text:
formand for Folketingets retsudvalg, Peter Skaarup, på banen. Han vil nu rejse spørgsmålet i retsudvalget og se, hvad justitsministeren siger til dilemmaet.
 - Hvis den lille mands mulighed for at kæmpe mod systemet besværliggøres utroligt meget, fordi han ikke har mulighed for at få de eksperter, der skal til, for at han kan føre sagen – mens myndighederne kan køre det store ensemble frem, fordi advokaterne der får de penge, de skal have. Så tyder det på, at der er noget galt, siger Peter Skaarup.
 Han mener, at det er vigtigt, at der er et bredt udsnit af advokater, som borgerne kan vælge imellem.
 - Og hvis alt for mange advokater falder fra på grund af salærerne, så risikerer man at stå tilbage med de mindre kvalificerede advokater, siger Peter Skaarup.
 Til gengæld er juraprofessor Eva Smith fra Københavns Universitet ikke foruroliget over borgernes retssikkerhed.
 - Det er klart, at man skal holde øje med – om denne problematik udvikler sig. Men jeg synes ikke, at der er noget, der tyder på, at retssikkerheden er truet, som situationen er i øjeblikket, siger Eva Smith.
 Hun anerkender, at der kan være nogle af de store advokatkontorer, der ikke tager den slags sager.
 - Men jeg har endnu ikke hørt om, at der skulle være sager, som ingen advokater vil tage. Vi må alle sætte tæring efter næring. Og det betyder så, at vi måske ikke altid kan få en stjerneadvokat, siger Eva Smith og uddyber:
 - Jeg har svært ved at mene, at fri proces skulle indebære, at borgeren også skal have ret til en af de dyreste advokater fra de største kontorer. En almindelig habil advokat kan også gøre det. Og bare det, at du som borger har fået fri proces, er jo et skub i den rigtige retning – det betyder, at der er nogen der tror på, at du kan vinde sagen, siger Eva Smith.
 Hun medgiver, at der er det dilemma i vores retssystem, at den part, der har masser af penge, også har mulighed for at lade advokaterne grave mere rundt og bruge mere tid på sagen. Eller har råd til de meget dyre og dygtige advokater.
 - Men det gælder jo både for de danskere, der tjener så lidt, at de får bevilget fri proces – som for de danskere, der måske ikke tjener de store penge men dog så meget, at de ikke er berettiget til fri proces, siger Eva Smith.
 I normale sager vil en klient have aftalt et salær med sin advokat – det gælder også i de sager, hvor staten er klienten. Her vil man diskutere, hvor meget sagen kan bære – og om der f.eks. skal bruges tid – og dermed penge – på, at der stilles ekstra spørgsmål.
 - Men den situation foreligger ikke i fri processager, hvor klienten jo vil ønske, at advokaten gør det hele uanset omkostningerne. Derfor er der brug for, at man også tænker lidt på, hvad der er i samfundets interesse. Så man ikke


text:
ender med, at advokaten har brugt alt for meget tid i forhold til, hvad sagen kunne bære, siger Eva Smith.
 Løsningen kan ifølge advokat Vivi Bruhn Knudsen være at lade de civile sager med fri proces følge en model, som tidligere fungerede for skattesager. Her fik skatteyderne dækket alle omkostningerne til advokat, hvis skatteyderen vandt sagen eller staten videreførte skattesagen i klagesystemet.
 Sådan en model ville give de private advokater samme vilkår som de advokater, der repræsenterede staten.
 Alternativet kunne være en model, hvor advokaterne ved en fri proces estimerede omkostningerne og fik godkendt det estimat af retten, foreslår Vivi Bruhn Knudsen.
 De forslag er højesteretsdommer Niels Grubbe skeptisk overfor:
 - Hvis man tænkte sig, at staten skulle indgå en sådan aftale med advokaten. Hvem er så staten i denne sammenhæng? Er det en jurist ansat i en offentlig myndighed, der vil have et meget lille kendskab til sagen? Eller er det retten, der jo ikke kender sagen på forhånd. Ingen af løsningerne er gode. Derfor er ordningen efter loven den, at retten fastsætter salæret efterfølgende, når den kender sagen og advokatens indsats. Denne ordning forekommer mig meget fornuftig, siger Niels Grubbe.
 Borgere kan søge om fri proces i sager, hvor borgeren ikke selv har penge til at føre sagen – eller sagen er af principiel betydning, f.eks. hvis der opstår tvivl om en fortolkning. Her er det ikke rimeligt, at det er den enkelte borger, der skal betale for at få prøvet sagen for retten, lyder begrundelsen.
 Det er retten, der fastsætter salæret til den beskikkede advokat. Det sker efter en konkret vurdering, men med udgangspunkt i et takstsæt baseret på sagens værdi.
 Vivi Bruhn Knudsens sag
 Højesteret forhøjede salæret - men beløbet dækker kun lige omkostningerne, mener Vivi Bruhn Knudsen.
 Hun fik i oktober 2009 Højesterets ord for, at hun fik for lidt i salær i en miljøsag, der omhandler forurenet jord og foreløbigt har varet fem år. Her var private borgere oppe imod først Frederiksborg Amt, der senere blev til region Hovedstaden. Region Hovedstadens advokater fik hjælp fra Kammeradvokaten og fra Miljøstyrelsen.
 Sagens værdi er opgivet til at være på mellem 200.000-300.000 kroner, men den principielle værdi er adskillige millioner kroner.
 Oprindeligt havde Østre Landsret tildelt Vivi Bruhn Knudsen 165.000 kroner ekskl. moms i salær. Men advokaten fik lov til at indbringe salærspørgsmålet for Højesteret.
 Hun krævede i stedet 600.000 kroner i salær – men så langt ville Højesteret ikke give hende medhold. De tilkendte hende 350.000 kroner.
 Selve sagen verserer nu ved Højesteret, hvor der også er givet fri proces.
 Vivi Bruhn Knudsen har oplyst, at hun har arbejdet 200 timer på sagen – herudover har hendes sekretær brugt 135 timer.
 Nu hvor Højesteret har hævet salæret, har advokaten lige nok til at dække udgifterne på sagen, siger hun.

type: other


text:
Dødsstraf i USA; De stater, som ikke er omfattet; Historie fra halvfjerdserne af det tyvende århundrede til i dag; Fordele og ulemper
 Ib Toubro August 5, 2016 D 1363 0
 Dødsstraf i USA er kontroversiel og drøftet. De Forenede Stater er i øjeblikket en af de 76 stater i verden - men kun vestligt land - påtænker anvendelsen af dødsstraf, mens 120 andre var sådan straf er blevet afskaffet.
 USA stadig hører til den kategori af lande, hvor dødsstraffen anvendes som en form for juridisk straf af retssystemet. Hængningen blev importeret til Amerika af den britiske; kolonier i New England for den forudsagte anses utålelige forbrydelser som mord, ægteskabsbrud, sodomi, trolddom, forræderi etc. Den mest udbredte metode til henrettelse dengang hang på pladsen, så er det ser det som en måde at sætte et eksempel for samfundet.
 Over 800 nuværende oplysningstiden, der fandt støtte selv blandt intellektuelle og politikere i perioden, fremrykkes afhandlingen afskaffelse af dødsstraf og restriktiv i antallet af forbrydelser, der kan straffes, hvilket førte staterne Michigan, Wisconsin og Rhode Island afskaffelse endelig. Over tid samtykke til dødsstraf faldet dramatisk, og med det antal henrettelser. Alt dette indtil 70 af 1900, i løbet af hvilken den offentlige og den politiske klasse ændret deres holdning, der fører landet for at være stadig en af de største tilhængere af dødsstraf.
 De forbrydelser, der kan straffes med dødsstraf på føderalt niveau i øjeblikket: højforræderi; flere mord; forværret mord; spionage eller medvirken i cirkulationen af oplysninger, der skader den nationale sikkerhedssystem; mord på føderale agenter, politi, militær, brand, mord begået i nogle steder definerede sociale, såsom nationalparker; eller medvirken terrorhandlinger mv I visse særlige stater dødsstraf gælder for forbrydelser som overlagt mord, narkohandel, mord som følge af voldtægt eller tortur af offeret, mordet på mindreårige mv
 EU-lande, der ikke på nuværende tidspunkt giver mulighed for dødsstraf i retssystemet er: Alaska, Hawaii, Iowa, Maine, Maryland, Massachusetts, Michigan, Minnesota, North Dakota, Rhode Island, Vermont, West Virginia, Wisconsin, New Jersey, Illinois, New Mexico. Staterne New York, New Hampshire og Kansas ikke anvender dødsstraf siden 1976. I New York, erklærede staten højesteret dødsstraffen forfatningsstridig, men Kongressen har endnu ikke vedtaget en stat lov, der vil afskaffe alt, trods have pendlede alle dødsdomme til livsvarigt fængsel uden mulighed for løsladelse.
 Dødsstraffen anvendes ikke i District of Columbia og i det område, som ikke er indarbejdet, Puerto Rico. Staten Nebraska har kaldt dødsstraf forfatningsmæssige, men ikke via den elektriske stol, som blev forbudt af metoderne til udførelse.
 Metoderne til udførelse har været mange, og har ændret sig over tid. Den elektriske stol, hængende og gaskammeret, efter en lang periode med klager fra offentligheden, er blevet analyseret af Højesteret i USA, som, på trods af ikke at have defineret forfatningsstridig, har suspenderet hvad der kunne anses grusom og usædvanlig straf i nogle tilfælde. Selvom dødelig indsprøjtning blev udført om bord på Højesteret - der kaldte, med næsten enstemmigt, forfatningsmæssig. I nogle stater, hvor dødsstraffen er i kraft på det fordømte menneske er det tilladt at vælge den metode; Florida


text:
elektriske stol er en mulighed, i Utah kan påføres den dømmende, på anmodning fra gerningsmanden, ved hjælp af en metode, nu ude af brug i alle andre stater, skyderiet.
 Staten med det højeste antal henrettelser er, i øjeblikket, Texas.
 De stater, som ikke er omfattet
 Det ikke i alle lande på det amerikanske Føderation anvender dødsstraf er afskaffet i nogle eller dens udførelse blev suspenderet. Dødsstraf er stadig planlagt til føderale forbrydelser og militær, selv for borgere fra EU-medlemsstater, hvor dødsstraf ikke leveres til ikke-føderale lovovertrædelser. Den sidste føderale henrettelse var, at Timothy McVeigh, der er ansvarlig for Oklahoma City bombningen. Den mest aktive tilstand er Texas; den eneste nåde og udsættelse fra 1976 var imod Kenneth Foster Jr., dømt for meddelagtighed i mord og røveri. De områder er ikke indlejret, ligesom Puerto Rico ikke accepterer den føderale lov, der giver mulighed for dødsstraf.
 De, der ikke anvender dødsstraf er følgende:
 Følgende stater er i de facto-moratorium, der ikke udfører sætninger, undtagen i særlige tilfælde:
 I New Mexico, men afskaffelse angår strafbare handlinger begået efter juli 2009. I Illinois blev afskaffet i 2011, efter at et moratorium, der havde varet siden 2003, et år senere var det årsskiftet Connecticut; Den 6. november 2012, i Californien stemte om den mulige afskaffelse af dødsstraffen, at holde 52% af stemmerne. Californien forbliver den samme og pålægger dødsstraffen fra genindførelsen, men, trods ikke er frivillig moratorium, anvendt det kun 13 gange, og den sidste sætning blev henrettet var i 2006. Fra 2013 mange domstole har suspenderet ansøgningen Californien og andre stater på problemer med den nye protokol af lægemidler til dødelig indsprøjtning. I New Hampshire, staten New York og Kansas, som tiden ikke udfører henrettelser og sidstnævnte var, sammen med Kentucky, har planer om at afskaffe Kentucky besluttede et moratorium siden 1999, men i 2008 gennemført en sætning død anmodning fra den indsatte, der ønskede at dø, på trods af de advokater, de anser det for et assisteret selvmord ulovligt. Oregon gennemfører en eksplicit moratorium siden 1997. I 1964 var det den eneste stat til at afskaffe dødsstraffen for en folkeafstemning, så genindføre; en straffefange har anmodet om at blive henrettet, men guvernør John Kitzhaber i 2013 vendte han tilbage til at køre igen, siger, at de ønsker en komplet moratorium under hans embedstid, værende i strid. I New Hampshire for afskaffelsen lov blev udskudt efter at være mislykkedes med én stemme i Senatet for staten den 18. april 2014. Nebraska har i stedet ændret metode vedtage dødelig indsprøjtning. Højesteret har flere gange blevet bedt om at udtale sig om den måde, ydeevne og om forfatningen af føderale og individuel tilstand af dødsstraf. Højesteret i Arkansas 22. juni 2012, midlertidigt har blokeret henrettelser siden regerede forfatningsstridig den lov, der giver de samme procedurer for håndtering fængsel og udvælgelsen af de lægemidler, der anvendes. Maryland har afskaffet dødsstraffen endeligt den 15. marts 2013. afskaffelse af dødsstraf stater er 18, 6, er dem i moratoriet. Derefter 24 stater, der faktisk ikke anvender dødsstraffen og 26 dem,


