text:
til K A/S og indgik i den forbindelse sædvanlig aftale om, at sælgerne skulle friholde køberne (K A/S) for eventuel efterfølgende værdiforringelse af aktierne som følge af erstatninger, reguleringer af selskabsskatter mv., der vedrørte perioden før salget af aktierne til K A/S.
 På disse tidspunkter var A A/S af kurator i det tømte selskabs konkursbo blevet orienteret om, at der ville blive rejst krav mod selskabet, ligesom K A/S ved overtagelsen af aktierne var gjort bekendt med dette.
 Baggrunden for K A/S's erhvervelse af aktierne i A A/S var, at selskabet producerer ..., og denne produktion udgjorde et naturligt supplement for K A/S' øvrige produktion i divisionen KD. Virksomheden i selskabet er således fortsat, også efter salget af selskabet til K A/S.
 Kurator konstaterede i forbindelse med behandlingen af konkursboet efter S ApS, at selskabet havde været involveret i selskabstømning.
 Spørgers repræsentant har forklaret selskabstømningen som følger:
 "Det såkaldte overskudsselskab S ApS blev af dette selskabs aktionær X den 19.12.1990 solgt til det senere A A/S, der på det tidspunkt blev ejet af M A/S ved D.
 Efter overdragelsen blev overskudsselskabet, der skiftede navn, tømt. Dette skete konkret ved, at M A/S overdrog selskabets aktiver (bankindestående) til M A/S's bankkonto og erlagde købesummen for anparterne med betaling fra samme konto.
 Der forelå herefter - således som det er bedømt af landsretten og højesteret - den situation, at købesummen blev finansieret med anpartsselskabets egne midler, og dette var i strid med den dagældende anpartsselskabslovs § 84, stk. 2. De ulovlige dispositioner blev truffet af D i dennes egenskab af tegningsberettiget direktør for det købende selskab, det senere A A/S.
 Da staten på grund af tømningen ikke fik sit skattetilsvar fra overskudsselskabet, blev der indledt sædvanlige erstatningssager mod X (sælgeren af overskudsselskabet), og købers bank.
 Der blev under erstatningssagen anlagt en række adcitationssager, der inddrog rådgivere, det købende selskab A A/S, D m.fl. ..."
 Vestre Landsret afsagde dom i sagen den ... 2001.
 Udfaldet af hovedsagen var, at X og købers bank skulle betale erstatning til konkursboet efter det tømte selskab S A/S.
 A A/S, D samt 2 efterfølgende købere af selskabet blev dømt til solidarisk at friholde køberen A A/S's bank for, hvad banken var dømt til at betale til konkursboet. I det indbyrdes forhold skulle D og de to øvrige købere solidarisk friholde A A/S.
 A A/S og D blev ligeledes dømt til solidarisk at friholde X for, hvad denne var dømt til at betale til konkursboet indtil et beløb med 1.426.900 kr. med procesrente som anført. I det indbyrdes forhold skulle D friholde A A/S.
 Endelig blev A A/S, D samt de 2 efterfølgende købere af selskabet dømt til solidarisk at friholde advokatfirmaet Y1 og Revisionsfirmaet Y2 for det beløb på 713.450 kr. med procesrente, hvormed advokatfirmaet og revisionsfirmaet skulle friholde sælgeren X. I det indbyrdes forhold skulle D og de to øvrige personer solidarisk friholde A A/S.
 Af Vestre Landsrets dom fremgår blandt andet følgende:
 "Forholdet mellem A A/S og D samt forholdet til de to efterfølgende købere:


text:
Aftalerne vedrørende køb og videresalg af overskudsselskabet er underskrevet af D. D var samtidigt den person, som gennem selskabet M A/S tilrettelagde handlerne, og som i øvrigt disponerede over overskudsselskabets midler. Der er ikke holdepunkter for at antage, at D i forbindelse med videresalg af køberselskabet A A/S ... gav oplysninger om, at der var sket selskabstømning. D skal derfor friholde A A/S under sagen."
 Dommen blev af såvel sælgeren X som A A/S indbragt for Højesteret. X indstævnede S ApS og A A/S, mens A A/S indstævnede banken og X. D blev imidlertid ikke inddraget i sagen for Højesteret.
 Højesterets dom af ... 2004 ændrede på visse punkter Vestre Landsrets dom. Ved Højesterets dom blev X på ny dømt til at skulle betale erstatning til konkursboet efter det tømte selskab S ApS, hvorfor Vestre Landsrets dom blev stadfæstet på dette punkt, men selve beløbet blev nedsat. A A/S blev dømt til i det hele at friholde X for det erstatningsbeløb, X var dømt til at betale.
 Om baggrunden for, at D ikke var inddraget i sagen for Højesteret, har repræsentanten oplyst følgende:
 "D var ikke direkte part i højesteretssagen, idet X naturligvis koncentrerede sig om kravet mod A A/S, idet X var klar over, at dette selskab var i stand til at betale, og der derfor ikke var behov for at inddrage D i appelsagen, da denne måtte anses for at have begrænsede midler. D havde ikke appelleret dommen fra Vestre Landsret, herunder ikke afgørelsen vedrørende, at D skal friholde A A/S for selskabets tab.
 Da D ved landsrettens dom var blevet idømt at skulle inddække selskabet ethvert tab i sagen, inddrog A A/S selvsagt ikke selv D i højesteretssagen."
 Repræsentanten har endelig oplyst følgende:
 "A A/S har under sagens forløb løbende betalt de idømte beløb, idet størrelsen af rentetilskrivningen tilsagde, at der ikke blev afventet endelig afgørelse.
 Der er således ultimo 2004 betalt kr. 6.380.478,16 inkl. procesrenter m.v., hvortil kommer beregnede renter med kr. 660.558,26 og yderligere omkostninger med kr. 188.649,03 (oprindeligt anslået til kr. 400.000) i alt kr. 7.229.685,45. Alle disse beløb er gjort gældende over for D ..."
 Det er efterfølgende oplyst, at den formelle afvikling af D's skyld har fundet sted i februar 2006, hvor D indbetalte et beløb på 781.722,02 kr. med tillæg af renter, ... og modtog saldokvittering.
 Spørgeren repræsentant har ifølge anmodningen følgende opfattelse:
 Fordringens opståen
 Umiddelbart efter Vestre Landsrets dom af ... 2001 anmodede A A/S D's advokat om at oplyse, hvordan D ville opfylde landsrettens dom, og selskabets advokat tog herefter den på grundlag af Vestre Landsrets afsagte dom opgjorte fordring til inkasso. Dette blev meddelt D den 3. januar 2002 med anmodning om betaling af det da opgjorte beløb: 2.252.052 kr.
 D erkender i skrivelse af 9. januar 2002 sin skyld, men oplyser at han på grund af andre erstatningssager samt bødestraffen fra straffesagen omkring selskabstømning ikke er i stand til at betale ...
 Der er en omfattende korrespondance vedrørende betalingen af skylden.
 D har under forhandlingerne om afvikling

type: other


text:
af skylden henvendt sig til Skatteforvaltningen i ... om de skattemæssige konsekvenser af en akkordering med kreditorerne af de skyldige beløb, herunder det til A A/S skyldige beløb.
 Det fremgår bl.a. af en skrivelse fra skatteforvaltningen i ..., at skatteforvaltningen anser D's gæld til A A/S for endeligt fastslået den ... 2004 (datoen for Højesterets dom), og D herefter har fradragsret for de renter, der påløber gælden fra denne dato.
 Konstateringen af tabet på fordringen
 Det stod allerede ved Højesterets afgørelse klart, at D ikke kunne betale sin skyld, som opgjort af Vestre Landsret med efterfølgende renter og omkostninger.
 Den formelle afvikling af skylden har som nævnt fundet sted i februar 2006, hvor D indbetalte et beløb på 781.722,02 kr. med tillæg af renter ... og modtog saldokvittering.
 Forespørgerens forslag til besvarelse af anmodningen
 Det er forespørgers opfattelse, at der foreligger tab på en fordring, og tabet er omfattet af reglerne i kursgevinstlovens § 3.
 Der foreligger uden tvivl en fordring, og ikke blot et regreskrav. Dette er fastslået ved Vestre Landsrets dom af ... 2001, der fastslår, at D skal friholde selskabet for de beløb, som selskabet i kraft af den foreliggende sag skal betale i erstatning. Størrelsen af fordringen er fastslået ved Højesterets dom af ... 2004.
 Hertil kommer, at D ikke på noget tidspunkt har bestridt, at han skyldte selskabet de pågældende beløb, men blot ikke har været i stand til at betale, og derfor selvsagt har forsøgt at trække afviklingen mest muligt.
 I skrivelsen af ... fra skatteforvaltningen ... til D fremgår det da også, at D fra tidspunktet for Højesterets dom har påtaget sig en gæld til selskabet, og at renter, der påløber denne gæld, herefter er fradragsberettiget efter reglerne i ligningslovens § 5. Som følge heraf må der hos ... kreditor, dvs. A A/S foreligge en fordring.
 Forespørger er opmærksom på Vestre Landsrets dom af 27. februar 2004, offentliggjort som SKM2004.139.VLR (TfS 2004, 258 V), hvor der blev nægtet fradragsret for et selskab på en regresfordring mod køberen af et overskudsselskab.
 Imidlertid var der i denne sag tale om et regreskrav, som selskabet mente at have mod køberselskabet, der var under konkurs, og hvor kravet aldrig var blevet anerkendt af konkursboet, og hvor der ikke gennem retssystemet er konstateret, at der foreligger en retsgyldig fordring på køberselskabet, idet selskabet ikke havde forsøgt at få fastslået kravet.
 Hertil kommer, at erstatningen, der eventuelt skulle kunne udløse et regreskrav mod køberselskabet, byggede på at selskabet havde gjort sig skyldig i ansvarspådragende forhold.
 I nærværende sag er det ubestridt, at det er D, der har gjort sig skyldig i de ansvarspådragende forhold, at selskabet udelukkende er blevet tilpligtet at betale erstatning på grundlag af de objektive regler i anpartsselskabslovens § 84, stk. 4, om tilbagebetaling af beløb, der er anset for omfattet af reglerne i § 84, stk. 2, om selvfinansiering, og det er i Vestre Landsrets dom slået fast, at de aktionærer, der erhvervede selskabet fra D og M A/S ikke var gjort bekendt med, at


