text:
momslovens § 42, stk. 1, nr. 5.
 Herefter fastslog Højesteret vedrørende de enkelte anvendelsesmåder, at billetterne, der var givet til udvalgte kunder var at anse for repræsentation, jf. momslovens § 42, stk. 1, nr. 5. Vedrørende disse billetter fastslog Højesteret endvidere, at der ikke helt eller delvist kunne gives bryggeriet adgang til momsfradrag, jf. § 42, stk. 2, idet de afholdte arrangementer ikke kunne anses for restaurationsydelser.
 Vedrørende billetterne givet til ansatte fastslog Højesteret, at der forelå naturalaflønning, jf. momslovens § 42, stk. 1, nr. 3.
 Vedrørende billetter anvendt til konkurrencer var Højesteret enig i, at der forelå gaveydelser. Et mindretal på 2 dommere ville i den anledning stadfæste Østre Landsrets dom, hvorefter bryggeriet kunne fradrage værdien af de billetter, der havde en lav værdi, mens der ikke var fradragsret for billetter med en høj værdi.
 Flertallet, der bestod af 3 dommere, fastslog, at eftersom der forelå gaveydelser
 og ikke reklameartikler, kunne der ikke skelnes mellem værdien af billetterne. Bryggeriet havde derfor ikke fradragsret for nogen af billetterne.(dissens). Endelig fastslog Højesteret, at der ikke var grundlag for at tilsidesætte det udøvede skøn vedrørende værdien af billetterne.
 § 42, stk. 1, nr. 5, blev oprindeligt indført ved lov nr. 102 af 31. marts 1967 om almindelig omsætningsafgift § 16, stk. 3, litra a og e.
 Af forarbejderne til denne lov fremgår bl.a. følgende:
 "... Det er endvidere foreslået at begrænse fradragsretten således, at afgift af indkøb m.v., der vedrører repræsentation og gaver, ikke kan fradrages. Denne begrænsning indebærer bl.a., at der ikke i den udgående afgift kan fratrækkes afgift, der er betalt ved afholdelse af forretningsfrokoster. Bestemmelsen er anset for hensigtsmæssig for at undgå misbrug."
 Momslovens § 42, stk. 1, nr. 5 fik sin nuværende ordlyd ved lov nr. 428 af 14. juni 1995.
 Af bemærkningerne til denne lov fremgår bl.a. følgende:
 "Det foreslås, at § 42 stk. 1, nr. 5, præciseres i overensstemmelse med 6. momsdirektiv. Efter det gældende nr. 5 er der ikke fradragsret for repræsentation og gaver. Det foreslås, at der udover disse udgifter nævnes underholdning og restaurationsydelser. Der sker ikke med denne præcisering af bestemmelsen nogen ændring af den gældende retstilstand på området, men alene en sproglig tilpasning til direktivteksten."
 Af skatteministerens bemærkninger af 19. maj 1995 til Folketingets Skatteudvalg vedrørende en henvendelse fra et revisionsfirma under lovforslagets behandling i Folketinget fremgår bl.a. følgende:
 "Baggrunden for den foreslåede ændrede formulering af momslovens § 42, stk. 1, nr. 5, er - som det fremgår af bemærkningerne til forslaget - at præcisere bestemmelsen i forhold til den bagved liggende EF-direktivbestemmelse. Når begrebet "underholdning" nævnes i den foreslåede bestemmelse, er det således, fordi det anvendes i den tilsvarende bestemmelse i 6. momsdirektivs artikel 17, stk. 6.
 Begrebet "restaurationsydelser" nævnes i samme bestemmelse, fordi det hidtil anvendte udtryk "repræsentation" efter Europa-Kommissionens opfattelse ikke dækker det samme område, som vi her i landet forstår ved repræsentation, herunder f.eks. restaurationsydelser. "Repræsentation" i direktivets forstand omfatter kun udgifter til blomster, tobak og lign. Der er altså kun tale om en sproglig tilpasning, som ikke


text:
ændrer den gældende retstilstand på området. Det betyder også, at præciseringen af bestemmelsen ikke vil komme til at påvirke omfanget af fradragsretten for reklameudgifter."
 Artikel 17, stk. 6, i 6. momsdirektiv er nu skrevet ind i artikel 176 idet omarbejdede momssystemdirektiv, Direktiv 2006/112/ EF, der trådte i kraft den 1. januar 2007. Ordlyden i artikel 176 er:
 "Rådet fastsætter med enstemmighed på forslag af Kommissionen de udgifter, der ikke giver ret til fradrag af momsen. Under alle omstændigheder giver udgifter, der ikke er af streng erhvervsmæssig karakter, som f.eks. udgifter til luksusforbrug, underholdning eller repræsentation, ikke adgang til fradrag."
 Underholdningen i X Storcenter
 Det er lagt til grund, at centerforeningen driver selvstændig økonomisk virksomhed. Kontingentbetalingen fra centrets butikker dækker foreningens udgift til underholdningen, som har til formål at tiltrække kunder til butikkerne i centret.
 Der er således tale om arrangementer, som er rettet mod de kunder, der besøger centret. Der er fri adgang uden betaling.
 Udgifterne til arrangementerne er afholdt over for en ubestemt kreds af kunder eller potentielle kunder. Arrangementerne er endvidere udvalgt for at give kunderne en populær oplevelse, hvorfor udgifterne kan betragtes som afholdt med henblik på at opretholde storcentrets almindelige omdømme eller fremme dets interesser ved at udbrede et fordelagtigt kendskab til centret.
 Således falder arrangementerne for så vidt ind under karakteristikken for reklameudgifter.
 Imidlertid har alle de pågældende arrangementer tillige karakter af egentlig underholdning, der falder ind under begrebet underholdning i momslovens § 42, stk. 1, nr. 5, ifølge hvilken der ikke er fradrag for virksomheders udgifter til underholdning, restaurationsydelser, repræsentation og gaver.
 Ser man på afgrænsningen mellem reklameudgifter og repræsentation, fremgår det endvidere, at underholdningsbegrebet i både lovtekst og direktivtekster er sat sammen med repræsentationsbegrebet.
 I forhold til praksis for reklameudgifter mangler der visse konkrete karakteristika som beskrevet i gennemganen af praksis ovenfor: Udgifterne er ikke målrettet på samme måde som f.eks. ved reklame for bestemte varer eller firmaer eller udlevering af bestemte artikler eller beklædning med virksomhedslogo.
 I Højesterets dom, SKM2006.398.HR var der tale om konkret udlevering af fodboldbilletter til kunder.
 Højesteret udtaler i begrundelsen, at det forhold, at billetterne giver adgang til underholdning i form af fodboldkampe, ikke i sig selv medfører, at købet af dem vedrører "underholdning", jf. momslovens § 42, stk. 1, nr. 5.
 For så vidt angår de udleverede billetter til henholdsvis udvalgte kunder, er der tale om repræsentation, jf. momslovens § 42, stk. 1, nr. 5. De billetter, som er udloddet i konkurrencer anses - uanset deres værdi - ikke som reklameartikler, men har karakter af gaveydelser, jf. ligeledes momslovens § 42, stk. 1, nr. 5.
 Efter SKATs opfattelse har storcentrets arrangementer i modsætning til de udleverede fodboldbilletter i dommen klart karakter af underholdning, som ligeledes er omfattet af momslovens § 42, stk. 1, nr. 5. Dertil kommer, at underholdningsbegrebet direkte er omfattet af direktivteksten i art. 176 vedrørende begrænsning i fradragsretten.
 På denne baggrund indstilles det at svare nej på det stillede spørgsmål.

type: other


text:
Israel forbyder arabiske partier? – Qol Yehudi
 Posted on 3. november 2009 af A Jewish VoiceIsrael forbyder arabiske partier? Oprindeligt postet på TV2-blog 13/1-09
 Jeg troede ærlig talt ikke mine egne øjne, da jeg læste dette på Berlingske.dk her til morgen..
 I følge Berlingske forbyder Israel arabiske partier (!) til næste valg.. Kort og godt.. Der er en lille historie, fyldt med faktuelle fejl, som lige “forklarer” hvordan det hænger sammen..
 Jeg opdagede hurtigt flere fejl i artiklen, samt undrede mig over den (bevidste?) drejning de har taget i artiklen.. Der er ikke tale om at arabiske partier er blevet forbudt (de får det til at lyde som om det gælder alle arabiske partier), men at to bestemte arabiske partier er blevet udelukket af valgkommitéen..
 Jeg skrev følgende korrektioner til de to bag artiklen:
 Hej Lene og Louise.
 Jeg læste her til morgen jeres artikel om Israels udelukkelse af “arabiske partier”.
 Jeg bliver nødt til at korrigere nogle af jeres fejl i artiklen. For det første præsenterer I historien som at Israel udelukker arabiske partier i det hele taget. Det er ikke sandt. Der er tale om to specifikke arabiske partier, der tidligere har været forsøgt udelukket. Jeg kan nævne et tredje arabisk parti der også sidder i Knesset, Hadash, som ikke er udsat for udelukkelse.
 I får heller ikke nævnt, at det er op til Israels højesteret om partierne i sidste ende kan udelukkes, hvilket også bør nævnes for at gøre artiklen mere saglig.
 I skriver også fejlagtigt at Ta’al og Balad sidder på 120 pladser i Knesset. Det er heller ikke sandt. Der er 120 pladser i alt, ved det sidste valg fik Ta’al og Balad tilsammen 7 af disse.
 I nævner heller ikke, for at give et mere nuanceret billede af situationen, at der tidligere har været udelukket partier, nemlig Kahanes Kach-parti, der var et højredrejet nationalistisk jødisk parti. Det mener jeg selv bør have været oplyst, specielt når man tænker på at jeres drejning fuldstændigt fremstiller Israel som en nation der hader arabere.
 Jeg ved godt at I skriver artiklen for at oplyse, men for at være ærlig, så er den langt fra oplysende, men decideret misvisende. Det havde jeg forventet af en avis som Ekstra Bladet eller BT, men ikke fra Berlingske.
 Hvis I vil lidt mere ind i historien, så kan jeg henvise til følgende artikler fra henholdsvis Jerusalem Post, HaAretz og Ynet:
 Elections C’tee bans UAL, Balad lists
 Det kan vel forventes at I laver ændringerne så jeres læsere ikke skal misinformeres.
 Hvis Berlingske ikke vil lave ændringerne, så kan I i hvert fald læse dem her;o)..
 Personligt mener jeg ikke at det er en god idé.. Hvis initiativ-tagerne til udelukkelsen mener at de har noget, så bør de tage den via højesteret og ikke via valgkommitéen som alligevel er underlagt højesteret.
 Jeg bør nok lige tilføje, at der er et sæt regler for partiers opstillen i Knesset, her nogle af dem jeg lige vil forholde mig til:
 Det er de to første


text:
som de to partier er blevet udelukket på. Der har tidligere været problemer med en Balad-politiker; Bishara, som rejste til Syrien og talte med ledende medlemmer under Hizbullah-krigen i 2006. Han blev anklaget for landsforræderi, men vandt sagen i sidste ende, da der ikke var beviser nok.
 Kahanes Kach-parti (og udspringeren Kahane Chai) blev udelukket på den anden og tredje regel, først i to omgange fra valgdeltagelse i 1988 og 1992, hvorefter det blev fuldstændigt forbudt i 1994 og anses i dag i Israel som en terrororganisation.
 Også Yisrael Beyteenu var tæt på at blive udelukket efter deres protester mod indsættelsen af Majadele i 2007.
 Her kan man se reglerne for valgdeltagelse i Israel:
 Basic Law – The Knesset
 Det er inkluderet de nye tilføjelser fra 1987.
 KategorierIsrael TagsArabiske partier, Berlingske Tidende, Israel 2 Replies to “Israel forbyder arabiske partier?” qolyehudi siger: 3. november 2009 kl. 13:26 Jeg har samlet kommentarerne her, da jeg syntes at der var ret mange gode kommentarer imellem..
 1. linesinger 13-01-2009 09:05Rapportér/anmeld
 Jeg læste det godt igår på Haaretz og ynet. Jeg ved nu ikke helt hvad jeg skal mene. Jeg tror, at jeg kom frem til at man ikke kan have partier i parlamentet som støtter og ønsker kamp mod Israel (hvilket jeg forstår de to partier gør), der kan jo ikke blive andet end borgerkrig. Selvom man måske kan sige, at det er der allerede delvis...
 Først troede jeg også at det i det hele taget var arabere der blev udelukket, men min mand forklarede mig, at der er flere arabiske partier og også arabiske politikere der er medlemmer af andre partier (som ikke er arabiske).
 Men når så Berlingske skriver som de gør... Man bliver lidt paranoid og tænker, er de bare dumme eller er det med fuldt overlæg at de skriver som de gør? Jeg synes at medierne bekriger Israel nok som om det er...
 Line Singer.
 2. snowface 13-01-2009 09:05Rapportér/anmeld
 Godt Peter.
 Den bliver de så nødt til at beklage og rette i morgen...
 Tror du de gør det?
 Ellers en 5* herfra, rigtig godt benarbejde!!!
 3. snowtiger 13-01-2009 09:49Rapportér/anmeld
 Godt arbejde. Journalisterne i Danmark har ikke ligefrem strålet af professionalisme i hele dækningen af den her sag. Hvis de ville gå mere i dybden med deres kritik af Israel, så kunne de jo have startet med at læse baggrundsmateriale som artikelen på min blog.
 4. snowtiger 13-01-2009 09:53Rapportér/anmeld
 Glemte et link: http://blog.tv2.dk/snowtiger/entry291282.html
 Jeg er iøvrigt helt enig med dig i, at det virker lidt lunkent at tage sagen i valgkomitéen.
 5. peterkal 13-01-2009 12:50Rapportér/anmeld
 Hej Line:o).. Lang tid siden..
 Ja, det nævnes jo heller ikke at Majadele, som er araber, er minister i Knesset, så man undrer sig lidt over fremlægningen af sagen..
 6. peterkal 13-01-2009 12:51Rapportér/anmeld
 Jeg skrev jo til dem, men jeg har ikke fået noget svar, så nu må vi se.. Jeg håber da at de gør det, for de er vel interesserede i at få den rigtige historie præsenteret..
 7. peterkal 13-01-2009 12:58Rapportér/anmeld
 #3 og