text:
der bruger dem, mere eller mindre regelmæssig. På grund af juridiske spørgsmål, har så mange påberåbt et moratorium.
 Historie fra halvfjerdserne af det tyvende århundrede til i dag
 Den praksis af dødsstraffen i USA har eksisteret siden fødslen af staten. Siden begyndelsen af det tyvende århundrede til i dag sin maksimale ansøgning og det højeste niveau af konsensus i den offentlige mening og den politiske klasse har fundet sted siden begyndelsen af halvfjerdserne og fremefter, en periode, hvor kriminalitet og drab er steget dramatisk. Den konstante tilstedeværelse i de store byer i kriminalitet, uorden og mord skyldtes processen med afindustrialisering, der bragte ledigheden på meget høje niveauer, især i mindre velstillede klasser. Den manglende beskæftigelse og diskrimination i den private sektor begunstiget også faldet i kriminalitet af mange afrikanske-amerikanere eller indvandrere. For hvide arbejdere, at problemet var ikke kun deres sikkerhed i byen, men også det faktum, at ejerskabet af deres hjem blev devalueret mere og mere. Disse faktorer førte til en stramning af den kollektive tankegang, som foretrak den eksisterende populisme, svække det arbejde, som borgerrettighedsbevægelsen, der indspillede alligevel anerkendelse. Dødsstraf, samt masse fængsling blev set som en nødvendighed for at løse problemerne så hurtigt som muligt og afvisende.
 Det faktum, uomtvistelige, at mellem 1964 og 1974 år, hvor dødsstraffen blev for nylig anvendt eller blev suspenderet for alle forbrydelser af Højesteret, mordet sats og at vold fordoblet, fået mange borgere til tro teorierne, men aldrig bevist, af afskrækkelse. Meget af den politiske klasse, hjulpet af medierne, benyttede lejligheden til at angribe amerikanske retssystem, beskylder den for ineffektivitet i rollen af at beskytte den offentlige sikkerhed. Understøttet af politikere til fordel for dødsstraf i disse år blev også født bevægelsen for rettigheder slægtninge til mord ofre, der fået anerkendelse fra offentligheden.
 Denne sociale situation førte Højesteret, i 1976, at etablere dødsstraffen forfatningsmæssige og dens restaurering. De faktorer, der fra slutningen af tresserne, har tilskyndet tilstedeværelsen og brugen af dødsstraf i USA var politiske mord og den efterfølgende uro, og fænomenet med den type bopæl i forstæderne autonome og fritstående, løsrevet fra farlig urban center. I 1963 blev den amerikanske præsident John F. Kennedy myrdet i Dallas; i 1968 leder af de civile rettigheder for sorte Martin Luther King og senator, præsidentkandidat for Demokraterne, blev Robert Kennedy dræbt i offentligt eller halvoffentligt. Disse forbrydelser, sluttede de mange optøjer i byen sprede frygt for vold mellem det amerikanske folk og en ny, efterfølgende, følsomhed over for dem, der bryder loven. De politiske forbrydelser kastet lys sårbarhed hele ansigtet af vold, havde den hastighed, som vokset dramatisk i disse år. Politiet blev bedømt ineffektive i at beskytte borgernes sikkerhed; i mange tilfælde deres organisatoriske kapacitet til at indeholde den bølge af oprør og lovløshed viste sig begrænset: over tid fra midten af tresserne til midten af halvfjerdserne et stort antal mennesker blev dræbt i sammenstød med politiet eller skyderier eller tæsk af uromagerne mod andre borgere.
 Denne sociale klima førte til meget af det offentlige til at bevæge sig i spørgsmålet om


text:
sikkerhed: tilstedeværelsen af dødsstraf kunne have, hvis ikke løse problemet helt, således at frekvensen af drabene formindsket. Denne mentalitet begunstiget selv af den usikre støtte til dødsstraf, som de anså for nødvendige for at give tilbage til nationens tryghed end nogensinde, efter Anden Verdenskrig, var i sådan en seriøs måde truet. Et andet argument, som hjalp til at styrke støtte fra flertallet af borgerne mod dødsstraf har været et boom i boligområder forstæder, hvor mange stater har baseret deres økonomi og deres udvikling.
 Fluiditet markedet for fast ejendom er stærkt påvirket af det faktum, at sikkerhedsniveauet i nabolaget, hvor huset er placeret; hvorfor amerikanske familier har følt behov for en lov om dødsstraf: løftet om afskrækkelse og neutralisering af de værste forbrydere, ville dette lovforslag har givet beskyttelse ikke alene for sig selv og deres kære, selv deres rigdom baseret på ejendommen af en, eller flere boliger i forstæderne. Sikkerheden af livet i forstæderne blev det i stigende grad truet af det store antal drab udført af fremmede, der angreb ofrene i deres hjem. Jo større hus isolering udgjorde faktisk en fordel for potentielle angribere. Faktisk for at komme på plads politiet ville tage lang tid, og ejerne af huset, du vil finde dig selv foran angriberne. Opret en slags samfund i deres kvarterer var mere og mere vanskeligt, da amerikanske familier blev tvunget til at leve et dobbelt indkomst: med optagelse af kvinder til arbejde tilstand mulighed for at stifte bekendtskab og til at socialisere med naboer, som udgjorde ikke noget problem, hvis kvinder havde været husmødre, var det ikke.
 Den politiske klasse erklærede også behovet for at øge i tilfælde, straffes med døden. Den lange debat, og den periode med usikkerhed på grund af uenighed om den vilkårlighed af juryer, syntes løst i slutningen af 80'erne med sagen McCleskey v. Georgien, hvor Højesteret vurderede, at den hypotese, at dødsdommene i Georgien avvenissero for racisme mod sorte var ubegrundet. Befolkningens accept, da antallet af henrettelser steget fra 1.984 til 2.004, hvilket er den historiske periode, hvor dødsstraffen har nået det maksimale niveau for ansøgning. Fra 1994 til 1999 var der det højeste antal faktiske henrettelser. I slutningen af 80'erne dødsstraf ikke længere var en genstand for debat blandt politikere, der pegede på formandskabet. Det var faktisk nødvendigt for kandidaterne, for at få fat flest stemmer, definerer gunstig for dødsstraf. Tre eksempler: Michael Dukakis, Den Demokratiske kandidat til præsidentposten i 1988, blev vedtaget af den republikanske kandidat George HW Bush, som senere vandt valget, på trods af de indledende undersøgelser gav ham favorit, når der bliver kaldt imod dødsstraf; Bill Clinton, en kandidat for Demokraterne i 1992 vendt meningsmålingerne og blev præsident takket være afstemningen af de mange uafhængige og ubestemte tilhængere af dødsstraf, som var udtryk for sin støtte; Clinton selv, efter nederlaget i midtvejsevalueringen og den manglende godkende forslaget til sundhedspleje, formået at få sig selv genvalgt ved at skrive og passerer en føderal lov, der øgede antallet af forbrydelser, der bærer dødsstraf.
 Siden 2004 den offentlige støtte


text:
til dødsstraf er faldet kraftigt; derfor faldt også antallet af henrettelser og overbevisninger, og antallet af forbrydelser, der kan straffes med dødsstraf har været begrænset af Kongressen til de mest alvorlige forbrydelser. I staterne New Jersey og New Mexico dødsstraf er afskaffet eller suspenderet på ubestemt tid. Den amerikanske højesteret har indsnævret feltet af forbrydelser straffes med dødsstraf, fratage unge og mentalt retarderede til galgen. Denne store ændring blev givet af kontroverser og skandale fulgte brugen af DNA-tests, der har vist, at der findes et stort antal uskyldige mennesker dømt til døden. Derudover den påståede sammenhæng mellem kriminalitet og dødsstraf, som kan begrunde at afskrække bruges af tilhængere til at skabe konsensus, viste sig ikke effektiv. For at tilføje til dette, at omkostningerne spørgsmålet, meget høj, for at gennemføre henrettelsen, har den økonomiske krise efter 2008 accentueres mere og mere disse omkostninger, dels på grund af det, i de senere år har mange politiske grupper, der tilhører flertallet af tilhængere De var imod.
 1988 præsidentvalget og dødsstraf
 Det særlige tilfælde med præsidentvalget i 1988 med vinderne af de primære kandidater Bush og Dukakis er afgørende at forstå holdningsændring af den amerikanske befolkning, der har ført til at se dødsstraf som en søjle i demokratisk samfund urørlige USA. Den store kampagne mod Dukakis præsenterede eksempel tilfældet med William Horton, en afrikansk-amerikansk morder, der, ved hjælp af de tilladelser, der ydes af staten, havde begået kidnapninger, voldtægter og andre drabssager; Dukakis blev beskrevet som en kortsigtet forsvar af rettighederne for de værste forbrydere, ude af stand til at forstå den kraftige stigning i vold og at beskytte befolkningen, så uegnet til rollen som præsident. Disse faktorer bidrog til at bringe Bush i Det Hvide Hus.
 Kommissionen Ryan
 I 2000 staten Illinois, resultaterne af en række DNA-test viste, at staten havde begået en stor del af retslige fejl, der havde ført til dødsdommen over uskyldige. Illinois guvernør, republikanske George Ryan, altid kendt tilhænger af dødsstraf, påvirket af resultaterne af testene, proklamerede ubestemt moratorium for henrettelser, og udpegede en kommission, som han blev bedt om at reflektere over spørgsmålet om dødsstraf og find, hvis de eksisterede, reformer, der kunne gøre det mere rimelig og retfærdig. Udvalgets medlemmer blev alle erfarne advokater eller advokater og repræsenterede forskellige meninger og politisk. Blandt dem den forfatter og advokat Scott Turow skrev en bog, der blev bestseller i Italien, hvor han udtrykker sine afsluttende bemærkninger efter denne vigtige oplevelse. Kommissionen, efter to års forskning og analyse, fastslået, at det var nødvendigt at reducere omfanget af straffen, at begrænse antallet af sager og udførelsen trække folk betragtes psykisk syge. Guvernør Ryan, dagen inden de forlader kontoret i 2002, befriet fra dødsgangen fangerne og 164 blev en detractor af galgen. Ryan tog den historiske beslutning af cheferne for andre stater, såsom North Carolina, til at erklære et moratorium, og i nogle tilfælde til total afskaffelse.
 Den endelige rapport fra Udvalget om Ryan
 I april 2002, at regeringen Kommissionen Illinois præsenterede sin endelige rapport. Langt de fleste af Kommissionens forslag blev


text:
godkendt enstemmigt og også medlemmerne af det udvalg, som havde vist sig at være uenige på nogle punkter enige om, at i denne stat, 1977-2002, var blevet anvendt for mange henrettelser. Alle medlemmer af Kommissionen enige om, at det var nødvendigt med en større reform af retssystemet, hvis de ønskede at fortsætte med at bruge dødsstraf for visse forbrydelser, og at de havde brug for mere offentlig støtte for at forbedre kvaliteten af efterforskninger og analyse af dokumentation for medarbejdere . Andre væsentlige forslag: alle afhøringer af mistænkte gerningsmænd til alvorlige forbrydelser skal filmes, og erklæringerne på politistationen for at blive registreret, at være acceptabel i processen; kriterierne for hvilke der kan dekreteret dødsstraf at blive reduceret, den anklagede kan blive dømt til døden i følgende tilfælde:
 dobbelt, tredobbelt mord
 mordet på en politibetjent, brandmand, vagt fængsel, indsat cellekammerat
 tilstedeværelse af tortur på kroppen af offeret
 mord begået med den hensigt at hindre retfærdighed
 I nogle tilfælde dødsdommen ikke bør kræves ved lov for visse former for kriminalitet; hvis den anklagede er mindreårig på tidspunktet for overtrædelsen eller et mentalt retarderede; Hvis den tiltalte er dømt til døden baseret på en enkelt øjenvidne eller en fange, der "tilstod" i bytte for en reduceret straf; om dødsdommen dekreteret af en lokal anklager ikke bekræftes af en statslig kommission. Kommissionen foreslog også en række reformer for at forbedre forberedelsen af advokater, der er forpligtet til at beskæftige sig med processer fra dødsstraf. En anden vigtig efterspørgsel vedrører revision foretaget efter dommen fra juryen, hvis retssagen dommer, efter en omhyggelig analyse af beviserne, forventes ikke at være enig med juryens afgørelse til fordel for dødsdommen, sagsøgte Det skal idømt livsvarigt fængsel. Kommissionen til sidst bosatte, at hvis der i en bestemt kvarter i en stat var en forbrydelse straffes med døden dengang, at lovovertrædelsen skal behandles af dødsstraf i alle distrikter i staten.
 Racistiske politiske beslutninger af juryer
 I 2003 resultaterne af en undersøgelse foretaget af University of Maryland lavet overskrifter. Denne forskning er knyttet direkte til undersøgelser af Amnesty International fordømmer den standard, som mange juryer udsender en dødsdom: racist. Ifølge data indsamlet i 1998, 1794 af de 1.838 retslige embedsmænd, der er nødvendige for at afgøre, om de vil anvende dødsstraf er hvide. Afroamerikanere udgør omkring 12% af den amerikanske befolkning, men udgør 42% af fanger afventer henrettelse på dødsgangen; de mord ofrene er sort og hvidt i næsten lige store dele, men siden 1977 fordømte blev henrettet, 82% af tilfældene, der er ansvarlig for at dræbe en hvid. Situationer, hvor racediskrimination er fremherskende i de beslutninger, som juryen kan findes i mange amerikanske stater. New Jersey forskning i 1987 viste, at hvis der i løbet af en sag med en sort sagsøgt og hvid offer, anklagemyndigheden bad om dødsstraf i 50% af tilfældene i en forsøgsperiode med sagsøgte og offeret begge sorte kræve Det var kun 28%. Texas fra 1982 til 1988 statistikker viser, at procentdelen af dødsdømte var: 43% sorte, 47% hvide. Rapporten anklagede hvid / sort offer 8;


