text:
forhold, vidnet skal udtale sig om, ligger flere år tilbage, men pligten består.
 Pas på med afskedigelse ved sygdom/handicap
 Det er et praktisk vigtigt område, hvor vi ser mange sager, men det er også et svært område.
 Der findes en række forskellige instanser både inden for og uden for retssystemet, hvor man kan klage, hvis man føler sig uretfærdigt behandlet. Er man blevet uretfærdigt behandlet i selve retssystemet, kan man ofte også klage over det
 Loyalitetsaktier eller anciennitetsaktier i EU
 Der kan ikke laves en forhåndsaftale om økonomisk kompensation i tilfælde af separation/skilsmisse
 Det er ikke muligt for ægtefæller at lave forhåndsaftaler med hinanden omkring økonomisk kompensation i tilfælde af en separation/skilsmisse.
 Pas på med skønnede udgifter ved køb af bolig
 Hvis de skønnede udgifter til f.eks. fællesudgifter, ikke passer med de aktuelle tal, og ejendomsmægleren ikke har taget forbehold for ændringer, kan det medføre, at ejendomsmægleren kommer til at betale forskellen som en godtgørelse.
 Lissabon-Traktaten – Grundlovens § 20 – og EU-Charter om grundlæggende rettigheder - Menneskerettighedskonventionen – Højesterets dom af 20.02.2013
 Hjemfaldspligt på private ejendomme iht tinglyste servitutter - "pest eller kolera" - kan ejer/andelshaver gøre noget?
 En pligt for dagens ejere/andelshavere til at tilbageskøde deres grunde og evt. ejendomme til deres konkrete kommune og til en ofte yderst billig pris anno servituttens dato for 100 år siden, er dagens virkelighed for mange privatpersoner anno 2013.
 Lov om finansiel virksomhed (FIL)- uforsvarlig långivning og uansvarlig kreditvurdering - erstatning og straf.
 En gennemgang af retspraksis viser, at det ikke er let at opnå domfældelse for uforsvarlig långivning.
 Er e-mails en skriftlig opsigelse?
 Opsigelse skal ske skriftligt i følge Funktionærlovens § 2 stk. 7. Er en email en skriftlig opsigelse?
 Hvordan fungerer den nye alderdomsopsparing?
 Få klar besked om alderdomsopsparing
 Lidt om jordforureningslovens formål og virkninger
 Mange ejendomskøbere - og sælgere har fået sig en slem forskrækkelse og tillige "økonomiske smæk",når den solgte/købte ejendom efter salg/køb pludselig af en Region (tidligere et amt) er blevet indberettet på vidensniveau 2 som alvorlig forurenet.
 Mange mennesker placerer deres pensionsopsparing i aktier og obligationer – for eksempel gennem forskellige investeringsforeninger.
 Afskedigelse efter 120 sygedage - hvordan tæller man?
 En kontorassistent blev ansat i 2004 i en vognmandsforretning. Den 25. marts 2008 blev hun afskediget med henvisning til 120-dages-reglen i funktionærlovens § 5, stk. 2.
 Undgå ubehagelige overraskelser ved boligkøb
 Boligkøb er oftest den største investering i dit liv. Imidlertid kan en bolighandel være forbundet med mange faldgrupper.
 En erfaren strafferetsadvokat - en vigtig støtte for sigtede under efterforskningen og den efterfølgende retssag
 Hvad gør man, hvis man får tilsigelse fra politiet om at møde på politistationen til afhøring? Hvorfor skal jeg ikke underskrive politiets gengivelse af min forklaring i politirapporten? Hvorfor kan det altid betale sig for mig at konsultere en uvildig strafferetsadvokat inden min afhøring? Hvor længe kan man være sigtet? Kan man få erstatning, hvis sigtelse opgives/ frafaldes?
 Nye regler for erstatningsferie
 Fra 1. maj i år er der nye regler om ret til erstatningsferie ved sygdom efter påbegyndt ferie:
 10


text:
gode råd ved køb af spansk ejendom
 Det fantastiske klima og de lave priser på fast ejendom gør, at en del danskere i øjeblikket køber bolig i Spanien. Det spanske ejendomsmarked kan slet ikke sammenlignes med det danske med hensyn til sikkerhed og informationer for køberne og man skal derfor se sig særdeles godt for ved køb af spansk ejendom.
 Der er nu gået ca. 5 år siden de nye regler om deling af pensioner ved separation og skilsmisse trådte i kraft. Alligevel har mange endnu ikke fået oprettet en pensionsægtepagt.
 Advokatpålæg - når retten er sat
 Det sker undertiden, at stridende parter i en retssag ikke kan opnå offentlig fri proces eller privat retshjælpsforsikring til dækning af advokat- og andre retssagsudgifter.
 Konkurrenceklausul med funktionærer
 Nogle virksomheder har særlig behov for at beskytte forretningshemmeligheder, og det kan de gøre ved at udarbejde og revidere konkurrenceklausuler for deres særligt betroede medarbejdere
 Jernbaner og menneskerettigheder - En Case
 Det er antageligt i strid med både Grundloven, Den Europæiske Menneskerettighedskonvention og EU-retten, at Trafikstyrelsen har reserveret over 300 grunde til en påtænkt ny jernbane mellem Ringsted-Køge og København.
 Medarbejdervalgte bestyrelsesmedlemmers videregivelse af intern viden
 Højesteret har den 14.5.2009 afsagt dom i en principiel sag vedr. den usikkerhed, der bestod om ovennævnte emne.
 Forsvarsadvokatens store betydning
 De fleste kender situationen fra film og tv: Politiet anholder og sigter en mistænkt for en forbrydelse og oplyser vedkommende om, at han/hun ikke har pligt til at udtale sig. Det, mistænkte siger, kan bruges mod ham/hende under politiets efterforskning og en evt. efterfølgende kriminalretssag.
 Bortkomne pantebreve - mortifikation
 Har man hus eller ejerlejlighed, hvor man har betalt lån ud, som enten har været sikret ved pantebrev eller ejerpantebrev, er det vigtigt at man sikrer sig, at pantebrevet er blevet aflyst af tingbogen, eller at man er i besiddelse af pantebrevet i original.
 Hvordan reklamebeskytter jeg min virksomhed?
 Du kan bede om at få din virksomhed reklamebeskyttet i Erhvervs- og Selskabsstyrelsen. Både produktionsenheder og juridiske enheder kan reklamebeskyttes. Hvis din virksomhed ønsker dette, kan du sende en e-mail til reklamebeskyttelse@eogs.dk.
 Køb af andelsbolig - pas på aftaleindgåelsen
 Når man forhandler om salg af en andelsbolig, skal man passe meget på med ikke at komme til at afgive bindende tilbud på et grundlag, som ikke er helt afklaret.
 Selv om nogle af nøgletallene for udviklingen i økonomien ser ud til at være på vej den rigtige vej vil antallet af tvangsauktioner formentlig stige eller være på et meget højt niveau i det næste år. Årsagen er, at der typisk er en periode på omkring et halvt til trekvart år fra ejeren af ejendommen undlader at betale et afdrag på gælden, til tvangsauktionen holdes.
 Gift dig med en udlænding, men tænk dig om.
 Det er blevet mere almindeligt blandt danske statsborgere at gifte sig med en person, der er født og opvokset i et fremmed land, også med personer fra oversøiske lande. Mange finder sig en udenlandsk ægtefælle på rejse i udlandet, under udstationering eller lignende, og også internettet har

type: other


text:
gjort det almindeligt at mødes i cyberspace og derefter besøge hinanden og efterfølgende gifte sig.
 Hjælp – vi skal skilles, men ejendommen er mindre værd, end da vi købte den.
 I en krisetid, som den vi nu har oplevet i de sidste par år, kan det være endnu vanskeligere end normalt for boligejere at opløse parforholdet og dele boet - hvad enten man er gift eller ej.
 De nye regler om lægeerklæringer
 Fra 1. januar 2010 er der kommet nye regler om lægeerklæringer.Der findes nu 4 typer af erklæringer:
 Ejerbogen – tidligere aktiebog og anpartshaverfortegnelse
 Når den nye selskabslov træder i kraft, indføres samtidig et nyt samlet begreb for aktieselskabernes aktiebog og anpartsselskabernes anpartshaverfortegnelse, nemlig begrebet ejerbog.
 Hvordan prissættes en virksomhed?
 Både ved almindeligt salg af en virksomhed, men også i forbindelse med generationsskifte, vil et af de første spørgsmål være, hvad virksomheden er værd.
 Hvad er en betalingsstandsning?
 Det sker med mellemrum, at virksomheder kommer i økonomisk uføre. Indtjeningen svigter, og regningerne kommer hurtigere, end de kan betales. I den situation kan virksomheden vælge at gå i betalingsstandsning, men hvordan gør man, og hvad sker der så?
 Betalingspåkrav - en forenklet inkassoproces
 Siden januar 2005 har det været muligt at føre forenklet inkassoproces ved fogedretten. Den forenklede inkassoproces er en nem og billig måde at opkræve gæld på og som et alternativ til at føre inkassosag ved civilretten, har den vundet stort indpas. Den 1. juli 2007 trådte en ændringslov i kraft, som indeholder nogle mindre justeringer af disse regler. Blandt andet regulerer den, hvordan flere skyldnere kan angives i et betalingspåkrav.
 Hæfter du som arbejdsgiver for dine medarbejderes parkeringsafgifter?
 Eller hæfter du som forælder for dine børns parkeringsafgifter, når du har lånt dem bilen? Eller skal du betale en ekstra parkeringsafgift, hvis den du har lagt bag forruden, er blæst ned?
 23. august i Glostrup
 3. september i Greve
 18. september i Glostrup
 12. november i Greve
 29. november i Glostrup, m.fl.
 Åbent hus om arv og testamente
 Individuel rådgivning for dig, der vil have medbestemmelse over, hvordan din arv skal fordeles. Tag gerne dit testamente med.
 2. oktober i Glostrup
 1. november i Greve
 Få et familietjek, og få en individuel gennemgang af privatjuraen i din situation.
 16. oktober i Glostrup
 Erstatningsansvaret 2018 for selskabers ledelse, ejere og revisorer - et øjebliksbillede
 Iværksætterkusus
 På dette kursus vil vi gennemgå, hvad der skal til for at oprette sin egen virksomhed.
 Stor skatteindsigt ved aktieoverdragelse fra engelske sælgere til dansk køber.
 "I used to be a tax partner at KPMG here in the UK and I often had to explain UK tax concepts to colleagues in overseas offices (including Denmark). I have been very impressed with how quickly Wivi Larsen understood the UK side of this particular transaction" - Head of Tax Advisory i et større engelsk rådgivningsfirma
 Stor tilfredshed ved salg af virksomhed!
 "Jeg har været yderst tilfreds med Wivi Larsens rådgivning og støtte i hele forløbet. Hun har været en stor del af fortjenesten for at vi


text:
opnåede et tilfredsstillende resultat i den endelige købsaftale – hvilket også er erkendt hos modparten. Jeg kan roligt sige, at jeg fremadrettet vil anbefale Wivi til andre, og at jeg gerne vil benytte hende som min advokat fremover i andre juridiske sammenhænge" - Hans Ohrt, Seacon A/S
 Jeg følte mig meget tryg
 Tusind tak for hjælp og omsorg. Det har været guld værd og har hjulpet mig videre. Jeg må sige at jeg er dybt imponeret af advokat Wivi H. Larsens tilgang og professionalisme. Jeg følte mig meget tryg, hvilket også gjorde at jeg kunne holde fokus og målrettet arbejde mod vores "ønskeseddel" - Pia Laugesen
 Kvalificeret rådgivning ved generationsskifte med både køb og salg af aktier
 "Vi har i forbindelse med et generationsskifte haft stor glæde af Wivis assistance. Wivi har ydet kvalificeret faglig rådgivning, og vi har gennem hele processen følt os trygge, på trods af at der har været mange mulige udfald. Heldigvis er vi nået i mål på en positiv måde, og udgangspunktet for et godt fremtidigt samarbejde med de nye ejere, blev skabt hos Ret&Råd i Glostrup." - Pia Kruse, Kruse A/S
 Stor skatteindsigt ved aktieoverdragelse!
 "Jeg havde imidlertid stor glæde af advokat Wivi H. Larsens faglige viden, både på det skattemæssige og juridiske område, og det lykkedes hende under stort tidspres at få aktierne købt til min fulde tilfredshed. Jeg kan kun give hende mine bedste anbefalinger." - Frank Højgaard, Firebrand Training A/S
 Vi blev informeret gennem hele processen.
 ”Der har været bump på vejen med useriøse ejendomsmæglere, og så skal man levere mange oplysninger til de spanske myndigheder. Martin har guidet os smertefrit gennem den noget bureaukratiske proces. Køreplanen er blevet fulgt og vi er blevet informeret gennem hele processen” - Bent Skovgaard-Petersen