text:
selskabet før aktieoverdragelsen havde medvirket til selskabstømning, samt at D's ligningsmyndighed har anerkendt, at D har en gæld til A A/S fra det tidspunkt, hvor Højesterets dom foreligger.
 Forespørger er opmærksom på, at der først vil foreligge fradrag på fordringer omfattet af kursgevinstlovens regler, når tabet er realiseret, jf. § 25, stk. 1.
 Det er forespørgers opfattelse, at der vil være fradrag for tabet i det øjeblik, D betaler de beløb, som han er i stand til mod saldokvittering for det resterende beløb, idet bemærkes, at modtagelsen af en del af beløbet mod saldokvittering er en forretningsmæssigt begrundet handling for at sikre et så stort provenu på fordringen som muligt.
 På dette tidspunkt, hvor der er afgivet saldokvittering, er der endeligt gjort op med fordringen, jf. endelig dom fra Højesteret, og tabet er herefter endeligt realiseret jf. reglerne i kursgevinstlovens § 25, stk. 1.
 Repræsentanten har ikke haft bemærkninger til sagsfremstillingen, men hans bemærkninger til SKATs indstilling gengives nedenfor i forbindelse med SKATs indstilling og begrundelse.
 I Højesterets dom af ... er der om A A/S's (køberselskabets) tilbagebetalingspligt bl.a. anført følgende:
 Der påhviler derfor køberselskabet - nu A A/S - tilbagebetalingspligt i medfør af § 84, stk. 4, i den dagældende anpartsselskabslov, idet det ikke kan føre til et andet resultat, at de senere erhververe af selskabet var uden kendskab til de omtalte forhold.
 Af de grunde, der er anført af landsretten, tiltræder Højesteret, at det culpaansvar, som påhviler X over for overskudsselskabets konkursbo, ikke kan anses for subsidiært i forhold til A A/S' tilbagebetalingspligt efter den tidligere anpartsselskabslovs § 84, stk. 4, og at den sidstnævnte forpligtelse derfor ikke er til hinder for, at boet kan gøre sit erstatningskrav gældende mod X.
 Højesteret tiltræder endvidere, at A A/S bør friholde banken for det, banken er dømt til at betale til konkursboet, idet der herved er lagt vægt på, at A A/S hæfter for de ulovlige dispositioner, som blev foretaget af D.
 Af de samme grunde finder Højesteret, at A A/S også i det hele bør friholde X for det, denne er dømt til at betale til konkursboet. Det forhold, at X har handlet uagtsomt i forbindelse med salget af overskudsselskabet, kan efter Højesterets opfattelse ikke begrunde, at X i forhold til køberselskabet, som må anses for at have handlet forsætligt, skal fralægge sig den berigelse, X opnåede i kraft af den aftalte overkurs. X's påstand over for A A/S tages herefter til følge."
 Højesteret anser således A A/S for at have handlet forsætligt og i forhold til de andre erstatningsansvarlige at hæfte for D's ulovlige dispositioner.
 Det er SKATs opfattelse, at højesteretsdommen må forstås på den måde, at A A/S har udvist en adfærd, der er fuldt ud lige så dadelværdig som den af D udviste adfærd. Når D ifølge landsrettens dom skulle friholde A A/S, må dette anses for en konsekvens af, at det er D, der har oppebåret hele udbyttet af selskabstømningen, selvom begge parter har et fælles ansvar.
 Det krav, A A/S har mod D, er


text:
således snævert forbundet med den erstatningsbetaling, som begge parter har et ligeligt ansvar for. A A/S's regreskrav må derfor anses for at være opstået som følge af dispositioner, som ligger uden for en normal varetagelse af selskabets egne økonomiske interesser.
 Spørgsmålet om fradragsret efter kursgevinstlovens regler for tab lidt på en regresfordring opstået i forbindelse med erstatningsbetaling i en selskabstømmersag har allerede foreligget til afgørelse ved domstolene, jf. SKM2004.139.VLR (TfS 2004, 258 V). Sagen vedrørte det tab, som sælger havde lidt på en regresfordring mod køberen opstået ved, at sælgeren havde betalt erstatning til det tømte selskabs konkursbo.
 I dommen (SKM2004.139.VLR) udtaler landsretten bl.a. følgende:
 "Sagsøgte [Skatteministeriet] har videre gjort gældende, at det sagsøgende selskab ikke kan fradrage et tab i medfør af kursgevinstlovens § 2, jf. § 1. Der er med Told- og Skattestyrelsens ordning i forbindelse med sælgers erstatningsbetaling efter cirkulære nr. 19 af 25. juni 1997 gjort op med spørgsmålet om fradragsret for tab i forbindelse med selskabstømning, idet der ikke foreligger nogen fordring for selskabet i skattemæssig henseende, og således ikke er lidt noget tab, der kan fradrages.
 Sagsøgeren har som ejer af H2 ApS medvirket ved salget af de tømte overskudsselskaber under omstændigheder, der ikke havde karakter af en normal forretningsmæssig disposition. Ved salget var der i selskabet likvide midler til dækning af passiverne, som udelukkende bestod af selskabsskatter for 10.189.852 kr. Den aftalte købesum svarede til selskabernes egenkapital med et tillæg på 76 % af skattetilsvaret. Sagsøgeren har ved sin medvirken til overdragelsen pådraget sig et erstatningsansvar svarende til det ikke-indbetalte skattebeløb.
 Under de anførte omstændigheder, herunder sagsøgerens medvirken ved handlen, den berigelse, som datterselskabet H2 ApS har været forpligtet til at fralægge sig, og den erstatning, der i øvrigt er udredt af sagsøgeren til dækning af skattetilsvaret, er der efter almindelige skatteretlige grundsætninger ikke grundlag for at anerkende et regreskrav, der bygger herpå, i skattemæssige henseende.
 Skattemyndighederne skal i det hele stilles således, at de med hensyn til betalingen af skatterne holdes skadesløse. Regreskravet kan derfor ikke danne grundlag for beregninger af et tab, der er omfattet af kursgevinstlovens § 2, jf. § 1, og som udløser fradragsret.
 Landsretten tager allerede som følge heraf Skatteministeriets frifindelsespåstand til følge."
 Landsretten gav efter SKATs opfattelse Skatteministeriet medhold i, at "almindelige skatteretlige grundsætninger" afskærer kurstabsfradrag på et afledet regreskrav, når det tab, regreskravet bygger på, er opstået ved betaling af erstatning for medvirken til salg af et overskudsselskab under omstændigheder, der ikke har karakter af en normal forretningsmæssig disposition, i hvert fald når dette foreligger i kombination med den foreliggende situation, hvor et tabsfradrag vil medføre, at skattevæsenet ikke holdes skadesløs med hensyn til betaling af skatterne.
 Den omstændighed, at selskabet senere er blevet solgt til en køber, der ikke har været involveret i selskabstømningen, har efter SKATs opfattelse ikke betydning for bedømmelsen af fradragsretten efter kursgevinstloven, da selskabets fradragsret ikke kan være påvirket af, at den nuværende ejer ikke selv er anset for erstatningspligtig for deltagelse i selskabstømningen. Såfremt en ny ejer lider et tab,


text:
skyldes dette udelukkende de vilkår, som overdragelsen er gennemført under, hvorved bemærkes, at det i den konkrete sag netop er oplyst, at den ultimative ejer, K A/S, har sikret sig mod tab forbundet med, at det overtagne selskab måtte blive anset for erstatningsansvarlig for dispositioner hidrørende fra før overtagelsen.
 Spørgers repræsentant har haft følgende bemærkninger til SKATs indstilling
 Repræsentanten finder ikke, at det er en korrekt, når SKAT fortolker højesteretsdommen således, at A A/S har udvist en adfærd, der er fuldt ud lige så dadelværdig som den af D udviste adfærd.
 Repræsentanten anfører således hertil, at det er D, der disponerede på selskabets vegne og modtog fordelen deraf, og D er da også blevet dømt til fuldt ud at skulle friholde A A/S for den idømte erstatning.
 Når A A/S pålægges erstatningen i første række, skyldes det udelukkende det objektive ansvar, der er anset at foreligge i anpartsselskabslovens § 84, stk. 4.
 Når erstatningssagen først og fremmest har været rettet mod A A/S, skyldes det de processuelle forhold, hvor sagsøgerne og de i sagen inddragne parter har været klar over, at A A/S - i modsætning til D - kunne honorere erstatningskravene.
 Repræsentanten henviser til sin gennemgang af, hvorledes SKM2004.139.VLR (TfS 2004, 258 V) efter hans opfattelse adskiller sig fra den forelagte sag, og fremhæver under henvisning til det ovenstående citat fra dommen, at det afgørende efter hans opfattelse er, at Vestre Landsret er enig i Skatteministeriets påstand om, at der ikke foreligger en fordring i skattemæssig henseende.
 Efter repræsentantens opfattelse er der imidlertid i den forelagte sag på grundlag af de faldne domme klart opstået en fordring med A A/S som kreditor og D som debitor, og denne fordring er omfattet af reglerne i kursgevinstlovens §§ 1 og 2.
 Selskabet påstår ikke, at der er skattemæssigt fradrag for den erstatning, der er ydet.
 Selskabet påstår, at der i kraft af, at D er dømt til at erstatte selskabet de udlæg, som selskabet har haft som følge af erstatningskravene, er opstået en fordring på D. Tabet på denne fordring er skattemæssigt fradragsberettiget efter de almindelige regler i kursgevinstloven.
 SKATs bemærkninger til høringssvaret.
 Det anføres i høringssvaret, at A A/S af Højesteret udelukkende er dømt erstatningsansvarlig som følge af det objektive ansvar hjemlet i anpartsselskabslovens § 84, stk. 4.
 SKAT bemærker i den forbindelse på ny, at Højesteret i dommen helt udtrykkeligt har fastslået, at A A/S i forbindelse med selskabstømningen har handlet forsætligt.
 Det var for Højesteret nødvendigt at tage stilling til, om A A/S hæftede efter den objektive regel i anpartsselskabslovens § 84, stk. 4, fordi selskabet da også hæftede for selskabsskattelovsrenter samt konkursomkostninger, hvilket ikke var tilfældet, hvis der alene påhvilede selskabet et culpaansvar.
 I relation til spørgsmålet om den indbyrdes fordeling af ansvar mellem de forskellige erstatningsansvarlige parter havde Højesteret imidlertid anledning til at foretage en vurdering af selskabets subjektive handlemåde. Højesteret slog i den forbindelse fast, at A A/S hæfter for de ulovlige dispositioner, som blev foretaget af D, samt at selskabet må anses for at