text:
Rapporten anklagede sort / hvid offer 120. Med disse data mange progressive politikere havde beviser at sige, at race af sagsøgte og det geografiske område, hvor forbrydelsen blev begået, fordi de påvirkede juryens beslutninger.
 Georgien: et særligt tilfælde af racisme
 I Georgien dødsstraf er stadig til stede og anvendes som straf for de mest alvorlige forbrydelser. I denne tilstand, gennem hele sin historie, en morderisk hvid, anklaget for at myrde en sort, aldrig blev henrettet. Fra 1924 til 1972, de indsatte på dødsgangene henrettet sorte er 337, og af disse 63 forbrydelser af voldtægt, som ikke længere kan straffes med dødsstraf; i 1996 de indsatte på dødsgangen i Georgia var 103, hvoraf 44 sorte. Staten Georgia har en lang historie af racistisk vold. Før den amerikanske borgerkrig lovgivningen i denne stat, forudsat forskellige straffe for visse typer forbrydelser baseret på race af den anklagede. Voldtægt af en hvid kvinde af en hvid var straffes med fængsel, voldtægt af en hvid kvinde med en sort mand var straffes med døden. Voldtægt af en sort kvinde var straffes med en mild sanktion eller et par dage i fængsel. Brugen af dødsstraf i denne tilstand kan også tilsluttes til den praksis, lynchning. Fra 1880-1930 i Georgien har fundet sted omkring 460 lynchninger af sorte mennesker.
 Populære retfærdighed: lynchninger
 Fra 1608 til 1960 henrettelser i USA har været omkring 30.000; af disse 20.000 som følge af en proces, den anden 10.000 af Lynch. Denne praksis med lynchning er knyttet til traditionen, typisk for USA i deres egen retfærdighed, som i dag er afspejlet i offerets Rights Movement, som beskytter rettighederne for dem, der har mistet en slægtning eller ven for mord. En anden tal for lynchninger er, at fra 1882 til 1968 antallet af henrettelser har været uregelmæssig i 5000. Fænomenet lynchning opstod for racistiske grunde, især i de sydlige stater, hvor antallet af sorte henrettet, ofte ved hængende, det var meget højt. Nogle tal: i Georgien i sorte lynchet uden retfærdig rettergang var 490, 350 i Texas, 540 i Mississippi, 335 i Louisiana, Alabama 300.
 Sager blev berømt
 I 1972 sagen Furman vs Georgien førte Højesteret i USA til at suspendere alle dødsdomme. Dødsstraf blev erklæret, 5 stemmer mod 4, forfatningsstridig, fordi det krænkede ottende og fjortende ændring af forfatningen. Den anklagede Furman var en sort mand anklaget for at have myrdet en hvid mand; afgørelsen fra juryen, der havde dømt syntes, meget klart, betinget af fordomme. I praksis problemet var, at der i de sydlige stater, Georgia i hovedet, de juryer kunne blive dømt til døden efter eget skøn, og derfor loven, faktisk blev anvendt forskelligt for samme type kriminalitet. Dommer Douglas kaldes dødsstraf selektive og diskriminerende mod de dele af befolkningen fattige og mistænksom på grund af ubegrænset skøn juryer. Den historiske højesterets afgørelse førte mange stater, også i virkeligheden Georgien, til en gennemgang af deres lovgivning for at fjerne problemet med vilkårlige dødsdom ved domstolene. Dette er dog ikke førte, da abolitionister håbet, om et moratorium for henrettelser, men kun


text:
til en suspension: ændre lovgivningen i de stater, hvor der havde været disse typer af spørgsmål dødsstraf var faktisk erklæret perfekt forfatningsmæssige og genindført i 1976.
 I 1987 førte sagen McCleskey vs Georgien højesteret afgørelsen til en anden bemærkelsesværdig. McCleskey, en sort mand anklaget for at dræbe en hvid politibetjent, appellerede til Domstolen klager, at kriterierne for strafudmåling i Georgien blev ramt af en åbenlys racediskrimination. Et forskningsprojekt udført af University of Iowa akademisk havde vist, at der var en sandsynlighed på 4 til 11 gange større end en sort anklagede blev dømt for at have myrdet en hvid end den anden vej rundt. Højesteret kaldte undersøgelsen værdifulde, men uegnet McCleskey tilfældet, og afviste klagen med 5 stemmer mod 4. Justice Brennan, der havde stemt for appellen, erklærede, at risikoen for, at dødsdommen blev McCleskey påvirket af racefordomme var meget høj. Dommer Powell, i en biografi offentliggjort i 1994, indrømmede de stærke tvivl på grund af analysen af den forskning University of Iowa, men, som skrevet, siger han, at han ikke er i stand til fuldt ud at forstå data for denne undersøgelse og så ikke at have fuldt ud delte konklusionerne.
 Afskaffelse af dødsstraf på mindreårige
 Den 1. marts 2005, den amerikanske højesteret regeret af et flertal i forfatningsstridighed af dødsstraf mod mindreårige lovovertrædere. Denne skelsættende afgørelse har øjeblikkelig effekt på 70 fanger, hvis dødsdom blev konverteret til livsvarigt fængsel. I begrundelsen for dødsstraf for mindreårige Det er beskrevet som "en uforholdsmæssig grusomhed mod umodne mennesker, grusomhed i strid med principperne i forfatningen."
 Begrænsning for mentalt handicappede
 Højesteret fastslog, at enhver, der har en IQ på mindre end 70 ikke kan udføres. I 2014 fastslog den i stedet, at det er den q.i. til at træffe beslutning om intellektuel handicap, beslutter om sagen om en dødsgangen indsatte med mentale mangel i Florida. Hidtil staten Florida havde nægtet at gennemgå beviserne på påståede udviklingshæmning af en anklaget, medmindre personen ikke havde blæst en score på IQ under 70. Domstolen afviste loven i Florida og sagde, at " Intellektuel handicap er en tilstand, ikke et tal. " Højkommissæren for menneskerettigheder i FN, "den herskende vil påvirke ikke kun i Florida, som er den stat med det næsthøjeste antal mennesker på dødsgangen efter Californien, men også andre lande, som stadig bruge straffen til dødsfald i USA. "
 På det amerikanske offentlige debat om dødsstraf er det stadig meget opvarmet. Det modsatte position kan regne med mindretalsudtalelse bevægelser, der kræver - især i USA og i de europæiske lande, hvoraf de fleste allerede har elimineret sin retlige dødsstraf - afskaffelse eller i det mindste suspension af dødsstraf.
 Igennem amerikansk historie henrettelserne af indsatte på dødsgangene blev henrettet ved forskellige metoder. Fra 1977 til 2003 henrettelser var:
 677 med dødelig indsprøjtning
 150 af elektriske stol
 11 med anvendelse af gaskammeret
 3 ved hængning
 2 ved hjælp af optagelse
 Fra 2004 til 2005 henrettelserne var omkring 160. Den elektriske stol blev introduceret i 1889 som en erstatning af galgen, nu betragtes som et middel barbarisk.


text:
Den dømte blev bundet til en stol hænder og ankler blev kobber elektroder anvendes på kroppen og en hætte fastgjort til bagsiden af hans hoved med en svamp dyppet i en saltvandsopløsning til at cirkulere elektricitet bedre. Udledningen el forårsagede hjertestop og blokering vejrtrækning. Gaskammeret blev introduceret i slutningen af trediverne af det tyvende århundrede. Den dømte blev låst inde i et rum med stål vægge vandtætte og efter et par minutter blev frigivet cyanid i luften. Døden indtraf ved kvælning. Den dødelig indsprøjtning blev introduceret i 1977, som et resultat af megen polemik på grund af brutalitet udførelsen af den elektriske stol og gaskammeret. Dødelig indsprøjtning bestod i venerne i dømt af gift og et kemikalie, der forårsagede lammelse af musklerne. Den dødsfaldet skyldes hjertestop og lammelse af membranen, som forhindrede ventilation af lungerne.
 Debat om metoder
 Modstandere af dødsstraf ofte dem, der kritiserer tilhængerne for metoder såkaldte "humanitære", hvilket ville gøre udførelsen smertefri.
 Skydning og hængning, på trods af genindførelsen af dødsstraffen uden specifik henvisning til metoden til udførelse i 1976, blev snart opgivet, da de blev dømt grusom og umenneskelig. Gaskammeret, trods bliver præsenteret som en moderne og gøres for at undgå unødige lidelser for den dødsdømte, viste sig snart ineffektiv og forårsagede megen polemik og protester, der var blevet brugt af nazisterne. Den elektriske stol, som indtil 2000 var det mest brugt, fordi det betragtes som den "mindre grusomme muligt", er det opdaget en brutal metode, fordi ofte det første chok havde ikke dræbe fangen, der blev tvunget til at vente i smerte for respons læge, før de modtager andre udledninger, der forårsagede den hjertestop.
 Hertil kommer, som følge af manglende udstyr eller elektrisk inkompetence af medarbejdere, er der tilfælde, hvor de dømte bogstaveligt brændt til den elektriske stol, den berømte tilfælde af Pedro Medina, Florida. En anden kendt sag er, at Allen Davis, i Florida, som førte Højesteret at argumentere forfatningen af den elektriske stol. Dødelig indsprøjtning, stadig betragtes som et middel "menneskelig og progressive" for at sætte en stopper for et menneskeliv, blev indført af politiske årsager. Efter tilfældet med Furman vs Georgien var nødvendig, for tilhængere af dødsstraf, for at finde en metode, der ville gøre øjne befolkningen mere og mere fuld af tvivl, udførelsen acceptabel fra synspunkt solidaritet med de fordømte.
 Men, trods bliver beskrevet som smertefri, kan denne form for metode producere smerte. Ofte fejl opstod på den rigtige mængde af bedøvelsesmiddel stof, der skal injiceres, før giften eller ikke taget hensyn til kapaciteten af modstanden i kroppen af fordømte bedøvelsesmiddel; alt dette lade fordømte lammet og bevidste i smerte i flere minutter. Fra det juridisk synspunkt i de fleste af de stater, hvor den praktiseres i dag mangler protokoller og medarbejdere lever op til implementeringen. Trods talrige undersøgelser, der påviser disse argumenter den amerikanske højesteret i 2008, sagde han, syv stemmer til to konstitutionelle dødelig indsprøjtning. Endelig nævnte han tilfældet med den dømte Thomas Smith, nell'Indiana.Smith havde faktisk bevidst vente i 36 minutter, før han blev injiceret med den dødelige


