 G8 vindmøller i havvindmølleprojektet G5 Havmøllepark, chartret til opsætningen af havvindmølleparkerne G14 Windfarm, G13, G11 Offshore Wind Farm og G15 Windfarm i Nordsøen (bilag 1, s. 2, bilag C og bilag D). Det kan dermed konstateres, at skibene har fungeret som et installations-og konstruktionsskib i 2014 og 2015 (bilag 1, s. 2).
 At skibene ikke havde transport som


text:
deres hovedopgave i 2014 og 2015, understøttes også af den frem-lagte ansættelseskontrakt (bilag 5, side 4), hvor A underskriver “FLOATING STAFF SER-VICE CONDITIONS FOR WINDFARM INSTALLATION VESSELS (WIV)”.
 Det underbygges tillige ved, at 1⁄4 af skibenes besætning skiftes en gang om ugen grundet skibenes arbejdsopgaver, hvorfor der også er helikopterlandingsplads på skibene, da skibene ikke lægger til havn ofte nok til, at besætningen kan skriftes i havn, jf. bilag F.
 A har fremlagt oversigter – udarbejdet af A selv – der viser data fra søfartsbøgerne (bilag 6 og 7), uden at fremlægge de egentlige søfartsbøger (logbøger). Derudover har A fremlagt en oversigt over koordinationen for Skib-1 i hele 2014 (bilag 8), samt en tilhørende datooversigt udarbejdet i word (bilag 16). Der er dog ikke fremlagt en lignende oversigt over koordinaterne for Skib-2, som A også arbejde på.
 Oplysningerne som fremgår af de forskellige oversigter (bilag 6-8 og bilag 16) viser dog, at mønstringen på både Skib-1 og Skib-2 i 2014 og 2015 ofte sker offshore.
 Eksempelvis ses det i As egen oversigt, der er fremlagt som bilag 16, at skibet Skib-1 i 2014 udfører arbejdsopgaver fra d. 1. januar 2014 til d. 17. september 2014, hvorefter skibet ligger i havn i Y1-by resten af året. I de cirka ni måneder, hvor skibet løser opgaver, befinder skibet sig 191 dage på en ”windfarm”, hvilket svarer til cirka seks ud af de ni måneder, hvor skibet udfører opgaver. Resten af tiden ligger skibet i havn.
 Flere gange befinder skibet sig på en ”windfarm” i over 20 dage i træk.
 Dette underbygger, at skibene kun i begrænset omfang har været i havn, hvilket er modstridende med As påstand om, at skibene Skib-1 og Skib-2 primært har udført transportopgaver.
 Skibene har ikke som sine primære opgave fragtet gods mellem pladser, hvor godset er blevet læsset og aflæsset, som et klassisk fragtskib i international trafik, men derimod har skibene opholdt sig i længere perioder på de destinationer, hvor vindmølleparkerne skulle installeres på havbunden, da det na-turligvis har været nødvendigt for at fuldføre installationsopgaven.
 Det forhold, at skibene måtte bringe gods, reservedele og containere med ud til installationerne, kan ikke føre til, at skibet udfører transport af gods eller passagerer, og dermed operer i "international trafik".
 I svarskriftet blev A opfordret til at fremlægge; dokumentation for, at skibenes hovedopgave var transportopgaver for andres regning (opfordring 2), dokumentation for hvad der blev transporteret ved udførelsen af disse transportopgaver (opfordring 3), dokumentation for i hvilket omfang materiel/udstyr/personel er blevet fragtet ud til skibene ved hjælp af andre skibe eller med helikopter (opfordring 5), samt at fremlægge logbog for både Skib-1 og Skib-2. A har ikke besvaret opfordringerne.
 A har i replikken s. 3 anført, at skibene Skib-1 og Skib-2 som en del af deres virke har haft til formål at transportere elementer og opsætte vindmøller, men at skibene oftest har haft til formål at hente platformselementer og vindmøller fra en havn og sejle disse til installation på forskellige destinationer, samt hente skrot og sejle dette til bortskaffelse.
 Der


text:
er ikke fremlagt dokumentation for disse udsagn, som også er i tydelig modstrid med de oplysninger, som er fremlagt i sagen.
 Idet A ikke har fremlagt den manglende relevante dokumentation – trods gentagne opfordringer herom må det tillægge A processuel skadevirkning, jf. retsplejelovens § 344, stk. 2, med den konsekvens, at retten ved sagens pådømmelse lægger til grund, at hovedformålet med skibenes virke er i overensstemmelse med Skatteministeriets fremlagte bilag, dvs. at skibenes primære formål er at udføre installations-og konstruktionsopgaver.
 Det bemærkes afslutningsvis, at det naturligvis ikke har været hensigten med artikel 14, stk. 3 i dobbeltbeskatningsoverenskomsten mellem Danmark og Cypern, at skatteyder skulle kunne undgå at blive beskattet af sin lønindkomst.
 Hvis artikel 14, stk. 3 sammenholdt med definitionen i artikel 3, stk. 1, litra h skulle fortolkes således som A lægger op til, ville konsekvensen være, at hendes indkomst i 2014 på 397.942 kr. og indkomst i 2015 på 415.978 kr. hverken blev beskattet i Danmark eller i Cypern, dvs. A ville opnå skattefrihed.
 I replikken, s. 2, tredjesidste afsnit, bestrider A: ”... at Højesteret i dommen U2018.1385H generelt har taget stilling til begrebet ”international trafik”. A anfører videre: ”Den pågældende dom omhandlede således den nordiske dobbeltbeskatningsoverenskomst artikel 3, stk.1, litra H. Der ses ikke ved sagsøgtes svarskrift at være henvist til fortolkningsbidrag til støtte for synspunktet om, at begrebet skal forstås på samme måde i den i nærværende sag relevante dobbeltbeskatningsoverenskomst, nemlig den mellem Danmark og Cypern, konkret artikel 14, stk. 3. ”
 Skatteministeriet bestrider dette, da den nordiske dobbeltbeskatningsoverenskomsts definition af ”international trafik” i artikel 3, stk. 1, litra h er enslydende med definitionen i dobbeltbeskatningsoverenskomstens mellem Danmark og Cypern. Derudover har overenskomsterne enslydende bestemmelser om beskatning af indkomst tjent på skibe i ”international trafik”, og begge overenskomster skal fortolkes i lyset af OECDs modeloverenskomt.
 Der er mellem parterne enighed om, at Danmark i henhold til dobbeltbeskatningsoverenskomsten mellem Danmark og Cypern, har beskatningsretten medmindre sagsøgers arbejde er udført ombord på et skib i ”international trafik”.
 Højesteret har i dom gengivet i Ugeskrift for Retsvæsen 2018, side 1385 taget stilling til begrebet ”international trafik” i den Nordiske dobbeltbeskatningsoverenskomsts artikel 3, stk. 1, litra h, hvorefter dette skal forstås således, at et skib er i international trafik, når dets hovedopgave efter en helhedsvurdering er at transportere personer eller gods for en andens regning mellem pladser.
 I nærværende sag må dobbeltbeskatningsoverenskomsten mellem Danmark og Cypern artikel 3, stk. 1, litra H, jf. artikel 14, stk. 3 forstås i overensstemmelse hermed.
 Efter bevisførelsen må det lægges til grund, at de omhandlede skibe Skib-1 og Skib-2 efter deres karakter var specialbyggede til at udføre tunge løft meget præcist, mens skibet stod fast på havbunden med sine seks ben.
 Vidnet FF har forklaret, at det er et fantastisk skib med en enestående fleksibilitet, som kan lave enormt tunge løft med en meget præcis placering af vindmølle dele. Det fremgår endvidere om skibene af G2s hjemmeside: ” In addition to offshore wind farm installation, these vessels are very well suited for a wide


text:
range of maintenance, construction and decommissioning tasks.”
 Af sagsøgers ansættelseskontrakt fremgår endvidere ved sagsøgers underskrift:” I confirm that I have freely entered this agreement with a sufficient understanding of my rights and responsibilities under this agreement and the “FLOATING STAFF SERVICE CONDITIONS FOR WINDFARM INSTALLATION VESSELS (WIV)...”.
 På ovennævnte baggrund kan retten ikke lægge til grund, at de omhandlede skibe hovedsageligt var transportskibe, som af sagsøger anført. De må derimod efter det fremkomne, herunder deres opbygning, og deres faktiske anvendelse, betragtes som moderne højtspecialiserede installationsskibe. Uanset de omhandlede skibe også fragtede vindmølledele til og fra ”pladser” og det forhold at færdiggørelsen af vindmølleinstallationerne blev foretaget af teknikere fra et andet skib, har Skib-1 og Skib-2s hovedopgave været installation af havvindmøller, og har i hovedparten af sagsøgers ansættelse i 2014 og 2015 været udlejet hertil.
 Skibene Skib-1 og Skib-2 var således ikke i ”international trafik”, således som dette må forstås i henhold til dobbeltbeskatningsoverenskomsten mellem Danmark og Cypern artikel 3, stk. 1, litra H, jf. artikel 14, stk. 3.
 Sagsøgers vederlag for sit arbejde ombord på Skib-1 og Skib-2 er herefter ikke omfattet af artikel 14, stk. 3 i dobbeltbeskatningsoverenskomsten mellem Danmark og Cypern. A var således fuldt skattepligtig til Danmark af sin indkomst optjent på de cypriotisk indregistrerede skibe Skib-1 og Skib-2 i indkomstårene 2014 og 2015, jf. Kildeskattelovens § 1, stk. 1, nr. 1, jf. Statsskattelovens § 4.
 På denne baggrund frifindes sagsøgte Skatteministeriet.
 Sagsøger A skal inden 14 dage betale sagens omkostninger med 55.000 kr. til sagsøgte Skatteministeriet til dækning af Skatteministeriets advokatudgift.
 Der er ved fastsættelsen heraf henset til sagens værdi, forløb og udfald. Skatteministeriet er ikke momsregistreret.
 Sagsøger A skal betale sagens omkostninger med 55.000 kr. Beløbet skal betales inden 14 dage.