text:
#4:
 Jeg er enig i at journalisterne ikke er så gode som de har været.. Jeg tror dog mere det skyldes mangel på penge.. Jeg læste en interessant artikel om det her forleden, hvor der blev sagt at det primært er de samme tre-fire historier der bliver solgt til en masse forskellige medier (AP, Ritzau, Reuters og APF tror jeg den sidste var).. Det dræber den gode journalistisk, som der åbenbart ikke er råd til mere..
 Med al respekt, så tror jeg ikke de skal søge deres materiale hos nogle af os bloggere her på TV2;o).. Der vil jeg sige at de skal gå tilbage til kilderne og forholde sig til dem i stedet.. Men det tager jo tid og penge..
 Udover det, så mente jeg ikke at det var skummelt at de gjorde det via valgkomitéen, for det er der egentlig ikke noget odiøst i, men jeg synes det er dumt, når det alligevel er højesteretten der sidder med den endelige afgørelse..
 8. kirjapan 13-01-2009 13:07Rapportér/anmeld
 Det er dog en ringe research af Berlingske. Man skulle tro det var bloggen (jeg nævner ingen navne) 😀 hehe
 9. peterkal 13-01-2009 13:12Rapportér/anmeld
 http://www.mfa.gov.il/MFA/MFAArchive/1950_...
 10. peterkal 13-01-2009 13:13Rapportér/anmeld
 Ja, man tager sig til hovedet engang i mellem;o)..
 11. kirjapan 13-01-2009 13:17Rapportér/anmeld
 Man skal også tænke på, at Israel tilgodeser sharia-lovgivningen, vha. religiøse domstole, ligesom jøderne har deres egen religiøse domstole.
 Så helt anti-muslimsk kan de ikke være.
 12. peterkal 13-01-2009 13:18Rapportér/anmeld
 Jeg tror jeg flytter min kommentar op i selve indlægget...
 13. peterkal 13-01-2009 13:27Rapportér/anmeld
 Nu var de også “kun” beskyldt for at være anti-arabiske;o)..
 Det vil jeg nu heller ikke mene at de er, omend man må sige at araberne i Israel oplever diskrimination (dog ikke i forhold til andre steder i verden)..
 Det er blevet værre de sidste år siden den anden intifada begyndte i 2000..
 14. nethinde 13-01-2009 13:40Rapportér/anmeld
 God debat *****
 15. don_salvatore 13-01-2009 14:21Rapportér/anmeld
 Jeg er vitterligt glad for at jeg ikke er afhængig af danske medier og har muligheden for selv at finde ordentligt information.
 Men skræmmende... Vitterligt skræmmende at berlingeren kan skrive så ringe en artikel. Men det bekræfter bare at danske medier er totalt ensidige og åbenbart har palæstinensere som journalister;)
 ***** herfra:)
 16. nethinde 13-01-2009 14:34Rapportér/anmeld
 Nu ikke hoppe i den anden grøft... Israel er i færd med at forbyde to arabiske partier, det er der STADIG grund til at mistænke for at være undertrykkende, uanset den ringe journalistik, og de nuancer peter-kal drager frem.
 17. don_salvatore 13-01-2009 14:52Rapportér/anmeld
 Well... Israel er en demokratisk retsstat og deres højesteret skal da nok tage den rigtige beslutning...
 Glæder mig da til den dag der er en philistinsk højesteret og at de en dag formår at retsforfølge en af deres egne. Selvom det nok ikke sker nogensinde.
 Ellers er der intet udemokratisk i at forbyde partier. Sådanne er det jo rent faktisk i de fleste europæiske lande hvis ikke du ved det. Naszistpartier er forbudt i det meste af Europa... Dog ikke dk.
 Du må da


text:
gerne mistænke dem så meget du vil...
 18. nethinde 13-01-2009 15:19Rapportér/anmeld
 “Ellers er der intet udemokratisk i at forbyde partier.”
 Jo, det er grundlæggende udemokratisk, så det er en nødløsning.
 Jeg respekterer når et demokrati på forhånd vedtager nogle spilleregler for lovlige partier, som Israel og mange andre lande gør. Men jeg ser et demokratisk problem hvis partier lukkes ifølge den politiske stemning, fremfor som følge af konkrete forbrydelser eller brud på valgloven etc. Umiddelbart kan de israelske regler godt lyde hen ad sindelagskontrol for mig.
 19. peterkal 13-01-2009 15:41Rapportér/anmeld
 Der er et par ting i dit indlæg jeg sidder og funderer lidt over..
 Umiddelbart er jeg ikke uenig med dig i, at man bør respektere den demokratiske proces, men jeg vil samtidigt mene at “demokrati” ikke er en ensidig størrelse..
 Når vi kommer til spørgsmålet om sindelagskontrol, så er jeg ikke helt enig med dig.. Det er ikke sådan at Israel pådutter folk hvad de skal tænke og mene, men at der er sat nogle regler op for valg i Israel, som senest blev rettet til i 1987 (primært med hensigt på diverse rascistiske partier, så vidt jeg ved, men er ikke hundrede på det)..
 Som du selv siger, så må/kan man kun respektere at der er spilleregler at forholde sig til, hvilket jo er tilfældet her.. Jeg mener dog personligt, at initiativtagerne til denne udelukkelse går imod disse spilleregler.. Man bør tage den til højesteret og så respektere dennes afgørelse..
 Det er vi nok enige om.. Der hvor jeg tror vi er uenige, er når du umiddelbart (omend det kan skyldes misforståelse fra min side) drejer det lidt til at det er Israel overordnet set, der ønsker dette, hvilket ikke er tilfældet.. Naturligvis er der et flertal i Knesset for denne forbydelse, men årsagerne kan være forskellige.. Jeg skal være ærlig og tilstå, at jeg ikke tror at Yisrael Beyteenu handler udelukkende ud af noble hensigter, men jeg vil dog mene at der er andre der har støttet op om dette initiativ ud af oprigtig bekymring.. Det er, trods alt, enhver politiker i Knessets holdning at man arbejder for statens bedste.. Må man da gå ud fra:o)..
 Udover det, så er vi helt enige når du skriver:
 “Men jeg ser et demokratisk problem hvis partier lukkes ifølge den politiske stemning, fremfor som følge af konkrete forbrydelser eller brud på valgloven etc.”
 20. nethinde 13-01-2009 16:19Rapportér/anmeld
 Det jeg mente med sindelagskontrol er mantraet med at “er du ikke med os, er du mod os”. Folk bliver bange for at åbne munden for ikke at blive mistænkeliggjort, miste job osv. Det er en svær balancegang, og ikke unikt for Israel. Jeg er meget fortrøstningsfuld omkring at dette afklares af Israels højesteret, hvis det derimod blev afgjort partierne igennem så lugtede det.
 21. nethinde 13-01-2009 16:20Rapportér/anmeld
 Der skulle stå “afgjort af partierne imellem”
 22. smother 13-01-2009 16:56Rapportér/anmeld
 Der sidder faktisk en araber i den israelske højesteret – det taler til fordel for, at Israel ikke diskriminerer deres arabiske befolkning.
 http://www.jewishvirtuallibrary.org/jsourc...
 23.


text:
peterkal 13-01-2009 18:05Rapportér/anmeld
 Ah, ok.. Så forstår jeg dig ret igen:o).. Jeg tror nu ikke du skal være bange for at israelerne bliver bange for at sige fra;o).. Men du har ret, jeg frygter også lidt denne tendens til “dem og os” får taget overhånd og det irreterer mig at folk hopper med på den, om det så er herhjemme eller i Israel.. Specielt i debatten omkring de israelske arabere kommer det meget til udtryk, men det er jo en gensidig frygt/mistillid som kun bliver forstærket hele tiden..
 Jeg skrev en eksamensopgave om de israelske arabere, som jeg egentlig tror belyser noget af dette meget godt, men jeg er lidt usikker på om det er det rigtige tidspunkt at sætte den op.. Vil også gerne lige have resultatet først:o)..
 24. peterkal 13-01-2009 18:08Rapportér/anmeld
 Det er svært at afgøre 100 %, for ligesom du kan finde argumenter der taler imod at Israel skulle diskriminere, er der også ting der taler for, som f.eks. at for de fleste ministeriers tilfælde, kun er ansat omkring 4-6 % arabere, samtidigt med at araberne udgør 20 % af den israelske befolkning.. Det behøver jo ikke nødvendigvis være på baggrund af et ønske om diskrimination, men kan begrundes i dårligere uddannelser arabere imellem i forhold til de andre minoriteter..
 25. don_salvatore 13-01-2009 18:09Rapportér/anmeld
 Ja... Jeg har diskuteret det med mange og det er ikke noget vi kan blive enige om. Jeg mener og har altid ment at antidemokratisk partier ikke må være tilladt i et demokrati.
 Hvis partier lukkes af de grunde som du skriver kan jeg da kun give dig ret. Jeg synes egentligt også det er lidt underligt at de kan blive lukket før det har været igennem systemet.
 Specielt fordi det jo nok vil betyde at de går glip af det forestående valg og det er sgu forkert i mine øjne.
 26. snowtiger 13-01-2009 19:14Rapportér/anmeld
 #7 Ja præcis. Jeg mente heller ikke, at man skal lede på bloggen. Men man kunne som minimum læse nogle af de artikler, som findes i Israelske aviser, som eksempelvis den jeg har på min blog. Præcis som du siger: Gå tilbage til kilderne og finde baggrundsmaterialet. Godt gammeldags journilistisk håndværk så at sige.
 27. peterkal 13-01-2009 19:20Rapportér/anmeld
 Tror generelt bare verden ville have bedre af godt gammeldags håndværk i det hele taget:o).. Folk er blevet for vant til ikke at behøve at arbejde for tingene mere.. Også (og måske især:oP) journalisterne..
 Udover det, jeg har stadig ikke hørt noget fra nogen af de to bag artiklen.. Og artiklen er stadig ikke rettet.. Pinligt Berlingske..
 28. snowtiger 13-01-2009 19:24Rapportér/anmeld
 #27 Jamen ærlig talt. Det er da godt nok pinligt!
 29. peterkal 13-01-2009 19:26Rapportér/anmeld
 Ja, man kunne vel i det mindste forvente et svar, om ikke andet.. Jeg sendte mailen 8:46, så der burde da have været tid til det.. Nu må vi se om der kommer noget i morgen..
 30. flyingtiger 13-01-2009 20:23Rapportér/anmeld
 Det skal du nok ikke regne med. De benytter sig nok af strudse metoden, men