text:
gift, fordi arbejderne ikke kunne finde den rigtige vene.
 Diskussionen om metoder og deres "menneskeheden" bør tilføjes, at der i udtalelsen fra nogle forskere, er den virkelige tortur pålagt gerningsmanden gjort ved at vente på dødsgangen, som ofte varer i årevis, i nogle tilfælde 20- 30 og fra ideen om impotens over at blive lænket foran et fjendtligt publikum, der kommer til at dræbe dig. Den skal også tage hensyn til den moralske lidelser består af forskellige former for praksis præ-gennemførelse: den totale isolation af gerningsmanden i en celle, måling af størrelsen af kjolen til begravelse, dødsattesten underskrevet i forvejen, det sidste måltid i total ensomhed, suspension i sidste øjeblik, de tekniske komplikationer mv
 I USA videnskabelige undersøgelser og forskning foretaget af universiteterne for at se, om eksistensen og anvendelsen af dødsstraf indflydelse på stigningen eller faldet i forbrydelsen, var hundredvis over tid, og ankom den samme konklusion af en undersøgelse udført i 1988 af De Forenede Nationer: der er ingen beviser for at bekræfte, at det at være bevidst om dødsstraf ville have en afskrækkende virkning på kriminelle. Selv mange offentlige kommissioner har fundet nogen sammenhæng mellem forbrydelsen og henrettelser. Nogle statistikker: mordet sats i ti af de tolv stater, hvor dødsstraffen ikke blev anvendt var under det nationale gennemsnit; mordet sats i halvdelen af stater, hvor det blev anvendt var højere end det nationale gennemsnit; 1980-2000 hedder ikke abolitionister er en stigning på mord, der går fra 48 til 101 procent; i Massachusetts, abolitionist, mordet sats er lavere end for nabolandet Connecticut, en tilhænger af dødsstraf; West Virginia, afskaffelse af dødsstraf, mord er nede 30% i forhold til nabolandet Virginia, supporter; Delaware har den højeste rate af henrettelser i befolkningen og en af de laveste mord satser end andre stater; Texas, 1976-2002, er blevet foretaget mere end en tredjedel af alle dødsdomme i alle lande, og på trods af dette, mordet sats er langt over landsgennemsnittet. Alle disse fakta og eksempler, som også modstridende, bekræfter, at der ikke er nogen simpel sammenhæng mellem stigende kriminalitet og antallet af henrettelser.
 Tilhængere af dødsstraf fortsætte med at forfølge argumentet om afskrækkende virkning på kriminelle til at retfærdiggøre eksistensen af dødsstraf, og styrke den folkelige opbakning. Tanken om, at tilstedeværelsen af dødsstraf kan gøre nogle mulige kriminelle afstå fra at begå en forbrydelse, er ubegrundet. Ifølge mange kommentatorer og forskere de fleste af de mennesker, der begår alvorlige forbrydelser gør det, fordi de ikke kan kontrollere deres impulser og deres aggression i tider med frygt, vrede eller under indflydelse af alkohol og narkotika. Til tider folk ikke tænker over konsekvenserne af deres handlinger, og derfor i disse tilfælde er det umuligt at tale om afskrækkelse.
 Det skete også i mere end et tilfælde, at kriminelle begår alvorlige forbrydelser, overbevist om at komme væk. I stater, hvor dødsstraffen finder anvendelse, og godt set af de fleste af befolkningen ikke reducerer kriminalitet over tid. Nogle gange, tværtimod stiger; i andre tilfælde er det fortsat mere eller mindre den samme. To eksempler: i Californien,


text:
fra 1952 til 1967, en periode, hvor dødsdomme blev gennemført meget ofte, at antallet af mord er steget hvert år med 10%, mens der i perioden mellem 1967 og 1991, hvor dødsstraf er blevet suspenderet, stigningen i forbrydelser var 4,8%; i upstate New York, mellem 1907 og 1963 en periode, hvor dødsstraffen blev applicatissima af domstolene, i dagene efter en henrettelse fandt sted i gennemsnit to mord hver måned.
 Debatten blandt opinionsdannere om afskrækkelse har altid været i USA meget opvarmet. Blandt tilhængerne af afhandlingen er berømte økonomer, politikere og præsidenter. Teorien om Ehrlich, som blev brugt af Nixon til at overbevise Højesteret at genoprette dødsstraf siger, at beslutningerne af social karakter skyldes mænd, som grund til rationelt svar på de imperativer. Så flere og flere alvorlige straffe er nyttige til at forhindre drabene. Blandt modstanderne af denne teori er der advokater, kriminologer og politikere. Alle disse fremrykke den tese, at der ikke er noget bevis for, at tilstedeværelsen eller fraværet af en øverste straf vil afskrække kriminelle fra at begå alvorlige forbrydelser, og at, ja, der er mange, der hævder det modsatte.
 Når USA brød tilfældet med OJ Simpson, den advokat, der arbejdede på erklærede åbent, at morderne rige ikke ender næppe nogensinde på dødsgangen, fordi, at kunne tillade sig advokater berømte og dyre, de er bedre beskyttet lovligt end den anden. Advokaten og forfatter Scott Turow siger i sin bog Ultimate straf, de mistænkte, der ikke er i stand til at ansætte advokater vigtige ende op i hænderne på dem i embedet, ofte dårligt motiverede eller inkompetente og dermed, selv om de er uskyldige, at have en advokat, der er i stand til at bevise det, de er dømt til døden ved juryer, der ikke ønsker at risikere recirkulere en mulig ond kriminel. Ifølge tests, de størstedelen af de dødsdømte i USA er fattige og tilhører befolkningsgrupper betragtes af offentligheden mere "mistænkelig".
 Der er også det kriterium, fordømt af Helen Prejan, forfatter til Dead Man Walking, selektiviteten inden den udsteder dødsdommen; i praksis juryen beslutter, at en fange skulle dø eller ej, afhængigt af hvem offeret er: hvis det tilhører en klasse ikke velhavende sagen er ikke engang for alvor undersøgt. The New York Times har publiceret flere artikler om de mange problemer for de advokatfirmaer, der, på grund af manglende midler, ikke kan give et forsvar bevægelse til dem dømt til døden. De er opstået tilfælde af tiltalte sat til døden under forsøget blev forsvaret af retten udpeget advokater, der dukkede op beruset, efter at have brugt narkotika, eller som er faldet i søvn under hele høringen. Fra den forfatningsmæssige synspunkt Højesteret i USA sagde, at Domstolen udpeget advokater har intet ansvar, hvis fejl er lavet lovligt, selv om de er inkompetente eller fraværende.
 Mange tilhængere af dødsstraf hævder, at levere til en dømt Executioner er en effektiv metode til at spare staten penge. Denne kliché, som har spredt sig takket være populisme af meget af den politiske klasse i løbet af de sidste 40 år i


text:
USA, ikke kun er aldrig blevet videnskabeligt bevist, men det viste sig falske. Professorerne Kog og SLAWSON, Duke University, har vist, at omkostningerne ved at udføre en fange er $ 2160000 mere end prisen for at opretholde den til live i staten fængsel. I betragtning af, at flertallet af fattige mennesker er dømt, staten, med offentlige midler, bør bære omkostningerne ved at betale to advokater for forsøget, to for appellen og sagen efter domfældelsen, en for habeas, flere anklagere til at støtte anklagemyndigheden, politifolk og efterforskere, der skal udarbejde det materiale, der skal fremlægges under retssagen, dommere til høringer, embedsmænd til overvågning, eksperter fra alternative sanktioner, psykologer, stenografer, omkostningerne ved indespærring rækken død, optegnelser mv I 2003 en regering udvalg i staten Indiana rapporterede følgende konklusion: dødsstraf koster folk en tredjedel mere end prisen på livsvarigt fængsel.
 Nogle eksempler: staten Californien, fra 1982 bruger for at anvende dødsstraf omkring 90 millioner dollars af offentlige penge, i alt op til 2000 blev brugt omkring 200 millioner dollars; Florida hver udførelse koster staten 24 mio i upstate New York, ifølge New York Daily News, vil det blive gjort, når det første løb, forventes det, at udgifterne til dødsstraf vil nå $ 400.000.000. For en proces relateret til forbrydelser fra dødsstraf forsvarsadvokat du bliver betalt $ 360000. Satserne for undersøgelsen for forsvaret fra 5.000 til 48.000 US dollars. Det samme for anklagemyndigheden, mens advokat betales af 320.000 til $ 772,000, fordoble forsvaret. Retten gør omkring $ 506,000 for en proces, hvor der er mulighed for en dødsdom. Prison udgifter er $ 137,000 for en indsat dømt til døden. Et eksempel: I Californien en proces med dødsstraf koster omkring $ 1897000; dette beløb i betragtning af, at der i de fleste tilfælde at have en endelig dom behov for flere processer, skal ganges med 4 eller 5.
 Ofrets Rights Movement og dens indflydelse på det amerikanske retssystem
 Start i midten af 70'erne i det tyvende århundrede i det amerikanske folk har skabt en ny vision af begrebet straf. Teorien om oplysningstidens, der tjener til at straffe de skyldige og at uddanne ændre reglerne i samfundet, som den tilhører blev kastet ud i krise efter svigt af mange tilfælde af rehabilitering. I denne teori havde han erstattet den af den såkaldte kompensation, som hævdede, at de pårørende til ofrene, og samfundet selv, skulle "kompenseret" for deres tab. Revenge blev ikke længere betragtet som en synd, men snarere som en lov acceptabel fra synspunkt religion.
 I denne periode blev han født den Victim Rettigheder Bevægelse, den bevægelse, der beskytter rettighederne for slægtninge til mordofre. Forslaget beder staten støtte deres moralske og sociale, en slags kompensation og til at deltage aktivt i processen med den mistænkte er ansvarlig for død af deres elskede.
 Denne bevægelse har vundet en vigtig sag med Payne vs Tennessee, i 1991, som førte den amerikanske højesteret at erklære, at tilstedeværelsen af pårørende til ofrene for den proces, om den mistænkte skyldig i mordet på deres relative er forfatningsmæssig, som det er nødvendigt


text:
for retten til at være opmærksom på den påført ofrets familie for at vedtage en retfærdig og passende straffe smerter; også give ofrenes pårørende at tale med processen ville hjælpe dem til at lukke fortiden og til at genvinde en form for fred i sindet. Debatten om, hvorvidt det er rigtigt eller ikke at give de pårørende til ofrene for de processer, blev startet for flere år før og havde ført højesteret til at definere tilstedeværelsen af disse forfatningsstridig ved to lejligheder. Årsagerne var som følger:
 state retfærdighed er ikke opgaven med at bekymre sig om trivsel og sindstilstand af ofrene
 dommen fra juryen bør ikke på nogen måde være påvirket af de følelser af familierne til de afdøde
 juryen kunne være mere spillerum til den sætning, hvis offeret havde haft en god oratoriske evner eller havde været i stort tal
 de følelsesmæssige behov hos ofrene kan være forskellige fra hinanden, og dette kunne føre til at sikre, at der for den samme type kriminalitet blev udtrykt anderledes straf
 Blandt motiverne for ofrene at være til fordel for dødsstraf er, at ofte livstidsdom har ikke bevist, at, og morderske af pårørende, befriet, har begået andre mord. Over tid love ændrer sig, og så finder vi i mange tilfælde blev idømt livsvarigt fængsel for forbrydelser glubske som er blevet reduceret straf efter en ændring af retsplejeloven. Pårørende til offeret derfor føler "forrådt" af retfærdighed deres tilstand og deres følelse af forsoning med samfundet falder fra hinanden: at undgå dette, de føler behov for dødsdommen, for at sikre, at med ' ydelse, afslutte deres smerte permanent, og der er ingen mulighed for skyldige, til at blive frigivet.
 Det faktum, at dødsstraf ses som en service til velfærd af familien har ført lærde og intellektuelle ligner den psykologiske komfort og en følelse af tilfredshed fra ofre i at deltage i en performance er intet mere end et ønske mere eller mindre tilstod, hævn.
 Reflektere over dette spørgsmål William Ian Miller, bestseller forfatter af Clint Eastwood og Equity, hedder det, at hvis en tid hævn blev betragtet som en synd at være fra religiøst synspunkt, at juridisk og moralsk, har i dag tingene ændret: hævn er en følelse Menneskelig der bør du ikke skamme. For at bekræfte denne afhandling finder vi en velkendt essay af Steven Eisenstat, hævn, retfærdighed og lov. De vigtigste punkter i essay er: hævn er ikke umoralsk, hvis dem, der gælder har gode grunde, hvis den står i rimeligt forhold til den forkerte led og til at blive straffet, hvis det er den virkelige synder; påføre lidelse på dem, der berøvet os af en elsket en er ikke umoralsk, men menneske; indsatsen skal være korrekte, juridisk accepteret af samfundet. Blandt de negative konsekvenser af hævn er der en mulighed for, at en slægtning til offeret, påvirket af en stemning af vrede og dyb sorg, kan ramme en uskyldig, tildele straf uretfærdig end forurettelse eller oprette en cyklus af vold, der, når udløst, vil det være vanskeligt at stoppe.
 Franklin Zimring,