text:
Højesteret Fradrag for udgift til management fee som driftsomkostning
 Fradrag for udgift til management fee som driftsomkostning
 sag 56/2010
 Dom afsagt den 29. november 2011.
 Symbion Capital I A/S (Symbion Capital) var et ventureselskab, som primært foretog investeringer i form af kapitalindskud/aktietegning i nye innovative virksomheder inden for bl.a. it og biotek med henblik på at opnå fortjeneste navnlig ved salg af aktieposterne. Symbion Capital havde ingen ansatte og indgik en managementaftale med et uafhængigt managementselskab, som havde ansvaret for varetagelse af alle arbejdsopgaver i Symbion Capital. Herfor betaltes et årligt honorar/management fee. Managementselskabet ydede investeringsrådgivning m.v. og bistod med ledelse af porteføljeselskaberne. Sagen drejede sig om, i hvilket omfang Symbion Capital havde ret til fradrag for udgifter til dette management fee i medfør af statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a.
 Højesteret bemærkede, at der ved ”indkomsten” i statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a, efter ordlyden må forstås den skattepligtige indkomst, således at udgifter kan fradrages i den skattepligtige indkomst som driftsomkostninger, hvis de var anvendt til at erhverve, sikre og vedligeholde den skattepligtige indkomst.
 Efter bevisførelsen lagde Højesteret til grund, at Symbion Capital i de omhandlede indkomstår forventede, at langt den overvejende del af selskabets indtægter ville være aktieavancer m.v., som ikke skulle indgå i selskabets skattepligtige indkomst, idet selskabet forventede at besidde sine kapitalandele i mere end 3 år, jf. aktieavancebeskatningslovens dagældende regler herom. Denne forventning beroede imidlertid navnlig på, at det var selskabets formål at investere i nye, innovative virksomheder på it-, bioteknologi- og medico-området m.v. på et meget tidligt tidspunkt. Symbion Capital havde til formål at drive – og drev faktisk – erhvervsvirksomhed, der gav selskabet indtægter i form af dels løbende afkast ved rente og udbytte af porteføljeinvesteringerne, dels avance ved afståelse af aktier i porteføljeselskaberne. Indtægterne var skattepligtige for så vidt angik det løbende afkast og avancerne ved afståelse inden tre år og skattefri for så vidt angik avancerne ved afståelse efter tre år. Højesteret fandt herefter, at de afholdte udgifter kunne være fradragsberettigede driftsomkostninger efter statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a, selv om nogle af afståelsesavancerne var skattefri på grund af realisationstidspunkterne.
 Højesteret fandt, at udgifterne til management fee i deres helhed måtte anses for afholdt med henblik på at sikre og vedligeholde Symbion Capitals indtægter fra porteføljeselskaberne, herunder også den del af udgifterne, der havde dækket managementselskabets opgaver i forbindelse med opbygning og udvikling af porteføljeselskabernes virksomheder, idet Symbion Capitals virksomhed bestod i at udvikle disse selskaber med henblik på at opnå indtægter fra investeringerne i dem. Højesteret gav herefter Symbion Capital medhold i en påstand om fuld fradragsret for udgifterne til management fee. (Dissens).


text:
Retssystemer - Tjekkiet
 Retssystemet i Tjekkiet består af landets forfatningsdomstol og de "ordinære" domstole.
 De ordinære domstole er højesteret (nejvyšší soud), den administrative højesteret (nejvyšší správní soud), landsretterne (vrchní soudy), de regionale domstole (krajské soudy) og distriktsdomstolene (okresní soudy).
 Det centrale administrative organ for domstolene er Tjekkiets justitsministerium.
 Justitsministeriet forvalter landsretterne, de regionale domstole og distriktsdomstolene efter lov nr. 6/2002 om domstole og dommere, enten direkte eller gennem domstolspræsidenterne. Distriktsdomstolene kan også blive forvaltet af justitsministeriet gennem præsidenterne for de regionale domstole.
 Nogle af centraladministrationens opgaver udføres af præsidenten for Tjekkiets højesteret (eller eventuelt vicepræsidenten) og præsidenten for den administrative højesteret (eller eventuelt vicepræsidenten).
 Den statslige forvaltning af domstolene foretages under hensyntagen til udtalelser fra de relevante domstolsråd , der er oprettet ved Tjekkiets højesteret, administrative højesteret, landsretter, regionale domstole og de største distriktsdomstole.
 Visse administrative funktioner udføres af domstolens administrationschef, som rapporterer til domstolens præsident.
 Typer domstole – kort beskrivelse
 Det ordinære retssystem består af fire organisatoriske grene:
 distriktsdomstolene (lokaldomstolene (obvodní soudy) i hovedstaden Prag og byretten i Brno har samme status som distriktsdomstolene)
 de regionale domstole i Brno, České Budějovice, Hradec Králové, Ostrava, Plzeň, Prag, Ústí nad Labem og byretten i Prag
 landsretten i Prag og Olomouc
 højesteret og den administrative højesteret i Brno.
 Det særlige retssystem består udelukkende af Tjekkiets forfatningsdomstol.
 Tjekkiet har et retssystem med to instanser, hvilket er en afgørende faktor for retssystemets hierarkiske opbygning. Fra denne synsvinkel er der tre niveauer i det hierarkiske forhold mellem domstolene baseret på den pågældende grens placering i retssystemet.
 Der er flere oplysninger i afsnittet om det ordinære retssystem i Tjekkiet.
 Lov nr. 6/2002 om domstole og dommere:
 a) træffer afgørelse som førsteinstansret, medmindre andet er fastsat i retsplejeloven
 b) træffer afgørelse i andre tilfælde, der er fastsat i loven.
 a) træffer i henhold til retsplejeloven afgørelse som andeninstansret i sager, der i første instans blev behandlet af distriktsdomstolene i deres område
 b) træffer afgørelse som førsteinstansret i sager, der er fastsat i retsplejeloven
 c) træffer afgørelse i sager om administrative forhold i henhold til retsplejejoven
 d) træffer afgørelse i andre sager, der er fastsat i retsplejeloven.
 a) træffer i henhold til retsplejeloven afgørelse som andeninstansret i sager, der i første instans blev behandlet af regionale domstole i deres område
 b) træffer afgørelse i andre sager, der er fastsat i loven.
 Tjekkiets højesteret
 Som den øverste retsmyndighed i spørgsmål om domstolenes kompetence i civile sager og straffesager sikrer Tjekkiets højesteret, at afgørelserne er konsekvente og lovlige, ved at:
 a) træffe afgørelse om ekstraordinære appeller i sager, der er fastsat i retsplejeloven
 b) træffe afgørelse i andre sager, der er fastsat i specifik lovgivning eller af en international traktat, som er ratificeret af parlamentet, bindende for landet og bekendtgjort.
 Højesteret træffer også afgørelse:
 a) om anerkendelse og håndhævelse af udenlandske domstoles domme, når det er krævet i specifik lovgivning eller af en international traktat, som er ratificeret af parlamentet, bindende for landet og bekendtgjort
 b) i andre sager, der er fastsat i specifik lovgivning eller af en international traktat,


text:
som er ratificeret af parlamentet, bindende for landet og bekendtgjort.
 Højesteret overvåger og vurderer de endelige domme, der afsiges af domstolene i civile sager og straffesager, og afgiver på grundlag heraf udtalelser om domstolenes afgørelser i bestemte typer sager for at sikre konsekvent retspraksis.
 Lov nr. 150/2002 om administrative procedurer:
 Tjekkiets administrative højesteret
 Som den øverste retsmyndighed i spørgsmål om domstolenes kompetence i det administrative retssystem sikrer Tjekkiets administrative højesteret, at afgørelserne er konsekvente og lovlige ved at træffe afgørelse om anmodninger om fornyet prøvelse i sager, der er fastsat i loven, og ved at træffe afgørelse i andre sager, der er fastsat i denne eller en anden lov.
 Den administrative højesteret overvåger og vurderer de endelige domme, der afsiges af domstolene i administrative sager, og afgiver på grundlag heraf udtalelser om domstolenes afgørelser i bestemte typer sager for at sikre konsekvent retspraksis.
 For at sikre, at de administrative myndigheder træffer lovlige og konsekvente afgørelser, kan den administrative højesteret i sager, der er fastsat i denne lov, og efter en procedure, der ligeledes er fastsat i loven, træffe afgørelse om en grundlæggende afgørelse som led i sine aktiviteter.
 Retsportalen
 Den offentlige administrations portal
 Der er gratis adgang til begge internetportaler.
 Retsportalen indeholder oplysninger om justitsministeriet, de enkelte domstole, den offentlige anklager og deres kontaktoplysninger.
 På de tjekkiske myndigheders officielle portal finder man landets lovgivning i samlingen af retsakter.


text:
Forureneransvarets historiske udvikling II – 1978-2006
 Artiklen er anden del om forureneransvarets historiske udvikling med henblik på at belyse, hvordan samspil mellem domme og de litterære bidrag i Ugeskrift for Retsvæsen i perioden 1978-2006 spillede en vigtig rolle for at udvikle bæredygtige og langsigtede juridiske svar på en række af forureneransvarets vanskelige juridiske udfordringer.
 Formentlig som en udløber af oplysninger om oplag af større mængder kemikalieaffald på Cheminovas tidligere grund i Ballerup og andre steder var Miljøstyrelsen blevet opmærksom på, at der kunne være problemer med tidligere nedgravet kemikalieaffald og andet farligt affald. Dette gav anledning til, at Miljøstyrelsen opfordrede professor Bernhard Gomard til at skrive en artikel om erstatningsansvar for miljøskader forårsaget af nedgravet affald, som blev bragt i UfR 1978B.53 og kom til at præge myndighedernes retspraksis i mere end ti år frem.
 I artiklen omtaler Gomard forureneren betaler-princippet og afviser (med rette), at princippet i sig selv medfører et objektivt ansvar, men overvejer ikke i øvrigt princippets retlige implikationer for ansvar for skader forvoldt af nedgravet kemikalieaffald i relation til ansvarssubjekt. I stedet belyser Gomard grundejerens erstatningsansvar for nedgravede affaldsdepoter ud fra miljøbeskyttelseslovens offentligretlige regler suppleret af en erstatningsretlig vinkel og en naboretlig vinkel samt grænserne for erstatningsfri regulering af krav til virksomhedens forureningsbekæmpelse 1, hvilket kan illustreres med følgende uddrag fra artiklen:
 »Såfremt der fra en særligt forurenende virksomhed er nedgravet affald, finder reglerne om sådanne virksomheder i Miljøbeskyttelseslovens kap. 5 anvendelse. Påbud om imødegåelse af farer, som truer fra virksomhedens affald, kan meddeles i medfør af den almindelige påbudsregel i § 44 [nu § 41]. Meddelelse af påbud efter § 44 forudsætter, at virksomheden stadig består eller er under afvikling, og at den truende forurening er væsentlig. Virksomheden har ikke krav på erstatning, hverken af udgifter til ændringer eller af fremtidigt driftstab. Reglen i § 44 kan dog ikke antages at ville udelukke anvendelsen af §§ 13 og 14 [nu §§ 24, 63 og 64] på virksomheder, der bestod (endnu) ved Miljøbeskyttelseslovens ikrafttræden [...]. Også til sådanne virksomheder kan der efter omstændighederne ydes erstatning (tilskud), hvor der bliver tale om at afholde betydelige udgifter for at beskytte grundvandet mod en hidtil ukendt fare fra tidligere etablerede affaldsanlæg eller fra nedgravede affaldsbeholdere.
 Retsstillingen må herefter antages at være den, at grundejeren skal lovliggøre sin grund på egen bekostning, hvor der viser sig i grunden ulovligt at være nedgravet affald. Findes affald, som må antages i sin tid lovligt at være gravet ned, kan Miljøministeren i medfør af Miljøbeskyttelseslovens §§ 11 og 44 [nu § 19 og § 41] give grundejere pålæg om at fjerne affaldstromler, hvis affaldet frembyder fare for (yderligere) forurening af grundvandet, og hel eller delvis fjernelse endnu er mulig.
 Et sådant pålæg kan gives den nuværende ejer, uanset om nedgravningen er sket i tidligere ejeres tid, om nedgravningen i sin tid er lovligt sket med eller uden tilladelse, og om forureningsfaren ikke tidligere har været erkendt. Grundejeren er pligtig til at efterkomme pålægget og at afholde udgifterne derved, men han kan dog, hvor