text:
Skat.dk: C.C.2.2.2.10 Udgifter til kontingenter i selvstændig erhvervsvirksomhed mv.
 Dette afsnit behandler spørgsmålet, om udgifter, som en selvstændigt erhvervsdrivende afholder til kontingenter til foreninger og til arbejdsgiverforeninger og andre faglige sammenslutninger, kan fratrækkes ved indkomstopgørelsen og i bekræftende fald med hvilken fradragsværdi.
 Se SKM2018.273.SR, hvor Skatterådet traf afgørelse om, at en del af et kontingent til en fagforening, benævnt servicebidrag, efter en konkret vurdering af de ydelser servicebidraget dækkede, ikke kunne anses for en fradragsberettiget driftsudgift efter SL § 6, stk. 1, litra a for de medlemmer, servicebidraget blev opkrævet hos.
 Se også afsnittet om udgifter til arbejdsgiverforeninger og andre faglige sammenslutninger efter LL § 13.
 Løbende årligt kontingent til foreninger og lignende
 Eksempler på helt eller delvist godkendt fradrag
 Erfagruppe, revisor - fradrag for udgift til kontingent
 I TfS 1991, 335 LSR kunne en revisor fratrække sin udgift til kontingent til en erfagruppe som en driftsudgift, fordi han kun havde været medlem af og deltaget i erfagruppens møder for at ajourføre sin faglige viden. Se SL § 6. stk. 1, litra a, der udtrykkeligt nævner "vedligeholde".
 Erfagruppe, bagermester - beskåret fradrag for udgift til kontingent
 I TfS 1993, 162 LSR fik en bagermester efter en konkret vurdering kun fradrag som driftsudgift for en mindre del af kontingentudgifterne til en erfagruppe. Derimod blev fradrag nægtet for størstedelen af kontingentudgifterne, fordi kontingentet for denne del væsentligst var blevet brugt til mad og drikkevarer i forbindelse med møderne, og udgifterne blev dermed anset for private ikke fradragsberettigede udgifter efter SL § 6 in fine.
 Arkitektforening mv. - fradrag for udgift til kontingent mv.
 En selvstændigt erhvervsdrivende arkitekt kunne fratrække sine udgifter, dels til kontingent til arkitektforeningen, dels til præmie til en ansvarsforsikring, som driftsudgifter efter SL § 6, stk. 1, litra a, selv om han var ophørt med at drive virksomhed mange år tidligere. Der var nemlig den fornødne tætte forbindelse mellem udgiften og driften af virksomheden.
 Arkitekten var mange år inden blevet ansat i en kommune på det vilkår, at han samtidig skulle drive selvstændig erhvervsvirksomhed som arkitekt. Han var mange år senere fortsat ansat i kommunen, nu som bygningsinspektør, og var flere år tidligere ophørt med at drive selvstændig arkitektvirksomhed ved siden af sin ansættelse i kommunen. Alligevel var arkitekten gennem årene fortsat med at betale både udgifter til kontingent til arkitektforeningen samt præmie til ansvarsforsikringsselskabet, fordi han kunne risikere at blive holdt ansvarlig for sine eventuelle fejl ved et byggeri lang tid efter, at han havde udført sit arkitektarbejde.
 Det fremgik nemlig nærmere af sagen, at ansvarsforsikringsselskabet opererede med et anmeldelseskriterium, så arkitekten kunne ifalde ansvar for et byggeri i det år, hvor en bygherre anmeldte en skade og ikke som tidligere, når skaden var opstået. Da forsikringsselskabet ikke ville dække opståede skader, medmindre arkitekten havde betalt forsikringspræmien også i det år, skaden blev anmeldt, blev han nødt til at fortsætte med at betale forsikringspræmierne. Samtidig betalte han kontingent for at være medlem af arkitektforeningen, fordi ansvarsforsikringsselskabet stillede dette som betingelse for at forsikre ham. Se LSRM 1982.26.LSR.
 Selvstændigt


text:
erhvervsdrivende - udgift til kontingent til salgsforeninger (a.m.b.a.) - fradrag som driftsudgift
 I SKM2009.122.SR bekræftede skatterådet, at en andelshavers udgifter til kontingent til en salgsforening (a.m.b.a.) kunne trækkes fra i andelshaverens virksomhed som en driftsomkostning.
 Andelshaveren betalte kontingentet for at kunne sælge sine produkter. Se principperne i TfS 1987, 315 HRD, der (som nævnt nedenfor under indskud) anerkendte en udgift til et indskud i en indkøbsforening som en fradragsberettiget driftsudgift efter SL § 6, stk. 1, litra a, fordi udgiften fandtes afholdt for at sikre virksomhedens hidtidige indkomst. Skatterådet fandt, at det gjaldt tilsvarende, når kontingentet vedrørte en salgsforening. I skatterådssagens aktuelle spørgsmål var der endog tale om et årligt tilbagevendende kontingent og ikke et indskud, hvilket yderligere bestyrker afgørelsens rigtighed.
 Eksempler på nægtet fradrag
 I følgende afgørelser er kontingentudgiften ikke anset for at være tilstrækkeligt nært knyttet til driften af erhvervsvirksomheden. I den første afgørelse var foreningens ydelse for generel, i den sidste for speciel.
 xLandsforeningen G2, der var en videreførelse af foreningen G3
 I SKM2019.393.BR blev medlemmer af et revisionsfirma nægtet fradrag for kontingent til medlemskab af foreninger under landsforeningen G2. Fradrag blev nægtet, fordi byretten ikke fandt det godtgjort, at indholdet i foreningerne var af erhvervsmæssig karakter. Retten fandt, at det af de fremkomne oplysninger fremgik, at der var tale om udgifter af privat karakter, og der ikke forelå en direkte og umiddelbar forbindelse mellem afholdelse af udgiften og indkomsterhvervelsen.x
 Turistforening frisør - ej fradrag for udgift til kontingent
 I TfS 1996, 250 VLD blev en frisørmester nægtet fradrag for sin udgift til kontingent til den lokale turistforening, fordi udgiften hverken blev anset for en reklameudgift eller en driftsudgift i øvrigt. Begrundelsen for afslaget var, at der ikke var nogen sammenhæng mellem kontingentudgiften og årets indkomst, og at den eventuelle reklameværdi, der kunne have ligget i adgangen til at placere visitkort og en beliggenhedsplan på turistkontoret, alene blev anset for et biprodukt og ikke det egentlige formål med medlemskabet.
 Turistforeningen udgav en brochure, hvori der var et erhvervsregister, som nævnte frisørmesterens virksomhed. Ydermere havde frisøren tit sine visitkort liggende på bl.a. turistkontorets skranke, ligesom frisørforretningens beliggenhed fremgik af en plan i kontoret.
 Lederforening bilforhandler - ej fradrag for udgift til kontingent
 I LSRM 1976.51.LSR blev en bilforhandler nægtet fradrag for udgiften til kontingent til verdensorganisationen "Junior Chamber", fordi medlemskabet af foreningen ikke blev anset for at være af en sådan betydning for hans virksomhed, at dets udgifter kunne anses for fradragsberettigede driftsomkostninger.
 Organisationen optog kun ledere som medlemmer og havde som formål at uddanne gode ledere.
 Indskud i foreninger og lignende
 Som udgangspunkt anses erhvervsdrivendes indskud i bl.a. foreninger som betingelse for, at vedkommende kan drive erhverv, for en ikke fradragsberettiget etableringsudgift, der vedrører virksomhedens indkomstgrundlag og ikke dens drift. Se SL § 6 in fine. Typisk er der tale om en udgift, som den erhvervsdrivende får igen, hvis virksomheden sælges, eller han eller hun blot udtræder af foreningen.
 Foderforening minkavler - ej fradrag for udgift til indskud i andelsfoderforening
 I TfS 1989, 95 VLD blev en


text:
minkavlers udgift til indskud i en andelsfoderforening anset for en ikke fradragsberettiget etableringsudgift efter SL § 6 in fine.
 Den erhvervsdrivende havde meldt sig ind i foderforeningen samtidig med, at han etablerede minkfarmen som et supplement til sin landbrugsdrift. Hertil kom, at minkavleren ikke måtte producere minkfoder på minkfarmen, og derfor kom andelsfoderforeningen ind i billedet.
 I en anden konkret sag anerkendte Højesteret dog fradrag for udgiften til indskud i en forening og lagde i den forbindelse vægt på, at indskuddet til foreningen ikke repræsenterede en økonomisk omsætningsværdi, og indskuddet var nært knyttet til driften (bevare indtægten). Se TfS 1987, 315 HRD, som er nævnt umiddelbart nedenfor.
 Fragtmandskørsel - udgift til indskud til indkøbsforening - fradrag som en driftsudgift
 I TfS 1987, 315 HRD blev et vognmandsselskabs (fragtmandskørsel) udgifter til indskud i indkøbsforeningen Københavns Fragtmandshaller anset for en fradragsberettiget driftsomkostning, fordi formålet med medlemskabet var at sikre virksomhedens hidtidige konkurrencedygtighed og indkomst. Se SL § 6, stk. 1, litra a, der bl.a. nævner "at sikre indkomsten".
 Foreningen betalte ikke indskuddet tilbage, hvis medlemmet meldte sig ud af foreningen, og at medlemmet kunne heller ikke sælge indskuddet til en køber.
 Disse faktuelle oplysninger sammen med formålet med medlemskabet af foreningen har formentlig været afgørende for, at Højesteret har anerkendt indskuddet som en fradragsberettiget driftsomkostning efter SL § 6, stk. 1, litra a, frem for en ikke fradragsberettiget etableringsudgift efter SL § 6 in fine.
 Se også afsnit C.C.2.2.1.4 Etableringsudgifter og herunder TfS 1987, 315 HRD.
 Udgifter til arbejdsløshedsforsikringer er fradragsberettigede efter PBL § 49, stk. 1.
 Se også afsnit C.A.10.4.1.1 om arbejdsløshedsforsikring.
 LL § 13, stk. 1, stammer fra før fradrag var delt op i ligningsmæssige fradrag og fradrag i den personlige indkomst, så en selvstændigt erhvervsdrivendes og lønmodtagers skattemæssige værdi af et fradrag i udgangspunktet var den samme, alene afhængigt af indkomstens størrelse. Bestemmelsen er derfor ikke udformet på baggrund af de ændrede regler om diverse fradrags forskellige skattemæssig værdi, som blev indført midt i 1980 ́erne, herunder forskellen mellem en lønmodtagers og en selvstændigt erhvervsdrivendes fradragsværdi af en driftsudgift efter SL § 6, stk. 1, litra a. Se TfS 1987, 42 DEP.
 Hvis man derfor ser bort fra denne problemstilling, udvider LL § 13, stk. 1, driftsomkostningsbegrebet, fordi den åbner mulighed for at fratrække udgifter til faglige kontingenter i forbindelse med indkomstopgørelsen, selv om udgifterne ikke anses for erhvervsmæssige. Det gælder særligt den egentlige kontingentdel, se nedenfor under afsnittet om uddybning af begreber, som er anvendt i litteratur og retspraksis mv.
 Som udgangspunkt kan alle selvstændigt erhvervsdrivende fratrække udgifterne til arbejdsgiverforeninger og andre faglige sammenslutninger i forbindelse med indkomstopgørelsen efter LL § 13.
 Herudover gælder LL § 13 også for lønmodtagere.
 LL § 13 omfatter medlemskab af bl.a. faglige foreninger eller sammenslutninger for selvstændigt erhvervsdrivende, men også fagforeninger for lønmodtagere.
 Bestemmelsen opregner følgende foreninger:
 Andre faglige sammenslutninger.
 Selvstændigt erhvervsdrivende kan fratrække udgifter til kontingent til arbejdsgiverforeninger og andre faglige sammenslutninger, som dog skal opfylde en række betingelser for at medlemmerne kan få fradrag:
 Foreningen skal som hovedformål varetage medlemmernes