text:
forfatter til modsætningen af amerikansk henrettelse, hævder, at dødsstraf ikke ses af tilhængere som et middel til staten at udøve straffende magt mod dem, der bryder reglerne, men som en "kompensation", der er udført af Det var den samme for ofrene og hele samfundet. Hævn er derfor ikke betragtes som en synd, men snarere en rettighed i retfærdigheden skal nu bruges til at kompensere forbrydelsen. Dette synspunkt er direkte forbundet til det, der i Amerika kaldes vigilante tradition, eller behovet, i ansigtet af en forkert lidt, i deres egen retfærdighed. Vi skal huske på, at i USA, især i syd, har længe været praktiseret og overvejet korrekt lynchning.
 De afgørelser Højesteret
 Igennem amerikansk historie holdningen hos offentligheden mod dødsstraf har ændret meget ofte påvirke beslutninger højesteret og tager hende til at ændre de ideologiske holdninger. Faktisk vekslede de perioder, hvor det blev menes nødvendigt at bruge en højere hårdhed og en højere straf, og de perioder, hvor det blev anset nødvendigt at begrænse de tilfælde, straffes med døden.
 Det følgende er en detaljeret liste over de vigtigste beslutninger truffet af Retten om dødsstraf:
 Sagen Furman vs. Georgien, i 1972, førte Højesteret i strafudmåling dødsstraf, som den blev anvendt, blev det anset for forfatningsstridig, fordi den overtrådte ottende ændring, som forbyder grusom og usædvanlig straf. Denne dom kommer fra det sociale klima i slutningen af tresserne, hvor der for første gang i amerikansk historie, at størstedelen af befolkningen udtrykte støtte til afskaffelse af dødsstraffen. Faktisk siden 1967 var det nu gældende praksis ikke at udføre henrettelser.
 Sagen Gregg vs. Georgien i 1976 førte Domstolen til at ændre sin mening om dødsstraf, blev det dekreteret forfatningen af love, der forudså. Dette kommer fra nytænkning sociale klima, der havde fulgt afskaffelsen i 1972. Den høje kriminalitet og mord var den vigtigste årsag til returnering af dødsstraf.
 Sagen Booth vs. Maryland, i 1987; Retten vurderede rolle ofre for forbrydelser i processen og dekreteret, at de ikke kunne blive optaget, fordi deres optagelse overtrådt ottende ændring, hvilket gjorde det forfatningsstridig. Dommer Powell, promotor for den dom, stadfæstede uforenelighed mellem tilstedeværelsen af ofrene, som kan påvirke juryen med emotionelle udsagn, og princippet om, at dommen skulle være baseret på fornuft og objektiv analyse af de faktiske forhold.
 Sagen Thompson vs. Oklahoma, i 1988; Domstolen kaldte forfatningsstridig udførelsen af straffefanger, der på tidspunktet for forbrydelsen var under seksten. Dommen kan tolkes som at opfylde de internationale konventioner om børns rettigheder, der er forbudt dødsstraf for mindreårige.
 Sagen vs South Carolina Indsamler, i 1989, ved hvilken Domstolen bekræftede, at deltagelse af ofre i processen kan påvirke dommen af juryen og derefter dømt til døden en anklaget i en vilkårlig og irrationel. Denne mulighed var uacceptabel i forfatningen og derefter ofrene var afvises.
 Sagen Payne vs. Tennessee, i 1991; Retten har ændret sin udtalelse om optagelse af ofrene til processen som skønnes nødvendigt tilstedeværelsen af disse til at vise juryen, hvad den kriminelle handling af de anklagede havde bragt over dem. I udtalelsen fra dommer Rehnquist, promotor for kursændring,


text:
at fastsætte de korrekte beløb for straf var det nødvendigt at kende effekten af skaderne på ofrenes familier. Denne dom sikrer, at dødsstraf er ikke længere blot et middel til at beskytte samfundet fra kriminalitet, men også en tjenesteydelse til familierne til ofrene for at give en slags psykologisk komfort og for generobring af deres velfærd. Domstolens afgørelse gør også brug af udtalelsen under arrangementet Booth v. Maryland, af dommer Scalia, der hævder, at tilstedeværelsen af slægtninge til ofrene under retssagen ikke var forfatningsstridig, fordi forfatningen ikke siger, at straffen skulle dekreteret kun på grundlag af en moralsk fejl.
 Sagen Atkins v. Georgien i 2002; Højesteret kaldte forfatningsstridig dødsstraf, hvis dømt var psykisk syg eller retarderede. Resultatet af afstemningen var fem stemmer imod fire til fordel for denne omstændighed. Ræsonnementet var uforenelighed af dødsstraf i disse sager og ottende ændring af forfatningen, som forbyder staten at udføre grusom og usædvanlig straf.
 Sagen Roper v. Simmons, i 2005, hvorved Højesteret forbyder dødsstraf for alle unge lovovertrædere. Den vigtigste motivation er forfatningsstridig, fordi den er i strid med punktum i ottende ændring. Andre vigtige årsager til, at indtil da ikke var blevet behandlet af en domstol i en forsøgsperiode, er: det faktum, at denne type af henrettelse overtræder "udvikler standarder for anstændighed, der markerer udviklingen af et civilt samfund" og forsømmer ' ustabilitet og følelsesmæssige ubalancer, der præger barndommen og ungdomsårene. Justice Kennedy, en af medlemmerne af Domstolen, sagde, at det var rigtigt, at Højesteret til at tage til efterretning internationale opinion imod dødsstraf pålagt mindreårige. Beslutningen er truffet efter en afstemning, der endte med fem stemmer til fordel for forfatningsstridighed af den overbevisning, mod fire imod.
 I 2008 Højesteret afgør, at henrettelse ved dødelig indsprøjtning er forfatningsmæssig triple. Den afgørelse træffes efter en afstemning, hvor han vandt et flertal netto syv mod to, stilling ind for at bevare denne metode til henrettelse. Spørgsmålet om forfatningen af denne praksis er under behandling af Domstolen efter en appel fra to indsatte på dødsgangen i Kentucky, der hævdede, at dødelig indsprøjtning var forfatningsstridig, fordi den overtrådte ottende ændring. Chief Justice john roberts, beskrev denne proces så humant som muligt at udføre en henrettelse. Forslaget af Roberts forbinder med udtalelse fra den tidligere amerikanske præsident Ronald Reagan i halvfjerdserne, da han var guvernør i staten Californien, argumenterede behovet for at bruge dødelige indsprøjtninger til dødsdomme, for at undgå dømt til unødig lidelse.
 I USA en jury kan dømmes til døden, hvis den anklagede er skyldig i en eller flere forbrydelser, som dødsstraf er tilvejebragt. Denne kategori af kriminelle begår voldelige handlinger forårsager afsky og harme i hele samfundet, tvinger hende til at tage sikkerhedsforanstaltninger for at sikre, at denne forfærdelige forbrydelse ikke sker igen. Ifølge nogle undersøgelser, er de fleste af disse personer består af mennesker, ustabile og ude af stand til at undertrykke deres aggression, de begår forbrydelser af hensyn til det, og er for det meste forventes at forblive sådan. På trods af dette faktum, er der eksempler på sager, hvor flere års


text:
fængsel har fuldstændig ændret karakter af kriminelle. På grund af dette faktum dødsstraffen ville bryde mekanismen evolutivo- uddannelse: at dræbe lederen, bliver dræbt også muligt eksempel på forandring.
 Risiko for uskyldige mennesker på dødsgangen
 Det faktum, der førte den daværende guvernør George Ryan til at definere retssystemet i staten "fuld af fejl", og at forkynde moratoriet var de foruroligende statistikker, der viser, at næsten halvdelen af mennesker dømt til døden i Illinois havde efterfølgende vist sig uskyldig eller skyldig i en anden medlemsstat end den, som de var forsøgt og dømt kriminalitet. Med andre ord havde staten styret af Ryan henrettet eller var ved at udføre de uskyldige. I 1999 offentliggjorde Chicago Tribune flere artikler vedrørende tilfælde af alvorlige justitsmord i Illinois, som havde bragt mange juryer, i god eller ond tro, at fordømme til døden den anklagede på grundlag af beviser viste sig urigtige eller ikke er relateret. Spørgsmålet om dødsdommen uskyldige bekymringer alle EU-medlemsstater til fordel for dødsstraf.
 Mange fortalere definerer pris at betale i tilfælde af fejl "acceptable", andre er forfærdede, men stadig definere dødsstraf har brug for en stat, der ikke kan fraviges. Anvendelsen, som begyndte i midten af halvfemserne af det tyvende århundrede, har DNA-test bevist eksistensen af atten tilfælde af uskyldige mennesker dømt til døden. Resultatet af disse tests hjulpet modstandere af dødsstraf for at vise tegn på svigt af denne praksis. Fortalere dog argumentere for, at testen er faktisk til et argument støtte dødsstraf, da det viser med sikkerhed obligationsmarkedet, der eksisterer mellem offeret og den tiltalte skyldig.
 Sammenligning mellem Gammel og Ny
 USA har et tæt forhold til dødsstraf, siden deres fødsel, men denne praksis er blevet vinder terræn siden firserne af det tyvende århundrede til i dag, hvilket journalister og forskere til at spekulere på, hvorfor USA forblev den eneste demokrati Vesten til at vedtage den, divergerende tendenser afskaffelse Europa. Begrebet dødsstraf er tænkt anderledes i USA end i Europa, og især Italien. Ifølge forfatteren Scott Turow, holdningen hos USA, imod afskaffelse af dødsstraf tendens europæiske stater, henvises til den stærke tilknytning, der har det amerikanske folk mod institutionerne og de love, den selv har skabt, hvilket gør deres land symbol på demokrati i verden.
 Amerikanske borgere, næsten alle børn af indvandrere, i virkeligheden, ikke at være bundet som europæere til generationer af forfædre med en lang historie, er de følgeskab af alleregler, som grundlæggerne af republikken har skrevet for at beskytte rettigheder og friheder dem alle. Love og institutioner ses i staterne de ting, der forener, forener, og gøre sameksistens blandt borgerne mere retfærdig og lige, øge håb almindelige. Fra dette synspunkt kommer følelsen af behovet for at straffe dem, der var med til at bryde denne enhed og denne tro, at skade alt det, du mener er blevet lavet til det fælles bedste.
 Janer Q. Whitman, forfatter af Harsh Retfærdighed, hævder, at den udbredte støtte til dødsstraf i USA skyldes det faktum, at manglen på lange aristokratiske traditioner gør det amerikanske folk er forenet ikke af historien, men af


text:
respekt for love og institutioner, som selv Han skabte. Dette har medført, og fører også i dag, amerikanerne ønsker at eksemplarisk straf for dem, der overtræder eller ikke er i overensstemmelse med disse forskrifter, der anses fællesskabsstandarder. Hvis i Europa respekt for det fordømte symboliserer en slags fjernelse af sociale uligheder fra fortiden, USA ikke.
 Tilstedeværelsen af dødsstraf i USA forklares også, hvis de er taget hensyn til de store forskelle mellem USA og de europæiske. Hvis vi ser på den amerikanske virksomhed i sin interne notat dyb fragmentering, spaltning og mange flere farer end andre europæiske eksempler. Én statistik at bemærke er, at mordet sats i USA er fire gange højere end i EU. Når satsen for kriminalitet og vold er høje, frygt, had, lidelse er stærkere og føre til opretholdelse af en straf anses over alle andre: en af de øverste straf.
 David Garland, forfatter af dødsstraf og The Culture of Control, siger, at for at forstå den brede konsensus mod dødsstraf i USA, er det nødvendigt at overveje kun den seneste historie i landet, faktisk stigningen i praksis af dødsstraf forekom kun i de sidste tredive år, tidligere var der perioder, hvor det kun blev anvendt på et lille antal lovovertrædelser eller blev midlertidigt standset. Som for forbindelsen mellem dødsstraf og lynchning Garland hjælper os til at huske på: at sejre i de sydlige stater, snarere end en tendens til deres egen retfærdighed, var racisme og intolerance af den hvide befolkning; løbet af de sidste tredive år mellem de stater, som har dødsstraf i retssystemet er også til stede var nord og vest; udøvelsen af lynchning blev spredt over hele verden, er det derfor karakteristisk for amerikansk kultur eller tradition.
 Indflydelsen af tanker Beccaria på det amerikanske selskab
 Essayet om forbrydelser og straffe Cesare Beccaria, skrevet i 1764, betragtes som en søjle i Abolitionist. Afhandlingen af den store italienske Tænker bestod i at bekræfte, at staten ikke har ret til at dræbe deres egne borgere, da disse ikke behøver at aflevere til staten, som omfatter magt liv og død over sig selv, som et tegn på tilhører denne type virksomhed. Beccaria også sat i tvivl en af grundene til, at dødsstraf var, og er stadig, anvendt: afskrækkelse. Disse overvejelser forårsagede allerede blandt grundlæggerne af Republikken USA store drøftelser, der førte dem til at indføre mange restriktioner på dødsstraf.
 Denne ultimative sanktion blev faktisk betragtet som en form for legaliseret brutalitet, som ikke tog hensyn til de idealer om lighed fremherskende i perioden oplysningstiden og den kendsgerning, at over tid, kan folk ændre sig. I 1700 indsatsen blev set i virkeligheden ikke som en straf, men som en nyttig metode til at undervise respekt for reglerne og for forandring. Beccaria påvirket nogle af de største tænkere og filosoffer i den liberale periode, ligesom Benjamin Rush, John Adams og Thomas Jefferson. Sidstnævnte især valgt til præsident, ført en politik for at indsnævre det område, hvor de kunne udføre de henrettelser, hvilket bringer Pennsylvania for at begrænse dødsstraf for første