text:
omstændighederne taler derfor, få delvis eller fuldstændig erstatning efter reglerne i Miljøbeskyttelseslovens §§ 13 og 14.« (mine fremhævelser).
 Som det fremgår, antog Gomard, at der på grundlag af miljøbeskyttelsesloven (især den nuværende § 19) var en art objektivt grundejeransvar for at undersøge og fjerne nedgravet kemikalieaffald. Men samtidigt blev det understreget i den afsluttende del af artiklen, at erstatningsansvar for forureningsskader »i almindelighed kun [kan] pålægges den, der har handlet culpøst«. I forhold til udgifter til afværgelse af forureningsskader afviste Gomard den i UfR 1977.183 V anførte begrundelse med uanmodet forretningsførelse og mente i stedet, at grundejerens ansvar skulle afgøres efter miljøbeskyttelseslovens regler, hvorefter Gomard konkluderede:
 »Det er allerede nævnt, at erstatningsreglens culpabetingelse antager en særlig karakter, hvor skade er indtruffet som følge af en farlig tilstand på en ejendom, som ejeren har undladt at afhjælpe, uagtet faren har været kendelig for ham. I sådanne tilfælde ifalder ejeren efter omstændighederne ansvar, selv om farens opståen ikke kan bebrejdes ham. Selv om et olieudslip eller en anden lign. fares opståen ikke kan bebrejdes ejeren, har denne dog pligt til at varsko naboer og myndigheder om faren, efter at han er eller burde være blevet opmærksom på denne.
 Hans undladelse af at anmelde og advare er en culpøs og erstatningspådragende forsømmelse, sml. Miljøbeskyttelseslovens § 53 [nu § 71]. En ejer har en pligt til at holde bygninger og tekniske anlæg i forsvarlig stand og må afholde udgifterne til vedligeholdelse, reparationer og ombygninger, som er nødvendige for at fjerne truende farer, uanset om han bærer nogen skyld for deres opståen. Ved f.eks. olieudslip fra en tank, som ikke kan bebrejdes ejeren, hæfter denne derfor ikke desto mindre for udgifterne til afhjælpningsforanstaltninger herved, hvad enten disse iværksættes af ham selv eller af myndighederne og for skader, som ville være undgået ved en hurtigere iværksættelse af redningsarbejdet. [...] Den almindelige erstatningsret ændrer således ikke det billede, som ovenfor [...] er tegnet af byrdefordelingen mellem grundejeren og det offentlige. Tvivlsspørgsmål om berettigelsen af indgreb fra en kommune mod en truende forurening og om dens krav på godtgørelse af grundejeren for sine udgifter hører under domstolene.«
 På baggrund af Gomards artikel antog Miljøministeriet, at der på grundlag af miljøbeskyttelsesloven gjaldt et objektivt grundejeransvar for kommunernes udgift til at undersøge og fjerne en forurening. Som det fremgår af de ovennævnte uddrag har dette en vis begrænset støtte i Gomards artikel, men er dog undergivet flere ikke helt klare forbehold. Gomards analyse forudsatte således, at miljøbeskyttelsesloven videreførte vandforsyningslovens ordning med grundejeren som pligt- og ansvarssubjekt, at hjemlen til at påbyde forureningsbegrænsning i miljøbeskyttelseslovens § 44 (nu § 41) blev antaget også at gælde stedfunden forurening, og at Gomards analyse kunne forstås, som om der efter miljøbeskyttelsesloven gjaldt et ubetinget forureneransvar for myndighedens udgift til at fjerne en forurening, selv om det samtidigt fremgik, at ansvar for forureningsskader var omfattet af et culpaansvar.
 Som det fremgår af det følgende om grundejeransvar, ansvarsgrundlag og indholdet i miljøbeskyttelseslovens forpligtelser gav Gomard og Miljøministeriets udlægning af forureneransvar anledning til betydelig usikkerhed om retstillingen,


text:
og kommunerne fulgte i ganske lang tid Miljøstyrelsens antagelser.
 Grundejeransvar - retspraksis og teori 1978-1991
 De første efterfølgende landsretsdomme efter 1978, hvor kommunerne og Miljøstyrelsen søgte at gøre forureneransvar gældende, er uheldigvis ikke blevet bragt i UfR eller trykt andre steder, men som nogle af de vigtige domme kan nævnes følgende:
 VLD af 8. marts 1985 (B-1141-1980): Efter brand på maskinstation blev miljømyndighederne tilkendt erstatning for udgifter til oprydning uden for ejendommen på grundlag af erstatningsretten, mens myndighedens udgift til oprydning af maskinstationen blev erstattet med henvisning til miljøbeskyttelseslovens § 49, stk. 2 (nu § 70) med henvisning til den akutte fare for, at forureningen blev spredt.
 VLD af 4. juni 1987 (B-402-1984): Afvist at Cheminova på objektivt grundlag var erstatningsansvarlig for større depot af kemikalieaffald på Harboøre Tange.
 VLD af 13. juni 1988 (B-2619-1986): Afvist at spildevandsanlæg var erstatningsansvarlig for forureningsskade på dambrug, da rensningsanlægget ikke havde handlet culpøs.
 VLD af 30. juni 1988 (B-2311-1986): Efter campingplads (CP) fik påbud om at etablere ny drikkevandsforsyning pga. forhøjet nitratindhold i drikkevand, rejste CP erstatningskrav for udgiften mod kartoffelmelsfabrik, der havde spredt kartoffelaffald som gødning, men erstatningsansvar afvist, da spredningen ikke kunne anses for culpøs.
 VLD af 1. februar 1990 (B-442-1988) (Esso-lager): Afvist at grundejer, der havde overtaget ejendom, hvor olieselskab havde nedgravet tanke, var erstatningsansvarlig for myndighedens udgift til at undersøge forureningen.
 VLD af 1. juni 1990 (B-1217-1986): Frederikshavn Kommune, der havde solgt nogle asfaltforurenede grunde til boligbyggeri, blev fundet erstatningsansvarlig over for Miljøstyrelsens udgifter til oprydning, idet Miljøstyrelsens krav anerkendt som transporteret fra de enkelte ejere, hvorfor sagen synes afgjort efter reglerne om købers misligholdelsesbeføjelse ved mangler.
 VLD af 27. september 1990 (B-13-1989): Landmand fundet erstatningsansvarlig for kommunens udgifter til oprydning af vandløb efter ulovlig gyllespredning.
 Set i bakspejlet virker det uforståeligt, at flere af ovennævnte domme ikke fandt vej til UfR’s spalter. Dette gælder især dommen om branden på maskinstationen og endnu mere frifindelsen af Cheminova i sagen om affaldsdepotet på Harboøre Tange, der var genstand for betydelig politisk og offentlig opmærksomhed.
 De så vidt ses eneste landsdomme om forureneransvar (når bortses fra havforurening) UfR bragte i perioden 1978 til 1990 var fire landsretsdomme og tre Højesteretsdomme, og af disse domme vedrørte de tre forureningsskader på dambrug som følge af vandløbsforurening og blev afgjort på grundlag af culpa 2. Af de resterende fire domme vedrørte kun de tre af dommene miljømyndighedernes krav på erstatning for udgifter til forureningsbekæmpelse 3.
 I UfR 1989.353 Ø blev ejer af råstofgrav på grundlag af culpavurdering fundet erstatningsansvarlig for kommunens udgift til afværgeforanstaltning i anledning af forurening, der skyldtes ulovlig deponering af bestemte affaldstyper, men erstatning nedsat pga. kommunens passivitet. I UfR 1989.692 H blev asfaltvirksomheden Phønix fundet erstatningsansvarlig for kommunens udgift til at fjerne forurening, der udgjorde en trussel mod nærliggende vandforsyning, efter en streng culpavurdering 4. I UfR 1990.416/2 Ø skulle ejer af villaolietank uanset manglende culpa erstatte kommunens udgifter til undersøgelse og afværgeforanstaltninger i anledning af forurening fra olietanken, da ejeren ikke havde efterkommet påbud efter miljøbeskyttelseslovens § 49, stk.


text:
1 (nu § 69, stk. 1).
 Som det fremgår, var der hverken i den trykte praksis eller den utrykte praksis støtte til, at der for kommunens udgifter til forureningsbekæmpelse på grundlag af miljøbeskyttelsesloven skulle gælde et grundejeransvar. Med undtagelse af UfR 1990.416/2 Ø ses heller ikke støtte til, at der på grundlag af miljøbeskyttelsesloven skulle gælde et objektivt ansvar. Spørgsmålet var dog fortsat omtvistet, hvilket afspejles i UfR’s litterære afdeling i 1990-1991.
 Birgitte Refn Wenzel afviste med henvisning til retspraksis i UfR 1990B.169, at der på grundlag af miljøbeskyttelsesloven gælder et objektivt ansvar for myndigheders udgift til forureningsbekæmpelse, hvilket ligeledes var Jan Hoffmeyers vurdering (UfR 1990B.176), hvor der tillige anføres betænkeligheder ved at gennemføre et objektivt ansvar for forureningsskader. Derimod antog jeg selv på daværende tidspunkt, at der på grundlag af miljøbeskyttelsesloven for forureneren gjaldt et objektivt ansvar for myndigheders udgifter til ved selvhjælp at fjerne en ulovlig jordforurening (UfR 1990B.393). Endnu mere vidtgående antog Jesper Hermansen og Henriette Soja (der på det tidspunkt begge var ansat i Miljøstyrelsen) i UfR 1991B.73, at der på grundlag af miljøbeskyttelsesloven gjaldt et objektivt grundejeransvar, hvilket de to forfatterede bl.a. støttede på Østre Landsrets dom i Rockwool-sagen, som på dette tidspunkt verserede for Højesteret. Se tillige min replik i UfR 1991B.187 til Hermansen og Soja.
 Diskussionen om grundejeransvaret blev afsluttet med UfR 1991.674 H. Baggrunden for sagen var, at Rockwool i forbindelse med et byggeri havde opdaget forurening ved nogle gamle nedgravede olietanke, der stammede fra en tidligere ejer. Efter at være blevet oplyst om forureningen meddelte kommunen påbud til Rockwool om at fjerne forureningen, hvilket efter klage blev stadfæstet af Miljøstyrelsen. Rockwool opfyldte påbuddet, men rejste herefter erstatningskrav mod kommunen og Miljøstyrelsen for det tab, som det uhjemlede påbud havde påført virksomheden. Mens landsretten gav myndighederne medhold i, at der gjaldt et grundejeransvar, afviste Højesteret enstemmigt, at dette var tilfældet, og tilkendte Rockwool erstatning for udgiften til opfyldelse af det uhjemlede påbud. Af Poul Sørensens kommentar til dommen i UfR 1992B.34 fremgår, at der i Højesteret tillige var enighed om, at hvis der skal pålægges ansvar, der går videre end, hvad der følger af de almindelige erstatningsregler, må det ske ved lov.
 Objektivt ansvar eller culpa - retspraksis og teori 1991-1998
 Efter grundejeransvaret var afvist af Højesteret, var der fortsat uenighed i teorien om, hvorvidt der på grundlag af miljøbeskyttelsesloven kunne udledes et objektivt forureneransvar 5. Miljøstyrelsen og kommunerne forfægtede det synspunkt, at der bl.a. på baggrund af tilkendegivelser i forarbejderne til kemikalieaffaldsdepotloven fra 1983 kunne udledes et objektivt forureneransvar, selv om landsrettens dom fra 1987 i Cheminova-sagen og Poul Sørensens kommentar i UfR 1992B.34 synes at udelukke en sådan mulighed.
 Retspraksis fulgte imidlertid ikke miljømyndighederne. Landsretten afviste i UfR 1994.659 V et objektivt forureneransvar, og dette gentog sig i flere domme, hvor kommuner blev fundet erstatningsansvarlige for forurenerens udgift til at opfylde uhjemlede påbud (se fx MAD 1996.125 Ø, MAD 1996.371 Ø og UfR 1999.311 Ø), mens påbud blev anset for gyldigt, når myndigheden kunne godtgøre, at forurener havde handlet culpøst,


text:
jf. MAD 1997.551 V.
 Denne diskussion om ansvarsgrundlag blev afsluttet med dommen i UfR 1998.549 H, hvor en boligejer var meddelt påbud efter miljøbeskyttelsesloven om at fjerne forurening forvoldt af en villaolietank. Boligejerens forsikringsselskab opfyldte påbuddet og anlagde herefter sag mod kommunen. Højesteret gav forsikringsselskabet medhold, med henvisning til at der ikke i miljøbeskyttelsesloven er hjemmel til »at pålægge en grund- eller installationsejer at betale udgifterne til oprydning efter en forurening, der ikke skyldes den pågældendes fejl eller forsømmelser« 6.
 Hvor miljømyndighederne i senere domme har fået medhold i, at påbud efter miljøbeskyttelsesloven om oprydning af forurenede grunde var gyldigt, er det sket med henvisning til forurenerens culpa, jf. fx UfR 2000.276 H.
 Erstatningsretligt værnede skader og forebyggende regler – 1998-2006
 Den altovervejende del af sagerne fra 1990’erne om forureneransvar drejede sig om gyldigheden af kommunale påbud om oprydning af forurening, og da påbuddene i de fleste tilfælde var opfyldt, vedrørte sagernes påstand, om kommunen skulle erstatte udgift til opfyldelse af uhjemlede påbud. Det er derfor vanskeligt at finde domme, hvor der er taget stilling til, om kommunen kan kræve udgiften til oprydning af forurenerens egen ejendom erstattet som en erstatningsretligt værnet interesse, eller om det skal ske efter reglerne om uanmodet forretningsførelse, som antaget i UfR 1977.183 V og den utrykte landsretsdom fra 1985 om branden på maskinstation.
 Dette må imidlertid anses for afgjort med UfR 2001.1709 H, hvor Herlev Kommune havde rejst erstatningskrav mod forurenende virksomhed for kommunens udgift til at opfylde påbud om forureningsundersøgelser efter miljøbeskyttelseslovens § 72 og for kommunens udgift til akutte afværgeforanstaltninger efter miljøbeskyttelseslovens § 70. Højesteret fandt enstemmigt, at påbuddet efter § 72 var uhjemlet, fordi § 72 ikke har tilbagevirkende kraft 7, og afviste ligeledes, at der i den konkrete sag var grundlag for at anvende § 70. Men herefter fandt et flertal, at forureningen måtte anses for culpøst fremkaldt af virksomheden, hvorfor virksomheden blev fundet erstatningsansvarlig for kommunens udgifter til opfyldelse af de uhjemlede afgørelser.
 Dommen betyder, at miljømyndigheden uden hjemmel i lovgivningen kan afholde udgifter til undersøgelse og oprydning af en forurening og kræve disse erstattet som en erstatningsretligt værnet skade af den ansvarlige forurener, hvis forureneren har handlet culpøst, og erstatningsbetingelserne i øvrigt er opfyldt, i hvert fald når foranstaltningerne tjener til at beskytte et alment gode som rent grundvand 8.
 Flertallets votum i UfR 2001.1709 H indeholdt imidlertid en supplerende henvisning til, at virksomhedens erstatningsansvar kunne begrundes med miljøbeskyttelseslovens § 41, hvormed flertallet forudsatte, at denne regel kan anvendes på en allerede stedfunden forurening, hvilket Miljøklagenævnet i KFE 1994.259 havde fundet tvivlsomt. Denne del af flertallets præmisser blev kritiseret i teorien 9, og antagelsen blev i UfR 2006.1531 H afvist af landsretten og siden afvist enstemmigt af Højesteret, der udtalte:
 »Højesteret finder, at miljøbeskyttelseslovens § 41, stk. l, efter ordlyden, placeringen i loven og forarbejderne [...], må forstås således, at bestemmelsen tager sigte på foranstaltninger til nedbringelse af den fremtidige forurening fra virksomheden og ikke indeholder hjemmel for et påbud om at foretage oprensning eller andre foranstaltninger i