text:
kan du ikke skrive til redaktøren med CC til journalisterne, Det plejer at virke 😉
 31. peterkal 13-01-2009 21:00Rapportér/anmeld
 God idé:o).. Gør jeg i morgen, hvis jeg ikke modtager svar fra dem inden.. Tak for rådet:o)
 32. peterkal 14-01-2009 19:07Rapportér/anmeld
 Jeg har her til aften sendt en mail til redaktøren for udlandssektionen, Kristian Mouritzen, efter stadig ikke at have fået noget svar fra hverken Louise Stigsgaard Nissen eller Lene Frøslev.. Så må vi se hvad det bringer..
 33. peterkal 14-01-2009 19:28Rapportér/anmeld
 SÅ fik jeg svar;o)
 “Kære Peter Kaltoft,
 Vi er hver dag underlagt et væld af nyheder, som skal videreformidles i kort form.
 Vi valgte at nævne nyheden om de arabiske partier — præcis som den på det tidspunkt fremstod i israelske medier.
 Vi kommer ind på flere detaljer i senere dækning og har rettet fejlen omkring de 120 sæder.
 Louise Stigsgaard”
 Desværre er det ikke helt sandt hvad hun skriver, da både artiklen fra Jerusalem Post og Ynet var sat op flere timer før Berlingske satte deres artikel på nettet.
 34. linesinger 14-01-2009 19:34Rapportér/anmeld
 Tsk tsk Louise...
 Men hvad kan man gøre? Det er da positivt at du trods alt fik et svar...
 35. peterkal 14-01-2009 19:53Rapportér/anmeld
 Det virker til at Flyingtiger havde ret;o)..
 Jeg har modtaget endnu et svar, hvor hun mener at det er direkte forkert hvad jeg skriver.. Hun henviser til det nyhedsbrev de har forholdt sig til:
 “@Debat Medietekst Uncial:JERUSALEM (AP) — Israel on Monday banned Arab political parties from running in next month’s parliamentary elections, drawing accusations of racism by an Arab lawmaker who said he would challenge the decision in the country’s Supreme Court. The ruling by parliament’s Central Election Committee reflected the heightened tensions between Israel’s Jewish majority and Arab minority caused by Israel’s offensive in the Gaza Strip. Arabs have held a series of demonstrations against the offensive. Parliament speaker Giora Pordes said the election committee voted overwhelmingly in favor of the motion, accusing the country’s Arab parties of incitement, supporting terrorist groups and refusing to recognize Israel’s right to exist. Arab lawmakers have traveled to some of Israel’s staunchest enemies, including Lebanon and Syria. The 37-member committee is composed of representatives from Israel’s major political parties. The measure was proposed by two ultranationalist parties but received widespread support. The decision does not affect Arab lawmakers in predominantly Jewish parties or the country’s communist party, which has a mixed list of Arab and Jewish candidates. Roughly one-fifth of Israel’s 7 million citizens are Arabs. Israeli Arabs enjoy full citizenship rights, but have suffered from discrimination and poverty for decades. Arab lawmakers Ahmed Tibi and Jamal Zahalka, political rivals who head the two Arab blocs in parliament, joined together in condemning Monday’s decision. «It was a political trial led by a group of Fascists and racists who are willing to see the Knesset without Arabs and want to see the country without Arabs,» said Tibi. Together, the Arab lists hold seven of the 120 seats in the Knesset, or parliament. Tibi said


text:
he would appeal to the high court, while Zahalka said his party was still deciding how to proceed. Pordes, the parliament spokesman, said the last time a party to be banned was the late Rabbi Meir Kahane’s Kach Party, a list from the 1980s that advocated the expulsion of Arabs from Israel.”
 Og heri har hun helt ret.. Det er jo reelt det samme der står i de artikler jeg henviste til..
 Jeg undrede mig dog over at de i så fald havde udeladt en del af ordlyden i nyhedsbrevet, når de nu havde modtaget det hele, nemlig:
 “Parliament speaker Giora Pordes said the election committee voted overwhelmingly in favor of the motion, accusing the country’s Arab parties of incitement, supporting terrorist groups and refusing to recognize Israel’s right to exist. Arab lawmakers have traveled to some of Israel’s staunchest enemies, including Lebanon and Syria. The 37-member committee is composed of representatives from Israel’s major political parties. The measure was proposed by two ultranationalist parties but received widespread support. The decision does not affect Arab lawmakers in predominantly Jewish parties or the country’s communist party, which has a mixed list of Arab and Jewish candidates. Roughly one-fifth of Israel’s 7 million citizens are Arabs. Israeli Arabs enjoy full citizenship rights, but have suffered from discrimination and poverty for decades.”
 “Tibi said he would appeal to the high court, while Zahalka said his party was still deciding how to proceed. Pordes, the parliament spokesman, said the last time a party to be banned was the late Rabbi Meir Kahane’s Kach Party, a list from the 1980s that advocated the expulsion of Arabs from Israel.”
 Det er jo netop de ting, som jeg efterlyste i artiklen fra starten, som også fremgik af artiklerne i de israelske medier..
 36. peterkal 14-01-2009 19:55Rapportér/anmeld
 Jeg har modtaget, hvad jeg vil kalde, et “endeligt” svar fra hende, hvor hun på en pæn måde siger at nu gider hun ikke mere:o)..
 Hun mener selv at de fik viderebragt de essentielle dele, hvilket jeg er stærkt uenig med, men sådan er det. Jeg fik da også at vide, at jeg kunne læse en anden avis, hvis jeg er utilfreds, hvilket jeg bestemt ikke har tænkt mig.. Eller, jeg læser jo også andre aviser, men har nu ikke tænkt mig at stoppe med at læse berlingeren, ligesom jeg heller ikke har tænkt mig at stoppe med at henvende mig, hvis/når de skriver noget faktuelt forkert..
 37. flyingtiger 15-01-2009 16:29Rapportér/anmeld
 Rart at se at du fik dit svar, det kan godt være at du ikke fik det ønskede udbytte, men jeg syntes nu alligevel det var en lille sejr. Det kan godt være at hun er mere omhyggelig næste gang hun skriver en artikel om det emne. Nu er redaktøren da i det mindste informeret;-)
 Jeg kan da godt forstå hun helst ser du ikke læser avisen, hun vil helst ikke blive taget med bukserne nede en anden gang.
 38. snowtiger 15-01-2009 16:36Rapportér/anmeld
 Typisk for den slumrende danske presse. Jeg


text:
var til møde med Muslimer i Dialog igår aftes. Ikke ét eneste af de store medier var repræsenteret.
 39. peterkal 15-01-2009 22:52Rapportér/anmeld
 Jeg ville selv have været med til arrangementet, men blev forhindret.. Meget irreterende..
 Jeg var lige inde og tjekke artiklen igen her til aften, kvart i elleve og, ikke overraskende, der er stadig ingen ændringer.. Ikke engang i forhold til fejlen om at de to partier kun sad på syv ud af Knessets 120 pladser er blevet rettet..
 Piiinligt Berlingske:oP
 40. snowtiger 15-01-2009 23:45Rapportér/anmeld
 Ja, det er ærgerligt, at det journalistiske håndværk er gået sådan af mode, så der ikke bliver bedrevet ret meget reel journalistik. Kunne det mon være fordi nyhederne skal så hurtigt ud idag, så der ikke er tid til research – og at det derfor bliver de overfladiske ting, som der fokuseres på?
 Dernæst er jeg helt enig med dig i, at der fokuseres alt for meget på forskelle og konflikter i stedet for ligheder. Måske det er gået sådan, fordi medierne har brug for at tegne sig selv skarpt for at være synlige? Resultatet er, at der også har været et skred i medierne ligesom i politik. Nogle af de store dagblade er vel nærmest blevet Se og Hør i 90’erne... Revolverjournalistik, som der ikke tjekkes op på – inden det bringes – og sjældent heller efter.
 41. don_salvatore 16-01-2009 09:39Rapportér/anmeld
 Derfor skal man læse Weekendavisen:)
 42. peterkal 16-01-2009 12:56Rapportér/anmeld
 Jeg er meget enig med dig..
 Den skærpede konkurrence i medierne har bestemt ikke været til det bedre.. Jeg skal selvfølgelig passe på med at tale om de “gode gamle dage” eftersom jeg har svært ved at huske dem, jeg er trods alt kun 30 og min karriere som “bevidst nyhedslæser” er kun ca. 6-8 år gammel:oP..
 Jeg ved ikke om tiden før 90’erne var bedre, rent nyhedsmæssigt.. Og måske skal vi heller ikke fokusere så meget på det, men på hvordan vi får nyhedsformidlingen på ret kurs, hvis det overhovedet kan lade sig gøre? Som du selv siger, så sker tingene så hurtigt at nyhederne bare skal afsted.. Den ene nyhed er jo nærmest forældet før de kommer på gaden..
 Måske er løsningen at skabe et forum, der består af folk der samler nyhederne fra lokalmedierne, når det kommer til internationale konflikter, men det er jo ret omfattende.. I hvert fald tidsmæssigt..
 43. nethinde 16-01-2009 13:04Rapportér/anmeld
 Ved du om der er update omkring højesteretten? Jeg læste i et af dine links, at der vil komme en kendelse i dag.
 44. peterkal 16-01-2009 13:10Rapportér/anmeld
 Nej, ikke endnu.. Men skal nok holde et vågent øje med sagen;o)..
 45. snowtiger 16-01-2009 15:23Rapportér/anmeld
 #42 Spørgsmålet er også om det vil have en effekt. Hvis man ser på den konstante nyhedsstrøm, som brager ind i folks lejlighed, så er det vel egentlig klart, at filteret slår til – og så tager man bare overskrifterne. Fordybning er der simpelthen ikke plads til. One-liners betyder meget mere – også rent politisk – end eftertanke og omtanke.
 46. snowtiger 16-01-2009


text:
15:28Rapportér/anmeld
 Vi bliver nødt til at snakke med hinanden i den fysiske verden. Eksempelvis palæstinensere og israelere i Danmark – hvorfor taler man ikke med hinanden? Jeg mener, der er jo folk på begge sider, som ikke er militante, højtråbende eller voldelige.
 Et fælles Israelsk-palæstinensisk initiativ fra Danmark ville vel virkelig kunne rykke noget ved fordommene? Hvorfor ikke sætte sig ud over mediernes dækning og så tage tilløb til at snakke sammen?
 47. peterkal 16-01-2009 15:34Rapportér/anmeld
 Tror du har ret.. Det er et spørgsmål om “opdragelse”.. Et spørgsmål om at gøre folk mere bevidste, hvordan man så end gør det..
 Her har du ret;o).. Jeg har gang i et tværreligiøst initiativ med nogle venner; Religion På Tværs (der er en gruppe for os på Facebook, som dog har været meget stille på det sidste), samt en hjemmeside under opbygning; religionpaatvaers.dk.. Jeg har også skrevet lidt om det i et tidligere indlæg..
 Et fælles israelsk-palæstinensisk initiativ er så en anden ting.. Det bør kunne lade sig gøre, men det kræver vilje og insisteren.. Lige præcis hvem der skulle tage initiativet ved jeg ikke..
 48. snowtiger 16-01-2009 15:41Rapportér/anmeld
 #47 Du er da velkommen til at invitere på facebook. Jens Roved kan du søge på.
 49. snowtiger 16-01-2009 15:42Rapportér/anmeld
 #447 Og ja, det kræver vilje. Første skridt på vejen er flere af den slags møder, som MiD har arrangeret og så først og fremmest, at der dukker folk op fra begge sider.
 50. peterkal 16-01-2009 15:46Rapportér/anmeld
 Er gjort;o)
 51. snowtiger 16-01-2009 15:47Rapportér/anmeld
 52. peterkal 21-01-2009 23:06Rapportér/anmeld
 Så er der en opdatering..
 Balad og Ta’al tog det selvfølgelig til højesteretten og sejrede..
 Ta’al havde en samlet dommerstand bag sig (ni ud af ni), mens Balad “kun” havde otte af de dommere bag sig..
 http://www.jpost.com/servlet/Satellite?cid...
 53. snowtiger 21-01-2009 23:08Rapportér/anmeld
 54. flyingtiger 21-01-2009 23:29Rapportér/anmeld
 Nu kan de komme og sige Israel ikke er en retsstat. Jeg mener alligevel at partierne skulle have været forbudt da deres formål er at underminere staten Israel men OK, Dommen er afsagt.
 55. snowtiger 21-01-2009 23:59Rapportér/anmeld
 #54 Hvem har sagt, at Israel ikke er en retsstat?
 56. flyingtiger 22-01-2009 00:11Rapportér/anmeld
 Den var bestemt ikke myntet på dig, det har bare været nævnt så mange steder i den Danske presse at 2 Arabiske partier er blevet forbudt, og jeg vil æde min hat på at det ikke bliver fortalt at den Israelske højesteret har underkendt beslutningen. Men derudover er der masser her på blokken som påstår at Israel ikke er en retsstat, eller et demokrati for den sags, tag bare din ven jil.
 57. snowtiger 22-01-2009 00:15Rapportér/anmeld
 #56 Nej, det ved jeg da godt, at det ikke var. Jo, men man kan også diskutere om Israel er et demokrati, sådan som vi opfatter et demokrati. Det har jeg jo da ihvertfald en israelsk professors ord for. 🙂
 58. flyingtiger 22-01-2009 00:29Rapportér/anmeld
 Den forstod jeg ikke lige “men man kan også diskutere om Israel er et demokrati” hvad mener du med det?
 59. snowtiger 22-01-2009 00:38Rapportér/anmeld
 #58 At du skal læse den her


text:
artikel: http://avisen.dk/blogs/snowtiger/hverken-d...
 60. nfraizer 30-01-2009 09:33Rapportér/anmeld
 Hvor er det bare vigtigt det du gjorde, Peter!
 MANGE tak for din indsats. Det er alt for galt...
 Desværre er der jo mange med mangel på indsigt i dette, hvilket er noget problematisk.
 – Læsere stoler vel på Berlingske...
 Jeg er glad for at holde JP!
 61. peterkal 30-01-2009 10:27Rapportér/anmeld
 Tak for ordene:o)..
 Ja, jeg har i hvert fald altid anset dem som et troværdigt medie.. Jeg er ikke så sikker mere.. Jeg følger selvfølgelig stadig med i hvad der sker i Israel i danske medier, men jeg stoler ikke på dem, der holder jeg mig til israelske medier, som jeg læser dagligt (Jerusalem Post, YnetNews og HaAretz)..
 JP overraskede mig positivt under alt dette, jeg synes de har været ret nuancerede, i hvert fald i forhold til andre danske medier.. Jeg tog ellers afstand fra dem, efter alt det med tegningerne..
 Svar Pingback: Danske jøder slår igen mod medier | Kristeligt Dagblad « Qol Yehudi – En jødisk stemme Skriv et svar Annuller svar Skriv din kommentar her...
 Tidligere indlægForrige SlangefiskenNæste indlægNæste Tilsyneladende ikke brud alligevel.. Kalender