text:
have handlet forsætligt. Det er således selskabet som selvstændig juridisk person, der har handlet forsætligt, fordi D handlede på selskabets vegne. At A A/S har et regreskrav over for D, som oppebar det tømte selskabs penge på bekostning af skattemyndighederne, ændrer ikke ved, at A A/S - som selvstændig juridisk person - har handlet så ansvarspådragende, at Højesteret karakteriserer handlemåden som forsætlig.
 For så vidt angår dommen i SKM2004.139.VLR (TfS 2004, 258 V), er det ikke korrekt, at Vestre Landsret i denne sag fandt, at der ikke forelå en fordring i skattemæssig henseende. Vestre Landsret fandt derimod, at fordringen - regreskravet - ikke kunne danne grundlag for beregning af tab, der er omfattet af kursgevinstlovens § 8, jf. § 1, og som udløser fradragsret. På grund af de af Vestre Landsret opregnede omstændigheder ved fordringens opståen kunne manglende betaling af fordringen således ikke kvalificeres som et fradragsberettiget tab.
 Efter SKATs opfattelse foreligger der i nærværende sag ganske tilsvarende omstændigheder. A A/S' regreskrav mod D kan således - som følge af omstændighederne ved regreskravets opståen - ikke danne grundlag for beregningen af et fradragsberettiget tab.
 Vestre Landsrets afgørelse er efter SKATs opfattelse udtryk for, at kurstabsfradrag kan være afskåret som følge af overordnede retlige principper, som ikke (specifikt) vedrører beskatningen af kursgevinster og - tab.
 Den i retspraksis udviklede driftstabslære bygger på det princip, at et tab opstået som følge af egne dispositioner, der ligger uden for rammerne af en sædvanlig varetagelse af den pågældende virksomhed, ikke kan påvirke indkomstopgørelsen til gunst for den skattepligtige. Efter SKATs opfattelse er dette udtryk for et grundlæggende skatteretligt princip, der tilsvarende er en overordnet forudsætning bag kursgevinstlovens regler.
 Denne forudsætning er udtryk for, at kun tab, der har erhvervsmæssig karakter, kan påvirke en erhvervsmæssig virksomheds indkomstopgørelse. Det er SKATs opfattelse, at kursgevinstlovens regler om generel beskatning for selskaber på samme måde hviler på en forudsætning om, at selskabets fordringer og gæld er "erhvervsmæssige" forstået på den måde, at de er erhvervet som led i en sædvanlig varetagelse af selskabets virksomhed. Svigter denne forudsætning svigter også baggrunden for den generelle skattepligt for selskaber.
 I denne sag er der enighed om, at A A/S ikke med hjemmel i driftstabslæren (statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a) kan fratrække de idømte erstatningsbetalinger. Et sådant fradrag er udelukket, fordi A A/S' erstatningspådragende handlinger ligger uden for rammerne af den sædvanlige varetagelse af selskabets virksomhed. Efter SKATs opfattelse kan en adfærd, der har påført skattemyndighederne et ganske betydeligt tab, og som af Højesteret karakteriseres som forsætlig, ikke være foretaget som led i en sædvanlig varetagelse af selskabets interesser.
 Fradragsret i den foreliggende situation vil derfor stride mod et grundlæggende skatteretligt princip, som også kursgevinstloven bygger på.
 SKAT indstiller på den baggrund, at spørgsmål 1 besvares med Nej. Spørgsmål 2 bortfalder herefter som følge af besvarelsen af spørgsmål 1.
 Skatterådet tiltræder SKATs indstilling, hvorefter der ikke er fradragsret for det omhandlede beløb, idet der henvises til Vestre Landsrets dom SKM2004.139.VLR (TfS 2004, 258 V).


text:
Ved bedømmelsen af, om de vederlag, som et selskab har ydet hovedaktionæren, indeholder maskeret udbytte, er det ikke blot den egentlige løn og tantieme, der skal indgå i vurderingen. Også lønaccessorier såsom pensionsbidrag, fri bolig, fri bil, fri telefon, fri lystbåd og mere usædvanlige ydelser skal medregnes.
 I SKM2005.228.ØLR påstod et datterselskab fradrag for et administrationsvederlag ydet til moderselskabet. Landsretten udtalte, at bevisbyrden for, at der forelå fradragsberettigede driftsomkostninger, påhvilede datterselskabet, og at bevisbyrden var skærpet, fordi parterne var interesseforbundne. Videre udtalte landsretten, at der ikke forelå nogen skriftlig administrationsaftale mellem moder- og datterselskabet, og landsretten fandt det heller ikke godtgjort, at en sådan skriftlig aftale havde foreligget men - i henhold til datterselskabets påstand - var bortkommet. Landsretten fandt det heller ikke dokumenteret, at moderselskabet havde udført arbejde for datterselskabet, der var således relateret til datterselskabets aktiviteter, at arbejdet kunne anses for udført for at erhverve, sikre og vedligeholde datterselskabets indkomst. Landsretten bemærkede herved, at fakturaen, i henhold til hvilken administrationsvederlaget var betalt, ikke indeholdt oplysninger om karakteren eller omfanget af det arbejde, der var faktureret. På det grundlag nåede landsretten til samme resultat som Landsskatteretten, nemlig at administrationsvederlaget ikke var en fradragsberettiget driftsomkostning men udbytte fra datterselskabet til moderselskabet.
 I SKM2007.811.BR kunne selskabet ikke fratrække løn- og uddannelsesudgifter vedrørende hovedaktionærens datter. Byretten bemærkede herved, at selskabet ikke havde bevist, at der var en sådan forbindelse mellem udgifterne og selskabets virksomhed, at udgifterne var fradragsberettigede i medfør af statsskattelovens § 6, stk. 1, a).
 Om udgifter til bod og bøder, se iøvrigt LV Erhvervsdrivende afsnit E.B.5.5. Om udgifter til erstatning se resume af TfS 1998, 10 LSR i afsnit S.F.2.3.6.
 Det er en forudsætning for at anerkende en af selskabet afholdt udgift som et lønaccessorium, at hovedaktionæren har et berettiget krav på arbejdsvederlag.
 Det er Landsskatterettens praksis at anse mere sædvanlige ydelser såsom lejeværdi, rejseudgifter, repræsentation og lign. som yderligere løn til hovedaktionæren, hvis hovedaktionæren udfører arbejde for selskabet, og forholdet mellem arbejdsindsats og aflønning i øvrigt levner plads hertil.
 De beløb, der kan fratrækkes som bestyrelseshonorar, skal stå i et rimeligt forhold til det med bestyrelseshvervet forbundne arbejde og ansvar.
 Selv om bestyrelsesmedlemmerne på normal vis deltager i ledelsen af selskabet, må honoraret herfor holdes inden for de grænser, som er almindelige for udførelsen af et sådant hverv.
 Der er intet til hinder for, at formanden for bestyrelsen i et selskab modtager et større honorar end de øvrige medlemmer, men det er det samlede vederlag, som den pågældende modtager fra selskabet, der er afgørende for, om maskeret udbytte kan statueres, jf. indledningen til afsnittet.
 Fra praksis kan nævnes LSRM 1960, 98 LSR, LSRM 1963, 97 LSR, LSRM 1967, 5 LSR og TfS 1991, 477 LR.
 I SKM2003.70.ØLR havde skattemyndighederne skønsmæssigt nedsat et selskabs selvangivne fradrag for vederlag til bestyrelsesmedlemmer og ansatte, der enten var hovedanpartshavere eller nærtstående hertil, med den begrundelse, at vederlagene oversteg det sædvanlige og derfor til dels måtte anses for maskeret udlodning. Under retssagen anerkendte Skatteministeriet under hensyn til en fremkommet syns- og skønserklæring, at


text:
fradragene skulle forhøjes, men ikke til det selvangivne. Landsretten fandt ikke, at en tilkendegivelse fra skatteforvaltningen efter udløbet af de pågældende indkomstår kunne skabe ret efter forventningsprincippet. Landsretten fandt heller ikke, at der var grundlag for at tilsidesætte det skøn, der var udøvet i lyset af den under retssagen fremkomne syns- og skønserklæring. Skatteministeriet blev derfor frifundet.
 Pensionsordninger til fordel for en i selskabet ansat hovedaktionær kan være etableret enten som afdækkede ordninger, dvs. at der i et forsikringsselskab, pengeinstitut, pensionskasse eller lign. er oprettet en pensionsordning, hvor selskabet indbetaler bidrag til pensionsordningen, eller som uafdækkede ordninger, hvorved forstås, at forsikringsrisikoen påhviler selskabet selv, uden at den er dækket ved en forsikringsaftale.
 Afdækkede pensionsordninger
 Efter PBL § 23 kan selskabet fradrage bidrag til pensionsordninger for hovedaktionæren efter pensionsbeskatningslovens almindelige regler. Der gælder dog den begrænsning, at aktionærens samlede vederlag inklusive pensionsbidraget ikke må overstige, hvad der er en rimelig aflønning for den pågældendes indsats i selskabet.
 I TfS 1994, 188 LR fandt Ligningsrådet, at et selskab, hvor en af hovedanpartshaverne tillige var direktør, kunne fradrage et éngangsindskud på dennes pensionsordning, idet lønnen over en årrække levnede plads til fradrag for selskabet for en løbende ydelse, der modsvarede det i ansøgningen omhandlede éngangsindskud.
 En direktør/hovedaktionær fik en mindre løn udbetalt, men samtidig et større beløb af selskabet indbetalt på en rateforsikring i pensionsøjemed. Da det samlede beløb ikke oversteg en rimelig aflønning, fandt Landsskatteretten, at forholdet var omfattet af PBL § 19, således at indbetalingen på rateforsikringen ikke skulle medregnes i direktørens skattepligtige indkomst, TfS 1989, 479 LSR.
 En pensionsydelse, som et selskab ydede en direktør og aktionær i forbindelse med sin fratræden på grund af sygdom, blev ikke anset for at have karakter af maskeret udbytte, bl.a. fordi direktøren og hans familie kun besad ca. 22 pct. af anpartskapitalen. Pensionsydelsen blev derfor anset for fradragsberettiget for selskabet, TfS 1988, 672 LSR.
 Et anpartsselskab foretog i TfS 1988.250 LSR kapitalindskud på henholdsvis 275.000 kr. og 240.000 kr. på livrenter som led i en pensionsordning mellem selskabet og selskabets direktør og eneanpartshaver, samt dennes hustru, der også var ansat i selskabet. Selskabets kapitalinteresser fandtes at være tilgodeset ved betydelige henlæggelser. Under hensyn til oplysninger om ægtefællernes arbejdsindsats fandt Landsskatteretten, at deres løn gennem årene havde været så beskeden, at skattemyndighederne ville have godkendt en løbende ydelse til en pensionsordning af en størrelse, der modsvarede de omhandlede engangsindbetalinger. Disse indbetalinger var herefter fradragsberettigede for selskabet og skulle ikke beskattes hos ægtefællerne.
 Er den tidligere ansatte arbejdstager ansat hos et dansk eller udenlandsk datterselskab, der betaler den pågældendes løn, vil moderselskabets fortsatte eller påbegyndte indbetaling til den pågældendes pensionsordning efter omstændighederne blive anset som et tilskud fra moderselskabet til datterselskabet, idet pensionsindbetalingen retteligt hører hjemme i datterselskabet. Moderselskabet har ikke fradrag for indbetalingen i den skattepligtige indkomst, idet PBL § 23 ikke omhandler denne situation.
 Er ægtefællen enke efter den tidligere hovedaktionær, og har denne ikke sikret enken i tilfælde af dødsfald, vil selskabets indbetaling til en pensionsordning til sikring af ægtefællen, efter omstændighederne