text:
anledning af en allerede stedfunden jordforurening. [...] Da påbuddet efter det anførte ikke havde hjemmel i denne bestemmelse, er det ugyldigt, og der kan i relation til spørgsmålet om straf for overtrædelse af påbuddet ikke lægges vægt på, at det - under forudsætning af at der påhvilede selskabet erstatningsansvar - i stedet kunne have været meddelt i medfør af miljøbeskyttelseslovens § 69, stk. 1, nr. 2.«
 Kort sammenfattende blev antagelsen om grundejeransvar for forurening underkendt af Højesteret i UfR 1991.692 H, og med UfR 1998.549 H blev det fastslået, at ansvar for forureneren efter miljøbeskyttelseslovens § 19 forudsætter culpa. Endelig afviste UfR 2006.1531 H, at miljøbeskyttelseslovens § 41 hjemler påbud til forureneren om oprydning af stedfunden forurening.
 Overvejelser om UfR’s rolle
 Ovenstående belysning dækker kun en begrænset del af de mange juridiske udfordringer, som forureneransvaret rejser i relation til myndighedernes mulighed for at gøre forureneren økonomisk ansvarlig for genopretning efter en forurening af jord og vandløb. Som andre eksempler på forureneransvarets udfordringer kan nævnes ansvar for havforurening efter søloven og havmiljøloven og den internationale ansvarskonvention, hvilket har givet anledning til enkelte domme i ugeskriftet (UfR 1982.630 H, UfR 1988.260 SH og UfR 2005.3112 SH), men som tillige har været behandlet i flere artikler, der belyser de særlige problemer, som knytter sig til forureneransvar ved maritime aktiviteter, og samspil mellem internationale konventioner, dansk ret og EU-retten 10.
 Meningen har været at tydeliggøre, hvilken vigtig rolle UfR’s domme og litterære afdeling har spillet for den nærmere stillingtagen til forureneransvarets mange udfordringer. Uanset en del af disse udfordringer i et vist omfang er søgt løst ved lovgivning, ændrer det ikke ved, at forureneransvaret har rejst og fortsat rejser flere meget vanskelige juridiske spørgsmål, der bedst finder svar i et samspil mellem retspraksis og teori, hvor også teoretiske antagelser, som senere afvises af domstolene, kan bidrage til at skabe større klarhed om retsstillingen og samtidigt tydeliggøre, hvilke problemer der må tages højde for i en eventuel kommende lovgivning.
 Som det er søgt illustreret, har UfR med domme og teoretiske artikler ydet et væsentligt bidrag til dette samspil om forureneransvarets principielle juridiske spørgsmål, hvor min eneste væsentlige indvending er, at UfR ikke fik offentliggjort Vestre Landsrets dom i den første Cheminova-sag.
 Men som det samtidigt indirekte er fremgået af det ovenstående, suppleres forureneransvarets mest principielle juridiske spørgsmål af en række mere detaljerede problemer, hvis teoretiske drøftelse forudsætter mere indgående kendskab, og hvor UfR som et juridisk tidsskrift for generalister kun i begrænset omfang er et egnet medie.
 Tilsvarende har retsudviklingen siden 1990’erne vist, at der nu afsiges så mange domme om forureneransvar, at kun en begrænset del kan forventes offentliggjort i UfR, der kun i mere begrænset omfang kan (og bør) dække de mere specielle juridiske problemstillinger, som knytter sig til specialiserede retsområder som miljøretten eller andre tunge fagområder som fx strafferetten eller landbrugsretten. Dette begrunder samlet, at der for større retsområder som miljøretten i de seneste 20 år er etableret særlige fagtidsskrifter som fx Miljøretlige Afgørelser og Domme (MAD) og Tidsskrift for Landsbrugsret (TfL),


text:
Chilehistorie.excathedra.dk — Sagen mod Pinochet ~ ~ ~ Chile — folkeret — Ludvig Holberg — Hugo Grotius — Margaret Thatcher — Jack Straw — Baltazar Garzón — Lazarus
 Sagen mod Augusto Pinochet
 Om folkeret:
 Pinochet-sagen:
 præcedensen:
 ... gøres rede for nogle historiske forhold angående folkeret som optakt til en tidslinie for begivenhederne omkring tilbageholdelsen af Augusto Pinochet i 1998 i London, hans 11⁄2 års stuearrest der, og hans senere løsladelse. Afslutningsvis er der nogle først og fremmest juridiske kommentarer til forløbet.
 For en mere udførlig redegørelse for sagen henvises til siden Pinochet-sagen i London, 1998-2000.
 Om folkeret
 Helt tilbage i oldtiden havde man et kodeks for staters indbyrdes adfærd. I forbindelse med, hvad man kalder gesandter, altså diplomater m.v., respekterede de fleste stater, at andre staters gesandter var ukrænkelige, altså ikke kunne anholdes o.s.v. Således skrev f.eks. Ludvig Holberg (1684-1754) i sin bog Naturretten, som han udgav i forskellige udgaver fra 1714 til 1750:
 Gesanternes Ret har altid været ubrødelig, saa at det ikke alleene holdes for uretfærdigt, men endogsaa ugudeligt at bryde den, som Philippus siger udi sin Epistel til de Athenienser.
 Nogle holde for, at efter Folke-Retten Gesantere maa alleene være fri for uretfærdig Vold. Andre, at de skulle være forskaanede for alle Forseelser; undtagen naar de selv forgribe sig imod Folke-Retten. Men Grotius forkaster saadanne Meeninger, foregivende, at, dersom Gesantere alleene vare fri for uretfærdig Vold, var deres Vilkor ikke bedre end andre private Folks, og, saasom udi Folke-Retten indsluttes Naturens Ret, saa kunde Gesantere straffes for alle Forseelser uden saadanne, der have deres Oprindelse af den Borgerlige Ret.
 Holberg henviste her til Hugo Grotius, en hollandsk retsfilosof i det syttende århundrede.
 Betydelige milepæle i folkerettens udvikling er oprettelsen af Folkenes Forbund efter Første Verdenskrig og af FN efter Anden Verdenskrig. Desuden Nürnberg-processen efter Anden Verdenskrig, hvor Nazi-ledere blev anklaget og nogle dømt. Nürnberg-processen var bl.a. retsligt pikant derved, at der under den anvendtes retsbegreber, der ikke havde eksisteret under de begivenheder og handlinger, de anklagede blev anklaget og dømt for, det fænomen, der kaldes ex post facto-love, og som der f.eks. er en paragraf imod i de fleste landes forfatninger.
 I banebrydende sager som Nürnberg-processen og sagen mod Pinochet må man holde sig for øje, at grænserne mellem jura og politik har været uklare. Desuden at folkeretten, som den konservative tidligere skatte- og afgiftsminister dr.jur. Isi Foighel pointerede i en udtalelse til Ritzaus Bureau i forbindelse med tilbageholdelsen af Pinochet i 1998, ikke fastsættes autoritativt af nogen bestemt, enkelt instans, men at den udvikler sig delvis autonomt i enkeltsager som f.eks. tilbageholdelsen af Pinochet.
 Sagen var desuden markant med hensyn til den såkaldte universelle jurisdiktion, altså de tilfælde, hvor nogen påberåber sig jurisdiktion over for hvem som helst hvor som helst på kloden uanset også ofrenes nationalitet. Den første store sag i den henseende før Pinochet-sagen, var pågribelsen af den tyske top-nazist Adolf Eichmann (1906-1962) i Argentina i 1960 af israelske specialagenter, transporten til Israel og Eichmanns senere rettergang i Israel og følgende henrettelse for sin


text:
betydelige rolle i jødeudryddelsen under Anden Verdenskrig.
 Tidslinie - Pinochet-sagen
 22. sept. 1998:
 Pinochet fløj fra Chile til Storbritannien, til Heathrow lufthavn i London, hvor han benyttede VIP-rummet efter aftale med de britiske myndigheder.
 9. okt. 1998:
 Pinochet gennemgik en rygoperation på privathospitalet The London Clinic, der ligger i det indre London.
 15. okt. 1998:
 Spanske myndigheder anmodede vi Interpol britiske myndigheder om at få mulighed for at afhøre af Pinochet i forbindelse med tortur af og mord på spanske statsborgere i Chile i 1970'erne.
 Der udstedtes en arrestordre på Augusto Pinochet, som arresteredes i sin hospitalsseng samme aften på The London Clinic. Begrundelsen i arrestordren lød bl.a.:
 Da der er bevis på at Augusto Pinochet Ugarte mellem 11. september 1973 og 31. december 1983 inden for jursdiktion af den femte centralmagistrat under den nationale ret i Madrid dræbte spanske borgere i Chile inden for den spanske regerings jurisdiktion.
 19. okt. 1998:
 Chiles ambassadør ingav protest over Pinochets arrestation til det britiske udenrigsministerium.
 22. okt. 1998:
 Storbritanniens »Jernlady«, Margaret Thatcher.
 Advokater, der repræsenterede Pinochet, klagede over arrestationen til den britiske højesteret.
 Storbritanniens premierminister 1979-90, Margaret Thatcher, krævede Pinochet omgående løsladt.
 27. okt. 1998:
 Det britiske udenrigsministerium advarede briter mod at rejse til Chile.
 28. okt. 1998:
 Den britiske højesteret afgjorde, at arrestationen af Pinochet var ulovlig, da han var tidligere statsoverhoved. Pinochet besluttedes dog tilbageholdt, så længe denne afgørelse kunne appelleres.
 3. nov. 1998:
 Den spanske dommer Baltasar Garzón underskrev en anmodning om udlevering af Pinochet til Spanien.
 4. nov. 1998:
 I den britiske højesteret påbegyndtes høringer til afgørelse af spørgsmålet om udlevering.
 Pinochet udsendte en erklæring, hvori det blandt andet hed, at:
 Der er få lande, der ikke har noget i deres fortid af fortryde. [...] Jeg er bedrøvet over, at oplevelsen af denne arrestation har mindsket min tro på Storbritannien. [...] Der er gået næsten en menneskealder siden de smertelige begivenheder i 1973. I dag ved vi, at forsoning er altafgørende for fred. [...] Chile var forkrøblet. Der var mangel på mad, medicin og fornødenheder. Lov og orden var brudt sammen, og paramilitære grupper dræbte, voldtog og stjal efter forgodtbefindende.
 11. nov. 1998:
 Schweiz krævede Pinochet udleveret for forbrydelser begået mod schweiziske borgere.
 12. nov. 1998:
 Frankrig krævede Pinochet udleveret for forbrydelser mod franske borgere.
 25. nov. 1998:
 Med stemmerne 3-2 afgjorde den britiske højesteret, at Pinochet ikke var omfattet af diplomatisk imunitet, og derfor kunne udleveres til Spanien.
 9. dec. 1998:
 Jack Straw, britisk indenrigs- og senere udenrigsminister, gav grønt lys for udlevering af Pinochet.
 10. dec. 1998:
 Pinochet indgav anmodning om at få kendelsen omstødt, p.g.a. at Lord Hoffman, som var en af de tre stemmer i 3-2-afgørelsen, havde tætte forbindelser til Amnesty International, som var involveret i sagen mod Pinochet.
 17. dec. 1998:
 Højesteret ændrede sin afgørelse af 25. november p.g.a. forbindelsen mellem Hoffman og Amnesty International.
 4. febr. 1999:
 En 12 dages høring om Pinochet-spørgsmålet afsluttedes i det britiske overhus, House of Lords.
 24. marts 1999:
 Pinochets arrestation opretholdtes, men 27 af de 30