text:
Hverken unge eller ældre må forskelsbehandles pga. alder - Nyhed - Horten Advokatpartnerselskab
 Hverken unge eller ældre må forskelsbehandles pga. alder
 Højesteret har torsdag fastsat et godtgørelsesbeløb til piloter, der ved deres afskedigelse var blevet direkte forskelsbehandlet på grund af alder – denne gang de yngste – til seks måneders løn.
 Udvalgt til afskedigelse efter liste
 SAS skulle i 2009 afskedige en række piloter på grund af arbejdsmangel. Året før var en række ældre piloter blevet afskediget efter forhandling. En række af disse piloter fik af Højesteret tilkendt 4 måneders løn i godtgørelse ved dom den 1. oktober 2014 (UfR 2015.1). Se tidligere artikel om denne dom her.
 I afskedigelsesrunden i 2009 blev der afskediget i henhold til en senioritetsliste. Piloterne var indplaceret på denne liste i første omgang efter rekrutteringsomgang (dvs. ansættelsesår) og dernæst efter piloternes alder, således at de yngste blev afskediget først.
 Ligebehandlingsnævnet, Københavns Byret og Østre Landsret fandt alle, at der var tale om forskelsbehandling på grund af alder. Byretten fandt, at godtgørelsen skulle fastsættes til 9 måneders løn henset til de særdeles vidtgående økonomiske, familiemæssige og øvrige personlige konsekvenser, som afskedigelserne havde haft for piloterne. Landsretten stadfæstede dette godtgørelsesniveau.
 Højesterets lagde - igen - vægt på overtrædelsens grovhed
 Højesteret henviste til egen afgørelse af 1. oktober 2014 og gentog, at der ved fastsættelse af godtgørelsesniveauet skal tages hensyn til overtrædelsens grovhed, baggrunden for overtrædelsen og den krænkelse, der er blevet påført de forurettede.
 ... men vigtigst var dog "baggrunden for overtrædelsen"
 Derudover udtalte Højesteret, at der "i den forbindelse først og fremmest [skal] tages hensyn til baggrunden for overtrædelsen..." Herefter fortsatte Højesteret med henvisning til, at afskedigelsen af de 4 piloter var gennemført som følge af arbejdsmangel, var et led i en større nedskæringsrunde og fandt sted efter den mellem SAS og Dansk Pilotforening aftalte senioritetsliste.
 Tidligere har Højesteret fastslået, at man ved udmåling af godtgørelsen efter forskelsbehandlingsloven kunne tage udgangspunkt i den praksis, der havde udviklet sig for fastsættelse af godtgørelsesniveau efter ligebehandlingsloven. Dette fastslog Højesteret i dommen, U.2013.2575.H, der omhandlede godtgørelse for afskedigelse af en advokatsekretær på grund af hendes ADHD.
 I oktober-dommen kom Højesteret frem til en godtgørelse svarende til 4 måneders løn, da der var formildende omstændigheder, da SAS (dengang) havde ønsket at tage hensyn til yngre piloter, der havde stiftet familie og derfor var afhængige af deres indtægt på bekostning af de ældre piloter, der måtte antages at være forsørgelsesmæssigt sikret, eftersom de i størstedelen af deres arbejdsliv måtte planlægge deres pension efter en pligtig afgangsalder på 60 år.
 Ved den nye dom fastsatte Højesteret derfor godtgørelsen til 6 måneders løn.
 Dommen gentager, at selvom der tages udgangspunkt i den praksis, som er udviklet for udmålingen af godtgørelse efter ligebehandlingsloven, kan man ikke stille direkte lighedstegn mellem godtgørelsesniveauerne for overtrædelse af ligebehandlingsloven og forskelsbehandlingsloven. Udgangspunktet kan fraviges, hvis der er vægtige hensyn, der taler for en højere eller lavere godtgørelse.


text:
Skat.dk: Arveafgift - afgiftsberegning - livsforsikringer og livrenter - forældelse
 20 Jul 2004 11:23
 SKM2004.308.HR
 2. afdeling, 86/2003
 Afgifter + Personskat, virksomhedsskat, aktionærer og selskaber samt ejendomsavancebeskatning + Arv og gaver
 Arveafgift, afgiftsberegning, livsforsikring, livrente, forældelse
 Sagen drejede sig om, hvorvidt der skulle betales arveafgift af den samlede værdi af de forsikrings- og livrenteordninger, som appellantens afdøde ægtefælle havde tegnet under ægteskabet, og som appellanten var succederet i. Sagen drejede sig endvidere om, hvorvidt afgiftskravet var forældet.
 Højesteret fandt, at forældelsesfristen ikke kunne regnes fra et tidligere tidspunkt end det tidspunkt, da boerne blev indlevere til skifteretten til revision, og at afgiftskravet derfor ikke var forældet.
 Højesteret fandt endvidere, at indbetalingerne på forsikrings- og livrenteordningerne måtte antages at hidrøre fra den afdøde ægtefælles særejemidler, og at der derfor ikke var grundlag for at reducere kravet på arveafgift ud fra en en boslodsbetragtning.
 Forældelsesloven af 1908 § 3.
 Processuelle regler 2004 - 3 N.2.1.1
 Processuelle regler 2004 - 3 N.2.1.3
 (advokat Axel Holst Nielsen)
 Poul Sørensen, Per Sørensen, Asbjørn Jensen, Jytte Scharling og Lars Bay Larsen.
 I tidligere instans er afsagt dom af Østre Landsrets 1. afdeling den 14. januar 2003.
 Appellanten, A, har over for indstævnte Skatteministeriet gentaget såvel sin frifindelsespåstand som sin subsidiære påstand, dog således at begyndelsestidspunktet for forrentningen af de 602.664 kr. er den 18. april 1989.
 A har over for indstævnte B gentaget sin friholdelsespåstand og har subsidiært påstået delvis friholdelse.
 B, der ikke har anket dommen over for Skatteministeriet, og som ikke har givet møde under domsforhandlingen, har over for A påstået stadfæstelse.
 Der er for Højesteret enighed om den beløbsmæssige opgørelse af afgiftskravet og renterne heraf.
 Det fremgår, at værdien af de omhandlede forsikrings- og livrenteordninger på dødstidspunktet den 24. juli 1986 er beregnet til 2.736.573 kr.
 På grundlag heraf er arveafgiften og rentekravet opgjort således:
 Krav pr. 1. september 1995 ...
 + rente 1% pr. måned af 859.520 fra 18.4.89
 (77 mdr.)
 + rente 1% pr. måned af 12.960 fra 1.9.90
 (60 mdr.)
 Arveafgift og renter i alt
 1.542.086
 Krav pr. 28. juni 2004
 + rente 1% pr, måned af 859.520 fra 18.4.89-1.7.98
 (111 mdr.)
 + rente 0,6% pr. måned af 859.520 fra 1.7.98-28.6.04
 (72 mdr.)
 + rente 1% pr. måned af 12.960 fra 1.12.90-1.7.98
 (91 mdr.)
 + rente 0,6% pr. måned af 12.960 fra 1.7.98-28.6.04
 Til brug for Højesteret har A supplerende forklaret bl.a., at hun ingen uddannelse har. Hun begyndte som lægesekretær i 1980. Fra 1967 levede hun sammen med C. Renter og udtrækninger af obligationerne kunne hun ikke bruge af, og disse beløb blev aldrig udbetalt til hende. Hun havde sin egen konto i F-5 Bank. C bidrog også med betalingen af udgifterne til husholdningen. C betalte sine udgifter fra kassekreditten i F-4 Bank. Så vidt hun ved, blev livrenterne også betalt fra denne konto. C havde også konti i andre pengeinstitutter. Han oprettede sådanne konti, når han havde overskud, og det pågældende pengeinstitut havde et godt tilbud. Hun og C havde ingen fælles konti. Hun talte ikke med C


text:
om, hvordan der skulle disponeres over renter og udtrækninger af obligationerne. Hun kunne ikke bruge af den kassekredit, hvor disse penge gik ind. Hun ved ikke, hvorfor pengene gik ind på Cs kassekredit. Hun har ikke bedt om disse penge specifikt. Af og til bad hun om penge til tøj og lignende. Når hun gjorde det, fik hun penge af C. Kassekreditten blev brugt til at betale både Cs egne forretningsmæssige udgifter og udgifter til fælles rejser, større anskaffelser, husholdningsudgifter og andre løbende udgifter. Hun ved ikke, om der blev solgt af obligationerne.
 Afsluttende skiftesamling blev afholdt den 18. april 1989, dvs. inden udløbet af fristen i den dagældende arveafgiftslovs § 24, stk. 3. Der er allerede derfor ikke grundlag for at anse de udkast til boopgørelse, som advokat B sendte til skifteretten den 27. januar 1989, for foreløbige boopgørelser som nævnt i lovens § 24, stk. 3. Skifteretten var således ikke forpligtet til at revidere disse opgørelser. Med denne bemærkning og af de grunde, der er anført af landsretten, tiltræder Højesteret, at forældelsesfristens begyndelsestidspunkt ikke kan regnes fra et tidligere tidspunkt end den 18. marts 1994, da boopgørelserne blev indleveret til skifteretten til revision, og at kravet på arveafgift med påløbne renter derfor ikke er forældet.
 Heller ikke efter bevisførelsen for Højesteret er det godtgjort, at indbetalingerne på de omhandlede forsikrings- og livrenteordninger direkte er sket med midler fra Cs obligationsbeholdning, der hørte til hans bodel. Ganske vist må det antages, at der i et vist omfang under ægteskabet er indsat midler fra obligationerne på kassekreditkontoen i F-4 Bank, der indgik i Cs særeje, men det er ikke godtgjort, at disse indsættelser - som ikke har ført til vederlagskrav fra A - har haft et sådant omfang, at de ikke kan anses for begrundet i almindelige forsørgelseshensyn. Højesteret tiltræder herefter, at indbetalingerne må antages at hidrøre fra Cs særejemidler, og at der således ikke er grundlag for at reducere kravet på arveafgift ud fra en boslodsbetragtning.
 Højesteret stadfæster herefter dommen i forholdet mellem A og Skatteministeriet.
 Som anført af landsretten fremgik det af skifteprotokollen for den afsluttende skiftesamling den 18. april 1989, at A var "succederet i visse rentenydelsesrettigheder, som afdøde havde, og hvorom der vil ske særlig indberetning". B, der tiltrådte som eksekutor den 7. juni 1989, undlod at sørge for, at der blev beregnet og indbetalt arveafgift af forsikrings- og pensionsrettighederne. Trods talrige rykkere fra skifteretten indsendte han først boopgørelserne til revision ca. 5 år efter den afsluttende skiftesamling, og først den 1. september 1995 underrettede han A om afgiftskravet og det betydelige rentebeløb, der var påløbet som følge af manglende indbetaling.
 Højesteret finder, at B herved har handlet ansvarspådragende over for A, der i perioden indtil den 1. september 1995 ikke havde anledning til at betale afgiftsbeløbet og dermed frigøre sig fra det belastende rentekrav. I hvert fald under disse omstændigheder skal B friholde A for Skatteministeriets rentekrav for perioden fra den 7. juni 1989 til den 1. september 1995 i det omfang, rentekravet overstiger den