text:
fagligt økonomiske interesser
 Foreningen skal opfylde sin indberetningspligt.
 Efter LL § 13, stk. 1, skal foreningen have til hovedformål at varetage de økonomiske interesser for den erhvervsgruppe, som den skattepligtige tilhører.
 Se SKM2017.327.HR. Afgørelsen vedrører indberetningspligt efter (dagældende) SKL § 8 T (nu videreført i SIL § 31), og stadfæster landsrettens afgørelse i SKM2016.618.ØLR. I afgørelsen fastslår Østre Landsret, og dette tiltrædes af Højesteret, at LL § 13 og SKL § 8 T på baggrund af deres indbyrdes sammenhæng måtte forstås således, at alene kontingentindbetalinger, der er fradragsberettiget efter LL § 13, er omfattet af indberetningspligten. Om fradragsretten er det anført, at fradragsretten er betinget af, at fagforeningen har til hovedformål at varetage de økonomiske interesser for den erhvervsgruppe, som den skattepligtige tilhører. Fradragsretten er ifølge forarbejderne til LL § 13 og SKL § 8 T knyttet til, at udgiften er afholdt til at erhverve, sikre og vedligeholde den skattepligtiges løbende indkomst. Landsretten udtalte, at pensionsforholdene for H1's medlemmer endeligt var fastlagt ved pensioneringen, hvorfor medlemskabet ikke havde den fornødne sammenhæng med de pågældendes løbende indkomst. De pågældende medlemmer kunne endvidere ikke i relation til ligningslovens § 13 siges at tilhøre en erhvervsgruppe.
 Opfyldelsen af sin indberetningspligt
 Fradragsretten efter LL § 13, stk. 1, forudsætter også, at arbejdsgiverforeningen opfylder sin pligt efter SKL § 8 T til at indberette oplysninger til Skattestyrelsen om de indbetalinger, foreningen har modtaget fra hvert enkelt medlem i det foregående kalenderår. Se LL § 13, stk. 2.
 SKL § 8 T er fra 1. januar 2019 erstattet af SIL § 31, der er en videreførsel af bestemmelsen. Ifølge SIL § 64, stk. 1, gælder skatteindberetningsloven dog ikke for indberetninger for kalenderåret 2018 eller tidligere år.
 Fradragsværdi
 Dette afsnit omhandler, hvorvidt den erhvervsdrivendes fradrag for udgifter til kontingent til en arbejdsgiverforening skal anses for et almindeligt driftsfradrag efter den generelle regel SL § 6, stk. 1, litra a, eller om kontingentudgifterne behandles som et ligningsmæssigt fradrag efter reglen i LL § 13, - eller måske en blanding.
 Problematikken er kun relevant i de tilfælde, hvor foreningsmedlemmerne er erhvervsvirksomheder, der ejes og drives af fysiske personer. Derimod påvirkes foreningsmedlemmer, der er juridiske personer, fx selskaber, ikke økonomisk.
 Se også afsnit C.B.3.5.2.2 om maskeret udbytte i ansættelsesforhold, i det tilfælde erhvervsvirksomheden drives i selskabsform, og selskabet har betalt hovedaktionærens/-anpartshaverens kontingent (udlodning eller lønaccessorium).
 Hvis virksomheden ejes og drives af en fysisk person, reducerer et driftsfradrag efter SL § 6, stk. 1, litra a, eller et reklamefradrag efter LL § 8, stk. 1, den personlige indkomst. Se hovedreglen i PSL § 3, stk. 2, nr. 1.
 Hvis udgiften og dermed fradraget bliver henført til LL § 13, behandles det som et ligningsmæssigt fradrag, der trækkes fra i den skattepligtige indkomst efter undtagelsen i PSL § 3, stk. 2, nr. 1, sidste led, der henviser til bl.a. LL § 13 om udgifter til kontingenter til arbejdsgiverforeninger og lignende.
 I SKM2004.490.LSR måtte en alment praktiserende tandlæge, der var medlem af en tandlægeforening, kun trække udgiften til kontingentet fra som ligningsmæssigt fradrag,


text:
selv om medlemskab af foreningen var en forudsætning for, at tandlægen kunne indgå overenskomst med sygesikringen og dermed erhverve en væsentlig del af sin indkomst. Se PSL § 3, stk. 2, nr. 1, sidste led, jf. LL § 13.
 Samme resultat ses i SKM2005.300.LSR. Sagen drejede sig om en alment praktiserende læge, der var medlem af en lægeforening, hvis medlemskab var afgørende for, at han kunne indgå overenskomst med sygesikringen og dermed tjene penge som læge. Også denne kunne kun fratrække udgiften til kontingentet som et ligningsmæssigt fradrag i den skattepligtige indkomst, til trods for at i hvert fald en del af udgiften var en driftsomkostning, og virksomheden blev drevet i virksomhedsordningen.
 I ingen af sagerne sager anerkendte Landsskatteretten, at den erhvervsdrivende havde løftet bevisbyrden for, at undtagelsen PSL § 3, stk. 2, nr. 1, 2. led, jf. LL § 13 skulle fraviges. Hele fradraget blev derfor betragtet som et ligningsmæssigt fradrag efter LL § 13.
 Dog kan den selvstændigt erhvervsdrivende under visse betingelser fratrække den del af kontingentudgiften, der er erhvervsmæssig, som driftsudgift i den personlige indkomst efter PSL § 3, stk. 2, nr. 1, jf. SL § 6, litra a.
 Den eneste dokumentation eller sandsynliggørelse, som Skattestyrelsen accepterer, er, at arbejdsgiverforeningen ved opgørelsen af sin skattepligtige indkomst har opdelt de modtagne kontingentindbetalinger i en del, som har dækket erhvervsmæssige formål og i en resterende del, som er gået til ikke erhvervsmæssige aktiviteter. Se TfS 1987, 42 DEP og SD-cirkulære 1989-2. Opdeling i ikke erhvervsmæssige formål skal også afspejles i foreningens indberetning til Skattestyrelsen efter SKL § 8 T (nu SIL § 31). Derimod accepteres anden dokumentation eller sandsynliggørelse ikke, fx fra foreningsmedlemmerne. Se SKM2004.490.LSR og SKM2005.300.LSR, der begge er nævnt ovenfor.
 fratrække den del af sit kontingent, som foreningen har brugt til ikke erhvervsmæssige formål, i sin skattepligtige indkomst som et ligningsmæssigt fradrag. Se LL § 13. Se TfS 1987, 42 DEP og SD-cirkulære 1989-2.
 Uddybning af begreber, som er anvendt i litteratur og retspraksis mv.
 Der forekommer i retspraksis og litteratur, som vedrører LL § 13, en række begreber, hvis indhold uddybes og forklares i dette afsnit.
 Ikke erhvervsmæssige ydelser
 Erhvervsmæssige ydelser
 Elementer i en selvstændigt erhvervsdrivendes faglige kontingent.
 Ikke erhvervsmæssige ydelser:
 Begrebet omfatter ydelser, der har følgende formål:
 At varetage fagligt økonomiske interesser for medlemmerne, se beskrivelsen ovenfor, og
 At varetage andre formål, der tjener medlemmerne såsom
 administration og tilskud til ferie
 tilskud til avisdrift
 tilskud til politisk virksomhed i Danmark.
 Se TfS 1994, 348 DEP.
 Efter LL § 13 kan såvel selvstændigt erhvervsdrivende mv. som lønmodtagere fratrække kontingentudgifter til disse formål, men kun som et ligningsmæssigt fradrag.
 Erhvervsmæssige ydelser:
 De skal bruges og skal være nødvendige for at drive selvstændig erhvervsvirksomhed.
 Begrebet er sammenfaldende med de ydelser, hvis udgifter berettiger til et driftsfradrag efter SL § 6, stk. 1, litra a.
 Efter LL § 13 kan udgifter såvel til ikke erhvervsmæssige som til erhvervsmæssige ydelser, fratrækkes som ligningsmæssige fradrag.
 Kun i de tilfælde, hvor fagforeningen, arbejdsgiverforeningen har opdelt kontingentindbetalingerne i en erhvervsmæssig og en ikke