text:
sigtelser frafaldtes.
 Indenrigsminister Jack Straw godkendte en fornyet autorisation til at lade udleveringsprocessen fortsætte.
 6. maj 1999:
 Pinochets advokater appellerede til den britiske højesteret.
 27. maj 1999:
 Højesteret afviste appellen.
 21. sept. 1999:
 Storbritannien afviste Chiles anmodning om af humanitære grunde at få Pinochet udleveret.
 24. sept. 1999:
 Spaniens højesteret bekræftede sit synspunkt, at man havde jurisdiktion over Pinochet.
 8. okt. 1999:
 En britisk domstol godkendte udlevering til Spanien, hvilket lod den endelige beslutning op til indenrigsministeriet.
 5. jan. 2000:
 Et hold læger undersøgte Pinochet.
 11. jan. 2000:
 Indenrigsminister Jack Straw meddelte, at man ville rette sig efter, at de tre læger, der havde undersøgt Pinochet, samstemmende og utvetydigt havde fundet, at han ikke var i helbredsmæssig stand til at blive stillet for retten.
 15. febr. 2000:
 Den britiske højesteret pålagde Jack Straw at udlevere Pinochets helbredsrapport til myndigheder i Belgien, Spanien, Frankrig og Schweitz.
 16. febr. 2000:
 Helbredsrapporten lækkede til aviser i Spanien og Chile. I rapporten hed det bl.a., at:
 Senator Pinochet har sukkersygerelaterede nervelidelser og højt blodtryk. [...] Der har været tilfælde af mindre hjertetilfælde og astma. [...] Der er nedsatte reflekser og hukommelse. [...] Desuden skader, der giver spastiske symptomer og parkinson-lignende symptomer. [...] Fysisk set: Senator Pinochet ville være i stand til at gennemgå en retssag. [...] Mentalt set: Det er vort synspunkt, at senator Pinochet ikke på nuværende tidspunkt ville være mentalt i stand til på en meningsfuld måde at deltage i en retssag.
 Omstændighederne omkring lækagen tyder på, at den spanske regering var ansvarlig for den.
 22. febr. 2000:
 Fra belgisk, spansk, fransk og schweitzisk side droges helbredsrapporten i tvivl, men der gjordes ikke tiltag til at forfølge sager videre.
 2. marts 2000:
 Efter 503 dages, d.v.s. over 16 måneders husarrest blev Pinochet løsladt.
 Pinochet vendte tilbage til Chile i et chilensk militærfly, og rejste sig ved ankomsten fra rullestolen og gik til tonerne af preussisk militærmusik militære ledere og familie i møde i, hvad med det samme blev kaldt "det største comeback siden Lazarus."
 En lignende sag mod Pinochet startedes op i Chile.
 Den chilenske højesteret fratog Pinochet hans imunitet.
 30. jan. 2001:
 Pinochet blev sat i husarrest i Chile.
 Pinochet blev løsladt mod kaution.
 9. juli 2001:
 Chiles højesteret besluttede at afslutte de juridiske tiltag til at føre en sag mod den tidligere diktator.
 Sagen mod Pinochet
 Da Pinochet blev arresteret i London i oktober 1998 var det første gang, det overgik et tidligere statsoverhoved. Til dels kan man sige, at Nürnberg-processen mod ledere fra Det Tredie Rige i Tyskland efter Anden Verdenskrig var et forudgående eksempel. Noget andet, der gjorde sagen særlig, er, at man fra spansk side lod en »universel jurisdiktion« gælde, d.v.s. lod spansk ret gælde uden for Spanien. (Dette er et princip, der sjældent håndhæves — i senere år har der dog f.eks. været diskussion om hvorvidt sådan noget som pædofili begået i udlandet af danskere eller omskæring af herboende piger i udlandet skal kunne straffes i Danmark.)
 dobbelt strafbarhed Et andet aspekt var — siden anholdelsen


text:
skete i Storbritannien — om anklagerne kunne retfærdiggøre en anholdelse i dette land. Dette princip betegnes som »dobbelt strafbarhed«, da gerningen skal opfylde kriterier for kriminalitet i begge lande.
 Et forhold, Pinochets advokater også påpegede, var, at Pinochets tilbageholdelse ikke var i overensstemmelse med den såkaldte Habeas Corpus-ret. Dette princip blev første gang nedfældet i England i 1679, og sikrer, at en arrestant skal stilles for en dommer inden en rimelig tid efter sin arrestation. Dette betvivledes sket i Pinochets tilfælde.
 Et andet forhold, der var usikkerhed om, var, om de forhold, Pinochet var sigtet for, var sket som en direkte konsekvens af hans funktion af statsoverhoved. I givet fald ville Pinochet eventuelt ikke kunne retsforfølges for dem, da han da ville være omfattet af immunitet. Som en i den juridiske kommité i det britiske overhus, »The Judicial Commitee of the House of Lords« sagde: »Beklageligvis har historien vist, at det rent faktisk fra tid til anden har været statslig politik at udrydde og undertrykke særlige grupper.«
 Da man 25. november med stemmerne 3-2 i det britiske overhus’s juridiske kommite besluttede, at Pinochet kunne udleveres, blev det modtaget med glæde over hele verden. Der var en følelse af, at forhenværende statsledere nu ville blive stillet til ansvar for ugerninger begået i deres regeringstid.
 Imidlertid blev det en faktor, at der i 1978 i Chile blev givet en amnesti med hensyn til evt. forbrydelser begået at militærdiktaturet siden september 1973. Den var i 1990, efter tilbagevenden til demokrati, blevet modificeret noget i Chile af landets højesteret. Et andet forhold, der blev kigget efter, var, om Pinochet evt. skulle have begået forbrydelser FØR han nogen tid efter kuppet blev præsident og altså ikke var omfattet af en statsleders immunitet.
 På et tidspunkt blev det gjort gældende, at en konvention om tortur først var vedgået af Storbritannien i 1988, hvilket betød, at 27 af oprindelig 30 forhold måtte udgå i marts 1999. Det er et alment udbredt retsprincip, at man ikke kan retsforfølges for overtrædelse af en lov, der ikke var gældende på det tidspunkt en evt. forbrydelse blev begået. Her kom det frem, at der efter 1988 ikke var deciderede drab, men blot tortur og »forsvundne« personer i forbindelse med spanske borgere.
 Det sidste og afgørende tovtrækkeri angående sagen mod Pinochet kom til at dreje sig om hans helbred. I starten af januar 2000 havde tre læger helbredsundersøgt den tidligere diktator, og fundet, at han fysisk, men ikke mentalt, ville være i stand til at gennemføre en retssag. Dette blev taget til efterretning og efterlevet af den britiske regering ved Jack Straw. Også her var man på usikker grund for så vidt som f.eks. sådan noget som, om de lande, Belgien, Spanien, Frankrig og Schweitz, der havde søgt om at få Pinochet udleveret, skulle have mulighed for at læse helbredsundersøgelsen. Det fik de, efter at den britiske højesteret påbød sin regering det. Dagen efter var rapporten lækket til spansk og chilensk presse, og man mener, lækagen skete i Spanien.
 Få måneder efter


text:
blev Pinochet løsladt, og kunne vendt tilbage til Chile, hvor en tilsvarende sag var i gang. Den endte på samme måde med, at Pinochet undgik retsforfølgelse p.g.a. helbredshensyn.
 Pinochet-præcedensen
 Sagen mod Pinochet i London omtales som een af de betydeligste milepæle i folkeretten og den internationale retsorden siden Nürnberg-processen. Den præcedens, der blev skabt med Pinochet-sagen, har som eksempler senere ført til sager mod to nonner fra Rwanda i en belgisk retssal for gerninger begåede i Rwanda, serbere er blevet retsforfulgt i Tyskland, og en ret i Senegal påberåbte sig universel jurisdiktion over en tidligere diktator i Chad, Hissène Habré.


text:
Skat.dk: Grundværdi - fradrag for forbedringer - varmeforsyning - rette omkostningsbærer
 SKM2016.164.BR
 BS 1-272/2015
 Grundværdi, fradrag, for, forbedringer, varmeforsyning, rette, omkostningsbærer
 Sagen drejede sig om, hvorvidt boligselskabet var berettiget til fradrag i grundværdien for forbedringer i henhold til dagældende vurderingslovs §§ 17 og 18 for udgifter afholdt til varmeforsyning. Landsskatteretten havde nægtet boligselskabet fradrag alene med henvisning til, at det ikke var dokumenteret, at boligselskabet havde bekostet varmeforsyningsanlægget. Under sagens forberedelse for byretten fremlagde boligselskabet en række nye bilag til dokumentation for, at boligselskabet havde bekostet anlægget.
 Derudover drejede sagen sig om, hvorvidt der for så vidt angik det eksterne varmeledningsstykke, var tale om et nyt spørgsmål i skatteforvaltningslovens § 48's forstand. Retten fandt, at Landsskatteretten havde forholdt sig til spørgsmålet om det eksterne varmeledningsstykke, og lagde blandt andet vægt på ordlyden af Landsskatterettens afgørelse. Retten fandt derfor ikke, at der var tale om et nyt spørgsmål i skatteforvaltningslovens § 48's forstand.
 Retten fandt herefter, at boligselskabet med de fremlagte bilag havde sandsynliggjort, at boligselskabet havde betalt for både det interne- og eksterne varmeledningsstykke, og sagen blev derfor hjemvist til vurderingsmyndighederne til beløbsmæssig ansættelse.
 Den juridiske vejledning 2016-1 A.A.10.3.4
 (v/ adv.fm. Mette Pugholm)
 (v/ Kammeradvokaten v/ adv.fm. Signe Brehm Jensen)
 Sagsøgeren har nedlagt påstand om, at fradragsansættelsen ved vurderingerne 2002, 2004 og 2006 for ejendommen beliggende Y1 15A - 47, Y2, hjemvises til vurderingsmyndighederne for så vidt angår den varmeforsyningsledning, der går fra Y1 13 til Y1 17A.
 Sagsøgte, Skatteministeriet, har nedlagt påstand om frifindelse, idet Skatteministeriet dog anerkender, at boligselskabet har fradragsret for den del af varmeforsyningen; der er markeret med kraftig lyserød på bilag A, og at fradragsansættelsen heraf hjemvises til beløbsmæssig ansættelse hos vurderingsmyndigheden.
 Sagen angår herefter spørgsmålet, om retten kan behandle og hjemvise en sag til vurderingsmyndighederne også for den del af en varmeforsyningsledning, som ligger uden for sagsøgerens ejendom.
 I denne sag har Landsskatteretten truffet afgørelse den 15. december 2014.
 Af klagen til Landsskatteretten fremgår:
 Klager er ejer af storparcellen Y1 15A-47.
 På ejendommen er der opført bebyggelse i 2 etaper og består samlet af 6 bygninger med 22 boliger. I alt 6.664 m2.
 Ved betinget skøde af 15. juni 1977 ... erhvervede klager fra G1en parcel stor ca. 5.000 m2 af den G1 ifølge tinglyst adkomst tilhørende ejendom matr.nr. Z1og Z2, Y3 by og sogn, beliggende Y1, Y3, Y2. Hovedejendommens arealer udgjorde ifølge tingbogen: matr.nr. Z1, Y3: 12 ha 4002 m2, heraf vej 9119 m2, matr.nr. Z5, Y3 1 ha 98 m2 og matr.nr. Z2, Y3:8170 m2. Overtagelsesdagen var den 1. juli 1977. Købesummen omfattede parcellen og byggemodning som var aftalt til i alt kr. 242.000. Af købesummen vedrørte kr. 72.000 selve den solgte parcel, mens kr. 170.000 var betaling for byggemodning. Den 14. juli 1978 forelå der endeligt skøde ... hvor ejendommen var udstykket som matr.nr. Z3, Y3 by og sogn af areal 4.950 m2. 1. etape af byggeriet blev opført.
 Klager erhvervede tillige ved betinget skøde af 20. maj 1981 ... fra G1 den G1tilhørende ejendom matr.nr. Z1,Y3 by, Y3, beliggende Y1.


text:
Parcellen blev solgt som den var afsat med et areal stort ca. 1.750 m2, jf. landinspektørrids. Overtagelsesdagen var den 15. maj 1981 og købesummen aftalt til kr. 49.000. Udenfor købesummen var køber pligtig til bl.a. at betale tilslutningsafgift for el. Den 15. september 1981 forelå der endeligt skøde ... på ejendommen og var nu udstykket og matrikuleret som matr.nr. Z4,Y3 af areal ifølge matrikelkortet 1.714 m2. 2. etape af byggeriet blev herefter opført.
 Klager har med hjemmel i skatteforvaltningsloven § 33, stk. 2 anmodet vurderingsmyndigheden om genoptagelse af ejendomsvurderingen med henblik på dels ansættelse af et fradrag for grundforbedrende udgifter på ejendommen.
 Ved afgørelse af den 1. september 2008 ... ansatte vurderingsmyndigheden fradrag for forbedringer til kr. 536.100.
 Klager indbragte afgørelsen for Vurderingsankenævnet, der ved afgørelse af 7. december 2011 ... ansatte fradrag for grundforberedende udgifter til kr. 695.100.
 Der er i den konkrete sag tvist om, hvorvidt - og i hvilket omfang - nedenstående
 udgifter berettiger til fradrag i grundværdien:
 Varmeforsyning, intern ...
 Tilslutningsafgift varme ...
 Varmeforsyning - intern
 Vurderingsankenævnet har ikke imødekommet klagers anmodning om fradrag for den interne varmeforsyning.
 Klager er ikke enig i denne betragtning og der skal i den anledning anføres følgende:
 Af byggeriets 2. etape er der etableret fjernvarme - i modsætning til 1. etape, hvor opvarmningskilden er el. Elopvarmningen skal ikke behandles her eftersom der allerede er taget stilling hertil.
 Som det fremgår af det interne ledningskort ... for etape 2, eksisterer der på ejendommen et internt fjernvarmeanlæg, der må betegnes som et hovedanlæg til betjening af flere i tilfælde af udstykning.
 Anlægget udgør en forbedring af grunden i ubebygget stand.
 Varmeforsyning - ekstern
 Vurderingsankenævnet har indrømmet delvist fradrag for den afholdte tilslutningsafgift.
 Som det fremgår af byggeregnskabets pkt. 28, jf. bilag 9, er der betalt kr. 32.000 i tilslutningsafgift for fjernvarme.
 Ejendommen er på tidspunktet for bygningernes opførelse en del af en ny udstykning, jf. således historiske kort fra henholdsvis 1976 og 1985 ...
 Det har desværre ikke været muligt at lave en opmåling og V&S beregning af den for klagers vedkommende relevante del af det eksterne varmeforsyningsanlæg, eftersom varmekilden er gået fra oprindelig fjernvarme til naturgas og klager alene er i besiddelse af ledningskort hvor naturgasledning er indtegnet. I den anledning må det dog fastslås, at eftersom det oprindelige varmeforsyningsanlæg blev anlagt i en ny udstykning, jf. således ovenfor og bilag 10, antages klager at have ret til i hvert fald 50 % af den betalte oprindelige tilslutningsafgift svarende til kr. 16.000 (kr.32.000:2). Der anmodes om fradrag herfor.
 Af det fremlagte ledningskort fremgår det, at der er etableret en forsyningsledning fra naboejendommen Y1 13 til Y1 17 A. Det er opfattelsen, at denne ledning kan betragtes som en hovedforsyningsledning, som kan give anledning til et fradrag for forbedringer. Ledningsnettet fra Y1 17A knytter sig til den øvrige del af bebyggelsen Y1 15A, og anses at være ikke fradragsberettigede stikledninger.
 Som dokumentation for bekostningen af udgiften til varmeforsyning er der henvist til byggeregnskabets post “samlede håndværkerudgifter".
 Posten er en samlet post, som