text:
blive anset som udbetaling af maskeret udbytte til ægtefællen. Selskabet vil herefter ikke have fradrag for indbetalingen, idet hverken SL § 6 a eller PBL § 23 omfatter denne situation. Det må dog stilles som en forudsætning, at ægtefællen sammen med eventuelle efterladte børn har haft afgørende indflydelse på selskabets dispositioner.
 I SKM2001.545.ØLR havde selskabet, hvis virksomhed alene bestod i forrentning af selskabets kapital, indbetalt 300.000 kr. på en pensionsordning til fordel for selskabets hovedanpartshaver, der ligeledes var direktør i selskabet. Skattemyndighederne godkendte alene et skønsmæssigt fradrag på 75.000 kr. af det indbetalte pensionsbidrag og anså det resterende beløb på 225.000 kr. som maskeret udlodning til hovedanpartshaveren. Landsretten fandt det ikke godtgjort, at pensionsudbetalingerne svarede til, hvad der ville være betalt til en uafhængig tredjemand for samme arbejdsindsats. Landsretten fandt videre ikke, at der var grundlag for at fastslå, at skattemyndighederne ikke skulle have haft hjemmel til at korrigere vederlaget.
 SKM2009.603.ØLR lagde landsretten vægt på, at hovedparten af det arbejde, som hovedaktionæren var blevet vederlagt for, havde bestået i forhandlinger om salg af et datterselskab. Herefter fandt landsretten det ikke godtgjort, at der havde været en driftsmæssig begrundelse for indbetalingen af pension til hovedaktionæren, hvorfor indbetalingen ikke var fradragsberettiget for selskabet.
 I medfør af § 15 A i pensionsbeskatningsloven kan hovedaktionærer under visse nærmere betingelser oprette pensionsordninger, når de afstår aktier i et selskab, der driver erhvervsmæssig virksomhed. Ved hovedaktionærer forstås ejere af hovedaktionæraktier som beskrevet i ABL § 4, jf. PBL § 15 A, stk. 1. Hovedaktionæren skal være fyldt 55 år inden afståelsen. Selskabet skal have drevet reel erhvervsmæssig virksomhed. Hermed menes, at erhvervsvirksomheden ikke må have været en pengetank. Ved en pengetank forstås et selskab, hvis aktivitet i overvejende grad er passiv pengeanbringelse i form af ejerskab af kontanter, værdipapirer eller lignende og/eller udlejning af fast ejendom. Bortforpagtning af fast ejendom som nævnt i VURDL § 33, stk. 1 eller 7, dvs. bortforpagtning af land- og skovbrugsejendomme, gartnerier, planteskoler og frugtplantager, anses ikke for passiv pengeanbringelse. Egentlig næringsvirksomhed ved køb og salg af værdipapirer eller finansieringsvirksomhed er ikke til hinder for at benytte ordningen.
 En persons erhvervsmæssige virksomhed anses for i overvejende grad at have bestået i udlejning af fast ejendom, besiddelse af kontanter, værdipapirer eller lignende, hvis mindst 75 pct. af indtægterne stammer fra sådan aktivitet, eller hvis handelsværdien af virksomhedens udlejningsejendomme, kontanter, værdipapirer eller lignende enten på overdragelsestidspunktet eller opgjort som gennemsnittet af de seneste 3 regnskabsår udgør mindst 75 pct. af handelsværdien af virksomhedens samlede aktiver. Besiddelse af andele omfattet af aktieavancebeskatningslovens § 18 anses ved bedømmelsen ikke som besiddelse af værdipapirer. Afkastet og værdien af aktier i selskaber, hvori virksomheden direkte eller indirekte ejer mindst 25 pct. af aktie- eller anpartskapitalen, medregnes ikke. I stedet medregnes en til ejerforholdet svarende del af selskabets indtægter og aktiver ved bedømmelsen. Ved bedømmelsen ses der bort fra indkomst ved udlejning af fast ejendom mellem virksomheden og dens mindst 25 %-ejede selskaber eller mellem sådanne selskaber. Fast ejendom, som udlejes mellem virksomheden og dens mindst 25 %-ejede


text:
selskaber eller mellem sådanne selskaber, og som lejer anvender i driften, anses ved bedømmelsen ikke som en udlejningsejendom.
 Det er en betingelse, at personen har været hovedaktionær i et selskab, men ikke nødvendigvis samme selskab, i en periode på mindst 10 år forud for det indkomstår, hvor ordningen oprettes. 10 års kravet vil være opfyldt også i tilfælde af, at den pågældende f.eks. først har drevet selvstændig erhvervsmæssig virksomhed i form af en personligt ejet virksomhed i 6 år og derpå har været hovedaktionær i 4 år. 10-års-perioden afbrydes endvidere ikke af selskabsskift, hvis der drives virksomhed ved indkomstårets begyndelse og dets slutning.
 SKM2002.74.LR: En skatteyder A anmodede om bindende forhåndsbesked om den fortjeneste, der fremkom ved, at hans anpartsselskab B solgte sin aktiepost i C A/S til det udstedende selskab, og A derefter likviderede B, kunne indbetales på en pensionsordning oprettet efter pensionsbeskatningslovens § 15 A. Selv om der kunne påvises en erhvervsmæssig sammenhæng mellem skatteyderens virksomhed drevet i anpartsselskabsform og det aktieselskab C, som skatteyderens anpartsselskab havde aktier i, og der således ikke blot var tale om passiv pengeanbringelse (pengetank), fandt Ligningsrådet ikke, at der var hjemmel til at fravige den objektiviserede regel i PBL § 15 A, stk. 4. Under hensyn til, at B ejede under 25 pct. (loven er nu ændret til 50 %) af aktiekapitalen i C samt til, at værdien af aktieposten i C udgjorde betydeligt over 50 pct. af handelsværdien af B's aktiver, var A således efter Ligningsrådets opfattelse afskåret fra at anvende reglerne om ophørspension i pensionsbeskatningslovens § 15 A.
 SKM2007.623.LSR: Der kunne ikke foretages indskud på ophørspension efter pensionsbeskatningslovens 15 A vedrørende fortjeneste ved salg af ejendom, idet erhvervsvirksomheden var anset for overgået fra aktiv virksomhed til passiv virksomhed med udlejning af fast ejendom på salgstidspunktet.
 SKM2007.625.LSR: En læge ansås for berettiget til fradrag for ophørspension efter pensionsbeskatningslovens § 15 A, i forbindelse med afhændelse af en udlejningsvirksomhed, idet værdien af ikke bogført goodwill i lægevirksomheden kunne medregnes ved vurderingen af, om værdien af den afhændede virksomhed udgjorde mindre end 50 % af de samlede aktiver.
 Uafdækkede ordninger
 Såfremt der er etableret en almindelig pensionsordning for selskabets personale, og hovedaktionærens ordning ikke er relativt bedre end andre funktionærers, må selskabets fradrag i forbindelse hermed anerkendes.
 Påtager selskabet sig derimod forpligtelsen alene over for hovedaktionæren kort tid før dennes fratræden på grund af alder eller sygdom, og har han haft en afgørende indflydelse på ordningens udformning, må der foretages en konkret vurdering af spørgsmålet, om udbetalingen udgør en maskeret udlodning. Såfremt det ud fra en samlet konkret vurdering af sagens omstændigheder må antages, at den påtagne forpligtelse sammenholdt med hovedaktionærens løn under ét, jf. nedenfor, ikke kan antages at overstige, hvad der ville være godkendt som en indbetaling til en pensionsordning i et pensionsforsikringsselskab, og det videre må antages, at selskabets kapitalinteresser ved udbetalingen må anses for tilgodeset, kan der være grundlag for at godkende fradrag for beløbet som en driftsomkostning, jf. SL § 6 a, i selskabets indkomst, ligesom der under


text:
sådanne konkrete omstændigheder ikke vil være grundlag for at anse udbetalingen for maskeret udbytte. Med hovedaktionærens løn under ét menes det forhold, at hovedaktionærens løn gennem årene skønnes at have været så beskeden i forhold til hans arbejdsindsats, at hans samlede vederlag inkl. pensionsbidraget ikke overstiger, hvad der er en rimelig aflønning for den pågældende indsats i selskabet. Det er i denne forbindelse uden betydning, at aktionæren senere har afhændet sine aktier i selskabet, således at han på udbetalingstidspunktet ikke er aktionær, idet det afgørende er, om hovedaktionæren på tidspunktet for ordningens etablering har haft afgørende indflydelse på selskabets dispositioner. UfR 1975, 881 ØLD - Skd. 1976.35.64.
 Selv om en uafdækket pensionsforpligtelse i formen fremtræder som en løbende ydelse, der efter den tidligere bestemmelse i LL § 14, stk. 2, (nu LL § 12), opfyldte betingelserne for fradragsret, har fradrag været nægtet, når forpligtelsen var indgået under omstændigheder som foran nævnt (fremrykket alder, beherskelse af selskabet).
 Hvis en hovedaktionær sælger sine aktier, og selskabet i denne forbindelse som en del af overdragelsessummen pålægges en pensionsforpligtelse, må pensionsydelserne betragtes som en for selskabet ikke-fradragsberettiget udlodning til den nye hovedaktionær samtidig med, at kapitalværdien indgår som en del af vederlaget for aktierne.
 Fra praksis kan nævnes:
 Skd. 1984.70.495, Højesterets dom af 14. marts 1984: Ifølge aftale mellem et selskab og dets direktør og dennes familie, der beherskede selskabet, skulle selskabet bl.a. betale et årligt pristalsreguleret vederlag til direktøren og dennes ægtefælle.
 Ved aftalens indgåelse var direktøren 79 år, og han fratrådte samtidig, eller kort efter, den daglige ledelse i selskabet. Ordningen var ikke led i en almindelig pensionsordning for selskabets personale. Retten fandt, at vederlaget i sin helhed måtte ligestilles med udbytte, for hvilket selskabet ikke er berettiget til fradrag efter SL § 6 eller dagældende LL § 14, stk. 2 (nu LL § 12).
 Skattepolitisk Oversigt 1962.114 ØLD : Et selskab havde efter direktørens (hovedaktionærens) død vedtaget at udbetale en løbende pension såvel til enken som til direktørens tidligere hustru. I dommen fastslås det, at de til enken udbetalte beløb må betragtes som maskeret udbytte under hensyn til, at det var tillagt hende på et tidspunkt efter mandens død, da hun ejede ca. 60 pct. af selskabets aktiekapital, og idet selskabets pensionsforpligtelse over for hende måtte anses opfyldt ved en livsforsikring, der var tillagt hende ved mandens foranstaltning, og for hvilken selskabet havde betalt præmien. Derimod ansås ydelsen til den tidligere hustru, som ikke var aktionær i selskabet, for en underholdsydelse, der var fradragsberettiget i medfør af den dagældende LL § 14, stk. 2 (nu LL § 12).
 LSRM 1978, 165 LSR : Uanset at en enkepension til hovedaktionæren ikke med sikkerhed kunne anses for en hende forud tillagt egentlig ret, blev fradrag tilladt, idet 2 andre direktørenker havde ret til pension og andre funktionærer havde tilsagn om pensionslignende ydelser.
 LSRM 1979, 192 LSR : Fradrag indrømmet for pension til en enke efter stifteren af et aktieselskab, selv om forpligtelsen ikke fremgik af stiftelsesoverenskomsten. Der blev lagt vægt på, at pensionsforpligtelsen