text:
SKAT: Registreringsafgift - moms - EU-handel - biler - eksportgodtgørelse
 08 Jan 2016 14:31
 2. afdeling, 245/2014
 Eksportgodtgørelse, dokumentation, udførsel, EU-handel
 Sagen vedrørte for det første et spørgsmål, om en personligt drevet brugtbilsvirksomheds tilbagebetaling til afgiftsmyndighederne af registreringsafgift af et stort antal brugte køretøjer, som var blevet udbetalt til virksomheden som eksportgodtgørelse med urette, idet betingelserne for udbetalingen af godtgørelsen efter registreringsafgiftens § 7 b, stk. 1, og § 7 c, stk. 1, ikke var opfyldt. For det andet angik sagen et spørgsmål om afgiftsmyndighedernes efteropkrævning af moms af de i sagen omhandlede salg af brugte biler, idet det ikke var godtgjort, at betingelserne for momsfrit salg af varer til erhververe i andre EU-lande efter momslovens § 34, stk. 1, nr. 1, var opfyldt.
 Sagen var indbragt for Højesteret som tredje instans af virksomheden i henhold til procesbevilling (tidligere domme i SKM2013.142.BR og SKM2014.428.VLR).
 Højesteret gav som landsretten Skatteministeriet medhold på begge punkter i sagen, idet Højesteret vedrørende spørgsmålet om eksportgodtgørelse bemærkede, at virksomheden ikke ved de fremlagte slutsedler om salg af brugte biler til udenlandske købere havde dokumenteret, at bilerne var udført her fra landet, jf. registreringsafgiftslovens § 7 b, stk. 1, og § 7 c, stk. 1. Højesteret henviste i øvrigt til de af landsretten anførte grunde vedrørende spørgsmålet om eksportgodtgørelse og om momsspørgsmålet og stadfæstede landsrettens dom.
 Registreringsafgiftsloven § 7b, stk. 1
 Registreringsafgiftsloven § 7c
 Momsloven § 34, stk. 1, nr. 1
 Den juridiske vejledning 2015-2 E.A.8.1.6
 Den juridiske vejledning 2015-2 D.A.10.1.1.3
 Thomas Rørdam, Jon Stokholm, Michael Rekling, Lars Hjortnæs og Jens Kruse Mikkelsen
 I tidligere instanser er afsagt dom af byretten den 6. december 2012 og af Vestre Landsrets 10. afdeling den 11. juni 2014.
 A har vedrørende momstilsvaret navnlig anført, at betingelserne er opfyldt for afgiftsfritagelse efter momslovens § 34, stk. 1, nr. 1, sammenholdt med 6. momsdirektivs artikel 28 c, punkt A, litra a.
 Momslovens § 34, stk. 1, nr. 1, er ikke udtryk for et objektivt ansvar for leverandøren. Hans ansvar skal vurderes subjektivt efter en helt almindelig agtpågivenhedsnorm. Efter EU-Domstolens dom af 27. september 2007 i sag C-409/04 (Teleos) kan en myndighed ikke kræve moms efterbetalt, hvis leverandøren har truffet enhver rimelig foranstaltning, der stod i hans magt for at sikre levering til et andet land inden for EU.
 Han har fulgt den normale procedure for eksport af brugte biler ved anvendelse af blanket nr. 21.044, og SKAT har i den forbindelse flere gange haft mulighed for at besigtige de eksporterede biler. Han har i øvrigt på intet tidspunkt haft anledning til at betvivle, at bilerne blev eksporteret til et andet EU-land, idet slutsedlerne alle var udfærdiget med henblik på eksport til et andet EU-land og underskrevet af europæiske købere, og idet det alene var økonomisk rentabelt at eksportere bilerne ud af landet, fordi der ikke var mulighed for på ny at indregistrere bilerne i Danmark, når han havde fået registreringsafgiften godtgjort af SKAT. Han har derfor været i god tro i forhold til, at bilerne er blevet udført til et andet


text:
EU-land.
 Det fremgår endvidere af EU-Domstolens dom af 6. september 2012 i sag C-273/11 (MecsekGabona), præmis 42 og 43, at når den momspligtiges forpligtelse til at fremlægge bevis for levering én gang er opfyldt, er det køber, der bør betragtes som forpligtet til at betale momsen i leveringsstaten, hvis køberen ikke har opfyldt sin kontraktmæssige forpligtelse til at forsende eller transportere den pågældende vare til et sted uden for den pågældende medlemsstat. I den foreliggende sag har SKAT anset det for dokumenteret, at 16 biler er blevet udført fra Danmark, og da han således mindst én gang har opfyldt sin forpligtelse til at fremlægge bevis for levering, er det køber, der bør betragtes som forpligtet til at betale momskravet, hvis køberen ikke har opfyldt sin kontraktmæssige forpligtelse til at føre de i sagen omhandlede biler ud af landet.
 Lægges det til grund, at levering af de biler, sagen angår, er sket som led i svig fra købers side, gøres det gældende, at der ikke er grundlag for at pålægge ham at betale moms af leveringerne, fordi han utvivlsomt har handlet i god tro og har truffet enhver foranstaltning, som med rimelighed kan kræves af ham.
 Vedrørende registreringsafgift har han navnlig anført, at betingelserne er opfyldt for godtgørelse af registreringsafgift efter registreringsafgiftslovens § 7 b, stk. 1. Der er ikke i forarbejderne til bestemmelsen eller i de administrative vejledninger opstillet nogen faste formkrav for, hvordan det skal dokumenteres, at bilerne er udført af landet. Spørgsmålet må derfor afgøres efter en almindelig bevisvurdering. Det afgørende er derfor, om der efter en fri bevisbedømmelse foreligger en sandsynlighedsovervægt for, at bilerne er udført af landet.
 Alle hans biler er solgt til udenlandske bilhandlere, og han modtog salgssummen for de enkelte biler kontant, og køberne havde efterfølgende ansvaret for at transportere bilerne til udlandet. Da han ikke har betalt for transporten, er han i sagens natur ikke i besiddelse af fragtbreve eller transportfakturaer. Det skal ikke komme ham bevismæssigt til skade, at han ikke har mulighed for at fremlægge denne dokumentation, idet det afgørende er, om han er i stand til at sandsynliggøre, at bilerne efter de afsluttede handler er ført ud af landet. Denne bevisbyrde har han løftet, idet ingen af de omhandlede biler efterfølgende er fundet i Danmark, hvorimod en lang række af bilerne efterfølgende er fundet i østeuropæiske lande, ligesom det fremgår af de afgivne forklaringer, at bilerne blev leveret på en plads ved ...1, hvor de blev afhentet af en autotransport med henblik på udførsel til udlandet. I en situation, hvor han selv har dokumenteret, at en række biler befinder sig i udlandet, hvor SKAT efterfølgende har accepteret dette og nedsat sit krav, og hvor SKAT har alle muligheder for at undersøge bilernes indregistreringsforhold i udlandet via henvendelse til søstermyndighederne i de relevante lande, er det retssikkerhedsmæssigt betænkeligt, at SKAT ikke har bidraget til at undersøge, om der er yderligere biler, som kan lokaliseres i udlandet, herunder navnlig i østeuropa.
 Han har endelig anført, at han havde en berettiget forventning om,


text:
at den fremlagte dokumentation for eksporten af biler til udlandet var tilstrækkelig, og at der derfor ud fra et indrettelseshensyn hverken kan opkræves moms eller kræves tilbagebetaling af godtgjort registreringsafgift før fra det tidspunkt, hvor denne berettigede forventning er ophørt. SKAT har på intet tidspunkt i 2008 eller 2009 anmodet om yderligere dokumentation for eksporten, selv om han løbende var i kontakt med SKATs Motorcenter, og han indrettede derfor sin forretningsgang i overensstemmelse med den dokumentation, som motorcenteret accepterede.
 Til støtte for de subsidiære påstande har han anført, at sagen bør hjemvises til fornyet behandling ved SKAT, hvis han anses for på behørig vis at have godtgjort, at flere end 16 biler er udført fra Danmark. Særligt for så vidt angår momstilsvaret har han anført, at han ved salg af brugte biler, som ikke kan anses for udført til et andet EU-land, må være berettiget til at anvende brugtmomsordningen efter momslovens kapitel 17.
 Skatteministeriet har vedrørende momstilsvaret navnlig anført, at A ikke har løftet bevisbyrden for, at der er sket salg af de omhandlede biler til momsregistrerede købere i andre EU-lande, samt for at bilerne er blevet transporteret til andre EU-lande, jf. momslovens § 34, stk. 1, nr. 1, og 6. momsdirektivs artikel 28 c, punkt A, litra a.
 EU-Domstolen har vedrørende betingelsen om, at varen "forsendes" til erhververen i en anden medlemsstat fastslået, at der er tale om en objektiv betingelse for afgiftsfritagelse af leverancen, og at fritagelsen først kan indrømmes, når leverandøren har bevist, at godet rent faktisk er blevet forsendt eller transporteret til erhververen i en anden medlemsstat, jf. dom i sag C409/04 (Teleos), præmis 40 og 42, og dom i sag C-273/11 (Mecsek-Gabona), præmis 35. Momsfritagelse forudsætter således dels, at der er sket leverance/eksportsalg til en identificerbar erhverver, som er momsregistreret i et andet EU-land, dels at varerne er forsendt eller transporteret til et andet EU-land.
 A kan efter de faktiske omstændigheder i forbindelse med det påståede eksportsalg af brugte biler ikke anses for at have været i god tro, jf. herved præmis 68 i Teleos-dommen. Hertil kommer, at A ikke har foretaget listeindberetninger efter momslovens § 54 for en række af de påståede eksportsalg.
 Det er ikke tilstrækkeligt til at opfylde betingelserne i momslovens § 34, stk. 1, nr. 1, at bilerne måtte være forsendt eller transporteret til et andet EU-land. Hensigten med kravet om, at sælger skal sikre sig oplysninger om bl.a. køberens identitet og bopælsland, er således, at myndighederne skal kunne kontrollere, hvorvidt betingelsen om, at erhververen skal være registreret for moms i et andet EU-land, er opfyldt. Viser det sig eksempelvis, at erhververen er en privatperson eller en ikke-momsregistreret virksomhed, vil der skulle beregnes moms af salget her i landet. I denne sag er det ikke dokumenteret, at salg er sket til momsregistrerede købere.
 A har bevisbyrden for, at betingelserne for momsfrit salg er opfyldt. Det kan ikke efter officialmaksimen kræves, at SKAT foretager yderligere undersøgelser ved at rette henvendelse til myndigheder i andre lande, jf. også EU-Domstolens dom af 27. september


text:
2007 i sag C-184/05 (Twoh), præmis 32-35.
 A kan ikke subsidiært påberåbe sig brugtmomsordningen i momslovens §§ 69-71, da han hverken opfylder de materielle eller formelle betingelser for at anvende disse regler. Han har således hverken godtgjort, at de omhandlede biler ved salgene blev afgiftsberigtiget efter brugtmomsordningen, eller at fakturaerne opfyldte de særlige krav for fakturaer vedrørende brugte varer mv. Han har heller ikke ført særskilt regnskab for leverancer efter brugtmomsordningen.
 Vedrørende registreringsafgift har ministeriet navnlig anført, at A ikke har dokumenteret, at de omhandlede brugte biler er udført her fra landet, og at betingelsen dermed er opfyldt for udbetaling af godtgørelse for afgift efter registreringsafgiftslovens § 7 b, stk. 1, og § 7 c, stk. 1.
 Det er efter registreringsafgiftslovens ordlyd, forarbejder og formål samt afgiftsmyndighedernes faste praksis et krav, at den, der anmelder et brugt køretøj til eksport med henblik på at få udbetalt (rest)afgiften af køretøjet fra afgiftsmyndighederne, skal dokumentere, at køretøjet er udført fra landet. Det er ikke tilstrækkeligt, at anmelderen sandsynliggør, at køretøjet er udført. Dokumentationen kan bestå i udførselsangivelse, fakturaer eller bevis på indregistrering eller andet (dvs. et tilsvarende stærkt og kvalificerbart objektivt dokumentbevis), som afgiftsmyndighederne skønner egnet som dokumentation.
 Formålet med dokumentationskravet i lovens § 7 c, stk. 1, er at sikre, at der ikke sker omgåelse eller misbrug af reglerne om eksportgodtgørelse efter lovens § 7 b, stk. 1, ved at et køretøj anmeldes til eksport, og ejeren modtager eksportgodtgørelse, uden at køretøjet reelt eksporteres. Dette kontrolhensyn skal ses i lyset af selve det branche- og livsområde, der reguleres (grænseoverskridende handel med brugte biler), samt at der er tale om et betydeligt antal biler, der anmeldes til eksport årligt, og et betydeligt afgiftsbeløb, som myndighederne bliver anmodet om at udbetale. I perioden 2007-2013 blev der årligt anmeldt mellem 25.650 og 63.023 biler årligt, og den årligt udbetalte eksportgodtgørelse udgjorde mellem ca. 1,1 og ca. 2,65 mia. kr.
 Hvis dokumentationskravet skulle fortolkes så lempeligt, som det følger af As anbringender og byrettens dom, vil det indebære en betydelig misbrugsrisiko inden for et forvaltningsområde, hvor statskassen udbetaler meget betydelige beløb.
 Det forhold, at ingen af de omhandlede biler efterfølgende er fundet i Danmark, er ikke ensbetydende med, at de er udført af landet. Der eksisterer således et stort marked for salg af uindregistrerede biler, såkaldte reservedelsbiler.
 Vedrørende spørgsmålet om berettigede forventninger bestrides det, at A på noget tidspunkt har haft eller opnået en berettiget forventning om, at slutsedlerne var tilstrækkelig dokumentation for udførslen af bilerne. Der foreligger ingen særlige tilkendegivelser fra myndighederne, der kan begrunde en afgiftsmæssig stilling for A i strid med momsloven og registreringsafgiftsloven.
 Om retsgrundlaget
 Momsloven bestemmer bl.a.:
 I SKATs Momsvejledning 2008, punkt I,1.1.1., anføres om bestemmelsen bl.a.:
 Dokumentation for forsendelse eller transport
 Sælgeren skal kunne dokumentere, at varerne faktisk er forsendt eller transporteret til et andet EU-land... Dokumentationen kan være i form af transportfaktura, fragtbrev eller erklæring fra fragtfører eller speditør.
 Hvis køber eller sælger selv forestår transporten til et andet EU-land, kan dokumentationen bestå i en erklæring om at