text:
erhvervsmæssig del, kan selvstændigt erhvervsdrivende fratrække den erhvervsmæssige del af deres faglige kontingent som en driftsudgift efter SL § 6, stk. 1, litra a, med fradrag i den personlige indkomst til følge. Den ikke erhvervsmæssige del kan fortsat trækkes fra som et ligningsmæssigt fradrag i den skattepligtige indkomst efter LL § 13, stk.1. Se TfS 1987, 42 DEP og SD-cirkulære 1989-2.
 Elementer i en selvstændigt erhvervsdrivendes faglige kontingent:
 Egentligt kontingent
 Bidrag til kollektiv garantiforsikring.
 Se TfS 1987, 42 DEP.
 Den del af medlemmets kontingentbetaling, der går til det såkaldt egentlige kontingent, dækker stort set de ikke erhvervsmæssige ydelser, som er nævnt ovenfor.
 Servicebidrag og bidrag til kollektiv garantiforsikring anses begge for erhvervsmæssige ydelser og svarer dermed til driftsudgifter. Den selvstændigt erhvervsdrivende kan dog alene fratrække disse som driftsudgifter i sin personlige indkomst, hvis foreningen i sit regnskab har opdelt medlemmets kontingentindbetalinger i en erhvervsmæssig og en ikke erhvervsmæssig del. I modsat fald kan udgiften kun trækkes fra i den skattepligtige indkomst som et ligningsmæssigt fradrag.
 Se også afsnit C.A.4.3.1.3 om fagforeningskontingent og arbejdsløshedsforsikring, der vedrører lønmodtagere.
 Afgørelsen vedrører indberetningspligt efter SKL § 8 T. Østre Landsret fastslog i afgørelsen, at det alene er kontingentbetalinger, der er fradragsberettigede efter LL § 13, som er omfattet af indberetningspligten i SKL § 8 T. Det fremgår af LL § 13, at fradrag for fagforeningskontingent er betinget af, at fagforeningen har til hovedformål at varetage de økonomiske interesser for den erhvervsgruppe, som den skattepligtige hører. Fradragsretten er ifølge forarbejderne til LL § 13 og SKL § 8 T knyttet til, at udgiften er afholdt til at erhverve, sikre og vedligeholde den skattepligtiges løbende indkomst. Ved indførelsen af den fulde fradragsret for kontingenter til fagforeninger blev der lagt vægt på, at medlemskab af en faglig sammenslutning praktisk talt altid må anses som en nødvendighed for udøvelsen af det pågældende medlems erhverv.
 Landsretten udtalte, at pensionsforholdene for H1's medlemmer, som ikke er tjenestemænd, endvidere er endeligt fastlagt ved pensioneringen, hvorfor medlemskabet ikke har den fornødne sammenhæng med de pågældendes løbende indkomst. De pågældende medlemmer kan endvidere ikke i relation til LL § 13 siges at tilhøre en erhvervsgruppe.
 H1 var ikke indberetningspligtig af kontingenter fra pensionistmedlemmer, da H1's hovedformål i forhold til pensionistmedlemmerne ikke var at varetage disses økonomiske interesser, og pensionistmedlemmerne opfyldte derfor ikke betingelserne for fradrag efter LL § 13.
 Dommen stadfæster SKM2016.618.ØLR.
 Indberetningspligten fremgår nu af SIL § 31.
 Et vognmandsselskabs (fragtmandskørsel) udgifter til indskud i en indkøbsforening blev anset for en fradragsberettiget driftsomkostning, fordi formålet med medlemskabet var at sikre virksomhedens hidtidige indkomst. Se SL § 6, stk. 1, litra a.
 SKM2009.122.SR henviser til principperne i afgørelsen.
 En minkavlers udgift til indskud i en andelsfoderforening var ikke en fradragsberettiget driftsudgift efter SL § 6, stk. 1, litra a, men en ikke-fradragsberettiget etableringsudgift efter SL § 6 in fine.
 TfS 1996, 250 VLD
 En frisørmesters udgift til kontingent til den lokale turistforening blev ikke anset for fradragsberettiget, hverken som reklameudgift eller driftsudgift i øvrigt.
 xSKM2019.393.BRx
 Sagen angik, om sagsøgerens betalinger af kontingent mv.


text:
til to afdelinger af foreningen G1 var fradragsberettigede.
 Sagsøgeren gjorde gældende, at udgifterne alene var afholdt af kommercielle hensyn, idet virksomheden tiltrak og fastholdt kunder gennem medlemskabet.
 For kontingent til den ene afdeling fandt retten det ikke godtgjort, at aktiviteterne havde erhvervsmæssig karakter og fremhævede desuden, at kontingent mv. alene havde dækket udgifter af privat karakter. For kontingent til den anden afdeling fandt retten, at aktiviteterne havde social karakter, mens kontingent mv. blev anvendt til at dække udgifter, der havde privat karakter. Retten fandt desuden, at medlemskaberne havde et klart og tydeligt formål af privat karakter, og at sagsøgeren ikke havde påvist en konkret erhvervsmæssig begrundelse for at afholde udgifterne.
 Idet udgifterne alene dækkede egne udgifter til måltider, fornøjelser, rejser, mv. og ikke havde karakter af kommerciel gæstfrihed, kunne udgifterne heller ikke fradrages som repræsentationsudgifter.
 En alment praktiserende læge fik ikke anerkendt nogen del af sin udgift til kontingent til en lægeforening som fradragsberettiget driftsudgift, men alene som et ligningsmæssigt fradrag efter LL § 13, fordi foreningen ikke fordelte sine udgifter i en erhvervsmæssig og en ikke erhvervsmæssig del.
 En selvstændigt praktiserende tandlæge fik ikke anerkendt nogen del af sin udgift til kontingent til tandlægeforening som en fradragsberettiget driftsudgift, men alene som et ligningsmæssigt fradrag efter LL § 13, fordi foreningen ikke fordelte sine udgifter i en erhvervsmæssig og en ikke erhvervsmæssig del.
 TfS 1993, 162 LSR
 En bagermester blev nægtet driftsfradrag for den del af sine kontingentudgifter til medlemskab af en erfagruppe, som var blevet brugt til mad og drikkevarer i forbindelse med møder i erfagruppen. Disse udgifter blev anset for private, ikke-fradragsberettigede udgifter efter SL § 6 in fine.
 En revisors udgift til kontingent til en erfagruppe blev anset for en fradragsberettiget driftsudgift, som blev anvendt til at vedligeholde revisorens faglige viden.
 LSRM 1982.26.LSR
 En selvstændigt erhvervsdrivende arkitekt kunne fratrække sine udgifter dels til kontingent til arkitektforeningen, dels til præmie til en ansvarsforsikring, som driftsudgifter efter SL § 6, stk. 1, litra a, selv om han var ophørt med at drive arkitektvirksomhed mange år tidligere.
 LSRM 1976.51.LSR
 En bilforhandler blev nægtet fradrag for udgiften til kontingent til verdensorganisationen "Junior Chamber", fordi medlemskabet af foreningen ikke blev anset for at være af en sådan betydning for bilvirksomheden, at udgiften til kontingentet kunne anses for en fradragsberettiget driftsomkostning efter SL § 6, stk. 1, litra a.
 Skatterådet kunne ikke bekræfte, at medlemmer af en arbejdsgiversammenslutning kunne fratrække en del af kontingentet, benævnt servicegebyr, som en driftsomkostning - alene fordi det var benævnt servicegebyr.
 Servicegebyret dækkede de ydelser, som sammenslutningen ydede til medlemmerne med henblik på den overordnede fastlæggelse af ansættelsesstruktur, løn og arbejdsvilkår inden for branchen. Desuden blev der ydet rådgivning i forbindelse med indgåelse af de konkrete ansættelseskontrakter m.v. hos medlemmerne samt tilbudt tvistløsning ved ansættelsesretlige tvister.
 Efter en konkret vurdering af de enkelte ydelser anså Skatterådet disse for at være af fagforeningsmæssig karakter og dermed fradragsberettigede efter LL § 13.
 Skatterådet kunne således ikke bekræfte, at servicegebyret eller dele af dette var fradragsberettiget efter SL § 6, stk.


text:
1, litra a, som en driftsomkostning for arbejdsgivermedlemmerne.
 Skatterådet kunne derimod bekræfte, at servicegebyret kunne anses for at være af fagforeningsmæssig karakter og derfor omfattet af momsfritagelsen i ML § 13, stk. 1, nr. 4.
 En andelshavers udgifter til kontingent til en andelsforening (salgsforening) blev anset for fradragsberettigede driftsomkostninger efter SL § 6, stk. 1, litra a. Andelshaveren betalte kontingentet for at kunne sælge sine produkter.
 TfS 1987, 315 HRD og dens principper har fundet analog anvendelse i skatterådssagen.
 TfS 1987, 42 DEP
 En selvstændigt erhvervsdrivende kan som driftsudgift efter SL § 6 a fratrække den erhvervsmæssige del af udgifterne til et kontingent til en arbejdsgiverforening efter LL § 13, hvis foreningen selv har opdelt kontingentet i en erhvervs- og en ikke erhvervsmæssig del. Den ikke erhvervsmæssige del, kan fratrækkes som et ligningsmæssigt fradrag efter LL § 13


text:
Sagsøgernes påstandsdokument marts 2012
 Sagsøgernes påstandsdokument i pdf
 Sammenfattende processkrift fra Kammeradvokaten marts 2012
 Sammenfattende processkrift fra Kammeradvokaten i pdf
 Duplik fra Kammeradvokaten sep. 2011
 Duplik i pdf
 Nedenstående er en maskinaflæsning til brug i søgning - benyt venligst originaldokumentet i pdf
 Kammeradvokaten - Duplik (realiteten)
 1. SEPTEMBER 2011 - Jnr.: 801066 BIE/RHO/SAN
 Østre Landsret sag 8-222-Il: Niels Hausgaard m.fl. (Advokat Karen Dyekjaer) mod
 1) Statsministeren
 og 2) Udenrigsministeren
 (Begge Kammeradvokaten v/advokat Peter Biering)
 Ud over det i svarskriftet indeholdte, som fastholdes, giver sagsøgernes replik (processkrift af24.juni 2011) anledning til følgende bemærkninger:
 1. RETSSAGENS RAMME
 På baggrund af sagsøgernes tilkendegivelser på det forberedende retsmøde i Østre Landsret den 1. juli 2011 forstår de sagsøgte, at sagsøgerne bar tiltrådt de sagsøgtes ti1skring af sagen, jf. svarskriftets pkt. 1, med de yderligere undtagelser, der er anført I replikkens pkt. 19 og 20, s. 6.
 I den forbindelse bernrkes, at den nummererede opregning i svarskriftets pkt. I ikke er udtryk for en prioritering, eller at sagens problemstillinger skal behandles i en nrmere besternt nekkefølge under hovedforhandlingen afsagen.
 2. SAGS0GERNES OPFORDRINGER Urn de i stavningen fremsatte opfordringer (1 )-( 10) bemrkes, at de sagsøgte I forbindelse med udarbejdelsen af svarskriftet om realiteten var af den opfattelse, at opfordringerne en- ten allerede var opfyldt af de sagsøgte eller var bortfaldet som folge af, at sagsogerne har frafaldet den mest subsidire pâstand om magtfordrejning, jf. sagsøgernes e-mail af 23. marts 2011 til Ostre Landsret. Pa baggrund af replikken og sagsøgernes tilkendegivelser pa det forberedende retsmøde den 1. juli 2011 forstâr de sagsøgte imidlertid, at sagsøgerne i relation til landsrettens prøvelse af sagens realitet ønsker en samlet besvarelse af opfordringerne. I den anledning bemerkes folgende:
 Urn opfordringerne (1) og (10),jf. stavningen, s. 4, 1. afsnit, og s. 6,4. afsnit, bemarkes, at de sagsøgte anser disse opfordringer for opfyldt i kraft af fremkeggelsen af Justitsministeri ets redegørelser om Forfatningstraktaten og Lissabon-traktaten og Udenrigsministeriets redegørelse om Lissabon-traktaten (tidligere fremlagt som bilag C, D og E, omlitreret til bilag J, K og B. jf. nedenfor, pkt. 6), der I øvrigt er offentligt ti1gnge1ige. For sà vidt angár opfordringerne (2) og (5), jf. stavningen, s. 4, 1. og 5. afsnit, henvises i det hele til Justitsministeriets redegørelse om Forfatningstraktaten (tidligere fremlagt sorn bilag C. omlitreret til bilag J, jf. nedenfor pkt. 6), pkt. 4.4.2, 4.4.3, 4.4.4, 4.4.5, 4.4.6, 4.4.7, 4.4.8, 4.5.3 og 4.5.5, samt Justitsministeriets redegørelse om Lissabon-traktaten (tidligere frernlagt som bilag D. omlitreret til bilag K, jf. nedenfor pkt. 6), s. 35, 3. afsnit, Samt punk terne 4.3.2, 4.3.3. 4.3.4, 4.3.6, 4.3.9, 4.3.10, 4.3.18, 4.4.3 og 4.4.5, hvorafdet udtrykkelig fremgár, pa hvilke omrâder og med hvilken begrundelse Justitsministeriet har fundet, at gennemforelse af Forfatningstraktaten - modsat Lissabon-traktaten - yule indebre overla delse afnye beføjelser til EU. Urn sagsøgernes opfordring (9), jf. Stavningen, s. 6, 3. afsnit, bemerkes, at denne ikke hen gere er relevant, idet Danmark pA nuvrende tidspunkt deponeret sit ratifikationsin strument, jf. ogsA de sagsøgtes sammenfattende processkrift af 29. november 2010 for Hø jesteret (fremlagt med svarskriftet som