text:
grad mord i 1794 og Michigan, den første stat i USA, til at afskaffe den helt for forbrydelser mord i 1846.
 De sidste henrettelser
 Siden 1976 Texas er den stat, hvor den blev foretaget det højeste antal henrettelser. Også i 1976 Højesteret havde erklæret et moratorium for henrettelser i ti år, men så snart sluttede henrettelser genoptaget. I 2002 erklærede Højesteret forfatningsstridig udførelsen af de psykisk syge. I modsætning til forfatningen blev også anset for dødsdomme, der er udstedt af dommere og ikke af de enkelte jury. Det er derfor, i juni 2002 er blevet aflyst mere end 150 dødsdomme i mindst fem stater. I januar 2003, guvernør i staten Illinois, George Ryan, en af de sidste handlinger i dette embede, har forvandlet dødsdommene af 167 mennesker, og har udgivet fire fanger, overbevist om deres uskyld. Hans efterfølger er fortsat moratoriet. I 2002 henrettelser var 71, at bekræfte USA på fjerdepladsen, da antallet af henrettelser.
 Henrettelsen fandt sted juni 20, 2006 i Texas har haft dramatiske faser: den dømte manden Lamont Reese kæmpede fysisk indtil sidste øjeblik for at undgå at blive trukket ind i døden kammer Huntsville fængslet. "Jeg er blevet myrdet", skreg han dømte. Selv mor til Reese, til stede, begyndte at sparke glasset divisiorio, tvinger bøddel at tage hende væk. Også i 2006, præcis den 29. august, guvernør i South Dakota forsinket henrettelse ved dødelig indsprøjtning af en mand på 24 år, Elias side, fordi loven kræver brug af to lægemidler, mens embedsmænd fængsel har til hensigt at tilføje en tredje stof; sidstnævnte blev foretaget den 11. juli 2007 kl 22.00 i statsfængsel i Sioux Falls. I South Dakota, Elias side er den første person henrettet siden dødsstraffen blev genindført, mens den femtende person, henrettet siden 1877 som den sidste dødsdom blev udført tres år siden af den elektriske stol ' April 8, 1947 til George Sitts.
 I november 2006, en straffefange døde efter cirka 40 minutter i smerte; Dette har rejst yderligere tvivl og betænkeligheder om brugen af dødsstraf til det punkt, at de to stater midlertidigt har suspenderet dødsstraf afventning af en endelig afgørelse. I maj 2007, fuldbyrdelse i staten Ohio af Christopher Newton varede over to timer. Den bøddel kunne ikke finde en blodåre til de særlige kendetegn ved kroppen af de dømte, og har krævet mere end 10 forsøg. Fangen, i mellemtiden, blev også tildelt en pause til at gå på toilettet.
 Den 25. september 2007, blev udført, hvad der kunne have været den sidste dødsdom i USA: Michael Wayne Richard blev henrettet i Texas ved dødelig indsprøjtning. Hans var den 42. henrettelse i 2007, 1.099a genindførelsen af dødsstraffen i 1976. Efter beslutningen af 15. april 2008 Højesteret, bekræfter, at dødelig indsprøjtning er grusomme henrettelser genoptaget.
 Efter en de facto-suspension af ca. syv måneder af dødsstraf i hele nationen, den 6. maj 2008 kl 19.00 lokal tid, staten Georgia henrettet første dødsdom ved dødelig indsprøjtning af William Earl Lynd, anklaget for mord af sin kæreste. Den 22. maj, har staten Mississippi henrettet ved


text:
dødelig indsprøjtning i fængslet i Parchman, Earl Wesley Berry, dømt for mord. Dette er den anden henrettelse i USA siden Højesteret afsagde vurdering på forfatningen af dødelig indsprøjtning. Berry havde forsøgt uden held at få en sidste-øjebliks-udsættelse af retterne i Washington. Han var blevet dømt i 1987 for at kidnappe en kvinde kommer ud af en kirke, så slå hende ihjel.
 Ved 21.00 den 23. september 2010, på Greensville Correctional Center i Jarrat i Virginia, Teresa Lewis blev henrettet. Det er den første kvinde til at blive henrettet i Virginia siden 1912, og den første sætning, der skal udføres ved dødelig indsprøjtning. Kvinden blev dømt i 2003 for at bestille mordet på sin mand og adopterede søn til ham, for at kontanter i deres livsforsikring. Henrettelsen blev efterfulgt af demonstrationer og indsamlede underskrifter kræver suspension af sætningen, også på grund af problemerne med mental sundhed af kvinden.
 På 23:08 den 21. september 2011, i fængslet i Jackson, Georgia det blev henrettet med en dødelig indsprøjtning, Troy Davis, 42, dømt for mordet på en off-duty politimand, Mark McPhail, som blev dræbt i Savannah i 1989. De sidste ord den dømte var: "Det var ikke mig, havde jeg ikke en pistol den aften. Du er nødt til at finde sandheden. " Derefter, med henvisning til agenter, der var binde til båren, "Hvem skal tage mit liv, jeg siger, Gud forbarme, og velsign jeres sjæle." North Carolina, i 2009, vedtaget om etnisk Justice Act, hvorefter en person dømt til døden, kan appellere, hvis dommen blev udstedt på grundlag af race bias.
 De facto-moratoriet
 Fra 25. september 2007 til 6 MAJ 2008 har der været en de facto-moratorium for henrettelser: i denne periode alle sanktioner, der skulle have været henrettet blev senere blokeret af Højesteret, de føderale domstole i klagen, eller af formanden USA.
 Henrettelser suspenderet fra denne dato, er som følger:
 28 September, 2007 Carlton Turner Texas henrettelse suspenderet af Højesteret i USA
 Oktober 2, 2007 Heliberto Om Texas henrettelse suspenderet af Federal Court of Appeal
 Udførelse 7 oktober Jose Ernesto Medellin Texas suspenderet af den amerikanske præsident George W. Bush
 16. oktober henrettelse 2007 William Castillo Nevada suspenderet af Federal Court of Appeal
 Okt 24, 2007 Daniel Lee Siebert Alabama henrettelse suspenderet af en føderal appeldomstol
 30. oktober henrettelse 2007 Earl Wesley Berry Mississippi suspenderet af Højesteret i USA
 15 nov 2007 Mark Dean Schwab Florida henrettelse suspenderet af Højesteret i USA
 Udførelse 5 December 2007 Thomas Arthur Alabama suspenderet af Højesteret i USA
 Mange af disse fanger blev henrettet efter højesteretsdommen. USA har aldrig anvendt FN Generalforsamlings resolution om et universelt moratorium for dødsstraf i 2007.
 Nye spørgsmål om forfatningen
 Efter nogle problemer med den nye cocktail af dødelig indsprøjtning - et resultat af boykotten af de farmaceutiske virksomheder har ikke de godkendte cocktails - nogle stater har foreslået en tilbagevenden til den elektriske stol eller skydning, mens præsident Barack Obama Han greb ind og sagde, at selv om dødsstraf tilsyneladende passende for nogle meget alvorlige forbrydelser - brug for en


text:
alvorlig overvejelser om dødsstraf og dens metoder, åbner debatten om en eventuel suspension eller ophævelse.
 FN kontor for rettigheder har gentagne gange opfordret medlemsstaterne, især den føderale regering, ikke at gå tilbage til gamle vaner, der anses for i strid med menneskerettighederne, og til at pålægge medlemsstaterne et moratorium for dødsstraf ved dødelig indsprøjtning, derefter om suspension af anvendelsen af den maksimale straf. Højesteret suspenderede øjeblik, mange henrettelser fra 1. maj 2014, mens der ikke accepterer invitationen, har i mellemtiden igen undersøge spørgsmålet om forfatningsmæssighed. Georgien og Missouri er begyndt for de første henrettelser siden 18. juni 2014 Sammen all'Okhlahoma, har faktisk godkendt en lov, der holder hemmelig oprindelsen af de stoffer, for at undgå tvister.
 Denne tvist kunne føre, for nogle, til Højesteret erklære cocktail af narkotika nu tilgængelig forfatningsstridig, og dermed hvilket fik nogle stater, såsom Tennessee, famlede for at vende tilbage til den elektriske stol, hængning, skydning eller kammeret gas eller proklamere, i fremtiden, en de facto-moratorium for henrettelser.
 I 2014 USA Attorney General Eric Holder har erklæret sin modstand mod dødsstraf; Det er første gang, at det sker; Holder sagde, at "det er den mest alvorlige ting, jeg gør som justitsminister, at bestemme, hvornår de skal søge anvendelsen af dødsstraf. Og som justitsminister gjorde jeg, selv om jeg personligt er imod. Som justitsminister har jeg til at håndhæve føderale lovgivning. "
 Ændringer i forfatningen for De Forenede Stater om dødsstraf
 Ottende: absolut forbud mod grusom og usædvanlig straf af staten. 1791.
 Fjortende: garanti for lige beskyttelse for loven for alle borgere; staten kan ikke under nogen omstændigheder, fratage en borger i de grundlæggende rettigheder uden tilstrækkelig juridisk proces. 1868.
 Forrige artikel Døden fra latter
 Næste artikel Burchiello


text:
Autismecenter måtte dele ansvar med beboer
 Ansættelsesret11.10.2018
 Højesteret kom frem til, at et autismecenter og en beboer måtte dele erstatningsansvaret for en arbejdsskade, som en tilkaldevikar fik, da hun blev overfaldet af beboeren.
 Enhver arbejdsgiver skal sikre, at arbejdet tilrettelægges sikkerheds- og sundhedsmæssigt forsvarligt. Sker dette ikke, kan arbejdsgiver blive erstatningsansvarlig, hvis der opstår en arbejdsskade.
 Sagen handlede om en ufaglært tilkaldevikar på et autismecenter. Da tilkaldevikaren havde været ansat i halvanden måned, skulle der være temadag for de fastansatte medarbejdere. Tilkaldevikaren var derfor alene på vagt med en pædagogstuderende, som også havde meget begrænset erfaring. På vagten blev tilkaldevikaren overfaldet af en udadreagerende beboer. Tilkaldevikaren fik en skulderskade, der medførte et varigt men og et erhvervsevnetab på 25 %.
 I første omgang lagde tilkaldevikaren sag an mod beboeren. Både byret og landsret var enige om, at beboeren var erstatningsansvarlig. Beboerens advokat adciterede autismecenteret, da han mente, at overfaldet var sket, fordi autismecenteret ikke havde sørget for tilstrækkelig oplæring. Spørgsmålet for Højesteret blev, om autismecenteret som arbejdsgiver også var erstatningsansvarlig over for tilkaldevikaren, og i så fald hvordan fordelingen af ansvar skulle være.
 Arbejdsgiver ansvarlig
 Højesteret kom frem til, at autismecenteret var erstatningsansvarlig. Østre Landsret var kommet til det samme resultat.
 Højesteret lagde vægt på, at botilbuddet var etableret i sikkerhedsmæssigt problematiske lokaler. I dommen fremhæves en tilsynsrapport, der før overfaldet havde påpeget, at indretningen var med til at øge sandsynligheden for konflikter. Herudover lagde Højesteret vægt på, at det var to mindre erfarne medarbejdere, der var alene på autismecenteret, samt at det var velkendt, at beboeren var meget udadreagerende på skadestidspunktet.
 Fordelingen af ansvaret
 Herefter skulle Højesteret tage stilling til fordelingen af ansvaret. Højesteret kom frem til at autismecenteret skulle betale to tredjedele af erstatningen og sagsomkostninger. Østre Landsret var kommet frem til, at autismecenteret var nærmest til at bære hele ansvaret for skaden på grund af beboerens sindstilstand.
 Højesteret konstaterede indledningsvis, at det følger af erstatningsansvarsloven, at den indbyrdes fordeling af erstatningsbyrden mellem flere solidarisk ansvarlige foretages efter hvad der må anses for rimeligt under hensyn til ansvarets beskaffenhed og omstændighederne i øvrigt. Højesteret fremhævede, at ”omstændighederne i øvrigt” bl.a. omfatter risikosynspunkter.
 Herefter lagde Højesteret vægt på, at både beboeren og autismecenteret var ansvarlige efter den almindelige culparegel, og at begge var dækket af en frivillig ansvarsforsikring. Højesteret konstaterede, at udgangspunktet var, at beboeren skulle bedømmes som en sjælssund person, hvorfor beboeren på trods af sin autisme ikke helt kunne fritages for ansvar.
 Højesteret fandt dog, at det burde indgå i vurderingen, i hvilket omfang beboeren og autismecenteret har haft mulighed for at undgå eller forebygge de skadegørende handlinger og dermed risikoen for skaden. Da beboeren på grund af sin betydelige og varigt nedsatte psykiske funktionsevne ikke havde mulighed for at undgå eller forebygge sine skadegørende handlinger, skulle beboeren kun bære en tredjedel af ansvaret.
 Autismecenteret derimod havde mulighed for at undgå eller forebygge beboerens skadegørende handlinger og dermed risikoen for skade. Autismecenteret skulle derfor bære ansvaret med to tredjedele.
 at Højesteret ved vurderingen af, om arbejdsgiver har


text:
sikret, at arbejdet planlægges og tilrettelægges, så det kan udføres sikkerheds- og sundhedsmæssigt forsvarligt, lægger vægt på, om medarbejderne på den enkelte vagt har tilstrækkelig erfaring og viden om de enkelte beboere, og
 at dommen illustrerer, at Højesteret, i forhold til ansvarsfordelingen, lægger afgørende vægt på muligheden for at undgå eller forebygge de skadegørende handlinger og dermed risikoen for skade.
 Ajour 2018/2019 - tirsdage i København
 Ajour 2018/2019 - Opdatering på HR-jura - Interessen for Ajour har været stor. Der er desværre ikke flere ledige pladser tirsdag i København
 HR-juraKonference 2018
 Center for Ledelse afholder den 21. november 2018 HR-jura Konference i samarbejde med Norrbom Vinding.