text:
varen er modtaget i et andet EU-land.
 Bestemmelsen i momslovens § 34, stk. 1, nr. 1, gennemfører artikel 23 c, punkt A, litra a, i 6. momsdirektiv (Rådets direktiv 388/1977/EØF). En enslydende bestemmelse findes nu i artikel 138, stk. 1, i momssystemdirektivet (Rådets direktiv 112/2006/EF).
 Af EU-Domstolens dom af 27. september 2007 i sag C-409/04 (Teleos) fremgår bl.a.:
 Første og andet spørgsmål
 26. Med sine to første spørgsmål, der skal behandles under ét, ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om sjette direktivs artikel 28a, stk. 3, første afsnit, og artikel 28c, punkt A, litra a), første afsnit, med hensyn til begrebet "forsendes", der anvendes i disse to bestemmelser, skal fortolkes således, at erhvervelsen inden for Fællesskabet af et gode først har fundet sted, og fritagelsen for levering inden for Fællesskabet derfor først finder anvendelse, når retten til som ejer at råde over godet er overdraget køberen, og leverandøren har godtgjort, at godet er blevet forsendt eller transporteret til en anden medlemsstat, og når godet efter denne forsendelse eller transport fysisk har forladt leveringsmedlemsstatens område.
 40. Følgelig skal kvalifikationen af en levering eller erhvervelse inden for Fællesskabet ske på grundlag af objektive elementer, såsom den fysiske flytning af de berørte goder mellem medlemsstater.
 42. Henset til ovenstående bemærkninger skal det første og det andet forelagte spørgsmål besvares med, at sjette direktivs artikel 28a, stk. 3, første afsnit, og artikel 28c, punkt A, litra a), første afsnit, med hensyn til begrebet "forsendes" i disse to bestemmelser, skal fortolkes således, at der først er sket erhvervelse inden for Fællesskabet af et gode, og fritagelsen for levering inden for Fællesskabet først kan bringes i anvendelse, når retten til som ejer at råde over godet er overdraget køberen, og leverandøren har godtgjort, at godet er blevet forsendt eller transporteret til en anden medlemsstat, og efter denne forsendelse eller transport fysisk har forladt leveringsmedlemsstatens område.
 Tredje spørgsmål
 43. Med sit tredje spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om sjette direktivs artikel 28c, punkt A, litra a), første afsnit, skal fortolkes således, at den er til hinder for, at de kompetente myndigheder i leveringsmedlemsstaten kræver, at en leverandør, der har handlet i god tro, og som har fremlagt beviser, der umiddelbart støtter hans ret til fritagelse af en levering af goder inden for Fællesskabet, efterfølgende skal betale moms af disse goder, når disse beviser viser sig at være falske, og det ikke er påvist, at leverandøren har medvirket i momssvigen.
 66. Omstændigheder, som at leverandøren har handlet i god tro, at han har truffet enhver rimelig foranstaltning, der stod i hans magt, og at det er udelukket, at han har medvirket i svigen, er således afgørende elementer i vurderingen af muligheden for at forpligte denne leverandør til efterfølgende at betale moms.
 67. Derimod må det fastslås, således som Kommissionen har anført, at når leverandøren én gang har opfyldt sine forpligtelser vedrørende beviset for en levering inden for Fællesskabet, er det køberen, der bør anses for pligtig at betale momsen i leveringsmedlemsstaten, hvis han ikke


text:
har opfyldt sin kontraktmæssige forpligtelse til at forsende eller transportere goderne inden for denne stat.
 68. Det tredje forelagte spørgsmål skal således besvares med, at sjette direktivs artikel 28c, punkt A, litra a), første afsnit, skal fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for, at de kompetente myndigheder i leveringsmedlemsstaten kræver, at en leverandør, der har handlet i god tro, og som har fremlagt beviser, der umiddelbart støtter hans ret til fritagelse af en levering af goder inden for Fællesskabet, efterfølgende skal betale moms af disse goder, når disse beviser viser sig at være falske, og det ikke er påvist, at leverandøren har medvirket i momssvigen, forudsat, at han har truffet enhver rimelig foranstaltning, der stod i hans magt, for at sikre, at den levering inden for Fællesskabet, som han har foretaget, ikke fører til deltagelse i sådan svig.
 Af EU-Domstolens dom af 27. september 2007 i sag C-184/05 (Twoh) fremgår bl.a.:
 32. Direktivet om gensidig bistand [Rådets direktiv 799/1977/EØF om gensidig bistand mellem medlemsstaternes kompetente myndigheder inden for området direkte og indirekte skatter] giver nemlig de nationale skatte- og afgiftsmyndigheder mulighed for at anmode om de oplysninger, som de ikke selv kan opnå, med henblik på at forebygge skattesvig. Den omstændighed, at fællesskabslovgiver har anvendt udtrykket "kan" såvel i dette direktivs artikel 2, stk. 1, som i artikel 5, stk. 1, i forordningen om administrativt samarbejde [Rådets forordning 218/1992/EØF om administrativt samarbejde inden for området indirekte skatter (moms)], viser således, at myndighederne har mulighed for at anmode den kompetente myndighed i en anden medlemsstat om oplysninger, men ikke er forpligtet hertil. Det tilkommer den enkelte medlemsstat at vurdere de særlige tilfælde, hvor der mangler oplysninger om transaktioner, som er foretaget af afgiftspligtige etableret på dennes område, og at afgøre, om disse tilfælde gør det berettiget at anmode en anden medlemsstat om oplysninger.
 33. De nævnte fællesskabsretsakter fastsætter endvidere grænser for samarbejdet mellem medlemsstaterne, da myndighederne i den bistandssøgte stat ikke er forpligtet til at afgive de ønskede oplysninger under alle omstændigheder. Således bestemmer artikel 7, stk. 1, første afsnit, første led, i forordningen om administrativt samarbejde, at antallet og arten af de anmodninger om oplysninger, som fremsættes inden for en vis periode, ikke må udgøre en uforholdsmæssig tung administrativ byrde for disse myndigheder. Ifølge samme bestemmelses andet led og ifølge artikel 2, stk. 1, i direktivet om gensidig bistand er myndighederne i den bistandssøgte stat ikke forpligtet til at afgive oplysninger, når det fremgår, at den kompetente myndighed i den bistandssøgende stat ikke har opbrugt sine egne sædvanlige informationskilder.
 34. Det fremgår således, at direktivet om gensidig bistand og forordningen om administrativt samarbejde ikke er vedtaget for at indføre en ordning for udveksling af oplysninger mellem medlemsstaternes skatte- og afgiftsmyndigheder, som giver dem mulighed for at fastslå, om de leveringer, der er udført af en afgiftspligtig, har karakter af leveringer inden for Fællesskabet, når den afgiftspligtige ikke selv er i stand til at fremlægge de nødvendige beviser herfor.
 35. Denne konstatering bekræftes af Domstolens praksis om gensidig bistand mellem


text:
de kompetente myndigheder på området direkte skatter, der kan anvendes analogt på en situation som den, der foreligger i hovedsagen. Ifølge denne praksis kan en medlemsstat påberåbe sig direktivet om gensidig bistand med henblik på at fremskaffe alle de oplysninger fra de kompetente myndigheder i en anden medlemsstat, som giver den mulighed for at foretage en korrekt skatteansættelse. Der er dog intet til hinder for, at de kompetente skattemyndigheder afkræver skatteyderen selv de beviser, som de finder nødvendige for at kunne afgøre, om det krævede fradrag skal anerkendes
 Af EU-Domstolens dom af 6. september 2012 i sag C-273/11 (Mecsek-Gabona) fremgår bl.a.:
 28 Med de to første spørgsmål, som behandles samlet, ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 138, stk. 1, i direktiv 2006/112 skal fortolkes således, at den er til hinder for, at en medlemsstats afgiftsmyndigheder afslår at indrømme en sælger, der har hjemsted i denne medlemsstat, en momsfritagelse for en levering inden for Fællesskabet, under omstændigheder, hvor dels retten til som ejer at råde over en vare overgår på den nævnte medlemsstats område til en erhverver, der har hjemsted i en anden medlemsstat, og som på tidspunktet for transaktionen er i besiddelse af et momsregistreringsnummer i denne anden medlemsstat, og som påtager sig ansvaret for transporten af den nævnte vare til bestemmelsesstedet, dels sælgeren sikrer, at de i udlandet indregistrerede køretøjer afhenter varen fra dennes oplag, og er i besiddelse af CMR-fragtbreve, som er fremsendt af erhververen fra bestemmelsesmedlemsstaten, som bevis for, at varen er transporteret uden for sælgerens medlemsstat.
 35 Domstolen har i denne forbindelse udtalt, at selv om levering af varer inden for Fællesskabet er underlagt en objektiv betingelse om, at varen fysisk skal transporteres ud af den medlemsstat, hvor leveringen fandt sted, er det efter afskaffelsen af grænsekontrollen mellem medlemsstaterne vanskeligt for afgiftsmyndighederne at afgøre, om varerne fysisk har forladt den pågældende medlemsstats område. Af denne grund er det hovedsageligt på grundlag af de beviser, der fremlægges af de afgiftspligtige personer, og de selvangivelser, som disse afgiver, at afgiftsmyndighederne foretager en sådan undersøgelse ...
 36 Det fremgår ligeledes af retspraksis, at det i fraværet af konkrete bestemmelser i direktiv 2006/112 hvad angår de beviser, som de afgiftspligtige skal fremlægge for at opnå momsfritagelse, tilkommer medlemsstaterne i overensstemmelse med artikel 131 i direktiv 2006/112 at fastsætte de betingelser, hvorunder de afgiftsfritager leveringer inden for Fællesskabet med henblik på at sikre en korrekt og enkel anvendelse af nævnte fritagelser og for at hindre enhver mulig form for svig, unddragelse eller misbrug. Medlemsstaterne skal imidlertid ved udøvelsen af deres beføjelser overholde de generelle retsprincipper, der er en del af Unionens retsorden, som bl.a. omfatter retssikkerhedsprincippet og proportionalitetsprincippet...
 37 Det bemærkes hertil, at forelæggelsesafgørelsen ikke henviser til konkrete forpligtelser, der er fastsat i ungarsk ret, såsom bl.a. en liste over dokumenter, der skal fremlægges for de kompetente myndigheder med henblik på anvendelse af fritagelsen for leveringer inden for Fællesskabet. Ifølge de oplysninger, som den ungarske regering fremkom med under den mundtlige forhandling for Domstolen, bestemmer den ungarske lovgivning


text:
udelukkende, at leveringen skal være attesteret, og at de beviser, der kræves, afhænger af de konkrete omstændigheder ved den pågældende transaktion.
 38 Under disse omstændigheder skal de forpligtelser, der påhviler en afgiftspligtig person for så vidt angår beviser, fastlægges på grundlag af de betingelser, der i denne forbindelse er udtrykkeligt fastsat i national ret, og den sædvanlige praksis for lignende transaktioner.
 39 Som det følger af Domstolens praksis, kræver retssikkerhedsprincippet, at de afgiftspligtige personer får kendskab til deres afgiftsmæssige forpligtelser, inden de indgår en transaktion...
 40 Den forelæggende ret ønsker navnlig oplyst, om en medlemsstat for at anvende fritagelsen på en levering inden for Fællesskabet kan kræve, at den afgiftspligtige person sikrer, at varen fysisk har forladt denne medlemsstats område.
 41 Herom har Domstolen allerede udtalt, at i en situation, hvor der tilsyneladende ikke findes nogen håndgribelige beviser for, at de pågældende goder er blevet fjernet fra leveringsmedlemsstatens område, garanterer en pligt for den afgiftspligtige person til at fremlægge et sådant bevis imidlertid ikke en korrekt og enkel anvendelse af fritagelserne. Tværtimod stiller en sådan forpligtelse den afgiftspligtige person i en usikker situation for så vidt angår muligheden for at anvende fritagelsen på leveringen inden for Fællesskabet eller behovet for at inkludere momsen i salgsprisen...
 42 Det skal endvidere præciseres, at i det tilfælde, hvor erhververen får beføjelse til som ejer at råde over den pågældende vare i leveringsmedlemsstaten og påtager sig at transportere denne vare til bestemmelsesmedlemsstaten, skal der tages hensyn til den omstændighed, at det bevis, som køberen kan forelægge for afgiftsmyndighederne, i det væsentlige afhænger af de beviselementer, han modtager til dette formål fra erhververen
 43 Domstolen har således fastslået, at når køberen én gang har opfyldt sine forpligtelser vedrørende beviset for en levering inden for Fællesskabet, er det erhververen, der bør anses for pligtig at betale momsen i leveringsmedlemsstaten, hvis han ikke har opfyldt sin kontraktmæssige forpligtelse til at forsende eller transportere den pågældende vare til et sted uden for denne stat...
 44 Det fremgår af forelæggelsesafgørelsen, at Mecsek-Gabona i hovedsagen har påberåbt sig sin ret til momsfritagelse under henvisning til det momsregistreringsnummer, som de italienske myndigheder har tildelt erhververen, til den omstændighed, at de solgte varer blev afhentet af køretøjer, der var indregistreret i udlandet, og til de CMR fragtbreve, som blev fremsendt af erhververen fra dennes postadresse, der indikerede, at varerne var blevet transporteret til Italien.
 45 Spørgsmålet om, hvorvidt Mecsek-Gabona ved at handle på denne måde har opfyldt de forpligtelser, der påhviler selskabet for så vidt angår bevis og udvisning af omhu, skal bedømmes af den forelæggende ret i lyset af de betingelser, der er præciseret i denne doms præmis 38.
 46 I det tilfælde, hvor den pågældende levering er led i svig fra erhververens side, og hvor afgiftsmyndigheden ikke har sikkerhed for, at varerne faktisk har forladt leveringsmedlemsstatens område, skal det for det tredje undersøges, om denne myndighed efterfølgende kan pålægge sælgeren moms for denne levering.
 47 Det fremgår af fast retspraksis, at bekæmpelse af svig, unddragelse og misbrug er et formål,