text:
bilag AFI, omlitreret tul bilag AG,jf. nedenfor pkt. 6) s. 6, 4. afsnit, og idet Lissabon-traktaten er trAdt I kraft den 1. december 2009. For sA vidt angAr opfordringerne (3), (4), (6), (7) og (8), jf. stvningen, s. 4, 3. og 4. afsnit, og s. 5, 3. og 5. afsnit, bemrkes, at disse alle vedrører fremheggelse af regeringsinterne dokumenter og oplysninger med forbindelse til forhandlingerne forud for undertegnelsen af Li ssabon-traktaten. SI[)E 2/12
 fra 1999, i om i i af, til fl-a I til H. at § til § 169, stk. 2. 3. til at Jig i § og i § at de H til i at te at i sorn 3. vii Dc is. i til i 1 29. jf. en 1-lojesteret orn A E, 1 -i SI[)F 3/12 6). 3. til B, The vii - Kammeradvokaten gIdende. ndringer, gldende. OMSTDIGHEDER tiltrde stvningen, fremlgges biIa rets den ad ret afet stot henvi Folke ne I)et gores. for det forste. eftcrspurgte dokumenter og oplysninger er irrele vante for afgorelsen af denne retssag, hvortbr de bor undtages edition medfor af plejelovens 341. Landsrettens afgorelse af sagen beror pa en juridisk vurdering af Lissabon-traktaten ncs ratificerede form.
 L)roitelserne mellem medlemsstaterne (de kontraherende parter) forud for opnâelsen af enighed traktatens endelige udformning. herunder udviklingen parternes individuelle IorhandIingspositioner -ambitioner, er derimod uden betydning for vurderingen om Lissabon-traktaten indeholder hvis gennemforelse nodvendiggor overladelse af nyc befojelser EU. For det andet gores det de efterspurgte dokumenter og oplysninger er undtaget fremmede magter. herunder navn de ovrige pkt. edition af hensyn Danmarks forhold medlernsstater.jf. retspiejelovens 298,jf. fâ udleveret dokumenter eller oplysninger rnedfor af retsplejelovens 298 som altovervejende udgangspunkt ikke er videre end gangen til aktindsigt efter offentlighedsiovens regler, jf. UfR 724 og samme ning UfR 2011.431
 Endelig bemerkes med hensvn sagsogernes henstilling replikkens pkt. 21, de sagsog er indstillet pa supplere og ovrigt opdatere stottebilaget (fremlagt med svarskriftet bilag AP). Dette gores imidlertid mest hensigtsmssigt ved udarbejdeise nyt tehilag. som blive fremsendt sarntidig med pâstandsdokumentet og materialesamlingen.
 SAGENS FAKTISKE sagsogte kan jjjçe sagsogernes sagsfremstiliing 3-7. men ser det hele sagsfremstillingen pkt. 3.3.2 de sagsøgtes sammenfattende processkrift af november 2010 for (tidligere fremlagt som bilag AH, omlitreret til bilag AG, nedenfor, pkt. 6), samt Udenrigsministeriets redegorelse af december 2007 tinget Lissabon-traktaten (tidligere frernlagt som bilag omlitreret til bilag jf. denfor pkt. Endvidere som AD kapitel af bogen Jean-Claude Pins. Lisbon Treaty: Legal and Political Analysis, Cambridge University Press, 2010, der indeholder udførlig gennemgang af forhandlingsprocessen forud for vedtagelsen af Lissabon traktaten, herunder omtale af Danmarks forhold. Bogens ovrige kapitler iigesom under Hojesterets behandling af formalitetssporgsmâlet indgâ de sagsogtes materialesamling. forkengelse heraf bemerkes, at adgangen Kammeradvokaten
 Endelig skal sarligt fremhaves fremkeggelsen som bila E af Justitsministeriets notat af 1 9. april 1974, sendt til Folketingets Markedsudvaig den 23. april 1974, om de statsretlige konsekvenser af en eventuel britisk udtrden af De europiske F1lesskaber, hvor det pa s. 5 anfores:
 “Bestemmelsen i grundlovens 20finder efier sin ordlyd anvendelse pa “overladelse afbefo jeLcer, der efier denne grundlov tilkommer rigets myndigheder”. Bortset


text:
fra kravet oin, at overladelsen skal ske iii “mel/emfolkelige myndigheder, der er oprettet ved gensidig overens koinstiiifremmeafmellemfolkeligretsordenogsamarbejde“, stillerbestemmelseningen krav med hensyn til arten og sammenstetningen qfde organer, hvortil bejajelser kan overla des. Efier en ordlydsfortolkning afgrundlovens § 20 synes del pa den baggrund mest nwrliggende at anlage, at del i almindelighed kun er cendringer i omfanget afde overladte bejajelser, der kan vare afgorende for, hvorvidt besteminelsen skal iagttages iforbindelse med cendringer af en traktat, der tidligere er indgiel i overensstemmelse med den scerlige procedureforskrifi I besteinnielsens stk. 2.
 Processkrift fra Krarup og Dyekjær, juni 2011
 Processkrift i pdf
 Nedenstående er delvis en maskinaflæsning til brug i søgning - benyt venligst originaldokumentet
 I sag 8-222-11 ved Østre Landsret
 Niels Hausgaard m.fl. (Advokaterne Ole Krarup og Karen Dyekjær (beskikket))
 Statsministeriet og Udenrigsministeriet (Begge Kammeradvokaten v/advokat Peter Biering)
 Med henvisning til sagsøgtes svarskrift af 27.maj 2011 bekræfter sagsøgeren at den foreliggende sag alene drejer sig om den i stævning af 2. juni 2008 anførte subsidiære:
 Sagsøgte skal anerkende, at lov nr. 32 L af 30. april 2008 om ændring af lov om Danmarks tiltrædelse af de Europæiske Fællesskaber og den Europæiske Union, hvorved Danmark tiltræder Lissabon traktaten af L 3.december 2007, er vedtaget i strid med grundlovens § 20, idet tiltrædelse er sket uden at følge den i grundlovens § 20 foreskrevne procedure med følgende uddybende tilføjelse: og at den skete tiltrædelse af traktaten som følge heraf ikke er gyldig.
 1. Sagen angår spørgsmålet om, hvorvidt Lissabon traktaten er til blevet i overensstemmelse med grundloven. Sagsøgerne gør gældende, at tiltrædelse ikke retmæssigt kan ske uden at følge den i grundloven § 20 bestemte procedure. Denne vurdering er en retlig vurdering. Det er ikke afgørende, at regeringen med tilslutning til folketinget og dets udvalg, som anført i svarskriftets indledende afsnit, har "besluttet" ikke at følge den i henhold til § 20 foreskrevne procedure,
 2. Sagsøgerne er enige i, at en central del af sagens faktum er Lissabontraktaten, jf. svarskriftet punkt 2. Om sagens øvrige faktiske grundlag bemærkes, at sagsøgte ikke har imødegået stævningens sagsfremstilling side 3-7, herunder fremstillingen i stævningen side 4-5 aftraktatens forhistorie. På baggrund heraf finder sagsøgeren det unødvendigt at dokumentere de citerede udtalelser i stævningen side 5 f.o. Desuden konstateres, at sagsøgte ignorerer de i stævningen side 4-5 fremsatte opfordringer.
 3. Sagsøgerne forstår sagsøgtes retlige anbringender til støtte for frifindelse derhen, at det principalt gøres gældende, at beslutningen om ikke at følge § 20 proceduren er i overensstemmelse med grundloven, fordi der ikke i kraft af Lissabontraktaten overlades nye beføjelser, jf. svarskiftet punkt 4.1, subsi- diæii at Lissabontraktaten kun er gyldig her i landet, i det omfang den ville kunne vedtages uden at følge proceduren, jf. svarskiftet punkt 4.2.
 4. I relation til sagsøgtes nye subsidiære anbringende bemærkes, at ændringsloven til tiltrædelsesloven ikke giver plads for en delvis vedtagelse, og at anbringendet i øvrigt ikke kan føre til frifindelse. Herved bemærkes tillige med særlig henvisning til svarskriftet side 16, 1. afsnit, at Lissabontraktaten indebærer kompetenceoverladeise på omfattende punkter. HertiI hører de