text:
fremgik af en i tilslutning til stiftelsen oprettet engageringskontrakt med den da 48-årige stifter, samt at kapitalinteresserne i selskabet i den forløbne periode var tilstrækkeligt tilgodeset, hvortil kom, at alle selskabets ansatte, der ønskede det, havde opnået en livsforsikringsordning med præmien betalt af selskabet.
 LSRM 1981, 13 LSR : Som led i en hovedaktionærs overdragelse af aktierne til deres nominelle værdi til to medarbejdere i selskabet blev det bestemt, at selskabet skulle udrede et beløb, der betegnedes som en pensionsudbetaling, til den tidligere hovedaktionær på 51.000 kr. årligt i 7 år, hvorefter ydelsen nedsattes til en livsbetinget ydelse på 15.000 kr. årligt. Ved den berettigedes død før udløbet af 7-års perioden skulle selskabet udrede beløbet til den berettigedes arvinger i den resterende del af perioden. Landsskatteretten fandt, at aktieerhververne som en del af købesummen for aktierne havde erlagt et beløb svarende til kapitalværdien af den løbende ydelse til den tidligere hovedaktionær, og da selskabet havde betalt beløbene, ansås betalingen for maskeret udlodning til aktiekøberne.
 Skat 1985.6.168 LSR : Selskabets direktør og hovedaktionær gennem en årrække var fratrådt som direktør i selskabet, og der blev i den forbindelse indgået aftale om, at han skulle have en årlig pension på 75.000 kr., svarende til knap 20 pct. af lønnen. Det var oplyst, at tidligere funktionærer i selskabet, som på grund af alder havde forladt virksomheden, havde fået udbetalt pensionslignende ydelser, svarende til et sted mellem 13,3 pct. og 16,8 pct. af lønnen ved afgangen. På den baggrund fandt Landsskatteretten ikke, at der var tilstrækkeligt grundlag for at nægte selskabet fradragsret for ydelser til den tidligere hovedaktionær.
 Landsskatteretten har i SKM2003.565.LSR fundet, at der i det konkrete tilfælde ikke var tale om en uafdækket ordning.
 Da en direktør, der samtidig er hovedaktionær i selskabet, ikke er omfattet af funktionærloven, har Landsskatteretten statueret, at en eventuel løn, der udbetales til direktøren efter dennes fratræden, ikke kan fratrækkes af selskabet som lønudgift, men må betragtes som et skattepligtigt udbytte. Se Østre Landsrets dom af 22. december 1972, Skd. 1973.24.115.
 Se endvidere LSRM 1963, 98 LSR og LSRM 1977, 106 LSR.
 En direktør, der ejede 50 pct. af anpartskapitalen i et selskab, solgte denne andel til den anden direktør og anpartshaver og fratrådte samtidig sin stilling i selskabet. Ud over salgssummen for anparterne modtog han en erstatning for øjeblikkelig fratræden på 75.000 kr. Uanset at der ikke var oprettet ansættelseskontrakt, blev beløbet anset som et rimeligt vederlag for løn i opsigelsesperioden, hvorfor det var almindelig indkomstskattepligtigt, TfS 1985, 311 LSR.
 Hvor selskabets virksomhed væsentligst består i at oppebære afkast af værdipapirer, tillader praksis kun beskedne fradrag som arbejdsvederlag til aktionærerne.
 Specielt for ejendomsaktieselskaber gælder, at størrelsen af aktionærers aflønning for arbejdet med administration, såsom fast gage, bestyrelseshonorar, tantieme, fribolig og lign. må bedømmes ud fra, at den gældende boligreguleringslov alene anerkender udgifter ved ejendomsadministration i det omfang, det er rimeligt under hensyn til ejendommens og det lejedes karakter. Ved bedømmelsen kan der henses til de omkostninger, der kan indgå i den omkostningsbestemte husleje.
 Fra praksis kan


text:
henvises til LSRM 1946, 54 LSR, LSRM 1951, 169 LSR, LSRM 1958, 8 LSR og UfR 1973, 852 VLD.
 Rabatter, der ydes et selskabs aktionærer, og som er mere gunstige end dm, der ydes selskabets andre kunder, er udtryk for en udlodning til aktionærerne. Det er en betingelse, at rabatten er ydet som følge af aktionærforholdet.
 UfR 1944, 823 HR : Et indkøbsselskab afgav en vis procentdel af sit overskud som rabat til aktionærerne i forhold til deres køb, men gav ikke en tilsvarende rabat til andre kunder. Højesteret statuerede maskeret udbytte, uanset at rabatten ikke som deklareret udbytte fordeltes i forhold til aktionærernes aktiebesiddelse.
 LSRM 1974, 98 LSR : Et indkøbsselskab handlede kun med aktionærer og udbetalte til disse en overskudsbetinget bonus, beregnet på basis af de enkelte aktionærers omsætning med selskabet. Landsskatteretten fandt, at den omhandlede bonus måtte anses for et led i selskabets udbyttefordeling og ansås derfor ikke for fradragsberettiget for selskabet.
 I Skd. 1982.60.34 blev bonus - som en bank som led i overskudsdelingen ydede til aktionærer, der enten havde indlån på opsigelse eller havde lånt penge i banken - sidestillet med udbytte.
 Revision og Regnskabsvæsen 1984 Skattemæssige Meddelelser 143 LR : En rabat, som et tæppefirma, der blev omdannet til aktieselskab, tilbød personer, der tegnede en aktie på 1.000 kr. i selskabet, var ikke skattepligtigt udbytte for aktionærerne, fordi adgangen til at opnå rabat på op til 25 pct. ved køb af tæpper måtte antages at stå åben for en bredere kreds af personer uden for aktionærkredsen via medlemskab af diverse indkøbsforeninger m.v.
 TfS 1994, 111 LR vedrørte aktionærer i et selskab, der havde indgået aftaler med organisationer m.v. om bytte af ferielejligheder. Ligningsrådet fandt, at da prisen for en ferielejlighed svarede til markedsværdien, ville aktionærer, der benyttede sig af bytteretten, ikke være skattepligtige af maskeret udlodning fra selskabet.
 I TfS 1996, 796 HR ansås en aktionær at have betalt fuldt vederlag for en tidsubegrænset ret til at råde over en timeshareferielejlighed to uger om året. Aktionæren kunne derfor ikke udlodningsbeskattes efter bestemmelsen i LL § 16 A, stk. 1, eller beskattes i medfør af SL § 4.
 Sagen drejede sig om Hotel Skagenklit A/S, der blev omdannet til timesharehotel pr. 1. januar 1983. Aktiekapitalen på 7.200.000 kr. var fordelt på 1000 anparter à 7.200 kr. Hotellet var opdelt på 20 hotellejligheder. Skatteyderen havde købt 2 aktier med tilknyttet adgang til at benytte en bestemt lejlighed i én uge.
 Skattemyndighederne havde fundet, at skatteyderen var skattepligtig efter LL § 16 A af den objektive udlejningsværdi for lejligheden efter fradrag af kontingent til administrator.
 Højesteret gav skatteyderen medhold i, at han havde betalt fuldt vederlag for brugsretten til lejligheden, idet han havde betalt en merpris i forhold til aktiernes indre værdi, der dækkede værdien af brugsretten. Højesteret bemærkede følgende:
 "Det følger af aktionæroverenskomstens § 4 og § 5, at appellanten ved erhvervelsen af de to aktier i Hotel Skagenklit fik en tidsubegrænset ret til at råde over lejlighed nr. 61 i ugerne 22 og 23 mod


text:
betaling af et kontingent svarende til 2/50 af lejlighedens andel af ejendommens driftsudgifter. Der er således ikke alene tale om en forudbestillingsret, men om en brugsret, hvilket i øvrigt også fremgår af aktiebrevene. Det etablerede timesharearrangement indebærer, at selskabet ikke har adgang til udleje lejlighederne, og at dets drift er baseret på, at udgifterne vedrørende ejendommen dækkes af aktionærernes kontingenter. Det forhold, at de til aktierne knyttede brugsrettigheder ikke er omtalt i selskabets vedtægter, kan ikke tillægges betydning i den forliggende situation, hvor aktionæroverenskomsten omfatter samtlige aktionærer.
 Appellanten betalte 34.000 kr. for hver aktie, selv om den enkelte akties indre værdi i hvert fald ikke oversteg dens nominelle værdi på 7.200 kr. Det betydelige overskydende beløb må anses for vederlag for retten til at råde over lejligheden i den pågældende uge alene mod betaling af kontingent. Dette er da også lagt til grund af Nævnet vedrørende merværdiafgift ved vurderingen af spørgsmålet om de oprindelige aktionærers pligt til at betale moms. På det tidspunkt, da appellanten købte aktierne, var timesharearrangementet etableret af selskabets oprindelige aktionærer, og det forhold, at appellantens vederlag for brugsretten blev oppebåret af disse og ikke af aktieselskabet, kan ikke tillægges betydning i forhold til appellanten.
 Højesteret finder, at der under disse omstændigheder hverken i medfør af LL § 16 A, stk. 1, eller i medfør af SL § 4, litra b, er grundlag for at beskatte appellanten som påstået af Skatteministeriet. Højesteret tager derfor appellantens påstand til følge."
 Se i øvrigt om timeshare LV Erhvervsdrivende afsnit E.J.7.
 Efter Ligningslovens § 8 A er der alene fradragsret for gaver til almenvelgørende eller på anden måde almennyttige foreninger, stiftelser, institutioner m.v., der er godkendt af skatteministeren. Det er en forudsætning for fradrag, at gaven til den enkelte forening, stiftelse, institution mv. i det pågældende indkomstår har andraget mindst 500 kr. Fradrag kan endvidere kun indrømmes for det beløb, hvormed de gaver, som herefter kommer i betragtning, tilsammen overstiger 500 kr. årligt, og det kan ikke udgøre mere end 14.500 kr. (i år 2009). Det maksimale fradrag opnås således først, når de gaver, som tages i betragtning, udgør 15.000 kr. (i år 2009) tilsammen.
 I SKM2009.29.HR gav et selskab en gave på kr. 100.000,- til G1 Mission. Foreningen er godkendt efter ligningslovens § 8 A, stk. 2, til at modtage fradragsberettigede gaver, og Højestret udtalte, at skattemyndighederne dermed har anerkendt, at foreningens midler anvendes i almennyttigt øjemed til fordel for en større kreds af personer, hvorfor gaver, som gives til en sådan almennyttig forening, som udgangspunkt må forventes at blive ydet ud fra en ideel interesse i at fremme foreningens formål. Højesteret fandt det ikke godtgjort, at den gave, skatteyderen som eneanpartshaver lod sit selskab yde G1 Mission, blev givet i strid med de selskabsretlige regler, eller at gaven blev ydet for direkte eller indirekte at tilgodese andre interesser end hans ideelle interesse i at fremme foreningens almennyttige formål. Det gjaldt, selv om hans hustru var medlem af foreningen og virkede som såkaldt "præceptor" til fremme af foreningens aktiviteter. Højesteret