text:
som anerkendes og støttes i direktiv 2006/112..., og som begrunder, at der undertiden stilles høje krav for så vidt angår sælgerens forpligtelser ...
 48 Det er således ikke i strid med Unionsretten at kræve af en erhvervsdrivende, at denne handler i god tro og træffer enhver foranstaltning, som med rimelighed kan kræves, for at sikre sig, at hans transaktioner ikke fører til deltagelse i momssvig...
 49 Domstolen anser nemlig disse elementer for afgørende i vurderingen af muligheden for at forpligte sælgeren til efterfølgende at betale moms
 50 Det følger heraf, at det i tilfælde af svig fra erhververens side i hovedsagen er begrundet at undergive sælgerens ret til momsfrihed et krav om god tro.
 55 Det følger af ovenstående betragtninger, at det første og det andet spørgsmål skal besvares med, at artikel 138, stk. 1, i direktiv 2006/112 skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for, at retten til momsfritagelse for en levering inden for Fællesskabet kan nægtes sælgeren under sådanne omstændigheder som de i hovedsagen omhandlede under forudsætning af, at det på baggrund af objektive forhold er fastslået, at sælgeren ikke har opfyldt de forpligtelser, der påhvilede den pågældende for så vidt angår bevis, eller at sælgeren vidste eller burde have vidst, at den transaktion, som den pågældende gennemførte, var led i svig fra erhververens side, og sælgeren ikke har truffet enhver foranstaltning, som den pågældende med rimelighed var i stand til, for at undgå sin egen deltagelse i denne svig.
 Den dagældende registreringsafgiftslov, jf. lovbekendtgørelse nr. 804 af 29. juni 2007, bestemte bl.a.:
 Godtgørelse af afgift
 § 7 b. Afgiften af et brugt motorkøretøj, der er afgiftsberigtiget efter §§ 4, 5, 5 a eller 6, godtgøres, såfremt køretøjet afmeldes fra motorregisteret og udføres fra landet.
 Stk. 2-6...
 § 7 c. Afgiften godtgøres af told- og skatteforvaltningen, når køretøjets afgiftspligtige værdi er fastslået, og told- og skatteforvaltningen har modtaget dokumentation for køretøjets afmeldelse fra motorregisteret og udførsel her fra landet.
 Stk. 2-5
 Af de specielle bemærkninger til § 7 c i lovforslaget fremgår bl.a. (jf. Folketingstidende 2001- 02, 2. samling, tillæg A, lovforslag nr. L 181, s. 4728):
 Som dokumentation for udførslen skal der ud over afmeldelsen fra Centralregisteret foreligge dokumentation fra det land, køretøjet udføres til. Ved udførsel til lande uden for EU vil udførselsangivelsen kunne forelægges som dokumentation. Ved udførsel til andre EU-lande skal fremlægges passende dokumentation i form af faktura, bevis på indregistrering eller andet, som told- og skattemyndighederne skønner egnet som dokumentation
 I SKATs Punktafgiftsvejledning 2008-1, punkt E.1.6., fremgår bl.a.:
 Dokumentation for udførsel
 Som dokumentation for afmeldelsen fra Centralregisteret for Motorkøretøjer (politiet) fremlægges køretøjets originale registreringsattest (eller attesteret kopi) med påtegning om afmeldelsen. Køretøjet skal være afmeldt senest 1 måned efter vurderingen.
 Herudover skal der foreligge dokumentation fra det land, køretøjet udføres til. Dokumentation for udførslen skal foreligge senest 3 måneder efter vurderingen.
 Ved udførsel til lande uden for EU vil eksempelvis udførselsangivelsen dog kunne fremlægges som dokumentation.
 Ved udførsel til andre EU-lande skal fremlægges dokumentation i form af faktura, bevis på indregistrering


text:
i et andet land, eller andet, som regionen skønner egnet som dokumentation.
 Højesteret tiltræder, at A ikke ved de fremlagte slutsedler om salg af brugte biler til udenlandske købere har dokumenteret, at bilerne er udført her fra landet, jf. registreringsafgiftslovens § 7 b, stk. 1, og § 7 c, stk. 1. Herefter, og i øvrigt af de grunde, der er anført af landsretten, stadfæster Højesteret dommen.
 I sagsomkostninger for Højesteret skal A betale 300.000 kr. til Skatteministeriet.


text:
Retssikkerheden er stadig faldende i Danmark – Teknologipartiet
 Posted byEmil januar 5, 2016 september 6, 2016 Leave a comment on Retssikkerheden er stadig faldende i Danmark
 Justitia opsummerer deres konklusion således:
 Statusrapporten viser, at der for en lang række af de grundlæggende rettigheder er sket væsentlige forringelser, mens der alene er sket enkelte forbedringer. Ligesom det gjaldt for 2014, må det således konstateres, at respekten for retssikkerhed og frihedsrettigheder på væsentlige områder er for nedadgående. Dette gælder både for ytringsfriheden, privatlivsbeskyttelse, beskyttelsen mod vilkårlige frihedsberøvelser og retten til bevægelsesfrihed. Den mest markante forbedring er på området for nedværdigende og umenneskelig behandling, hvor Danmark har vendt en negativ kurve og er lykkedes med at begrænse omfanget af tvang i psykiatrien. Af øvrige positive tiltag kan fremhæves en række lovændringer på skatteområdet, de nylige ændringer af knivloven (der ikke gennemgås nærmere) samt tilføjelser af bl.a. solnedgangsklausuler i lovforslag vedr. syrienkrigere, samt krav om retskendelse i lovforslag vedr. Forsvarets Efterretningstjeneste.
 Hvis man har fulgt med i medierne vil man genkende mange af emnerne, men det er alligevel værd at se nærmere nogle af de vigtigste (efter min vurdering).
 Institutionaliserede psykisk syge er en sårbar gruppe. Fordi de er ude af stand til at tage vare på sig selv, så træder staten ind og gør det (paternalisme). Nogle gange opfører de sig på en måde som enten forvolder andre eller dem selv skade. En løsning til at forhindre det er at fysisk forhindre dem i at gøre skade ved at lave restriktioner på deres legemer fx ved spændetrøjer eller bæltefikseringer:
 Ifølge praksis fra Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol (EMD) følger der af EMRK artikel 3 ligeledes et forbud mod anvendelse af tvangsfiksering af psykisk syge, medmindre det er strengt nødvendigt.4 Herudover følger en række relativt strikse kriterier for anvendelse af tvangsfikseringer i dansk ret, jf. lov om anvendelse af tvang i psykiatrien. På trods af dette fremgår det af Justitias årsrapport fra 20145, at antallet af bæltefikseringer har været stødt stigende, og at særligt lange bæltefikseringer på mere end 48 time blev anvendt i stor udstrækning. I september 2015 publicerede Sundhedsstyrelsen en halvårsopgørelse6, hvor de seneste tal for bæltefikseringer blev præsenteret. Disse tal viste generelt en positiv fremgang, også hvad angår lange bæltefikseringer. Således var antallet af bæltefikseringer for første halvår af 2015 på det laveste niveau siden 2011 (et fald på 11,3 % sammenholdt med første halvår i 2014 og 25,3 % i 2013). Ligeledes blev der i 2013 og 2014 samlet foretaget hhv. 866 og 810 bæltefikseringer, der varede over 48 timer, mens der i første halvår i 2015 alene blev foretaget 290. På nationalt niveau ses der samlet set et fald både i antal af personer, der bæltefikseres og i antallet af personer, der bæltefikseres mere end én gang. Det samme ses for så vidt angår længden af bæltefikseringer.7
 Det er i den forbindelse også væsentligt at fremhæve, at der den 28. april 2015 blev vedtaget8 et lovforslag til ændring af lov om anvendelse af tvang i psykiatrien. Lovens sigte er bl.a. at


text:
skærpe kriterierne for tvangsfikseringer.9
 Da personerne er psykisk syge har deres vidneudsagn tvivlsom troværdighed og det ville derfor som udgangspunkt være svært for patienterne at juridisk klage over mishandling. Umiddelbart virker det temmelig voldsomt at spænde nogen fast i over 48 timer, så det virker glædeligt at der (måske) er nedgang i denne behandling.
 Modsat hvad mange tror, så har Grundloven en meget lempelig beskyttelse af ytringsfriheden:
 Den censur der omtales er gammeldags censur hvor man skulle have godkendelse på forhånd til at udgive noget. Det er således en snæver fortolkning i forhold til moderne brug af ordet. I praksis betyder det at Grundloven ikke giver nogen beskyttelse mod begrænsninger af frihedsfriheden som ikke involverer forhåndsgodkendelse. Man kan læse mere om det i CEPOS’ lille bog Grundlovens frihedsrettigheder anno 2013. I forhold til dansk lov er det således ligetil for lovgiver at indføre begrænsninger på ytringsfriheden. Endvidere er det muligt for anklagere og dommere at ændre retspraksis for allerede eksisterende love således at de enten dækker flere eller færre ytringer.
 Det kan virke bizart, men vi har stadig en lov mod blasfemi i Danmark. Det er på trods af at lovens ord konstant brydes og den ikke har været anvendt i lang tid. I den forbindelse kunne man jo afskaffe den, så man ikke risikerer at en retspraksis ændring senere vil indføre et reelt forbud ad bagvejen. Men sådan skulle det ikke gå, i hvert fald ikke i denne omgang:
 Trods stor debat og megen kritik blev § 140 ikke ophævet. I den forbindelse udtalte daværende justitsminister Mette Frederiksen (S): ”Jeg har svært ved at se, hvordan vi får et stærkere samfund, eller hvordan det vil kunne berige den offentlige debat, hvis man gjorde det lovligt at brænde hellige bøger af.”12 I et år, hvor terrorister angreb og myrdede karikaturtegnere på det franske satireblad Charlie Hebdo, og danske Finn Nørgård blev dræbt ved et debatarrangement om netop blasfemi, er den politiske fastholdelse af blasfemiparagraffen et stærkt uheldigt signal om, at vold og ekstremisme virker, hvilket sender et signal om, at ytringsfriheden kan kues via ekstremistiske og ikke–demokratiske metoder. Den danske fastholdelse af blasfemiparagraffen står da også i modsætning til situationen i Norge og Island, hvor disse landes blasfemiparagraffer blev ophævet med eksplicit henvisning til angrebet på Charlie Hebdo og beskyttelsen af ytringsfriheden.
 ‘Racismeparagraffen’
 §266b bedre kendt som racismeparagraffen er omvendt set en flittigt anvendt lov, i hvert fald i den seneste tid. Paragraffen har et temmelig uheldigt navn, da den inkluderer meget mere end reel racisme:
 Der er snarere tale om et generel forbud mod trusler (et dobbelt forbud), forhåning og nedværdigelse mod diverse udvalgte grupper: race, hudfarve (biologiske træk), nationale oprindelse (juridisk situation), tro (kultur) og seksuel orientering (seksuel præference).
 Loven bruges (næsten?) udelukkende mod danskere som udtrykker sig negativt om ikke-danskere (læs praksisoversigten her, oversigterne findes her) på trods af den slags holdninger nok er mere normale blandt ikke-danskere: simpelt fremmedhad er mere normalt blandt de lavere klasser og de mindre kvikke, som begge gør sig gældende for