text:
indeholder en flerhed af udgifter, og er ikke understøttet af underbilag eller anden form for dokumentation indeholdende oplysninger om, hvilke arbejder, der knytter sig til håndværkerudgifterne.
 Heller ikke det fremlagte skøde eller sagens materiale i øvrigt indeholder oplysninger, som støtter påstanden om, at udgiften til etablering af varmeforsyningsanlægget er afholdt af grundejeren.
 Efter en samlet vurdering af de fremlagte oplysninger er det herefter rettens opfattelse, at der ikke er fremlagt fornøden og tilstrækkelig dokumentation for, at udgiften rent faktisk har været bekostet af klageren.
 Den fremlagte dokumentation bidrager imidlertid ikke med oplysninger om, hvilke arbejder, der er indeholdt i den opkrævede tilslutningsafgift. Heller ikke sagens øvrige oplysninger indeholder oplysninger om, hvad der konkret er foretaget af grundforbedrende arbejder i forbindelse med tilslutning af klagerens ejendom.
 I mangel af dokumentation for, hvad den opkrævede tilslutningsafgift vedrører, må ansættelsen af et fradrag bero på et skøn.
 Det er rettens opfattelse, at der ikke er fremlagt oplysninger, som giver anledning til at ændre det allerede udøvede skøn over udgiften til tilslutning, der hermed stadfæstes.
 Boligselskabet har fremlagt et byggeregnskab, hvori under pkt. 26 anføres en samlet entreprisesum for håndværkerudgifter på 1.684.713 kr. Af entreprisebeskrivelse for 2. etape af byggeriet af 8 boliger fremgår, at der som fagentrepriser bl.a. var en murerentreprise og en vvs-entreprise.
 Murerentreprisen omfattede:
 Gravning for varmeledninger
 Gravning og tilfyldning skal udføres jfr. tegn. nr. 31 og 37.
 Brønddæksel skal være samme type, som anvendes på nedgangsbrønde, og skal leveres og monteres under denne entreprise.
 Den viste rørbrønd skal leveres og monteres komplet, og der skal udføres nødvendige hugge - og tætningsarbejder, som er nødv. for rørarbejdets udførelse.
 Flisearealet ved fyrrummet skal optages og gennedlægges.
 Der skal udføres huggearbejder i gulv og fundament, hvor rør skal føres ud fra fyrrum, og al omstøbning og retablering af gulv m.v. skal udføres og være medregnet her.
 VVS-entreprisen omfattede:
 Boligerne varmeforsynes fra kedelcentral i kommunens boliger gennem de viste præisolerede rør - alt med tilhørende bøjninger, murbøsninger, nødvendige fastspændingsstykker alt monteret nøje efter fabrikkens anvisninger,
 I den viste ventilbrønd skal der monteres 4 stk. membranventiler eller fedtsmurte haner. Hvor rør er ført gennem brøndens sider, i alt 6 steder, skal der forsegles med en selvhærdende siliconefugemasse. Grave- og tilfyldningsarbejde samt sætning af den viste ventilbrønd udføres af murer.
 Af et brev af 4. marts 1981 fra G2 til boligselskabet fremgår:
 Vedr. Boliger i Y3.
 Som aftalt pr. tlf. d.d. fremsendes nedenstående spørgsmål til afklaring og besvarelse:
 Hvem skal vi træffe aftale med for besigtigelse af kedelcentral ...
 Skal der betales tilslutningsafgift for tilslutning til kedelanlægget.
 Skal H1 tilslutte i kedelcentralen eller får vi rør i jord ført frem til bygningerne, herunder projekteringen af fremføringsledninger.
 Kan vi låne en traktor med mand til prøvetagning af kommunen ...
 Af kontrakten 29. april 1981 om VVS- entreprisen fremgår:
 20.1. Centralvarmeanlæg i boliger
 45.502 kr.
 20.2 Fjernvarmeledninger på H1s grund til 1 m fra skel
 20.3 Samtlige tilslutningsarbejder i kedelcentral
 20.4 Fjernvarmeledninger på kommunens grund fra
 kedelcentral til 1 m ind på H1s grund
 Parterne har i fællesskab


text:
stillet følgende spørgsmål til G3:
 Hvilke gas- eller varmeforsyningsledninger i området omkring og på ejendommen har G3 anlagt.
 I bekræftende fald bedes G3 indtegne disse på et ledningskort.
 Har G3 anlagt den varmeforsyningsledning, der går fra stikskabet/kedelcentralen på Y1 13 over skellet til Y1 17A og videre til Y1 15A (indtegnet på vedhæftede ledningskort - retssagens bilag 13)
 Har G3 anlagt varmeforsyningsledninger af nogen art internt på ejendommen Y1 15A-47, Y2?
 I bekræftende fald bedes G3indtegne disse ledninger på et ledningskort.
 Har G3, direkte eller indirekte (eksempelvis gennem en refusion af afholdte anlægsudgifter eller en modregning i tilslutningsbidraget), bekostet de varmeforsyningsledninger, der er anlagt internt på ejendommen beliggende Y1 15A-47, Y2?
 G3 har svaret således:
 Som det fremgår af vedhæftet print, har G3 ikke naturgasledninger på ejendommen Y1 15A-47, Y2.
 Spørgsmål 2, 3, 4: Er svaret nej
 Boligselskabet har i sit reviderede påstandsdokument bl.a. anført følgende:
 Sagsøgte har i påstandsdokument anerkendt, at sagsøger har bekostet anlæggelsen af varmeforsyningsledningerne på sagsøgers ejendom. Sagsøgte har efterfølgende på sagsøgers forespørgsel præciseret, at sagsøgte kun anerkender sagsøgers bekostning af de ledninger, der ligger inden for skelgrænsen.
 I forlængelse af sagsøgtes påstandsdokument er der nu enighed om, at sagen skal hjemvises til vurderingsmyndigheden til den beløbsmæssige opgørelse af fradraget for den del af varmeforsyningsledningen, der løber fra skelgrænsen til Y1 17A (markeret med fed rød på bilag A).
 Sagsøger frafalder anbringendet om at være berettiget til fradrag for den del af varmeforsyningsledningen, der løber fra Y1 17A til Y1 15A.
 I forlængelse af ovenstående er problemstillingen i den foreliggende sag herefter begrænset til at omhandle den del af varmeforsyningsledningen, der løber fra Y1 13 og frem til skellet.
 Uenigheden i sagen er således følgende:
 Hvorvidt sagsøger er berettiget til fradrag for den del af varmeforsyningsledningen, der løber fra Y1 13 og frem til skelgrænsen.
 Hvorvidt retten, som anført af sagsøgte, er afskåret fra at tage stilling til fradragsberettigelsen vedrørende den del af varmeforsyningsledningen, der løber fra Y1 13 og frem til skelgrænsen
 Det overordnede formål med §§ 17 og 18 var at friholde grundforbedringer for beskatning, og således at fremme, at der skete sådanne grundforbedringer.
 FRADRAG FOR DEN DEL AF LEDNINGEN, DER LØBER FRA Y1 13 OG FREM TIL SKELGRÆNSEN
 Sagsøger er berettiget til fradrag for denne del af ledningen, såfremt sagsøger har bekostet anlæggelsen af denne, og såfremt ledningen er værdiforøgende for sagsøgers ejendom.
 Den ledende dom på området for bevisvurdering i fradragssager er SKM2004.162.HR. Dommen, der vedrørte et befordringsfradrag, stillede alene krav om, at skatteyderen skulle sandsynliggøre fradragets berettigelse.
 Dommen er relevant for bevisvurderingen i nærværende sag idet der, både for så vidt angår befordringsfradrag og fradrag i grundværdien, er tale om fradrag, hvor loven ikke stiller krav om eksakt dokumentation for grundlaget for fradraget, og idet det i begge tilfælde ofte i praksis er vanskeligt at fremlægge en specifik dokumentation for fradragets berettigelse. Højesteret udtalte under sagen følgende:
 Der kan imidlertid kun opnås fradrag for en befordring, der rent faktisk har fundet sted, og bevisbyrden herfor påhviler i overensstemmelse med, hvad der


text:
generelt gælder for skattemæssige fradrag - som udgangspunkt skatteyderen. Den, der anser sig berettiget til et befordringsfradrag efter ligningslovens § 9 C, må således i fornødent omfang kunne dokumentere eller i hvert fald sandsynliggøre, at befordring rent faktisk har fundet sted i det selvangivne omfang. Beviskravet vil typisk blive skærpet i tilfælde, hvor der foreligger omstændigheder, der kan tale imod, at befordringen har fundet sted i det selvangivne omfang, eksempelvis meget betydelige daglige rejsetider.[egen understregning]
 Der gælder således alene et krav om, at sagsøger skal sandsynliggøre sin påstand, idet der i nærværende sag på ingen måder er tale om, at sagsøger påstår sig berettiget til et usædvanligt fradrag, hvorfor der ikke er grundlag for et skærpet beviskrav. Tværtimod forekommer sagsøgtes synspunkt, om at sagsøger ikke skulle have bidraget til anlægget af ledningerne, ganske usædvanligt.
 Sagsøger har i nærværende sag fremlagt dokumentation for afholdelse af udgiften i form af såvel skøder for ejendommen, byggeregnskab, fagbeskrivelser, lednings- og LER kort, G3s besvarelse af parternes fælleshenvendelse vedr. ledningens etablering, underskrevne entreprisekontrakter og tilbud, samt a conto betalinger (bilag 2-24).
 Det fremstår på baggrund af den fremlagte dokumentation åbenbart, at sagsøger har afholdt udgifter til anlæggelsen af varmeforsyningsledningen, og betingelsen om sandsynliggørelse af bekostningen er dermed opfyldt af sagsøger.
 Selv i det tilfælde, at udgiften ikke var så udspecificeret som faktisk er tilfældet, kan ansættelse af fradrag i overensstemmelse med vurderingslovens §§ 17 og 18 ikke afvises, idet der i disse tilfælde netop skal foretages en skønsmæssig ansættelse.
 Frem til de før 1. januar 2013 gældende regler kunne der ikke stilles krav om fremlæggelse af eksakte fakturaer, idet der var hjemmel til at foretage en skønsmæssig opgørelse.
 Det var således først med § 3, stk. 6 i lov nr. 925 af 18. september 2012, der trådte i krav pr. 1. januar 2013, at der blev indført krav om fremlæggelse af bestemte former for dokumentation i relation til grundforbedringsfradrag, og disse dokumentationskrav gælder ifølge bestemmelsen alene for genoptagelsesanmodninger indgivet efter 1. januar 2013. Af bestemmelsen fremgår bl.a. følgende:
 Ejendommenes ejer skal ved anmodninger efter stk. 4 og 5 vedlægge dokumentation for de udgifter, som der ønskes fradrag for, i form af skøde, købsaftale, lokalplan, luftfoto af udstykningen eller storparcellen, byggeregnskab med underbilag for de pågældende poster samt fakturaer eller anden dokumentation for det udførte arbejde og udgiftens størrelse. [...]
 Det er korrekt, at der med den foreslåede udformning af dokumentationskravet bliver tale om en skærpelse i forhold til hidtidig praksis. Denne skærpelse er tilsigtet. Der er behov for at få gjort op med den række af problemstillinger, der knytter sig til grundforbedringsfradraget, herunder også med den her nævnte praksis. [...]
 Der kan med andre ord ikke stilles krav om eksakt dokumentation for et bestemt afholdt beløb efter de regler, som den foreliggende sag skal afgøres efter, og det kan ikke komme sagsøger til skade, at lovgiver ikke før 1. januar 2013 havde skabt klarhed over, præcis hvilken dokumentation, der kunne kræves fremlagt.
 Dette understøttes af, at der i lov nr. 925 af 18. september 2012,