text:
i bilag D afsnit 4.4. (side 95) omtalte "tværgående bestemmelser", der også omfatter de i stævningen påberåbte punkter: forrang, tiltrædelse af Charteret, art. 352, overgang til flertalsafgørelser. Hertil hører også beføjelsen i grundlovens § 19, som angår alle traktatens politikområder, jf. TEUF artikel 216, jf. regeringens påpegning heraf i bilag E afsnit 7.2, særligt side 98, 3. afsnit.
 5. i relation til sagsøgers primære anbringende, om at der ikke skul le være sket nogen kompetenceoverladeise ved Lissabontraktaten, har sagsøgerne noteret sig, at de sagsøgte udskiller en analyse om tiltrædelseslovens forudsætninger til særskilt handling, jf. svarskriftet punkt 4.3. Efter sagsøgernes opfattelse er de forudsætninger, der ligger til grund for den oprindelige tiltrædelseslov, en integreret del af spørgsmålet om overladeIse af beføjelser, hvorved påpeges, at overladeise af beføjelser i henhold til grundloven kun kan ske i nærmere bestemt omfang, dvs. i det omfang og på den måde det fremgår af den tiltrådte traktat.
 6. Svarskriftet indeholder ingen selvstændig analyse af Lissabontraktaten, idet der alene henvises til udenrigsministeriets redegørelse, bilag E, og sagsøgers processkrift for Højesteret. Sagsøger påpeger derfor, som også anføii til brug for formalitetsproceduren for Højesteret, at sagsøgtes egne præsentationer ikke giver et fuldt dækkende billede af Lissabontraktatens indhold. Sagsøger lægger vægt på, at traktaten som sin forgænger Forfatningstraktaten har til formål at etablere en blivende forfatningsmæssig ramme for Unionens virke.
 Om kompetence overladelse
 7. Sagsøgerne tiltræder den forståelse afkompetenceoverladelse, som er udtrykt i Højesteretsdom, UfR 1998.800 (Maastricht dommen), ligesom det i overensstemmelse med dommens præmisser påberåbes, at proceduren efter grundlovens § 20 frembyder en vigtig garanti, som igen begrunder en skærpet bedømmelse. Som det fremgår af sagsøgernes sammenfattende processkrift for Højesteret, gør sagsøgerne gældende, at ændringer i afstemningsregler og ændringer i institutionernes respektive kompetencer er at sidestille med nye kompetenceoverladelser, med mindre der er tale om klart forudsete og/eller mindre ændringer uden konsekvens. Sagsøgerne finder, at såvel forarbejder til grundloven som forarbejder til den første tiltrædelsestraktat samt samtidigjuridisk litteratur støtter dette naturlige synspunkt.
 8. Sagsøgerne bemærker, at sagsøgte i svarskriftet påberåber sig regeringens/ embedsværkets mangeårige vurdering af grundlovens § 20 og vurdering af Lissabon traktatens forhold hertil som gældende forfatningsret, jf. en række henvisninger i svarskriftet side 8- L 4. Sagsøgerne har endvidere noteret sig, at de sagsøgte i svarskiftet lægger vægt på at sammenstille citater således, at det ser ud som om ændring i institutioners indbyrdes kompetence såvel som ændring i afstemningsregler altid, dvs. helt tilbage fra grundlovens vedtagelse, og af alle, dvs. af såvel lovgiver som den forfatningsretlige litteratur, har væ- ret anset som et spørgsmål, der ikke er berørt af grundlovens § 20, ligesom de gøres gældende, at en sådan bred ubestemt overladeIse er indeholdt i selve tiltrædelsesloven, jf. svarskriftet punkt 3.2.2. Sagsøgerne er uenige i begge disse præmisser. De henvisninger, der gives i svarskriftet, er taget ud af kontekst, bl.a. derved at der anvendes citater fra afsnit, der handler om førstegangsoverladeise, i stedet for citater specifik vedrørende ændringer. En nærmere analyse af de af sagsøgte påberåbte dokumenter såvel som andre kilder viser, at det reelt først


text:
er med tiltrædelsen af "den Europæiske Fællesakt" i 1986, at der sker en ændring i opfattelsen. Essensen i den nye opfattelse fremgår - som korrekt anført af sagsøgte - af udenrigsministerens svar på folketingets spørgsmål 1 og 8. Det her givne svar er efterfølgende gentaget flere gange jf. citater og henvisninger indeholdt i svarskriftet side i 2-14 under punkt 3.2.3. Disse gentagelser ændrer ikke på det forhold, at der ikke i tiltrædelsesloven eller dennes forarbejder kan udledes en doktrin om "det evigt tabte", der bl.a. er bærer af synspunktet om, at der ikke er behov for en § 20 procedure ved overgang fra enstemmighed til flerstemmighed om de områder hvor kompetencen tidligere er overladt.
 Om Lissabon traktatens nydannelser
 9. Sagsøgerne påpeger, at selvom man analytisk kan skelne mellem grupper af ændringer i forhold til tidligere traktater således, at gruppe 1 angår institutionelle ændringer og gruppe 2 materielle politik områder Uf. svarskriftet side 14 under punkt 4.1.), er de to elementer indbyrdes forbundne, for så vidt som de materielle ændringer forstærkes af den nye generelle metodik for lovgivning og omvendt, ligesom de ændrede kompetencefordelingsregler har en betydning for forståelsen og fortolkningen af de eksisterende bestemmelser.
 10. Det kan uden videre konstateres, at de med Lissabontrakataten foretagne ændringer langt fra er bagatelagtige, og sagsøgerne har noteret sig, at indstævnte ikke bestrider, at Lissabontraktaten er en væsentlig, en vigtig og en betydningsfuld traktat. Overordnet må noteres, at TEU art 14 og 16, der fastslår parlamentets og rådets opgaver, er nye, og den konstitutionalisering, som disse almene bestemmelser er udtryk for, understøttes af de generelle bestemmelser i sjette del kapitel 2, især art. 294, samt artikel 4.3. Dertil kommer, at Lissabontraktaten også for Kommissionen får en ny funktion, idet den bliver udstyret med kompetencen til at udøve delegeret lovgivning, jf. TEUF art 290. Dette er ny overladeIse af såvel lovgivende som udøvende be- føjelser. Domstolen får tillagt nye beføjelser i og med, at søjlestrukturen ophæves, jf domstolens udtalelse, jf. bilag 8, tillægsekstrakten side 5; samt andre analyser.
 11. For så vidt angår de områder, der henhører under Unionens kompetence, indeliolder traktatgrundlaget en række ændringer både i struktur, formulering og indhold. Sagsøgeren finder ikke, at der alene skal lægges vægt på en punkt for punkt gennemgang af hvert af disse områder. Tværtimod bør der lægges vægt på den samvirkende betydning, herunder med bestemmelserne om unionsborgerskabet, der er selvstændigt hjemmelsskabende. Man bør også lægge til grund, at der sker udvidelser, hvis traktaten fører til beføjelser, som man ikke antog overladt ved den tidligere traktat, enten ved konkrete hjemmelsbestemmelse eller ved brug af fleksibilitetsbestemmelsen (art 352) jf. stævningens bemærkninger herom smhl. med det ratihaberingssynspunkt, som er angivet i sagsøgers sammenfattende processkrift for Højesteret, og de her nævnte domme i sagerne C-341/05 Lavalog C438/05 Viking, ligesom fleksibilitetsbestemmelsens udvidede område i sig selv er en nydannelse.
 12. Sagsøgerne fastholder således sine anbringender vedrørende inkorporering af chaiieret (Den Europæiske Unions Charter om Grundlæggende Rettigheder) som juridisk bindende, jf. Erklæring i, herunder fordi Domstolen får en hidtil ikke eksisterende kompetence til


text:
at fortolke disse bestemmelser som juridisk bindende, og i øvrigt fordi søjlestrukturen er ophævet, ligesom kompetencen til at tiltræde EMK, jf. TEU art 6, stk. 2, er ny.
 13. Sagsøgerne påberåber sig fortsat traktatfæsteIsen af EU rettens forrang som en ændring, der betyder andet og mere end blot kodifikation af det folkeretlige princip om "pacta sunt servanda".
 14. Sagsøgerne gør specifikt gældende, at den adgang for EU til at indgå traktater med andre lande og internationale organisationer, der støttes på TEUF, forudsætter anvendelse af grundlovens § 20. jf. stævningens punkt 5. Dette erkendes særskilt af udenrigsministeriet i bilag E side 98, hvortil føjes, at den overladte traktat-kompetence i medfør af artikel 218, stk. 8, udøves på grundlag af flertalsafgørelser.
 15. Det er klart forudsat i forbindelse med tiltrædelsen i L 972, at der ikke kan ske overgivelse af beføjelser på det udenrigspolitiske område uden klar hjemmeL. Dette gælder såvel udenrigs- og sikkerhedspolitikken (herunder restriktive foranstaltninger) som handelspolitiske foranstaltninger. De væsentligste nydannelser findes i TEU, afsnit V, og TEUF femte del med artikel 216, og art 207, shml med art. 3, men udnævnelse af en "højtstående repræsentant "er ikke i sig selv afgørende.
 Om retssagens rammer, svarskriftet side 2-4
 16. Idet svarskriftets eneste bestridelse af sagsøgernes anbringender er knyttet til henvisningen i Højesterets dom af 11. januar 2011 til, at sagen angår "EU's institutionernes kompetence og afstemningsregler, der følger af Lissabon- traktaten", omtaler svarskriftet ikke stævningens øvrige anbringeder.
 17. Sagsøgerne kan derfor blot henholde sig til de anbringender som anført i stævningen med de modifikationer, der følger af tidligere fremsat eksplicit frafald (særlig anbringende 4, stævning side 10). Sagsøgerne forbeholder sig at inddrage senere tilkommende fakta, særlig den faktiske anvendelse af traktaten.
 18. Uden at der heri ligger nogen tilslutning til, at de punkter, sagen omhandler, kan eller bør nummereres og opdeles i 14 punkter på den i svarskriftet under punkt i angivne måde, kan sagsøgerne tiltræde, at listen for så vidt angår områder, der ikke direkte fremgår af dette processkrift, er udtømmende.
 19. Til brug for sagen kan sagsøgerne også udtale, at man ikke ser nogen signifikans i erklæring 2 og 24, ligesom sagsøgerne ikke påberåber sig art 48 om traktatændringer, for så vidt som ændringen skal foretages i overensstemmelse med medlemsstaternes forfatninger, dvs. for Danmarks vedkommende med respekt af grundlovens § 20. For så vidt angår sagsøgtes henvisninger i svarskriftet under punkt 14) side 3, til bilag D, kan eksplicit nævnes, at sagsøgerne ikke agter at tillægge spørgsmålet om intellektuelle rettigheder (punkt 4.3.7.), sport (bilag D punkt 4.3.8.), sundhedsbeskyttelse (bilag D punkt 4.3.9.), rumpolitik (4.3.10), turisme (bilag D punkt 4.3.12, civilbeskyttelse (4.3.13), administrativt samarbejde (bilag D punkt 4.3.14) betydning.
 20. Sagsøgtes bemærkninger om de demokratiske vilkår i EU side 15 samt det af sagsøgte under punkt 4.3.2 og 3. afsnit anførte, der ikke modsvarer anbringender, der er gjort gældende i stævningen eller på anden måde, er heller ikke relevante for sagen.
 21. Sagsøgerne tager forbehold overfor oversigtsbilag AP som en gengivelse, der kan tillægges betydning, men henstiller, at sagsøgte