text:
fandt det på denne baggrund ikke godtgjort, at der forelå skattepligtig maskeret udlodning, jf. ligningslovens § 16 A.
 Vedrørende forskningsgaver, der gives af selskabet i henhold til LL § 8 H, kan der som udgangspunkt ikke statueres maskeret udlodning hos hovedaktionæren, eftersom selskabet har fuld fradragsret for sådanne gaver. Der henvises i øvrigt til pkt. 20.2 i skd.cirkulære nr. 72 af 17. april 1996 om ligningsloven, som ændret ved cirkulære nr. 17 af 1. marts 2002.
 Selskaber har alene fradragsret for løbende ydelser omfattet af LL § 12, hvis der er tale om årlige ydelser, der ikke overstiger 15 pct. af yderens skattepligtige indkomst. Årlige ydelser, der ikke overstiger 15.000 kr., kan dog fradrages fuldt ud uanset de foranstående begrænsninger.
 For så vidt angår ensidigt påtagne forpligtelser samt gensidigt bebyrdende aftaler indgået før den 1. juli 1999 er der fradrag for løbende ydelser. Gensidigt bebyrdende aftaler indgået den 1. juli 1999 eller senere behandles i henhold til reglerne i LL § 12 B. Se nærmere herom LV Almindelig del afsnit A.F.4.4.5.2.
 I TfS 1995, 454 HR traf Højesteret afgørelse i en sag, hvorefter et anpartsselskab havde nedlagt påstand om fradrag for bidrag, der var ydet i henhold til et gavebrev, hvor selskabet forpligtede sig til i 10 år at betale Indre Mission 5 pct. af selskabets skattepligtige indkomst. Hovedanpartshaveren, der tillige var ansat i selskabet, havde samtidigt forpligtet sig til at bidrage til Indre Mission med maksimumsbidraget for personer. Højesteret bemærkede, at efter LL § 12, stk. 2, tilkommer der udtrykkeligt også selskaber fradragsret for løbende ydelser i henhold til en forpligtelse, som er påtaget overfor foreninger, stiftelser, institutioner, religiøse samfund m.v., der er godkendt efter LL § 12, stk. 3. At det er en hovedaktionærs eller hovedanpartshavers ideelle interesse for en af de omhandlede foreninger m.v., der har ført til, at et selskab har påtaget sig en løbende forpligtelse, kan ikke bevirke, at der med støtte i et almindeligt princip om maskeret udbytte gøres undtagelse fra fradragsretten. Der er ikke i forarbejderne til lovændringen i 1986 tilstrækkelige holdepunkter for et andet resultat. Anpartsselskabet har følgelig ret til fradrag efter LL § 12, stk. 2, for løbende ydelser i henhold til forpligtelseskontrakter med de begrænsninger og på de betingelser, der følger af LL § 12.
 Højesteret nåede til samme resultat som ovenfor nævnt i en parallel sag vedrørende hovedaktionæren personligt, jf. TfS 1995, 455 HRD. Skatteministeriet har endvidere kommenteret de to Højesteretsdomme i TfS 1995, 649 DEP.
 I TfS 1999, 728 HR fastslog Højesteret, at der kunne ske udlodningsbeskatning, jf. LL § 16 A, stk. 1, hvor en gave ydet af selskabet ikke har tilknytning til selskabets erhvervsmæssige virksomhed, men alene er begrundet i selskabsejerens ideelle interesse. Højesteret bemærkede, at det selskab hvortil sponsorgaven var ydet, måtte anses som en erhvervsdrivende virksomhed, selv om selskabet i et vist omfang havde ydet økonomisk støtte og anden bistand til en lokal idrætsforening. Gaven kunne herefter ikke anses for ydet til almennyttige eller dermed ligestillede formål. Ydelsen havde endvidere ingen tilknytning til det


text:
givende selskabs erhvervsmæssige virksomhed, men var alene begrundet i eneanpartshaverens ideelle interesse i det modtagende selskabs virksomhed, hvor han var ulønnet direktør og bestyrelsesmedlem.
 Se også TfS 1998, 484 HR, som er refereret i afsnit S.F.2.5.
 Overførsler mellem selskaber
 SKM2001.248.LSR : Overførsel af 1.870.000 kr. fra et driftsselskab til et underskudsselskab var ved dom afsagt af Vestre Landsret anset som et skattepligtigt tilskud til underskudsselskabet. Det overførte beløb var endvidere indkomstbeskattet i produktions- og salgsselskabet. Aktionæren, der ejede hele selskabskapitalen i begge selskaber, blev ikke beskattet af maskeret udlodning, jf. LL § 16 A, da aktionæren ikke havde realiseret en økonomisk fordel ved overførslen.
 Nedenstående er refereret afgørelser i en række situationer vedrørende maskeret udlodning henholdsvis maskeret udbytte. I øvrigt henvises til afgørelser refereret under S.F.2.3.6.
 TfS 1993, 362 VLD : Et anpartsselskabs bådudlejning blev ikke anset for erhvervsmæssig virksomhed, hvorfor underskuddet blev anset for at være maskeret udlodning til hovedanpartshaveren.
 Se også TfS 1991, 289 VLD om underskud ved hundekennel og LV Erhvervsdrivende afsnit E.A.1.2 om hobbyvirksomhed.
 I TfS2000.955.ØLD var der i hovedaktionærens selskabs regnskab opsamlet en difference på 89.023 kr. over en 5-års periode, som var fratrukket i selskabet som renteudgift. Skatteyder og dennes revisor var ikke i stand til at redegøre for, hvorledes differencen var opstået. Uanset skatteyderens adgang til at hæve på kontoen, fandt Landsretten det imidlertid ikke sandsynliggjort, at den omhandlede difference skulle dække over, at differencebeløbet var kommet skatteyderen til gode. Beløbet blev derfor ikke anset for maskeret udlodning til skatteyderen.
 I SKM2001.370.LSR havde et selskab afholdt renovationsudgifter på et énfamilieshus, der var stillet til rådighed for hovedaktionæren samt til et andet selskab. Udgifterne blev anset for afholdt i kraft af hovedaktionærens bestemmende indflydelse på selskabet, hvorfor udgifterne måtte anses for maskeret udlodning til hovedaktionæren.
 I SKM2002.446.VLR drev et svensk datterselskab, der var sambeskattet med det danske moderselskab, virksomhed med travhestehold i Sverige. Landsretten fandt, at driften ikke var erhvervsmæssig, og at underskud følgelig ikke kunne fratrækkes. Der blev lagt vægt på, at driftsunderskuddet var stigende, at selskabet kun havde 2 heste, at der ikke var udarbejdet egentlige budgetter for driften, og at indtægterne var tilfældige og usikre. Landsretten fandt, at aktiviteten var sket som udslag af hovedaktionærens personlige interesse for travsport, og at hovedaktionæren derfor havde modtaget maskeret udlodning gennem moderselskabet.
 SKM2002.452.HR drev skatteyderen virksomhed gennem det sagsøgende anpartsselskab A, som han var ejer af, og han var desuden medejer af et andet anpartsselskab B. B købte i 1988 en ejendom, som blev finansieret ved optagelse af udlandslån i en bank. A deponerede i 1989 obligationer til en værdi af ca. 400.000 kr., ligesom skatteyderen indestod sammen med en medejer som selvskyldnerkautionist for lånet. Obligationerne blev i 1992 realiseret med henblik på nedbringelse af udlandslånet. Ved indfrielsen af sikkerheden i form af obligationer tilførtes B et beløb på 391.515 kr. Herved blev skatteyderen fritaget for risikoen som selvskyldnerkautionist for et tilsvarende beløb. Højesteret fandt, at selvskyldnerkautionen og sikkerhedsstillelsen samt overførslen af provenuet var begrundet i interessen i mulige arbejdsopgaver, hvorfor der ikke forelå


text:
maskeret udbytte.
 I SKM2003.166.HR stod et interessentskab (H2) for indkøb af varer, underleverandørydelser og arbejdsydelser, som blev videresolgt til et interesseforbundet selskab (H1), der udførte entrepriseopgaver for tredjemand. Appellanten, der var interessent i H2, gjorde gældende, at samhandlen mellem H2 og H1 var baseret på et princip om resultatdeling i forhold til fortjeneste eller tab på H1's entrepriser. Højesteret lagde til grund, at det alene var H1, der var kontraktpart i forhold til bygherrerne. Højesteret lagde endvidere til grund, at det fulgte af en samarbejdsaftale mellem H2 og H1, sammenholdt med, at H2 som det altovervejende udgangspunkt fakturerede leverancer og andre ydelser månedligt, at H2 som anført i samarbejdsaftalen skulle levere sine ydelser til H1 efter tilbud eller efter regning. Under disse omstændigheder fandt Højesteret, at H2 havde erhvervet endelig ret til vederlag fra H1 ved leveringen af ydelserne, og at vederlaget derfor var umiddelbart skattepligtig indkomst for H2, også selv om leverancerne ikke blev faktureret straks ved leveringen. Skattemyndighederne havde derfor været berettiget til at korrigere H2's indkomst i de tilfælde, hvor H2 ikke månedligt havde indtægtsført leverancer til H1, eller hvor leverancer var indtægtsført med for høje eller for lave beløb i forhold til H2's egen indkøbspris. I betragtning af sagens udfald fandtes appellanten ikke at have et berettiget krav på erstatning for økonomisk tab eller godtgørelse for tort.
 I SKM2006.429.HR fandtes en række krediteringer af en mellemregningskonto mellem et selskab og dets direktør reelt at have været omsætning i selskabet, der skulle have været bogført heri. Direktøren var samlevende med selskabets ejer. Anpartshaveren var af myndighederne blevet beskattet af de omhandlede krediteringer som maskeret udbytte. Anpartshaveren gjorde under landsretsretssagen bl.a. gældende, at posteringerne på mellemregningskontoen var fejlposteringer foretaget af selskabets revisor, og at debiteringerne (hævningerne) udgjorde varekøbsudgifter og betaling af driftsudgifter i selskabet, der også ved fejl var bogført på mellemregningskontoen. Dette fandt landsretten ikke bevist og påpegede i den forbindelse, at der i vidt omfang havde manglet bilagsmateriale vedrørende de omhandlede debiteringer på mellemregningskontoen. Landsretten fandt herefter, at uanset mellemregningskontoen med selskabet havde tilhørt direktøren, var direktøren samlevende med anpartshaveren, der havde overladt hele dispositionskompetencen over selskabet til direktøren, hvorfor det på den baggrund ansås for godtgjort, at de på mellemregningskontoen krediterede beløb havde passeret anpartshaverens økonomi. Højesteret stadfæstede dommen. Skatteministeriet blev derfor frifundet.
 I SKM2004.106.HR lod skatteyderen og dennes samarbejdspartner foretage krydsende udlodninger fra selskaber, kontrolleret af dem, til henholdsvis et selskab ejet af skatteyderens hustru og af samarbejdspartneren. For dette forhold havde Vestre Landsret i en straffedom fundet skatteyderen og samarbejdspartneren skyldig i overtrædelse af skattekontrollovens § 13. Højesteret fandt, at de krydsende og indbyrdes sammenhængende lige store betalinger fra selskaberne var uden driftsmæssig baggrund. Skatteyderen gjorde gældende, at der ikke efter ligningslovens §16 A eller retspraksis var hjemmel til at beskatte beløbet på kr. 500.000,- som udlodning til ham, fordi han ikke havde haft økonomisk eller personlig interesse i beløbets udbetaling til hustruens selskab, og at han ikke med udbetalingen havde realiseret nogen indkomst, fordi han skatteretlig måtte identificeres med sin ægtefælle. Højesteret