text:
18 Aug 2014 10:48
 14 Aug 2014 08:43
 SKM2014.574.HR
 2. afdeling, 64/2013
 Kloak, ubebygget, stand, bakke, syn
 Sagen angår, om H1 var berettiget til fradrag i grundværdien for udgifter til etablering af et drænanlæg, jf. den dagældede vurderingslovs § 17. Højesteret henviste til, at drænanlægget blev udført i forbindelse med byggeriet, og at drænanlægget nøje følger husmurene og kanten af parkeringspladserne/haveanlægget. I lyset heraf og på baggrund af et syn og skøn, navnlig skønsmandens besvarelse om muligheden for at genanvende anlægget ved ny bebyggelse, lagde Højesteret til grund, at drænanlægget ikke havde medført en stigning af værdien af grunden i ubebygget stand. Boligselskabet var derfor ikke berettiget til fradrag i grundværdien.
 Lene Pagter Kristensen, Thomas Rørdam, Poul Dahl Jensen, Hanne Schmidt og Jan Schans Christensen.
 I tidligere instans er afsagt dom af Vestre Landsrets 3. afdeling den 20. marts 2013.
 Appellanten, H1, har påstået, at indstævnte, Skatteministeriet, skal anerkende, at boligselskabet ved vurderingen for årene 2000, 2001 og 2004 af ejendommen ..., beliggende ...1, i henhold til vurderingslovens § 17 er berettiget til et fradrag i grundværdien for forbedringer til etablering af dræn på ejendommen, og at sagen hjemvises til vurderingsmyndighederne til den beløbsmæssige ansættelse. Boligselskabet har i øvrigt påstået stadfæstelse.
 Der er for Højesteret den 4. december 2013 afgivet skønserklæring af ingeniør KS. I skønserklæringen er anført bl.a.:
 Der anmodes om en beskrivelse af drænanlægget, som er etableret på ejendommen, samt forbindelsen mellem drænledningen og kloakanlægget.
 Drænsystemet ses på fig. 1, vist med gul/orange farver.
 Orange farver viser tv-inspicerede strækninger nr. 1, 2 og 3. Dokumentation foreligger i tv-inspektionsrapport af 19.11.2013, udarbejdet af G3 A/S, ...
 Figur 1. [ej medtaget her.red.SKAT]
 Drænanlæggets tilstand:
 Anlægget er i rimelig god stand, med små fejl såsom, forskudte/åbne samlinger, små deformationer og indtrængende rødder.
 Strækning 3 har dog et åbent brud, som bør repareres snarest.
 Desuden bør rørene generelt beskæres for indtrængende trærødder.
 Skønsmanden bedes anslå de udgifter, der på udførelsestidspunktet var forbundet med at etablere drænanledningen - og i den forbindelse redegøre for grundlaget for sit skøn.
 Med hensyn til prisberegningerne, uden moms, er V&S 2013, gennemsnitspriserne de mest velegnede, idet indhentede priser fra entreprenør kan variere en del. Der er korrigeret for landsdel med faktor 0,85 Nordjylland.
 V&S priser er beregnet efter byggeomkostningsindekset K3 i 2013, der er 131,2.
 Samme indeks i 1989 K4 er 68,4.
 Anlæggets kostpris i K3 2013 er ca. kr. 74.000 excl. moms
 Anlæggets kostpris i K4 1989 er ca. kr. = 74.000 x 68,4 x 0,85 / 131,2 = 33.000 excl. moms
 Hvad er den forventede levetid af drænanlægget på ejendommen?
 Svar spørgsmål 3.
 Den forventede levetid af drænanlægget på ejendommen, er 50 år.
 Vil drænanlægget kunne genanvendes helt eller delvist, hvis den nuværende bebyggelse nedrives, og der etableres en ny bebyggelse på grunden?
 a) Hvis en bekræftende besvarelse af spørgsmålet forudsætter, at visse betingelser opfyldes, herunder evt. betingelser med hensyn til placeringen og karakteren samt størrelsen af et nyt byggeri på grunden, bedes disse betingelser anført.
 b) Hvis hel eller delvis genanvendelse af drænanlægget skønnes


text:
at ville være økonomisk urentabelt, bedes dette oplyst og begrundet.
 c) Hvis der alene skønnes at kunne blive tale om delvis genanvendelse af drænanlægget, bedes det angivet, hvilken del der kan genanvendes.
 Svar spørgsmål 4.
 Det er syns- og skønsmandens vurdering at det vil være både projekteringsmæssigt og udførelsesmæssigt besværligt og udgiftskrævende at genbruge drænene.
 Ydermere repræsenter drænene en meget lille værdi i forhold til gener i forbindelse med nye installationer i jord.
 H1 har supplerende anført, at det vil være i strid med det forvaltningsretlige lighedsprincip at acceptere fradrag for udgifter til kloakledninger, men ikke til drænanlæg, idet disse opfylder samme funktioner og er en del af det samme anlæg. Boligselskabet har endvidere anført, at der - som nærmere beskrevet i forarbejderne i forbindelse med ophævelsen af vurderingslovens § 17 og § 18 med virkning fra 1. januar 2013 ved lov nr. 925 af 18. september 2012 - var tale om et uklart og mindre forståeligt regelsæt. Den usikkerhed, der måtte være knyttet til beregningen af grundværdifradraget, og om dette skal ydes, må således komme Skatteministeriet til skade.
 Sagen angår, om H1 i henhold til den dagældende vurderingslovs § 17 er berettiget til fradrag i grundværdien for udgifter til etablering af et drænanlæg. Efter § 17 gives der fradrag i grundværdien for forbedringer, der medfører en stigning af værdien af grunden i ubebygget stand.
 Skatteministeriet har erklæret sig enig i, at etablering af drænanlæg i visse tilfælde kan medføre en stigning af værdien af grunden i ubebygget stand. Spørgsmålet er, om det drænanlæg, som boligselskabet har etableret, har medført en sådan værdistigning.
 Det er ubestridt, at drænanlægget blev udført i forbindelse med byggeriet på grunden. Det fremgår endvidere af kortmaterialet, at drænanlægget nøje følger husmurene og kanten af parkeringspladserne/haveanlægget. I lyset heraf og på baggrund af det syn og skøn, der er indhentet for Højesteret, herunder navnlig skønsmandens besvarelse af spørgsmål 4, lægger Højesteret til grund, at det pågældende drænanlæg ikke har medført en stigning af værdien af grunden i ubebygget stand.
 Herefter, og da det, som boligselskabet i øvrigt har anført, ikke kan føre til andet resultat, stadfæster Højesteret dommen.
 I sagsomkostninger for Højesteret skal H1, betale 25.000 kr. til Skatteministeriet.


text:
Tv-overvågning af medarbejdere - Hvilke regler gælder?
 Hvor går grænserne for en virksomheds brug af tv-overvågning af sine ansatte, og hvilke sanktioner kan anvendes, hvis grænserne overskrides? Det var de hovedspørgsmål, som Højesteret for nylig skulle tage stilling til i en sag anlagt af en kvinde mod sin tidligere arbejdsgiver, en fastfoodrestaurant og dennes distriktschef.
 Det er første gang, Højesteret har haft lejlighed til at behandle reglerne om tv-overvågning af ansatte. Sagens udfald var derfor ventet med spænding, både i relation til de ansættelsesretlige problemstillinger og i forhold til de persondataretlige krav.
 Den tidligere ansatte i fastfoodrestauranten havde rejst et krav om tort-godtgørelse på baggrund af, hvad hun mente var en retsstridig tv-overvågning, som havde påført hende en stor psykisk belastning.
 Igennem de 3 måneder, hun var ansat i restauranten, var hun løbende blevet overvåget af restaurantens distriktschef, som via de installerede kameraer i restauranten kunne følge med i, hvad den ansatte og hendes kollegaer foretog sig.
 Overvågningen kunne foregå både fra distriktschefens kontor og fra hans telefon, hvorfra der var direkte adgang til overvågningskameraerne.
 Den ansatte var flere gange blevet konfronteret med fejl i hendes udførelse af arbejdet og vedrørende hendes adfærd på arbejdspladsen. Disse konfrontationer kunne kun stamme fra tv-overvågningen.
 Formålet med tv-overvågningen var ikke oplyst til medarbejderne
 Selvom de ansatte i restauranten var bekendte med, at der foregik tv-overvågning, samt at dette i udgangspunktet var lovligt, var det et centralt punkt i sagen, hvorvidt den gennemførte overvågning gik ud over de legitime interesser, restauranten kunne have haft i forhold til at gennemføre en overvågning.
 Distriktschefen forklarede under sagen, at overvågningen fandt sted for at kunne 1) sikre de ansattes sikkerhed, 2) af hensyn til disciplinen og 3) for at kunne føre kontrol med arbejdets udførelse og for at kunne give feedback.
 Det er værd at bemærke, at der ikke var anført noget om tv-overvågning i hverken restaurantens ansættelsesaftaler, personalehåndbøger eller lignende, og at det derfor var uklart for de ansatte, hvad arbejdsgiveren skulle og måtte anvende optagelserne til.
 En enig Højesteret fastslog, at en del af formålene med overvågningen havde været at disciplinere og kontrollere de ansatte. Domstolen slog fast at dette overfor kvinden havde haft et betydeligt omfang, der lå ud over grænserne for, hvad restauranten måtte foretage sig i henhold til den dagældende persondatalov og den ledelsesret, som restauranten som arbejdsgiver havde i forhold til sine ansatte.
 Højesteret nåede ligeledes frem til, at overskridelsen af grænserne for overvågning i den konkrete sag havde været uden saglig grund og af et betydeligt omfang, som havde medført en stor psykisk belastning af den ansatte. Betingelserne for at tilkende en tort-godtgørelse var dermed opfyldt. Højesteret slog imidlertid også fast, at ikke alle ansatte ville være berettiget til en tort-godtgørelse. Det ville kun kunne komme på tale i særligt grove tilfælde som i den konkrete sag.
 Godtgørelsen blev fastsat til 20.000 kr.
 Hvilke regler gælder for tv-overvågning af medarbejdere?
 I sagen havde arbejdsgiveren overskredet grænserne for legitim tv-overvågning, men selvom Højesteretsdommen vedrører en konkret sag, giver den anledning til


text:
en genopfriskning af betingelserne for, hvornår der kan gennemføres tv-overvågning af arbejdspladsen.
 Der gælder følgende betingelser for tv-overvågning:
 Tv-overvågningsloven skal naturligvis overholdes. Denne lov forbyder generelt at lave tv-overvågning på offentlige områder og private områder, der benyttes til almindelig (offentlig) færdsel. Der findes ganske få undtagelser til denne regel.
 Der skal opsættes tydelig skiltning de steder, hvor der foretages tv-overvågning.
 Information til de ansatte: selvom man ikke kan ”informere sig ud af” reglerne for overvågning, må det vurderes at være en klar fordel for arbejdsgiveren at informere de ansatte om tv-overvågningen, helst i virksomhedens ansættelsesaftaler og/eller personalehåndbøger.
 Gyldig hjemmel til at behandle personoplysninger: Da tv-overvågning er en behandling af personoplysninger, skal man som arbejdsgiver opfylde databeskyttelsesforordningen, herunder skal der være en gyldig hjemmel. Der vil være vanskeligheder ved at benytte samtykker fra de ansatte pga. det afhængighedsforhold, der består set fra den ansattes side, hvilket Datatilsynet har fastslået flere gange i andre sager. I stedet kan overvejes virksomhedens legitime interesser.
 Krav om proportionalitet: overvågningens indgribende virkning må ikke gå ud over formålet, hvilket samtidig betyder, at der er forskel på, hvor grænserne går fra branche til branche. En minutiøs overvågning kan evt. forsvares i forhold til kritiske funktioner, såsom pengetransport, flytrafik mv., men den samme grad af overvågning kan ikke forsvares i forhold til mindre kritiske områder som f.eks. for restaurationsdrift.
 Derudover må der ikke opsættes kameraer på toiletter, i omklædningsrum eller andre steder, hvor overvågningen er særligt indgribende.
 De øvrige databehandlingsprincipper i databeskyttelsesforordningen gælder fortsat, dvs. oplysningspligt, indsigtsret, datasikkerhed, slettepligt mv.
 Risiko for bøde og politianmeldelse
 Den konkrete dom fra Højesteret vedrører kun de retlige forhold mellem den ansatte og den tidligere arbejdsgiver. Udover beløbet på 20.000 kr., som skulle betales i kompensation, risikerer fastfoodrestauranten at blive præsenteret for en bøde for brud på GDPR af Datatilsynet.
 De bødestørrelser, som indtil videre er set fra sammenlignelige sager i andre EU-lande, ligger markant højere. Således ifaldt det franske selskab Uniontrad sidste år en bøde på 20.000 EUR for en ikke-proportionel overvågning af selskabets 6 ansatte. Der er ingen grund til at tro, at Datatilsynet ikke også vil anvende dette bødeniveau.
 Hvis du har spørgsmål eller kommentarer til den afsagte højesteretsdom eller til reglerne for overvågning af medarbejdere, er du altid velkommen til at kontakte os.
 Har du brug for en advokat med speciale i ansættelsesret eller persondatareglerne?