text:
blev indført skærpede dokumentationskrav, herunder krav om fremlæggelse af bl.a. byggeregnskab med underbilag for de pågældende poster samt fakturaer eller anden dokumentation for det udførte arbejde og udgiftens størrelse. Såfremt der i de tidligere gældende regler allerede var et sådant krav om fremlægges af eksakt dokumentation, ville det ikke have været nødvendigt at ændre reglerne, jf. ovenfor.
 Når sagsøgte ikke finder, at sagsøgeren med det i sagen fremlagte dokumentationsmateriale på tilstrækkelig vis har sandsynliggjort at have afholdt udgifter til anlæg af den omhandlende varmeforsyningsledning, anlægger sagsøgte derved betydelige strengere beviskrav, end der på nogen måde er hjemmel til i de regler, som den foreliggende sag skal afgøres efter.
 Den i sagen fremlagte dokumentation
 Det gøres overordnet gældende, at sagsøger i tilstrækkeligt omfang har sandsynliggjort, at sagsøger, ligesom er tilfældet for den øvrige del af varmeforsyningsledningen, har bekostet anlæggelsen af den del af varmeforsyningsledningen, der løber fra Y1 13 og frem til skellet.
 Af de betingede skøder mellem G1 og sagsøger fremgår det, at de erhvervede arealer er overtaget i ubebygget stand henholdsvis den 1. juli 1977 (bilag 2-3) og den 15. maj 1981 (bilag 4 og 5).
 Af byggeregnskabet (bilag 6) fremgår det, at der er afholdt "Samlet Håndværkerudgift" på 1.681.515,79 kr.
 Af fagbeskrivelsen (bilag 7) fremgår det, at den samlede entreprise er opdelt i murer-, tømrer-, vvs, el- og maler entreprise.
 Yderligere fremgår det, at "Jordarbejdet" er en del af murerentreprisen og "Varmearbejdet" er en del af VVS-entreprisen.
 "Jordarbejdet" er nærmere beskrevet på side JO 1 - JO 4. På side JO 4 fremgår bl.a. følgende
 Gravning og tilfyldning skal udføres jfr. tegning nr. 31 og 37. Brønddæksel skal være samme type, som anvendes på nedgangsbrønde, og skal leveres og monteres under denne entreprise.
 Af tegning nr. 31 (bilag 8) fremgår hele varmeforsyningsledningens forløb fra naboejendommen Y1 13 over skellet til Y1 17 og videre til Y1 15A.
 Arbejdet med at grave render til nedlægning af varmeforsyningsledningerne; herunder den del af varmeforsyningsledningen, der løber fra Y1 13 og frem til skellet, som vist på tegning nr. 31, er således en del af murerentreprisen - og dermed indeholdt i posten "Samlet Håndværkerudgift" i byggeregnskabet (bilag 6).
 Varmearbejdet, der som nævnt ovenfor er en del af VVS-entreprisen, er nærmere beskrevet på side VA 1 - VA 4. (bilag 7) På side VA 1 fremgår bl.a. følgende:
 Levering og montering af det på medfølgende tegninger viste og i nærværende beskrivelse og særlige betingelser omtalte centralvarmeanlæg med alle til anlægges færdiggørelse til brug hørende materialeleverancer og arbejdspræstationer.
 Installatøren har det fulde ansvar for autoriteterne for, at alt arbejde udføres i nøje overensstemmelse med de gældende regulativer og bestemmelser.
 Arbejdet skal påbegyndes straks efter givet varsel og udføres i den orden, tilsynet forlanger.
 Videre følger det på side VA 1:
 Boligerne varmeforsynes fra kedelcentral i kommunens boliger gennem de viste præisolerede rør - alt med tilhørende bøjninger, murbøsninger, nødvendige fastspændingsstykker alt monteret nøje efter fabrikkens anvisninger.
 I den viste ventilbrønd skal der monteres 4 stk. membranventiler eller fedtsmurte haner.
 Hvor rør er ført gennem


text:
brøndens sider, i alt 6 steder, skal der forsegles med en selvhærdende silikonefugemasse. Grave- og tilfyldningsarbejde samt sætning af den viste ventilbrønd udføres af murer.
 Af ovenstående fremgår det, at arbejdet med gravning og tilfyldning af render til de på tegning nr. 31 (bilag 8) viste varmeforsyningsledninger er en del af murerentreprisen, mens selve rørføringsarbejdet er en del af VVS-entreprisen. Udgiften forbundet hermed er derfor indeholdt i posten "Samlet Håndværkerudgift" i byggeregnskabet (bilag 6).
 Udgiften til selve rørføringsarbejdet under VVS entreprisen er yderligere udspecificeret nedenfor under gennemgangen af VVS entreprisen (bilag 20).
 Den ovenfor nævnte "kedelcentral i kommunens boliger" er den i Landsskatterettens kendelse (bilag 1, side 9) under "Varmeforsyning" omtalte naboejendom Y1 13.
 Rørføringsarbejdet, der altså er en del af VVS-entreprisen, omfatter ledningsføringen fra Y1 13 og ind på sagsøgers ejendom til de omtalte ventilbrønde, samt indføringen af varmeforsyningsledningerne fra ventilbrøndene og ind i gavlen på henholdsvis nr. 17A og 15A.
 Af den mellem sagsøger H1, og G4, underskrevne V.V.S. entreprisekontrakt af 9. juni 1977 fremgår, at den vedrører opførelsen af 14 boliger i Y3, Y5 Afd. II samt at den samlede entreprisesum udgør 132.956,78 kr. excl. moms. (bilag 18)
 Af den mellem sagsøger og G5 underskrevet murerentreprisekontrakt af 9. juni 1977 fremgår at den ligeledes vedrører opførelsen af 14 boliger i Y3, Y5 afd. II og murerentreprisesummen udgør i alt 820.024 kr. excl. moms.(bilag 19)
 Af entreprisekontrakt af 14. april 1981 mellem sagsøger og G4 vedrørende V.V.S. entreprisen fremgår ligeledes, at denne vedrører opførelsen af 14 boliger i Y3 til en samlet entreprisesum på i alt 163.369 kr. excl. moms. (bilag 20). Vedlagt entreprisekontrakten fremgår det af den underskrevne og udspecificerede tilbudsblanket, at udgiften til centralvarmearbejdet er udspecificeret til 63.356 kr. excl. moms. Udgiften til centralvarmeanlægget er således udspecificeret:
 20.2 Fjernvarmeledninger på H1.s grund til 1 m fra skel
 20.4 Fjernvarmeledninger på kommunens grund frakedelcentral til 1 m ind på H1.s grund
 Sagsøger skal henlede opmærksomheden på, at punkt 20.4 direkte udspecificerer udgiften forbundet med "Fjernvarmeledninger på kommunens grund fra kedelcentral til 1. m. ind på H1.'s grund."
 Som sagens bilag 21 er fremlagt byggemødereferater mellem bygherren H1,arkitekt SK og ingeniør SES vedrørende forløbet, og overholdelse af tidsplanen for samtlige entrepriser på ejendommen, og i forlængelse heraf, skrivelse fra ingeniør SES af 4. marts 1981 til H1vedrørende boligerne i Y3 (bilag 22). Følgende fremgår blandt andet af skrivelsen:
 Som aftalt pr. tlf. d.d. fremsendes nedenstående spørgsmål til afklaring og besvarelse: Hvem skal vi træffe aftale med for besigtigelse af kedelcentral, således nødvendige data på anlægget og tilslutningsmulighed kan blive rigtig belyst.
 Afregningsform for opvarmning, herunder målemetode, bedes meddelt os.
 Kan vi låne traktor med mand til prøvegravning af kommunen på samme måde som i Y4, med hvem kan vi træffe aftalte om dette.
 Få bekræftet, at overvågningsanlægget skal udføres som i Y4 eller om man her ønsker det tilsluttet plejehjemmet.
 Hvis det eksisterende varmtvandsforsyningsanlæg har den fornødne kapacitet må vi så trække det med frem til boligerne. [egen understregning]
 Bilag 22 udgør således ingeniør SESs spørgsmål til H1


text:
i forbindelse med anlæggelsen af den fjernvarmeforsyningsledning, der løber fra kedelcentralen på naboejendommen Y1 13 over på sagsøgers ejendom og forsyner boligerne på denne jf. bilag 13 sammenholdt med bilag 17.
 Det er den ledning, der af sagsøgte betvivles anlagt og bekostet af sagsøger. Da sagsøger, jf. de fremlagte skøder (bilag 2-5), har overtaget ejendommen ubebygget, og sælger således ikke har forestået byggemodning af ejendommen, fremstår den eneste anden mulige aktør i forhold til anlæggelsen af varmeforsyningsledningen at være forsyningsselskabet. Varmeforsyningsledningen fremgår imidlertid ikke af forsyningsselskabet G3s ler kort (bilag 10).
 At det er sagsøger, der har anlagt og bekostet den omtvistede ledning, bekræftes da også af G3s besvarelse på den fælles henvendelse til G3 (bilag 14).
 Det fremgår utvetydigt af G3s besvarelse samt G3s fremsendte LER kort (bilag 15, 16 og bilag C der i øvrigt er identisk med bilag 10) over de af forsyningsselskabet anlagte ledninger, at G3 hverken har anlagt varmeforsyningsledningen fra kedelcentralen på Y1 13 over skellet til Y1 17A og videre til Y1 15A eller bekostet disse ledninger.
 Af a conto betaling for jord, kloak, belægning, beton og murerentreprise af 1. april 1978 (bilag 23) fremgår en betaling på 79.268,46 kr. ud af den samlede tilbudssum på 820.024 kr. jf. også bilag 19.
 Af a conto betaling vedr. V.V.S. entreprisen af 4. april 1978 (bilag 24) fremgår en betaling på 29.697,37 kr. ud af den samlede tilbudssum på 132.956,78 kr. jf. også bilag 18.
 Der kan på denne baggrund således ikke længere foreligge tvivl om, at sagsøger også har anlagt og bekostet den omtvistede varmeforsyningsledning, der løber fra Y1 13 og frem til skellet og sagsøgers bevisbyrde er dermed utvivlsomt løftet. Skatteministeriet har da heller ikke kunnet fremlægge oplysninger af nogen art, der viser, at sagsøger på trods af den omfattende dokumentation i form af bilag 1-24 ikke har afholdt udgiften.
 Sammenfattende gøres det således gældende, at sagsøger har sandsynliggjort at have bekostet anlæggelsen af ledningen.
 Fra retspraksis skal fremhæves 3 domme, hvor byretten har taget stilling til, hvorvidt grundejeren har sandsynliggjort at have afholdt udgifter til anlæg af interne forsyningsledninger.
 Byrettens dom af 8. november 2013 - SKM2013.829.BR
 Sagen handlede om, hvorvidt grundejeren på tilstrækkelig vis havde sandsynliggjort at have afholdt udgifter til anlæg af kloakledningerne inde på grundejerens ejendom.
 Af dommen fremgår det, at grundejeren til sandsynliggørelse af bekostningen af kloakledningerne havde fremlagt
 en tilbudsblanket fra et entreprenørfirma, hvoraf det fremgik, at entreprisen omfattede murerarbejder, herunder kloakarbejder bestående af regn- og spildevandsledninger i terræn;
 en a conto begæring fra det pågældende entreprenørfirma.
 Dommen er udfærdiget i medfør af retsplejelovens § 218 a, stk. 2, og indeholder derfor ikke en fuldstændig sagsfremstilling. Det kan oplyses, at grundejeren udover ovenstående tillige havde fremlagt
 et ledningskort, hvor grundejeren stod anført som bygherre;
 byggeregnskab med angivelse af samlet entreprisesum.
 På den baggrund, og da retten ikke fandt, at grundejerens udgift til kloakledningerne på grunden kunne være indeholdt i tilslutningsafgiften, fandtes det godtgjort, at grundejeren havde afholdt udgifter til anlæg af kloakledningerne inde på grunden. Fra præmisserne til


text:
dommen skal særligt følgende passage fremhæves:
 Efter det anførte, og idet sagsøgte intet forhold har påvist, der peger i retning af, at udgiften til anlægget kan være afholdt af nogen anden end sagsøger, herunder at udgiften kan være indeholdt i tilslutningsafgiften, finder retten det godtgjort, at anlægget er bekostet af sagsøger, og sagsøgers påstand tages til følge. [min understregning]
 I sagen fandt retten altså, at da grundejeren med fremlæggelse af tilbudsliste samt a conto begæring havde sandsynliggjort at have afholdt udgifter til anlæg af kloakledninger inde på ejendommen, så påhvilede bevisbyrden for, at det forholdt sig anderledes herefter Skatteministeriet. Retten fandt ikke, at Skatteministeriet havde løftet denne bevisbyrde.
 Byrettens dom af 21. oktober 2013 - SKM2013.791.BR
 Sagen handlede bl.a. om, hvorvidt grundejeren på tilstrækkelig vis havde sandsynliggjort at have afholdt udgifter til anlæg af varmeledninger inde på grundejerens ejendom.
 Af dommen fremgår det, at grundejeren til sandsynliggørelse af bekostningen af varme ledningerne havde fremlagt
 byggeregnskab med angivelse af bl.a. en samlet entreprisesum;
 tilbud fra entreprenør, der indeholdt delpriser på udførelse af en række delentrepriser, herunder "Varme";
 hovedentrepriseaftale med den pågældende entreprenør.
 Retten nåede frem til, at grundejeren på tilstrækkelig vis havde sandsynliggjort at have afholdt udgifter til anlæg af varmeledninger på ejendommen. Om bekostningsspørgsmålet fremgår følgende af rettens præmisser:
 Grunden blev købt med henblik på at nedrive de eksisterende bygninger og opføre boligbyggeri. Den omstridte ledning til varmeforsyning må på grundlag af tegningen, som er vedhæftet dommen, sammenholdt med KE Varme P/S' kort over ledningsnet med overvejende sandsynlighed antages at være opført til brug for de eksisterende bygninger og efter det af Boligforeningen S fremlagte og anførte opført for Boligforeningen S' regning. [min understregning]
 Byrettens dom af 16. april 2014 - SKM2014.541.BR
 Af dommen fremgår det, at grundejeren til sandsynliggørelse af bekostningen af varmeledningerne havde fremlagt
 tilbud fra entreprenør med angivelse af tilbudssum på varmeledninger i terræn;
 entreprisekontrakt med den pågældende entreprenør;
 bekræftelse fra forsyningsselskabet på, at forsyningsselskabet ikke havde anlagt ledningerne, når bortsås fra en stikledning ind på grunden, og i øvrigt ikke have betalt for nogen af ledningerne inde på grunden.
 På den baggrund, og da retten ikke fandt det påvist, at udgiften til varmeledningerne inde på ejendommen kunne være afholdt af andre end grundejeren, konkluderede retten, at grundejeren havde sandsynliggjort at have bekostet varmeledningerne.
 Fælles for de gennemgåede domme er, at retterne har foretaget en fuldstændig prøvelse af, hvorvidt grundejerne havde sandsynliggjort at have afholdt udgifter til anlæg af henholdsvis kloak- og varmeledninger internt på de omhandlede ejendomme.
 Det dokumentationskrav, der ses anvendt i de gennemgåede domme, er i overensstemmelse med gennemgangen af bevisbyrdereglerne ovenfor i afsnittet "Om bevisbyrden".
 Særligt for dommene SKM2013.791.BR og SKM2014.541.BR, er det karakteristisk, at der i præmisserne er lagt vægt på, at det ikke fandtes godtgjort, at udgiften til forsyningsledningerne kunne være afholdt af andre end grundejeren.
 Med andre ord, hvis sagsøgtes påstand er, at en anden end sagsøger har afholdt udgifter til anlæg af varmeforsyningsledningen, så må sagsøgte føre bevis herfor.
 Det bemærkes i den sammenhæng, at sagens bilag A-E hverken