text:
supplerer oversigtsbilaget med henvisninger til analysen i justitsministeriets redegørelse vedrørende forfatningstraktaten (bilag C) og den svenske statstådsberedning Uf. herom sagsøgerens processkrift for Højesteret med noter). Sagsøgerens udkast til henvisninger fremgår af vedhæftede støttebilag.
 22. Som anført ovenfor er de i stævningen indeholdte provokationer 3-8 ikke besvaret. Ej heller er opfordring 9 besvaret, hvorved bemærkes, at sagsøgerne finder, at sagsøgte burde have suspenderet ratiofikationproceduren afventende denne sag.
 23. Overfor svarskriftets afsnit 4.5, hvori det gøres gældende, at Domstolene bør udvise tilbageholdenhed med hensyn til grundlovsprøvelse, bemærker sagsøgerne, (i ) at der efter sagsøgerens opfattelse tværtimod er behov for en skærpet bedømmelse, idet proceduren efter § 20 tilsigter at yde en væsentlig garanti,.if. punkt 7 ovenfor, (2) at den refererede beslutning om ikke at anvende § 20 proceduren i det væsentlige støttes på Justitsministeriets redegørelse, bilag D, der er ensidig, og hvis troværdighed i øvrigt må ses i lys af, at bilag C på centrale punkter i relation til næsten identiske traktatbestemmelser (for eksempel side 93-94) konkluderer, at § 20 proceduren skulle finde anvendelse, og (3) at det vigtige spørgmål om § 20's nedre grænse aldrig før har været genstand for judiciel efterprøveIse. Hertil føjes (4) det i stævningen side 7 f.n. anførte, hvor det påpeges, at regeringen i sine drøftelser om traktatens endelige udformning har forfulgt hensyn, som ikke er båret af de interesser, regeringen skal varetage, men er motiveret om et ønske om at undgå folkeafstemning.
 København, den 24. juni 2011 Krarup og Dyekjær
 Svarskrift fra Kammeradvokaten, maj 2011
 Svarskrift i pdf
 Nedenstående er en maskinaflæsning til brug i søgning - benyt venligst originaldokumentet
 27. NW 2011 Jnr.: 801066 BIE/RHO/SAN
 Svarskrift (realiteten)
 EMRK (TEU artikel stk. 2, og Erk1aring nr. 2), Charterets retligt bindende karakter (TEU artikel 6, stk. og nr. nagtende(bi1ade
 (Advokat Karen Dyekjær)
 og 2) Udenrigsrninisteren
 I) Statsministeren
 møder jeg for de sagsøgte og nedlægger følgende
 Påstand Frifindelse.
 Denne sag vedrører den nedre for grundlovens 20. herunder navnlig om ren bestemmelsens stk. skulle have fulgt forbindelse med Danmarks af Lissabon-traktaten,j1 ogsà Højesterets dom af 1.januar 2011 formalitetssagen,
 stotte for frifindelsespàstanden gores det for det forste at der ikke er grundlag fhr tilsidesatte Folketingets og regeringens beslutning orn, at Danmarks ratifikation af Lissabon-traktaten ikke nodvendiggjorde overladelse af nye befojelser EU, som efter grund loven Ikommer rigets myndigheder.
 For det anclet gores det at der ikke er grundlag for at tilsidesette Folketingets og regeringens beslutning om, at det helter ikke af andre grunde var nødvendigt at anvende proceduren grundlovens 20 forbindelse med Danmarks af Lissabon traktaten, den forbindelse gøres det navnlig geldende, at selv hvis landsretten mod ventning mitte finde, at ti1tredelsesloven indeholder retlige forudsetninger, der
 af hestemmelsen lovens om overladelse af beføjelser, er de af traktaten Iblgende herunder relation EUs interne organisation og institutionemes afstemnings- og kompetenceregler ikke af en sádan karakter, at eventuelle retlige satninger er bristet.
 Der er derfor ikke grundlag for at tilsidesette Folketingets og regeringens beslutning om, at proceduren grundlovens 20 ikke skulle anvendes forbindelse med vedtagelsen af nr.
 af 30. april 2008.
 Dc sagsogte


text:
har noteret sig, at sagsøgerne har frafaldet den tidligere fremsatte principale om tilsidesatteIse af grundlovens 88, den mest pâstand om
 drejning, og anbringenderne relation det retlige forbehold, jf. sagsøgernes e-mail af 23. marts 2011 østre Landsret, og afsnit.
 Sagsøgerne har endvidere tilkendegivet, at sagen ikke vedrører andre politikomrâder end de. der er behandlet Justitsrninisteriets forfatningsretlige redegørelse om Lissabon-traktaten (bilag D).jf. førnavnte e-mail fra sagsøgerne, afsnit.
 Pa den baggrund forstir de sagsøgte, at realitetsprøvelsen for Ostre Landsret er afgrenset til at omfatte folgende problemstillinger:
 omdannelse af EU og EF til en union med status som juridisk person (TEU artikel 47 og Erklaring nr. 24),
 2) kompetencekategorierne (TEUF artikel 2-6 og nr. 18
 anvendelsen denalmindeligebeslutningsprocedure(tidligereflles tagen) pa en ornràder (TEUF artikel 294).
 anvendelsen kvalificeret flertal Râdet pa en nyc omrAder (TEU artikel stk. 3) samt definitionen flertal (TEU artikel 16. stk. 4. og TEUF
 artikel 238. stk. og 3), Europa-parlamentets og Rádets funktioner (TEU artikel og delegation befojelser til Kommissionen (TEUF’ artikel 290),
 passerelle-bestemmelserne (TEU artikel 48. stk. (generel hjemmel). og artikel 31. stk. (FUSP). samt TEUF artikel 81, stk. (civilretten), artikel 153. stk. cial- og arbejdsmarkedspolitik), artikel stk. (miljo), artikel 312, stk. (den flerârige finansiefle ramme). og artikel 333 samarbejde)).
 indførelse en permanent formand for Det Europaiske Râd (TEU artikel stk. og 6) og en højtstâende reprasentant for udenrigsanliggender og
 tik (TEU artikel ErkIaring nr. om forrangsprincippet, fleksibilitetsbestemrnelsen (TEUF artikel 352),
 den forenklede rev isionsprocedure for traktaterne (TEU artikel 48), og
 de konkrete politikomrâder, der er opregnet Justitsministeriets forfatningsretlige redegorelse (bilag D). pkt. 4.3., bortset pkt. 4.3.19 (om retlige og indre gender og det danske retsforbehold).
 Dc sagsogte forstár endvidere. at spnrgsmálet retssagen alene er. om de liver for sig eller samlet er en sãdan karakter. at proceduren grundlovens 20 burde
 have iagttaget forbindelse med Folketingets vedtagelse nr. 321 2008 om (Danmarks ratifikation afLissabontraktaten).
 opfordres hekrafte af af
 FAKTISKE OMST!ENDIGHEDER
 af by af af
 af grundlovens
 ajbov/orslag thdantflertal
 navnte
 RETLIGE Grundlovens
 Afgrundlovens
 prciserede
 Hoesteret
 staler qf pa
 flertal, fremhvninger)
 forstas at fremhvninger)
 ellerforkastelse for
 jbretages sagsomráder
 Om 1-14.
 2, s. 6-7.
 omfring
 “S 20.
 Stk. 2. Til med/ernrner.
 krceves ikke,
 1998, 800 H,
 ncerrnere
 Sagsogerne (1) sagsogtes forstâelse, jf. ovenfor, fald at oplyse, hvilke de mevnte andringer, der iiJcc er omfattet retssagen,
 henholdsvis hvilke amdringer udover mevnte, denne retssag omfatter.
 Om Folketingets vedtagelse april 2008 om Danmarks ratifikation Lissabon-traktaten. Danmarks deponering ratifikationsinstrument. og Lissabon-traktatens
 ikrafttneden m.v. henvises sagsøgtes sammenfattende processkrift 2010 for Højesteret afsnit
 Lissabon-traktatens mermere indhold. herunder relation ovenfor afsnit pkt. problernstillinger. henvises Udenrigsministeriets redegørelse
 ber 2007 til Folketinget Lissabon-traktaten (bilag sammenfattende processkrift november 2010 for
 og til afsnit 3.3.2. de sagsøgtes (bilag AH).
 DET GRUNDLAG 20
 Overladelsesbegrebet fremgár:
 Befojelser, som ejier denne grundlov tilkomnier rigets myndigheder, kan ved ncerniere bestemt overlades til mellemfolke/ige myndigheder, er
 rettet ved gensidig overenskomst med andre orden og sarnarbejde.
 til fremme mellemfolkelig
 et flertal sjettedele men dog dci til vedtagelse
 vedtagelse angels Opnas et
 delige iov/orslag nodvendige fo/ketingsvceigerne til godkendelse efier de folkeafsternninger
 fastsatte reg/er. “(mine
 og opretholder regeringen forsiaget, forelcegges
 Højesteret folgende Maastricht-dommen


text:
(lJfR afsnit 9.2):
 “Udtrvkket hesterni omfang” ma sâledes, der skal en positiv afgrcensning overladte bejajelser dels med hensyn iii dc/s
 med iii befojelsernes karakter.” (mine
 affolke afalmin
 Der stilles sáiedes ikke herudover krav om, at beføjelsernes omfang fasthegges mermere I andre relationer.
 Om den hefojelse. der overlades, buyer en enekompetence eller en deli kompetence for den meilemfolkelige organisation, er sIedes uden betydning, jE Justitsministeriets forfatnings retlige redegoreise om Lissabon-traktaten (bilag D), afsnit 2.3.2.1., s. 16, hvor det anføres:
 “I)el er I almindelighed ikke relevant for porgsm/ilet oni anvendelse afproceduren / grundlovens 20. om den me//emJölkelige mvndigheds kompetence lii at udove befo— jelser. som c/tcr grundioven tilkommer rigels mvndigheder, er en enekonipetence, /er oni medlem.sslaterne he/i’ el/er deivist bevarer deres kompetence (...).
 Befojeisesfastheggelsen omfatter belier ikke de karakteristika ved de institutioner, der kan udove beføjeiserne, herunder deres sammensatning og vedtagelsesprocedurer. Det er sàledes ikke efter grundlovens § 20 nodvendigt, at en beføjelsesoveriadelseslov fastheg ger narmere om samniensatning og procedureregler for de institutioner, der skal udøve beføjelserne.
 Hojesteret bar i Maastricht-dommen (UfR 1998. 800 H. afsnit 9.2) udtalt folgende om ladelsesbegrebet:
 Anvendelse den kvaliflcerede procedure cf/er grundlovens § 20 er nodvendig i c/el omfring, del overlades til en international organisation at udove lovgivende, admini strativ el/er dommende myndighed med direkte virkning her i /andei el/er at udave andre befjelser. som cf/er grand/oven tilkommer rigels mvndigheder, herunder be,th jelse 11/ at indga traktaier med andre staler. “(mm fremhvning)
 Heraf kan udledes. at befojelsesoverladelsen efter grundiovens § 20 sker til den internatio naie organisation sorn og ikke tii de enkeite institutioner, der matte vere oprettet in- den for rammerne af den internationale organisation.
 I J ustitsm inisteriets forfatningsretl ige redegorelse om Lissabon-traktaten (bi lag D), afsn it 2.3.2.1.. s. 16, anføres endvidere:
 “Del antages heller ikke at vcere afgorende for, om 20 skal anvendes. oin der bindeise med oi’eriadelse af h/.a. lovgivningsbefoje/ser kr’ves enstemmigheci el/er aleneflertal e’simpelt el/er kvali/lcerei) / den mel/emfolkelige mvndighed
 Nâr befojelser sàledes er overladt tii EF/EU efter proceduren i grundlovens § 20 pa der, hvor vedtagelse af EU-lovgivning krawer enstemmighed i Râdet, rejser en endring af afstemningsreglerne i Ridet belier ikke i denne sammenheng sporgsmál om ny beføjelses
 SIDE 5/18
 nrmere
 omrâ
 27. NIAJ 2011
 overladelse, fordi befojelsen - som fastlagt i relation til sagsomráde og arten af myndig hedsudøvelsen - allerede tidligere er overladt. Anderledes yule det selvfølgelig have varet, sâfremt lovgivende befojelser, der kun kunne vedtages med enstemmighed i Rádet, ikke var blevet anset for at kreve anvendelse af proceduren i grundlovens § 20. 1 sâ fald yule det have varet nodvendigt at anvende proceduren I grundlovens § 20 ved andringen fra en stemmighed til flertalsafgørelse, fordi den pâgeldende befojelse ikke tidligere yule have varet overladt efter proceduren I grundlovens § 20.
 Sáfremt en overladt beføjelse ved en andringstraktat beskrives pa en ny made og eventuelt i forbindelse med institutionelle eller proceduremasssige endringer, uden at det saglige om râde for befojelsen eller arten af myndighedsudovelsen herved reelt ndres, opstâr der ej heller behov for overladelse afnye befojelser efter