text:
Skat.dk: A.A.8.3.2.2.2.4 Særlige omstændigheder
 Efter SFL § 32, stk. 1, nr. 4, kan Skatteforvaltningen efter anmodning fra den afgiftspligtige/godtgørelsesberettigede give tilladelse til ændring af afgiftstilsvaret eller godtgørelsen som følge af, at der er særlige omstændigheder.
 Skatteforvaltningen kan give tilladelse til genoptagelse efter en konkret vurdering af forholdene i den konkrete sag.
 Bestemmelsen anvendes, hvis der er særlige omstændigheder udover de tilfælde, som er omfattet af SFL § 32, stk. 1, nr. 1 - 3, og hvor det anses for urimeligt at opretholde opgørelsen af afgiftstilsvaret/godtgørelsen.
 Fra skatteområdet - Højesteret havde fastslået, at der ikke allerede ved EU-Domstolens domme af 12. december 2002, 12. juni 2003 og 1. juli 2004 reelt var sket en underkendelse af den danske praksis i SFL § 27, stk. 1, nr. 7 ́s forstand, og at genoptagelse efter denne bestemmelse derfor først kunne ske på grundlag af styresignalet fra 2013 med virkning fra og med indkomståret 2010. Højesteret fandt, at det herefter ikke alene med henvisning til disse domme kunne statueres, at der forelå sådanne særlige omstændigheder, at genoptagelse fra tidligere indkomstår i stedet kunne ske efter SFL § 27, stk. 1, nr. 8. Hvis nr. 8 kunne anvendes alene med henvisning hertil, ville det indebærer en ophævelse af den tidsmæssige begrænsning, der er fastsat i nr. 7, 2. pkt. Se SKM2019.192.HR.
 Ved vurderingen af om der foreligger særlige omstændigheder, kan det tillægges vægt, om ændringen har væsentlig betydning for den afgiftspligtige/godtgørelsesberettigede.
 Der foreligger f.eks. særlige omstændigheder, hvis Skatteforvaltningen har begået fejl, og fejlen kan anses for ansvarspådragende, dvs. erstatningslignende situationer, når fejlen medfører en materielt forkert opgørelse af afgiftstilsvaret/godtgørelsen, og at det efter en konkret vurdering må anses for urimeligt at fastholde ansættelsen.
 Der kan også være særlige omstændigheder, hvis en forkert opgørelse skyldes svig fra tredjemand eller andre særlige omstændigheder, som ikke kan bebrejdes den afgiftspligtige/godtgørelsesberettigede. Det er ikke særlige omstændigheder, hvis fejlen skyldes borgeren/virksomheden eller dennes repræsentant. Se fra skatteområdet - Afslag på genoptagelse i henhold til SFL § 27, stk. 1, nr. 8, da revisors bogføringsfejl måtte anses som et glemt fradrag, der ikke gav mulighed for ekstraordinær genoptagelse. Se SKM2008.48.BR.
 Bestemmelsen kan også anvendes, hvis Skatteforvaltningen har lavet en åbenbart urimelig foreløbig fastsættelse.
 Bestemmelsen kan ikke anvendes, hvis den afgiftspligtige/godtgørelsesberettigede har glemt et fradrag eller Skatteforvaltningen har fortolket lovgivningen forkert.
 Det er en forudsætning for genoptagelse efter SFL § 32, stk. 1, nr. 4, at der er sandsynlighed for, at genoptagelsen medfører en ændring af ansættelsen. Hvis det er Skatteforvaltningens vurdering, at den eksisterende ansættelse er korrekt, vil en afgørelse, hvor anmodning om genoptagelse nægtes, kunne begrundes på denne måde. Det er et krav, at borgeren/virksomheden dokumenterer eller sandsynliggør, at den materielle afgørelse er forkert.
 Selv om der hverken er tale om myndighedsfejl eller svig fra tredjemand, kan bestemmelsen i SFL § 32, stk. 1, nr. 4, medføre genoptagelse i andre situationer, der kan kvalificeres som "særlige omstændigheder". F.eks vil alvorlig sygdom, der har været årsag til mangelfulde eller misvisende skatteansættelser, kunne medføre tilladelse til ekstraordinær genoptagelse. Se SKM2006.467.LSR og SKM2006.412.LSR.


text:
Derimod kan sociale, personlige eller økonomiske forhold ikke som udgangspunkt bevirke, at der tillades genoptagelse. I øvrigt vil helt uforudsigelige konsekvenser, der ikke beror på den afgiftspligtige/godtgørelsesberettigede selv, kunne medføre ekstraordinær genoptagelse.
 SKAT (nu Skatteforvaltningen) har udsendt styresignaler i 2015 vedrørende ML § 37, stk. 7 og § 38, stk. 1, SKM2015.119.SKAT og SKM2015.120.SKAT. I SKAT-meddelelse SKM.2015.143.SKAT og SKM2015.144.SKAT præciserede SKAT, at der under henvisning til de nævnte styresignaler indrømmes ekstraordinær genoptagelse til de virksomheder, der vil bruge de nye regler i ML § 37, stk. 7, for kalenderåret 2012 i sin helhed.
 Der er afsagt en række domme på skatteområdet i 2017 og 2018, herunder en Højesteretsdom SKM2017.224.HR, landsretsdommene xx SKM2017.363.ØLR og SKM2017.242.VLR og byretsdommen SKM2018.308.BR, som har betydning også for afgiftsområdet. Se A.A.8.2.2.2.2.8. om Særlige omstændigheder.
 xEksemplerx
 xEn fond, som ejede et fredet slot med tilhørende fredede driftsbygninger, anmodede den 7. november 2014 SKAT om ekstraordinær genoptagelse af fondens moms- og afgiftstilsvar for perioden 1. juli 2004 - 30. juni 2011. Fonden henviste til SFL § 32, stk. 1, nr. 2, om ekstraordinær genoptagelse som følge af praksisunderkendende afgørelser. Fonden påberåbte sig, at Højesterets dom af 8. juni 2004, bl.a. offentliggjort som U2004.2233H, vedrørende omfanget af en fonds fradragsret for momsen af udgifter til vedligeholdelse og drift af udgifterne til den pågældende fonds slot indebar en underkendelse af en hidtidig særlig praksis om den momsmæssige behandling af udgifter til fredede (slots-) bygninger. Slottet i højesteretssagen var også fredet. Fonden gjorde gældende, at reaktionsfristen på seks måneder i SFL § 32, stk. 2, først skulle regnes fra det tidspunkt, da fonden blev opmærksom på højesteretsdommens eksistens, hvilket ifølge fonden var i september 2014. Højesteretsdommen blev offentliggjort på SKATs hjemmeside den 9. juli 2004 som SKM2004.276.HR og havde været omtalt i Momsvejledningen siden oktober 2004 og senere i Den juridiske vejledning. SKAT udstedte ikke et styresignal efter dommen, da SKAT ikke mente, at dommen indebar en underkendelse af en praksis, men var en konkret afgørelse om den faktiske anvendelse af lokalerne i slottet til momspligtige henholdsvis ikke-momspligtige formål. Som følge af karakteren af de rejste spørgsmål om underkendelse af en hidtidig praksis og om beregningen af reaktionsfristen blev sagen behandlet af tre dommere ved Retten i Randers. Retten bemærkede, at Højesterets dom efter sit indhold hvilede på en konkret og individuel vurdering af den pågældende fonds forhold, at resultatet i dommen var udtryk for momslovens almindelige princip om fradrag af moms for erhvervsmæssige udgifter, og at det i øvrigt ikke fremgik af dommen, at der med denne blev gjort op med en tidligere fast praksis. Retten fandt det på denne baggrund ikke godtgjort af fonden, at højesteretsdommen indebar en underkendelse af en særlig administrativ praksis vedrørende fradragsret for momsen til vedligeholdelse og drift af fredede (slots-) bygninger. Det kunne ikke føre til et andet resultat, at skattemyndighederne i årene efter Højesterets dom i nogle tilfælde, og i øvrigt uden nærmere begrundelse, havde lagt til grund, at dommen faktisk var udtryk for en sådan praksisændring. Betingelserne for ekstraordinær genoptagelse var derfor


text:
ikke opfyldt, og Skatteministeriet blev frifundet. Se SKM2018.454.BR.x
 I relation til spørgsmålet om ekstraordinær genoptagelse fandt retten ikke, at der kunne ske genoptagelse efter SFL § 27, stk. 1, nr. 5, og § 32, stk. 1, nr. 3, da spørgsmålet om genoptagelse skete på skatteyders initiativ. Retten fandt det heller ikke godtgjort, at der forelå sådanne særlige omstændigheder, at der kunne ske ekstraordinær genoptagelse efter SFL § 27, stk. 1, nr. 8, og § 32, stk. 1, nr. 4. Se SKM2016.585.VLR.
 Fra skatteområdet - Sagen vedrørte spørgsmålet om, hvorvidt borgeren havde krav på ekstraordinær genoptagelse af skatteansættelsen for 2005, jf. SFL § 27, stk. 1, nr. 8. SKAT havde forhøjet borgerens kapitalindkomst med ca. 3 mio. kr. for 2005. Størrelsen af kapitalindkomsten var ubestridt, men det var borgerens opfattelse, at hans fulde skattepligt til Danmark var ophørt i 2005. Det var ubestridt, at ét af SKATs breve var kommet frem til borgeren. Brevet var dateret 13. maj 2008, og det fremgik heraf, at SKAT anså borgeren for fuldt skattepligtig til Danmark. Borgeren reagerede ikke på brevet. Landsretten fandt, at der var en formodning for, at også SKATs øvrige breve var sendt til og modtaget i borgerens postkasse. Denne formodning havde borgeren ikke afkræftet. Risikoen for borgerens manglende kontrol med, hvad der blev modtaget i og fjernet fra hans postkasse under hans 6 måneders lange fravær fra adressen, påhvilede borgeren selv. Det forhold, at borgeren havde fået ekstraordinær genoptagelse af den del af skatteansættelsen for 2005, som vedrørte ejendomsværdibeskatning, kunne ikke indebære ekstraordinær genoptagelse vedrørende kapitalindkomsten. Borgeren havde endvidere ikke godtgjort, at hans fulde skattepligt til Danmark var ophørt. Der forelå heller ikke sagsbehandlingsfejl eller andre særlige omstændigheder, som kunne begrunde ekstraordinær genoptagelse, jf. SFL § 27, stk. 1, nr. 8. Se SKM2016.574.ØLR.
 Fra skatteområdet - Sagen drejede sig om, hvorvidt borgeren var berettiget til at få ekstraordinær genoptagelse for indkomstårene 2000-2004 efter SFL § 27, stk. 1, nr. 8, jf. § 27, stk. 2. Skatteansættelserne for årene 2000 og 2001 var sket på grundlag af de af borgeren selvangivne oplysninger. For årene 2002-2004 havde SKAT ansat borgerens indkomst skønsmæssigt. Borgeren støttede genoptagelsesanmodningen på efterfølgende udarbejdede selvangivelser og regnskaber og på, at SKAT havde tilsidesat deres vejledningsforpligtelse. Byretten fandt, at der ikke forelå særlige omstændigheder. Heller ikke den omstændighed, at SKAT havde undladt at foretage privatforbrugsberegninger ved de skønsmæssige forhøjelser, kunne begrunde ekstraordinær genoptagelse. Landsretten bemærkede i tillæg til byrettens begrundelse, at anmodningen om ekstraordinær genoptagelse måtte anses for udelukkende at være støttet på forhold, som borgeren hele tiden havde været bekendt med. Hertil kom, at borgeren ikke havde påvist, at de skønsmæssige ansættelser var åbenbart urigtige eller urimelige. Landsretten fandt desuden ikke grundlag for at antage, at SKAT havde ydet mangelfuld vejledning. Se SKM2015.632.VLR. Se også SKM2018.538.LSR.
 Fra skatteområdet - Sagen vedrørte spørgsmålet om, hvorvidt borgeren var berettiget til at opnå ekstraordinær genoptagelse af skatteansættelsen for indkomståret 2006 i medfør af SFL § 27, stk. 1, nr. 8. Borgeren støttede sin anmodning om ekstraordinær genoptagelse på, at skatteansættelsen ikke medregnede