text:
hver for sig eller i sammenhæng dokumenterer eller sandsynliggør, at en anden end sagsøger kan have afholdt udgifter til anlæg af varmeforsyningsledningen.
 Bilag A udgør ledningskortet med markering med rødt af en del af ledningen og som anført af sagsøgte svarer til den del af ledningen som Landsskatteretten har anerkendt som hovedanlæg.
 Bilag B udgør sagsøgers klage af 7. marts 2012 til Landsskatteretten indeholdt sagens bilag 7.
 Bilag C udgør G3s LER kort, hvoraf fremgår, at G3 ikke har anlagt den omtvistede ledning.
 Bilag D udgør advokat OPs 1. skriftlige indlæg i en sag for Højesteret om fradrag for stier.
 Bilag E udgør ledningskort i sagen SKM2015.110.BR.
 Berettiger ledningsstykket fra Y1 13 og frem til skelgrænsen til fradrag
 Indledningsvist bemærkes det, at dette, jf. ordlyden af Landsskatterettens præmisser, er tilfældet. Landsskatteretten anser således også denne del af ledningen for at berettige til fradrag.
 Den af sagsøgte anerkendte del af ledningen fra skelgrænsen til Y1 17A har ikke nogen selvstændig værdi uden det stykke af forsyningsledningen der løber fra Y1 13 og frem til skelgrænsen. Uden denne ville der simpelthen ikke komme varme til sagsøgers grund.
 Den del af ledningen, der løber fra Y1 13 og frem til skelgrænsen, forsyner imidlertid kun sagsøgers ejendom. Om end den er beliggende udenfor sagsøgers ejendom ændrer det ikke på at den faktisk kun forsyner sagsøgers grund og faktisk er anlagt og bekostet af sagsøger.
 I det tilfælde ledningen havde været anlagt af forsyningsselskabet, ville ledningen være fradragsberettiget i det omfang sagsøger gennem et evt. tilslutningsbidrag havde bekostet den.
 Sagsøgtes opdeling af ledningen i intern og ekstern og på denne baggrund afvisning af fradrag for den del af ledningen, der løber (eksternt) fra Y1 13 til skelgrænsen synes således meningsløs.
 Skulle man endelig foretage en sådan opdeling, må ledningen mere korrekt anses som en del af den "interne" forsyning på sagsøgers ejendom. Ledningen er jo netop også - som intern byggemodning almindeligvis er - anlagt og bekostet af grundejeren - og forsyner jo netop også kun sagsøgers ejendom.
 Der henvises til SKM2015.110.BR, der vedrører en lignende problemstilling.
 Sagen drejede sig om, hvorvidt grundejeren var berettiget til yderligere fradrag i grundværdien for udgifter til etablering af kloakforsyningsledninger internt på grundejerens ejendom udover de af Landsskatteretten godkendte.
 Fire uger efter hovedforhandlingen tog Skatteministeriet delvist bekræftende til genmæle over for grundejerens påstand, idet ministeriet anerkendte, at en nærmere bestemt del af en kloakforsyningsledning havde karakter af hovedanlæg i vurderingslovens forstand.
 Denne nærmere bestemte del af kloakforsyningsledningen løb fra den offentlige kloakforsyningsledning beliggende uden for skelgrænsen ind på grundejerens ejendom og frem til starten på den del af kloakforsyningsnettet, som Landsskatteretten havde anset for hovedanlæg.
 Årsagen til, at der gik fire uger fra hovedforhandlingen til, at Skatteministeriet tog bekræftende til genmæle skyldtes, at ministeriets advokat først skulle afklare, om Landsskatteretten havde taget stilling til den del af kloakforsyningsledningen, der løb fra den offentlige kloakforsyningsledning uden for skelgrænsen og frem til skelgrænsen, herunder om denne del af ledningen kunne henregnes til det interne kloakforsyningsnet.
 I Skatteministeriets brev af 11. april


text:
2014 til byretten, ændres ministeriets påstand til følgende (bilag 11):
 Frifindelse, idet Skatteministeriet dog anerkender, at udgiften til den på bilag 15 med orange farve markerede spildevandsledning, der løber fra spildevandshovedanlæggets nordøstlige hjørne og mod nordøst frem til opkoblingen på forsyningsselskabets ledning, er fradragsberettiget i henhold til vurderingslovens § 17, og at ansættelsen af fradragets størrelse hjemvises til vurderingsmyndigheden.
 Brevet var vedlagt sagens bilag 15 med markering (hvid cirkel) af den yderligere kloakforsyningsledning, som Skatteministeriet nu anerkendte som en fradragsberettigende hovedforsyningsledning.
 I SKM2015.110.BR blev den del af kloakforsyningsledningen der lå uden for skelgrænsen, altså henregnet til det interne kloakforsyningsnet. Den fuldt optrukne orange kloakforsyningsledning i ejendommens nordøstlige hjørne anerkendte Skatteministeriet som en hovedforsyningsledning, idet den med grønt markerede del kloakforsyningsnettet ikke kunne fungere uden den første del af ledningsnettet, der sikrer forbindelse til det eksterne/forsyningsselskabets forsyningsnet.
 SKM2015.110.BR er fuldstændig sammenlig med nærværende sag.
 Den del af varmeforsyningsledningen der løber fra Y1 13 til skelgrænsen udgør således utvivlsomt en integreret del af den af sagsøger anlagte og bekostede varmeforsyningsledning.
 KAN RETTEN TAGE STILLING TIL FRADRAGSRETTEN FOR LEDNINGEN FRA Y1 13 OG FREM TIL SKELGRÆNSEN
 Sagsøgte har i påstandsdokument af 18. januar 2016 for det første gjort gældende, at den omtvistede varmeforsyningsledning, der løber fra Y1 13 og frem til skelgrænsen ikke er omfattet af sagsøgers påstand, der alene angår den interne varmeforsyning. Dernæst, at det har karakter af et nyt spørgsmål jf. skatteforvaltningslovens § 48, hvorvidt denne del af varmeforsyningsledningen berettiger til fradrag. Det er sagsøgtes vurdering, at behandlingen af spørgsmålet på denne baggrund skal afvises.
 Sagsøger påstår heroverfor, at spørgsmålet om, hvorvidt sagsøger er berettiget til fradrag for den del af varmeforsyningsledningen, der løber fra Y1 13 og frem til skelgrænsen, er omfattet af sagsøgers påstand og således skal behandles af retten.
 Sagsøgte har anført, at det alene er den del af varmeforsyningsledningen, som Landsskatteretten har markeret med fed rød på bilag A, der har karakter af en fradragsberettiget hovedledning. Det er endvidere sagsøgtes opfattelse, at Landsskatteretten kun har taget stilling til de varmeforsyningsledninger, der ligger inden for skelgrænsen.
 Det er ikke dokumenteret, at markeringen er foretaget af Landsskatteretten og markeringen stemmer i øvrigt ikke overens med Landsskatterettens premisser jf. bilag 1 s. 9, hvoraf følgende fremgår:
 Af det fremlagte ledningskort fremgår det, at der er etableret en forsyningsledning fra naboejendommen Y1 13 til Y1 17 A. Det er opfattelsen, at denne ledning kan betragtes som en hovedforsyningsledning, som kan give anledning til fradrag for forbedringer. [min understregning]
 Landsskatteretten beskriver tydeligt i præmisserne, at hovedforsyningsledningen er den ledning der går fra Y1 13 til Y1 17 A.
 Det følger således direkte af Landsskatterettens præmisser, at Landsskatteretten har taget stilling til den del af varmeforsyningsledningen, der går fra Y1 13 og frem til skelgrænsen.
 For Landsskatteretten påklagede sagsøger den 7. marts 2012 blandt andet den interne varmeforsyning på sagsøgers ejendom. Sagsøgers klage er fremlagt som sagens bilag B.
 Som det fremgår af det interne ledningskort (bilag 7) for etape 2, eksisterer der på ejendommen et internt fjernvarmeanlæg, der må betegnes som


text:
et hovedanlæg til betjening af flere i tilfælde af udstykning. anlægget udgør en forbedring på grunden i ubebygget stand.
 Der henvises således direkte i klagen til det interne ledningskort for ejendommen (bilag 7), som fremgår nedenfor:
 [Sagsøgerens kortbilag 7 medtages ikke her]
 Markeringen af varmeforsyningsledningen er identisk med den markering, der er anført på ledningskortet, allerede fremlagt som sagens bilag 12, som fremgår nedenfor:
 [Sagsøgerens kortbilag 12 medtages ikke her]
 Det interne ledningskort, som oprindeligt var fremlagt under sagen for Landsskatteretten, er indeholdt i bilag B. Den del af varmeledningen, der løber fra Y1 13 og frem til skelgrænsen var således markeret af sagsøger som en del af den interne varmeforsyning i forbindelse med sagens behandling i Landsskatteretten.
 Landsskatteretten har herefter taget stilling til sagsøgers klage. Landsskatteretten tager utvivlsomt stilling til hele varmeforsyningsledningen, der løber fra Y1 13 til Y1 17A og anfører i forlængelse heraf, at denne ledning kan betragtes som en hovedforsyningsledning, som kan give anledning til fradrag for forbedringer.
 Sagsøger udtog stævning den 12. marts 2015 på baggrund af Landsskatterettens afgørelse i sagen af 14. december 2014 vedrørende fradragsansættelsen for hele varmeforsyningsledningen, der løber fra Y1 13 over skellet til Y1 17 og videre til Y1 15A. Med andre ord den del, som Landsskatteretten korrekt har behandlet under den interne varmeforsyning.
 Når sagsøgte således anfører, at der er tale om et nyt spørgsmål i sagen, er dette ganske enkelt ikke korrekt.
 Ændringen af Skatteministeriets påstand indebærer en anerkendelse af, at boligselskabet har afholdt udgifterne til de i sagen omhandlede varmeforsyningsledninger.
 Sagen angår herefter alene, om der er grundlag for at tilsidesætte Landsskatterettens vurdering af hovedanlæggets omfang.
 Det bemærkes, at der ikke er grundlag for at hjemvise sagen i sin helhed, alene fordi boligselskabet nu har godtgjort udgiftsafholdelsen, jf. Østre Landsrets dom af 2. juli 2015 i sagen G6 mod Skatteministeriet, SKM2015.503.ØLR
 Sagen drejer sig om, hvorvidt boligselskabet er berettiget til fradrag i ansættelsen af grundværdien for vurderingsårene 2002, 2004 og 2006 i henhold til vurderingslovens dagældende § 17 for udgifter afholdt til, etablering af intern varmeforsyning på ejendommen beliggende Y1 15A-47, Y2.
 Til støtte for den nedlagte frifindelsespåstand gøres det overordnet gældende; at der ikke er grundlag for at tilsidesætte Landsskatterettens vurdering af hovedanlæggets omfang. Det er således alene den del af den interne varmeforsyning, som Landsskatteretten har anset for at udgøre et hovedanlæg, jf. markeringen med kraftig lyserød på bilag A, der er fradragsberettiget.
 Af vurderingslovens dagældende § 18, stk. l, fremgår det, at:
 Fradrag efter vurderingslovens dagældende §§ 17 og 18 er således overordnet betinget af to forhold: For det første, at forbedringen bevirker en stigning i grundværdien, og for det andet, at grundejeren har bekostet forbedringen.
 Fradrag efter vurderingslovens dagældende § 17 er betinget af, at der foreligger en forbedring, der bevirker en stigning i grundværdien. Det er alene foranstaltninger, der påvirker værdien af den ubebyggede grund, som indgår i værdiansættelsen, jf. vurderingslovens § 13, stk. l, og det er derfor også kun sådanne foranstaltninger; der er omfattet af vurderingslovens dagældende § 17.
 Udgifter