text:
ikke-danskerne i Danmark som en gruppe.
 Justitia nævner to sager, en med et positivt udfald og en med en negativt udfald:
 I 2015 er der afsagt to byretsdomme13, der indikerer rækkevidden af racismeparagraffen (§ 266 b) på sociale medier. Den ene sag vedrørte et billede, som var blevet delt på Facebook og kunne indikere en sammenligning af muslimer og grise. Anklagemyndigheden havde nedlagt påstand om frihedsstraf. Retten frifandt dog de to pågældende personer og udtalte, at udbredelseskriteriet ikke var opfyldt, idet delingen var sket fra en lukket Facebook-profil til et meget begrænset antal venner. Herudover fandt retten, at opslaget ikke indeholder ”udtalelser af en sådan grovhed, at billedet af aben og teksten samlet eller hver for sig kan anses for omfattet af straffelovens § 266 b, stk. 1.” Dommen afgrænser således anvendelsesområdet af 266b på sociale medier ved at undtage ytringer, der ikke er beregnet til videre udbredelse på sociale medier, uanset at det er svært at kontrollere, hvorledes opdateringer efterfølgende spredes.
 Det må siges at være et positivt udfald, ikke fordi at det er særligt vigtigt at man må sammenligne grupper af personer med dyr som de ikke bryder sig om, men fordi det gøres klart at dommerne skal tage lovtekstens ord om ytringen skal være “offentlig[] eller med forsæt til udbredelse i en videre kreds” seriøst og at en udtalelse på internettet ikke nødvendigvis tæller som “offentlig” i lovens forstand. Vi kunne desværre ikke finde det omtalte billede (avisartikel om sagen), hvilket er et typisk problem med begrænsning af ytringsfriheden (juridisk eller selv-censur): at vi ikke engang kan finde ud af hvad det er man ikke må sige eller vise.
 Den anden sag havde et mere tvivlsomt udfald:
 Den 18. august 2015 hos Retten i Glostrup blev lokalpolitiker i Gladsaxe Byråd og fhv. MF’er og MEP Mogens Camre dømt iht. § 266 b med dommerstemmerne 2-1 for at have skrevet: ”Om jødernes situation i Europa: Muslimerne fortsætter, hvor Hitler sluttede. Kun den behandling, Hitler fik, vil ændre situationen” på Twitter. Camre ankede straks dommen. Dommen sætter spørgsmålstegn ved, hvorvidt den udstrakte grad af ytringsfrihed, som politikere nyder, og som bl.a. har medført, at Rigsadvokaten har undladt at rejse tiltale mod ledende politikere som Pia Kjærsgaard (DF) og Søren Espersen (DF), stadig har samme gennemslagskraft. Omvendt kan der argumenteres for, at Camres ytringer var grovere end de ytringer, som Kjærsgaard og Espersen havde fremsat.
 Det er svært at sige præcis hvad der skal forstås med “den behandling Hitler fik”. Mener Camre åben krig mod muslimerne eller noget andet? I alt fald er det et noget uheldigt udsagn at forbyde når det omhandler en religiøs gruppes forfølgelser og had mod en anden religion/etnisk gruppe (Wikipedia).
 (Kilde: Koopmans, R. (2014). Religious fundamentalism and out-group hostility among Muslims and Christians in Western Europe (No. SP VI 2014-101). WZB Discussion Paper.)
 Justitia omtaler tre sager om injurier. Den første omhandler hvorvidt injurier skal være under offentlig påtale (dette findes i Retsplejeloven, men det er ikke nemt at forstå). Dette betyder at lovbrud skal


text:
efterforskes af politiet og at politiet skal tage initiativ til at retsforfølge folk. Det betyder at politiet som i forvejen har resursemangel på grund af kriminelle fra Østeuropa, stofkrigen, vores egne indvandrere og måltal, skulle bruge resurser på mere papirarbejde. Der er dog ikke blevet vedtaget en sådan ændring (endnu), så man må håbe at de ikke indfører den. I forlængelse af dette blev det også foreslået at straffen til mediernes for at bringe injurierende historier skulle skærpes, hvilket også kan forventes at have en negativ effekt, i hvert fald på de medierne som har bopæl i Danmark. Måske det bliver nødvendigt at oprette danske medierne i udlandet (måske Island) hvor de ikke kan retsforfølges.
 Den anden omhandler hvad en historiker kan udtale, og Højesteret mener åbenbart at det skal være forbudt at sige at nogen har været KGB-agent såfremt man er nået frem til den konklusion:
 Den 3. juni 2015 blev professor emeritus i historie Bent Jensen kendt skyldig i Højesteret (5-2) for i 2007 og 2008 at have fremsat uberettigede ærekrænkende beskyldninger mod journalisten Jørgen Dragsdahl. I flere avisartikler har Bent Jensen beskyldt Jørgen Dragsdahl for at have været KGB-agent. Bent Jensen blev dømt for bl.a. at have skrevet: ”Arkiverne har vist, at Jørgen Dragsdahl var KGB-agent” og, ”Da jeg for første gang for omkring to år siden læste de relevante dokumenter i PETs arkiv, blev jeg målløs. Ekstra Bladets påstande var i alt væsentligt sande, og Dragsdahl havde altså på falsk grundlag fået lukket munden på bladet og endda uretmæssigt fået en stor sum penge presset ud af avisen!”. Højesteret tog ikke stilling til, om Dragsdahl faktisk har været KGB-agent men vurderede, at udtalelserne måtte forstås som en beskyldning om, at Jørgen Dragsdahl havde begået et strafbart forhold, samt Bent Jensen ikke havde det fornødne faktuelle grundlag for en sådan æreskrænkende sigtelse.
 I sagen henviste Højesteret til EMDs praksis og anerkendte, at ytringsfriheden nyder en videre beskyttelse for så vidt angår samfundsrelevante emner, samt at Dragsdahl som journalist og aktiv debattør måtte tåle kritik. Til trods for at Højesteret fastslog, at ”beskyldninger mod Jørgen Dragsdahl om strafbart forhold må anses for at være fremsat som led i en offentlig debat om et emne af væsentlig samfundsmæssig interesse”, omstødte Højesteret Landsrettens dom og kendte således Bent Jensen skyldig. Højesterets 5-2 afgørelse og Landsrettens frifindelse med henvisning til EMRK stiller spørgsmålstegn ved, hvorvidt straffelovens § 267 lægger tilstrækkelig vægt på ytringsfriheden i injuriesager.
 Hvis retten virkelig har dømt som beskrevet, så er det noget af en fejldom.
 Den tredje sag involverer endnu engang muslimer:
 Den 23. oktober 2015 blev Dansk Folkeparti (DF) også kendt skyldig for injurier efter § 267 på grund af en annonce, som partiet indrykkede i flere forskellige landsdækkende aviser med teksten: ”Én på listen er til fare for Danmarks sikkerhed. Nu bliver han dansker...”. DF henviste til, at PET havde vurderet, at én af de 685 personer, der var blevet tildelt dansk statsborgerskab, udgjorde en fare for statens sikkerhed. Dommen er principiel, idet den afgrænser


text:
rækkevidden for politiske partiers ytringsfrihed i offentlige debatter. Det følger også af Byrettens præmisser, at: ”Retten finder, at det forhold, at annoncen blev bragt som led i en offentlig debat om et emne af væsentlig samfundsmæssig interesse, taler for at anse denne for berettiget i medfør af artikel 10 i Den Europæiske Menneskerettighedskonvention(...)”. Byretten fandt dog alligevel ytringerne i strid med strfl. § 267, hvilket synes at være betænkeligt, når der henses til, at de pågældende ytringer vedrørte et emne af væsentlig offentlig interesse, og at samtlige navne på listen var offentligt tilgængelige, ligesom det var kendt, at PET vurderede, at en af de 685 personer udgjorde en fare for statens sikkerhed.
 Rettens konklusion er endnu mere bizar end de andre. Hvordan kan det være et juridisk problem at lave en annonce med offentligt tilgængelige navne?
 Omvendt set har der været nogle sager mod muslimer (antageligvis) som har udtrykt glæde over terroraktioner, dog uden direkte at opfordre andre til at lave flere af dem:
 Den 9. januar 2015 – kort efter terrorangrebet mod Charlie Hebdo – blev en 23-årig mand fra København sigtet efter § 136, stk. 2 for angiveligt at have skrevet: ”al lovprisning tilkommer dig, Allah” og anført en smiley i en Facebook-opdatering ledsagende en artikel om angrebet.17 I et skriftligt svar til Justitia har Københavns Politi oplyst, at der endnu ikke er truffet afgørelse om, hvorvidt der skal rejses tiltale i sagen.18
 Den 4. juni 2015 blev en 21-årig mand dømt for bl.a. billigelse af terror, da han fra sin fængselscelle råbte: ”ISIS-Islamisk Stat, bare se Paris, Kurt Westergaard, det er dig næste gang”. Byretten foretog ikke umiddelbart nogen nærmere vurdering af grænsedragningen mellem, om der var tale om en ”udtrykkelig billigelse” eller ej, men anførte blot, at: ”Råbene var også en udtrykkelig billigelse af terroraktionen mod ”Charlie Hebdo”, hvilket tiltalte skulle straffes for efter straffelovens § 136, stk. 2.”19
 Den 1. juli 2015 afgjorde Østre Landsret, at islamisten Sam Mansour – på baggrund af en række Facebookopdateringer og bogudgivelser, der kunne opfattes som en opfordring til og billigelse af terror – skulle frakendes sit danske statsborgerskab og fængsles i fire år, jf. bl.a. straffelovens § 136, stk. 2. Der henvistes til den dømtes opdateringer, links og billeder på Facebook, der indeholdt generelle og ikke-specifikke opfordringer til voldelig jihad samt støtte til terrororganisationer som Al-Qaeda og Al-Nustra fronten. Justitia har tidligere kommenteret dommen og dens konsekvenser indgående andetsteds20.
 Sagen er anket til Højesteret. Den nugældende praksis vedrørende § 136, stk. 2 betyder, at bestemmelsen har fået et ganske omfattende anvendelsesområde, med deraf følgende uklarhed og uforudsigelighed. Det er retssikkerhedsmæssigt bekymrende og må formodes at få konsekvenser for verserende og fremtidige sager.
 Jeg mener ikke at man bør retsforfølge folk for at ‘synes godt om’ (billige) terror. Omvendt set er det klart, at personer som gør den slags ikke generelt nu eller i fremtiden vil bidrage positivt til landet, hvorefter man kunne overveje at nægte den slags personer at blive danske statsborgere (eller fratage dem statsborgerskab, hvis de


text:
har det ‘på prøve’) som en præventiv lovgivning. Men hvis formålet er at holde eller udvise uromagere og personer som giver underskud ud af landet, så kan det gøres direkte ganske enkelt ved udvisning af uromagere og personer som giver underskud. Hvorfor bruger en indirekte metode som begrænser ytringsfriheden?
 Frihedsberøvelser
 2015 var også året hvor politiet blev taget i åbenlyst udemokratiske praksisser i forbindelse med et besøg fra Kina:
 D. 22. september afsagde Østre Landsret sin afgørelse i den såkaldte ”Tibet-sag” vedrørende politiets frihedsberøvelser af demonstranter, som fremviste det tibetanske flag under det kinesiske statsbesøg i 2012. Sagen vedrørte alene lovligheden af selve frihedsberøvelserne, hvor én blev underkendt af Landsretten, mens indskrænkningen af demonstranternes ytringsfrihed ved fratagelse af deres tibetanske flag ikke var genstand for domstolens undersøgelse. Det fremgår imidlertid af domstolens kommentar til politiets radiokommunikation, som blev afspillet under retssagen, at politiets radiokommunikation og fremviste tv-klip samlet viser, at politiet i ”forbindelse med de tre episoder udfoldede bestræbelser på at hindre personer i at holde det tibetanske flag op, så det var synligt for den kinesiske præsident”. En politibetjent har endvidere afgivet udtalelse til politiets fagblad, hvori det anføres, at politiet i forbindelse med det kinesiske statsbesøg blev beordret til at fjerne tibetanske flag, ligesom det også i år har vist sig, at der forelå en operationsbefaling, og at politiet også har betalt rengøringsselskabet ISS for at fjerne Kina-kritisk graffiti. I kølvandet på sagerne om påbud og frihedsberøvelser i forbindelse med Tibet-sagen har justitsminister Søren Pind (V) d. 20. oktober 2015 udsendt et udkast til et kommissorium for en undersøgelseskommissionen til Folketinget. Formålet med undersøgelseskommissionen er ”at undersøge og redegøre for dels begivenhedsforløbet, som knytter sig til politiets handlinger over for personer under det kinesiske statsbesøg i København i 2012 og ved to senere kinesiske besøg i København i 2013 og 2014 [...] dels det efterfølgende forløb i forbindelse med besvarelser af spørgsmål fra Folketinget om politiets handlinger ved de pågældende besøg [...]”23.
 Man må håbe at de ansvarlige bliver fyret samt modtager en stor bøde.
 Som vi skrev da denne dom blev afsagt (kan desværre ikke finde indlægget), så ville det føre til et stort misbrug, og sandt nok:
 I statusopgørelsen for 2014 kunne Justitia redegøre for en sag ved EU-domstolen, som omhandlede ”Retten til at blive glemt”, hvor det blev fastslået, at borgere nu har ”en ret til at blive glemt” på Internettet, og indhold, der anses for forældet mm, kan kræves fjernet. Retten til at blive glemt indgår nu også i EU’s nyligt indgåede aftale om en persondataforordning fra december 2015. Pr. 26. november havde Google fjernet 4.249 netsider vedrørende danskere. Det svarer til en efterkommelsesprocent på 43,8 i forhold til det antal anmodninger, der er blevet sendt til Google siden den ovennævnte dom24. På verdensplan er efterkommelsesprocenten i øjeblikket 42, hvilket svarer til, at 441.032 sider er blevet fjernet25. En sag vedrørende en fremtrædende erhvervsmands fusk med sit CV, som blev bragt i Jyllands-Posten, men som siden er blevet fjernet fra Google, har vist, at