text:
grundlovens § 20.
 Eksempelvis anføres folgende om fleksibilitetsbestemmelsen i TEF artikel 235 (nu TEUF artikel 352) 1 Udenrigsministeriet og Justitsministeriets svar af 14. november 1985 til Folke tingets Markedsudvalg om brug afgrundlovens § 20 i relation til traktatfstelse afomráder fra artikel 235 (almindelig del, 1985-86, bilag 80) (bi1a AJ):
 “Omfangel afde beføjeiser, sorn ved tiltrcedelsen er overladt Fallesskabets institutio ner, er sâledes Jzst1agt ved en henvisning til de foreliggende trakiater, herunder hiemmeisbestenmielsen I EOF-traktatens art. 235.
 Dc befbjelser, som 1 dag kan udoves af Ràdet p grundlag af art. 235, er sàledes al/c rede overladt.” (min fremhavning)
 Overladelsesbegrebet i grundlovens § 20 indebarer sâledes, at befojelser - defineret ved sagsomráde og myndighedsart - overlades fuldt ud til den internationale organisation, nâr proceduren i denne bestemmelse folges. En befojelse, der er omfattet af grundlovens § 20, overlades derfor ikke gradvis eller i fiere omgange, f.eks. fordi betingelserne for dens ud ovelse endres.
 Som nrmere angivet nedenfor under 3.2 kan det dog ikke antages, at ordlyden afgrundlo vens § 20 direkte skulle udelukke, at den by, hvormed befojelser overlades, skulle kunne knytte konkrete forudsatninger til befojelsesoverladelsen, sáfremt en sádan forudsatning fremgar med den hertil fornodne kiarhed.
 3.1.2 Sa?rligt am traktatwndringer - sondringen mel/em kodfikation og institutionel omfordeling pa den ene side og overladelse af nye befojelser pa den anden side
 I relation til traktatndringer, eksempelvis Lissabon-traktatens bestemmelser om andring af det EU-retlige traktatgrundlag, skal den forfatningsretlige vurdering foretages pa grundlag af en sammenligning med det pa ndringstidspunktet gldende traktatgrundlag.
 Her er det efter grundlovens § 20 afgørende, om traktatndringen I forhold til det hidtil ga1dende traktatgrundlag indebarer overladelse af yç myndighedsbeføjelser til den met lemfolkelige myndighed, jf. Justitsministeriets Lissabon-redegørelse (bilag D), afsnit 2.3.2.2.
 I den forbindelse henvises ogsá til Max Sorensens responsum fra 1971 til Folketingets Mar kedsudvaig I forbindelse med behandlingen aftiltrdelsen, optrykt i Juristen 1971, s. 434, hvor følgende anføres (s. 437):
 “Onskes del at foretage en udvidelse qf Fwllesskabernes virksornhedsomràde el/er at oprette nyc organer el/er lillwgge de beslàende organer vtesentligt nyc opgaver, m en anden fremgangsmâde frlges, nemlig en cendring af traktaten ifolge art. 236. En sdan cendring bliver first bindende, nâr den er ratifIceret af al/c medlemsstater i overensstemme/se med deres statsretlige regler, jf art. 236, sidste stk. Indebcerer ten dringen en overdragelse afnye beftujelser i 20forstand, màfrerngangsmâden ef ter denne paragraffolges for Danmarks vedkomniende. “(mm fremhavning)
 Indsattelse af udtrykkelige hjemmelsbestemmelser for at pracisere en kompetence og/eller andre i den mellemfolkelige myndigheds sammensetning, procedurer eller arbejdsgange m.v. indebrer ikke overladelse af nye beføjelser til den internationale organisation, men alene en andring i udøvelsen af beføjelser, der allerede er overladt, jf. Justitsministeriets Lissabon-redegørelse (bilag D), s. 17-18.
 3.2 TiItradeIsesIovens § 2 og eventuelle forudsatninger knyttet hertil
 3.2.1 Tlltrcedelseslovens betydning for pligten til at anvende proceduren I grundlovens 20 -forudstetningssynspunkter
 Af Justitsministeriets Lissabon-redegørelse (bilag D, s. 1 8) fremgár en mulig modifikation til det ovennvnte udgangspunkt om, at institutionelle omorganiseringer ikke krever an vendelse afproceduren I grundlovens § 20:
 “Et scer/igt sporgsmOl er, om cendringer i den meilemfolkelige myndigheds


text:
interne organisation my. kan indebtere, at de forudscetninger, som en tidligere §‘ 20-by er gennernfort under, brister - med den virkning, at § 20-/ovens overiadeise afbefoje/ser jOrfatningsrel/igt mO anses for borifaidet.
 Belydningen heraf vil i givet [aid were, at der ma gennemfores en ny § 20- procedure, selv om der ikke er tale om overladelse afyderligere befo/elser til den me/iemjOikeiige myndighed. Der vii a/tsO were tale om en 20-procedure, der ikke
 umiddelbari foiger grundloven der overlades en Jorto!kning den tidligere 20-by, herunder dens Jirudscetninger.
 havninger.)
 bilag Justitsrninisteriets redegarelse anforer
 “Jusiiisrninisieriei er enig at ikkejör
 at orgunisalion mv.
 Nice-traktaten (bilag AK). principle! belragtning
 forto/kes mere vurdering
 at Ibiger of/oven,
 er betinget tiltrtedelseslov
 sam anfart dissefortuiratninger.
 pagceldende Zahie bero
 Den den hidtidige traktal
 Nice-redegorelsen
 “For/atningsrellig praksis med procedure og
 anfører Justitsministeriet endvidere:
 op/lue/se, al der denne karakier, at del forudccet
 ges meget va!senthge tendringer an/one er pâkra’vet at anvende grund/ovens
 fremhevning)
 henvises endvidere Justitsministeriets redegørelse Amsterdam-traktaten (bilag AL).
 3.2.2 Ncermere am tiltrcedelsesloven hertil knyttedeforudsietninger
 af oktober Danmarks af (herefter tiItrdeIses1oven) indeholder Folketingets samtykke ratifikation af Dan-
 marks af institutioner efter grundlovens traktaterne af retsakter EU-traktater
 fbng er fastsat skahers institutioner”.
 regulerer institutioner.
 grundloven traktater
 overladelsen af beføjelser Danmark
 opregning af
 del Fcelles
 fra 200! orn
 nye be!ii/e1ser,). men
 udelukkes, rnvndighed.
 herorn:
 del en ma den
 en beslemi
 (bi!ag
 (rn/n fremhcevning)
 hensvn iii cent/ringer EU—instituiionernes organ/so—
 sammensceining
 1972 om
 EF (nu EU). Lovens 2 20.
 den uden
 fra 1997 orn
 kan et
 Lov nr. 447
 til EU’s de
 fra Eli’s m.v.. som !ovens
 Iyder som følger:
 2. Be/b/cfser, som c/len clet tie
 4 ncevnte frern ing)
 nigets nivndigheder, kan Dc europceiske
 herafmd
 a/he!
 a/den ufHenrik
 bgger pa
 tiItrde1se
 europiske F1Iesskaber ikrafttrdeIsen af EU
 ti1trdelse
 “ om of
 Justitsrnin isteriet folgende sa/edes. over/tide/se
 ningcsvnspunkt sam
 mens vedrører.
 udoves
 20—fm’
 in. cxl
 c/el
 27. iU 2011
 je/set
 foreta “ (mm
 Af bemarkningerne til bestemmelsen fremgár følgende. jf, Folketingstidende 1971 -72, 1ag A, sp. 4540:
 Denne hestemmeise indehwrer, at befo/elser, der tilkommer rigets rnvndigheder I henhold til grundlovens 20, overiades iii Dc Europwiske FceI!esskabers institutlo ncr i del om/ang, dci /iilger afde enkelte artikier I de traktater m. v., der er gengivet i
 og 2 ill lovforslugei, Fceiiesskabernes instilutioner har kun de beføjeiser, som bestemme/serne i trakiaterne tilicegger dem.
 Tildeling yderligere befojelserförudswtter en traktatcendring, der skal ratiflceres I overensstemmeise med mediemsstaiernes förfatningsma?ssige bestenimeiser, Daninarks vedkornmende under iagttageise reglerne 1 grundiovens § 19 og § 20.” (mm fremhvning)
 Der henvises endvidere til bemrkningerne til tiltrdelsestraktaten af 22. januar 1972, der er optrykt i ti1trde1ses1ovfors1agets tilkeg 1, s. 6, hvor det hedder, jf. Folketingstidende
 197 1-72, Tilheg A, sp. 4576:
 “Tiltra?delsestraktaten trceder i kra/1 1. januar 1973, sqfremt de seks oprindelige iemsstater og ci el/er flere ansogerlandene har rat’fIceret den. Hvis ikke a/ic fire
 ansoger/ande ratjticerer, irceder traktaten aitsa I krafi ficerer. Art. 2 giver Ministerràdet bemyndigeise iii I hed at jöreiage de tilpasninger I ti/trcedelsesbestemmelserne, som er en nodvendig
 folge denne situation. Det drejer sig Iforste rcekke om de vigtigste institutionelle bestemmelser, hvor en ojeblikkeiig cendring er