text:
fandt, at betalingen til hustruens selskab indebar en vilkårlig overførsel af kr. 500.000,- fra skatteyderens selskab og måtte anses for betinget af hans ejerforhold til dette selskab. Betalingen af beløbet måtte efter Højesteret opfattelse herved anses for realiseret som indkomst for skatteyderen og beløbet var udbyttebetaling til ham, jf. ligningslovens § 16 A, stk. 1.
 I SKM2004.518.ØLR statuerede landsretten, at købet af fordringer og den mellem selskaberne indgåede aftale om selskab 1's andel i selskab 2's overskud bevirkede, dels at sagsøgerens ægtefælles gæld til selskab 1 kunne indfries gennem modregning, dels at sagsøgerens ægtefælle fik en betydelig fortjeneste, når henses til, at han havde betalt kr. 4,7 mio. for fordringerne. Dispositionerne var ikke i selskabets interesse og var af en så usædvanlig karakter, at de alene kunne anses for begrundet i ægtefællernes interessefællesskab og deres beherskelse af begge selskaber. Herefter fandtes kursgevinsten ved fordringernes indfrielse at måtte anses for maskeret udlodning.
 I SKM2006.171.ØLR erhvervede eneanpartshaverens selskab et fly. Driftsresultatet vedrørende flyet medførte efter skattemæssige afskrivninger et underskud på kr. 154.913,-. Eneanpartshaveren havde ubestridt anvendt flyet i 39% af flyets flyvetimer.
 Landsretten tiltrådte det af Landsskatteretten anførte, hvorefter det ikke var tilstrækkeligt dokumenteret eller sandsynliggjort, at flyet blev anskaffet i selskabets erhvervsmæssige interesse. De af selskabet afholdte udgifter til flyet måtte derimod anses for afholdt i eneanpartshaverens private interesse. Selskabet kunne som følge heraf ikke foretage fradrag for udgifterne og afskrivninger, og Skatteministeriet blev frifundet.
 I SKM2007.796.ØLR havde skattemyndighederne forhøjet sagsøgernes skattepligtige indkomst for indkomstårene 1997 og 1998. Sagsøgerne var henholdsvis direktør og hovedanpartshaver i et selskab, hvor skattemyndighederne havde tilsidesat regnskabsgrundlaget. Betingelserne for tilsidesættelse af regnskabsgrundlaget for selskabet var opfyldt. Landsretten fandt ikke, at skattemyndighedernes foretagne skønsmæssige ansættelse hvilede på et urigtigt grundlag eller havde ført til åbenbart urimelige resultater. Landsretten bemærkede herved, at det af sagsøgerne efterfølgende udarbejdede regnskabsmateriale ikke sandsynliggjorde, at sagsøgerne ikke havde modtaget beløb til privat forbrug fra selskabet. Disse beløb var sagsøgerne blevet beskattet af, henholdsvis som løn og som maskeret udlodning. Skatteministeriets frifindelsespåstand blev taget til følge.
 I SKM2008.14.ØLR var en hovedaktionær blevet beskattet af maskeret udlodning i medfør af ligningslovens § 16 a som følge af en overførsel til en bankkonto i Nigeria samt en række hævninger på en mellemregningskonto. Sagsøgeren - en nigeriansk kvinde - var hovedaktionær i et selskab, der i det væsentlige var kontrolleret af hendes ægtefælle. Sagsøgeren var derfor ikke vidende om de handler og aktiviteter, som ægtefællen gennemførte. Under sagen gjorde sagsøgeren gældende, at bankoverførslen til Nigeria var blevet tilbageført til den danske bankkonto, hvilket landsretten ikke fandt dokumenteret. For så vidt angår hævningerne på mellemregningskontoen, fandt landsretten det ikke med den fornødne sikkerhed godtgjort, at de foretagne hævninger var anvendt til betaling af selskabets udgifter. På denne baggrund, under henvisning til Landsskatterettens begrundelse, og idet landsretten ikke fandt, at sagsøgerens bevisførelse kunne føre til et andet resultat, blev Skatteministeriet frifundet og tilkendt kr. 30.000,- i sagsomkostninger.
 I SKM2008.106.HR havde eneanpartshaverens selskab erhvervet et fly. Driftsresultatet vedrørende flyet medførte efter skattemæssige afskrivninger et underskud på 154.913 kr. Eneanpartshaveren


text:
i selskabet havde ubestridt anvendt flyet i 39 % af flyets flyvetimer. Højesteret tiltrådte det af Landsskatteretten anførte, hvorefter det ikke var tilstrækkeligt dokumenteret eller sandsynliggjort, at flyet blev anskaffet i selskabets erhvervsmæssige interesse. De af selskabet afholdte udgifter til flyet måtte derimod anses for afholdt i eneanpartshaverens private interesse. Selskabet kunne som følge heraf ikke foretage fradrag for udgifterne og afskrivninger, og Skatteministeriet blev frifundet.
 I SKM2009.707.BR havde et selskab afholdt udgifter til de to hovedanpartshaveres påståede forretningsrejser til Tyskland og U.S.A. Retten fandt, at udgifterne til rejserne ikke var fradragsberettigede for selskabet, idet der var tale om maskeret udlodning til hovedanpartshaverne. Selskabet havde endvidere indfriet to nærtstående selskabers gæld til F1 Bank. Da det ikke var bevist, at selskabet - på linie med de to hovedanpartshavere - havde kautioneret for gælden og derfor var retligt forpligtet til at indfri gælden, tiltrådte retten udlodningsbeskatningen af hovedanpartshaverne.
 I SKM2010.292.BR havde skattemyndighederne foretaget en skønsmæssig forhøjelse af indkomsten i A's selskab, i hvilket A var eneejer og eneste ansatte. Skattemyndighederne anså den yderligere indkomst for at udgøre maskeret udlodning til A. A indbragte afgørelsen for Landsskatteretten og gjorde gældende, at der ikke have været udeholdt omsætning i selskabet. Endvidere gjorde A gældende, at såfremt selskabets indkomst blev forhøjet, skulle den yderligere omsætning anses som yderligere løn til A i stedet for maskeret udlodning. Landsskatteretten fandt, at der havde været yderligere omsætning i selskabet og anså den yderligere omsætning for at udgøre løn til A. A indbragte Landsskatterettens afgørelse i hans personlige sag for retten. Derimod blev Landsskatterettens afgørelse i selskabets sag ikke indbragt for domstolene. A gjorde under sagen gældende, at der ikke havde været udeholdt omsætning i selskabet. Retten fandt, at da Landsskatterettens afgørelse i selskabets sag ikke var indbragt for domstolene, skulle det lægges uprøvet til grund, at der havde været udeholdt omsætning i selskabet. Retten fandt herefter, at A ikke havde løftet bevisbyrden for, at denne yderligere omsætning, der i overensstemmelse med selskabets påstand, var anset som yderligere løn til A, ikke var tilgået A og frifandt allerede af denne grund skattemyndighederne.


text:
archive-dk.com: elmer-adv.dk - Rygersagen om Prince cigaretten ankes til Højesteret og Elmer Partnere overtager sagen - Elmer & Partnere Elmer & Partnere
 Rygersagen om Prince cigaretten ankes til Højesteret og Elmer Partnere overtager sagen - Elmer & Partnere Elmer & Partnere
 den nødvendige tid til at behandle sagen i Højesteret Der henvises i øvrigt til pressemeddelelse der i dag er udsendt Klik her Henvendelse om sagen kan ske til advokat Karsten Høj Kommentarer 0 Skriv et svar Name E Mail Website Din kommentar Anuller svar Tilmeld dig nyhedsbrev Seneste nyheder Deltid til handicappede hvor langt går pligten April 21 2016 Gratis retshjælp hos Elmer Partnere d 14 april April 06 2016 Elmer Partnere får medhold i endnu en sag om erstatning for mangelfuld sagsbehandling March 21 2016 Nyhedsarkiv Nyhedsarkiv Select Month April 2016 March 2016 February 2016 January 2016 December 2015 November 2015 October 2015 September 2015 August 2015 June 2015 May 2015 April 2015 March 2015 February 2015 January 2015 December 2014 November 2014 October 2014 September 2014 August 2014 July 2014 June 2014 May 2014 April 2014 March 2014 February 2014 January 2014 December 2013 November 2013 October 2013 September 2013 August 2013 July 2013 June 2013 May 2013 April 2013 March 2013 February 2013 January 2013 December 2012 November 2012 October 2012 September 2012 August 2012 July 2012 June 2012 May 2012 April 2012 March 2012 February 2012 January 2012 December 2011 November 2011 September 2011 August 2011 July 2011 June 2011 May 2011 April 2011 March 2011 February 2011 January 2011 December 2010 November 2010 October 2010 September 2010 August 2010 July 2010 June 2010 May 2010 April 2010 March 2010 February 2010 December 2009 November 2009 October 2009 September 2009 August 2009 July 2009 June 2009 May 2009 April 2009 March 2009 February 2009 January 2009 December 2008 November 2008 October 2008 September 2008 August 2008 June 2008 March 2008 February 2008 December 2007 October 2007 September 2007 August 2007 July 2007 June 2007 May 2007 April 2007 March 2007 February 2007 December 2006 October 2006
 Original URL path: http://www.elmer-adv.dk/rygersagen-om-prince-cigaretten-ankes-til-hojesteret-og-elmer-partnere-overtager-sagen/ (2016-04-26)
 Dom om ulovlig reduktion af erstatning til kræftsyg kvinde er anket til Højesteret, der allerede behandler sagen 29. maj 2012 - Elmer & Partnere Elmer & Partnere
 er den første og dermed eneste sag hvor Nævnet har taget stilling til reduktion af erstatningen med henvisning til forventet kort restlevetid hvor patienten er i live Det er muligt men helt uoplyst at Patientforsikringen som underinstans har truffet flere eller måske endda mange tilsvarende afgørelser Men det kan blot ikke begrunde at Nævnet anker dommen til Højesteret Nævnet blev oprindeligt da Elmer Partnere indgav klage opfordret til på et formandsmøde at tage principiel stilling til sagens juridiske spørgsmål Intet tyder på at det er sket Der er heller ikke noget der tyder på at beslutningen om anke af dommen til Højesteret har været forelagt alle formænd til fælles beslutning Det ligger helt fast at den af Østre Landsret underkendte afgørelse ikke hviler på noget sikkert lovgrundlag


text:
men alene på almindelige erstatningsretlige principper sådan som Nævnet også skriver i deres pressemeddelelse Det havde derfor været passende om man havde accepteret dommens klare resultat og i stedet bedt politikkerne om at godkende den af Patientforsikringen fulgte praksis ved at indføre lovregler der giver det nødvendige lovgrundlag Patientskadeankenævnets og underinstansens juridiske synspunkt er kun gangbare hvis det helt grundlæggende princip om standardiseret kapitalerstatning for en personskades varige følger ikke er gældende ret Med andre ord forudsætter rigtigheden af deres begrundelse for reduktion at Folketinget vedtager et helt andet erstatningssystem end det vi har haft siden 1 oktober 1984 Henvendelse om sagen kan fortsat ske til advokat Karsten Høj der fører sagen for kvinden Kommentarer 0 Skriv et svar Name E Mail Website Din kommentar Anuller svar Tilmeld dig nyhedsbrev Seneste nyheder Deltid til handicappede hvor langt går pligten April 21 2016 Gratis retshjælp hos Elmer Partnere d 14 april April 06 2016 Elmer Partnere får medhold i endnu en sag om erstatning for mangelfuld sagsbehandling March 21 2016 Nyhedsarkiv Nyhedsarkiv Select Month
 Original URL path: http://www.elmer-adv.dk/dom-om-ulovlig-reduktion-af-erstatning-til-kraeftsyg-kvinde-er-anket-til-hojesteret-der-allerede-behandler-sagen-29-maj-2012/ (2016-04-26)
 Patientskadeankenævnets reduktion af erstatning til kræftsyg er kendt ulovlig af Østre Landsret - Elmer & Partnere Elmer & Partnere
 på tidspunktet for fastsættelsen af erstatningen såkaldt mellemkommende død Det blev anført at det ikke gør nogen forskel at det som her er den skade som man skal have erstatning for der er årsag til den stærkt forringede overlevelsesprognose Østre Landsret fulgte kvindens argumentation til punkt og prikke Der er ikke lovgrundlag for denne reduktion idet der siden erstatningsansvarslovens vedtagelse i 1984 gjaldt klare og præcise regler for fastsættelse af godtgørelse for varigt mén og erstatning for tab af erhvervsevne og idet der med reglerne om reduktion pga skadelidtes alder er gjort endeligt op med betydningen generelt kortere levetid Tidligere retspraksis er uanvendelig da der ikke er noget i forarbejderne til 1984 loven der antyder at man har ønsket en videreførelse af praksis for en vis justering i situationer som denne Endelig fremhæver Østre Landsret at den situation hvor skadelidte er død ikke kan sammenlignes med en situation hvor dødstidspunktet som i denne sag ikke er umiddelbart forestående men derimod er usikker på grund af fortsat behandling m m Samtidig pålagde Østre Landsret Patientskadeankenævnet at anerkende at der er ret til delvis dækning af kvindens udgifter til advokatbistand ved klagesagens behandling i Nævnet Det er den første dom med det resultat Det er begrundet med sagens principielle karakter og betydning og at der først under klagesagens behandling i Nævnet af Patientforsikringen blev fremført en omfattende juridisk argumentation for deres afgørelse Kommentar Det har for kvinden været en ekstrem belastning at få sat et sikkert dødstidspunkt fast i afgørelser om erstatning Når det i litteraturen anføres at det i en situation som denne vil været stærkt stødende at reducere er det et for mildt udtryk Det er derfor meget glædeligt at Østre Landsret efter hurtig behandling af sagen har truffet en så klar og enig afgørelse om at myndighederne har taget fejl allerede fordi


text:
der ikke er hjemmel i lovgivningen for deres afgørelser Det er imidlertid tankevækkende at myndigheder der er sat til at administrere indenfor gældende ret ikke har formået at være på helt sikker juridisk grund men efter vores opfattelse har bevæget sig ud på et meget usikkert grundlag og afprøvet en end ikke fast og sikker praksis Der bør selvfølgelig kun ske reduktion af en i øvrigt fuldt dokumenteret erstatning hvis der er helt sikker hjemmel til det Det er endnu ikke afklaret om Patientskadeankenævnet anker dommen til Højesteret Spørgsmål om dommen kan rettes til advokat Karsten Høj der førte sagen for kvinden Kommentarer 0 Skriv et svar Name E Mail Website Din kommentar Anuller svar Tilmeld dig nyhedsbrev Seneste nyheder Deltid til handicappede hvor langt går pligten April 21 2016 Gratis retshjælp hos Elmer Partnere d 14 april April 06 2016 Elmer Partnere får medhold i endnu en sag om erstatning for mangelfuld sagsbehandling March 21 2016 Nyhedsarkiv Nyhedsarkiv Select Month April 2016 March 2016 February 2016 January 2016 December 2015 November 2015 October 2015 September 2015 August 2015 June 2015 May 2015 April 2015 March 2015 February 2015 January 2015 December 2014 November 2014 October 2014
 Original URL path: http://www.elmer-adv.dk/patientskadeankenaevnets-reduktion-af-erstatning-til-kraeftsyg-er-kendt-ulovlig-af-ostre-landsret/ (2016-04-26)
 Afgørelse fra Ankestyrelsen om årsløn tilsidesat - Elmer & Partnere Elmer & Partnere
 måneder i fleksjobbet var kvinden udsat for en arbejdsskade Ankestyrelsen havde ved årslønsfastsættelsen lagt til grund at kvindens skånehensyn på tidspunktet for arbejdsskaden svarede til at hun ville kunne have tjent halvdelen af sin tidligere indtægt hvis muligheden for et fleksjob ikke havde foreligget Retten i Svendborg ændrede ved dom af 23 december 2011 Ankestyrelsens afgørelse Retten fandt at kvinden ville kunne have haft en årsindtægt på ikke under 2 3 af indtægten i ordinær ansættelse til pasning af 4 faste børn og med sædvanlig forpligtelse til at modtage børn i gæstedagpleje Retten lagde vægt på at modtagelsen af dagplejebørn i gæstedagpleje er en ikke uvæsentlig del af arbejdet som dagplejer på ordinære vilkår men at forpligtelsen til at have gæstebørn ikke kan sidestilles med at have et fast dagplejebarn Kommentar Dommen illustrerer at en skønsmæssig fastsættelse af årsløn beror på en helt konkret vurdering og at årslønnen skal udtrykke værdien af den tilskadekomnes arbejdskraft på skadestidspunktet Yderligere oplysninger om sagen kan fås ved henvendelse til advokat Birgitte Filtenborg som førte sagen for FOA Fag og Arbejde Kommentarer 0 Skriv et svar Name E Mail Website Din kommentar Anuller svar Tilmeld dig nyhedsbrev Seneste nyheder Deltid til handicappede hvor langt går pligten April 21 2016 Gratis retshjælp hos Elmer Partnere d 14 april April 06 2016 Elmer Partnere får medhold i endnu en sag om erstatning for mangelfuld sagsbehandling March 21 2016 Nyhedsarkiv Nyhedsarkiv Select Month April 2016 March 2016 February 2016 January 2016 December 2015 November 2015 October 2015 September 2015 August 2015 June 2015 May 2015 April 2015 March 2015 February 2015 January 2015 December 2014 November 2014 October 2014 September 2014 August 2014 July 2014 June 2014 May 2014 April 2014 March


text:
2014 February 2014 January 2014 December 2013 November 2013 October 2013 September 2013 August 2013
 Original URL path: http://www.elmer-adv.dk/afgorelse-fra-ankestyrelsen-om-arslon-tilsidesat/ (2016-04-26)
 Elmer Partnere ønsker glædelig jul og et lykkebringende nytår - Elmer & Partnere Elmer & Partnere
 sagen medvirket til et netop fremsat lovforslag om ændring af sundhedsloven Herudover har Elmer Partneres juridiske medarbejdere ført et stort antal retssager i by og landsretterne Både de og det øvrige personale skal have en stor tak for indsatsen i 2011 Vi vil i 2012 fastholde vores vision om at være det førende advokatfirma til at løse ansættelses og erstatningsretlige problemstillinger På falderebet til det nye år kan vi orientere om at advokat Jesper Rossau Jensen er ansat i erstatningsafdelingen Jesper er uddannet hos Focus Advokater i Odense og har de sidste 6 år været hos Bjørst Advokater heraf de seneste 3 år som medejer Kontoret holder lukket fra og med den 23 december og åbner igen mandag den 2 januar 2012 Jacob Goldschmidt Peter Breum Søren Kjær Jensen og Karsten Høj Kommentarer 0 Skriv et svar Name E Mail Website Din kommentar Anuller svar Tilmeld dig nyhedsbrev Seneste nyheder Deltid til handicappede hvor langt går pligten April 21 2016 Gratis retshjælp hos Elmer Partnere d 14 april April 06 2016 Elmer Partnere får medhold i endnu en sag om erstatning for mangelfuld sagsbehandling March 21 2016 Nyhedsarkiv Nyhedsarkiv Select Month April 2016 March 2016 February 2016 January 2016 December 2015 November 2015 October 2015 September 2015 August 2015 June 2015 May 2015 April 2015 March 2015 February 2015 January 2015 December 2014 November 2014 October 2014 September 2014 August 2014 July 2014 June 2014 May 2014 April 2014 March 2014 February 2014 January 2014 December 2013 November 2013 October 2013 September 2013 August 2013 July 2013 June 2013 May 2013 April 2013 March 2013 February 2013 January 2013 December 2012 November 2012 October 2012 September 2012 August 2012 July 2012 June 2012 May 2012 April 2012 March 2012 February 2012 January 2012 December 2011 November 2011 September 2011 August
 Original URL path: http://www.elmer-adv.dk/elmer-partnere-onsker-glaedelig-jul-og-et-lykkebringende-nytar/ (2016-04-26)
 Rollatorer og badebænke er hjælpemidler! - Elmer & Partnere Elmer & Partnere
 egne grænser for hvornår noget var et hjælpemiddel i servicelovens forstand og at det ikke havde betydning at hjælpemidlet kunne erhverves i almindelige butikker Kommunen valgte på den baggrund at vende tilbage til den hidtidige praksis Via denne bagvej blev det åbenbare altså slået fast rollatorer og badebænke er hjælpemidler som personer med et handicap har krav på støtte til Yderligere oplysninger om sagen kan fås ved henvendelse til advokat Søren Kjær Jensen skj elmer adv dk eller advokatfuldmægtig Nikolaj Nielsen nin elmer adv dk som førte sagen for Danske Handicaporganisationer Kommentarer 0 Skriv et svar Name E Mail Website Din kommentar Anuller svar Tilmeld dig nyhedsbrev Seneste nyheder Deltid til handicappede hvor langt går pligten April 21 2016 Gratis retshjælp hos Elmer Partnere d 14 april April 06 2016 Elmer Partnere får medhold i endnu en sag om erstatning for mangelfuld sagsbehandling March 21 2016 Nyhedsarkiv


text:
Nyhedsarkiv Select Month April 2016 March 2016 February 2016 January 2016 December 2015 November 2015 October 2015 September 2015 August 2015 June 2015 May 2015 April 2015 March 2015 February 2015 January 2015 December 2014 November 2014 October 2014 September 2014 August 2014 July 2014 June 2014 May 2014 April 2014 March 2014 February 2014 January 2014 December 2013 November 2013 October 2013 September 2013 August 2013 July 2013 June 2013 May 2013 April 2013 March 2013 February 2013 January 2013 December 2012 November 2012 October 2012 September 2012 August 2012 July 2012 June 2012 May 2012 April 2012 March 2012 February 2012 January 2012 December 2011 November 2011 September 2011 August 2011 July 2011 June 2011 May 2011 April 2011 March 2011 February 2011 January 2011 December 2010 November 2010 October 2010 September 2010 August 2010 July 2010 June 2010 May 2010 April 2010 March 2010 February 2010 December 2009 November 2009
 Original URL path: http://www.elmer-adv.dk/rollatorer-og-badebaenke-er-hjaelpemidler/ (2016-04-26)
 HR-dom tilkender erstatning for psykisk skade - Elmer & Partnere Elmer & Partnere
 at alle hendes kolleger hver for sig skulle udtale sig om hvorledes de havde det med at skulle rumme P og hendes megen fravær P skulle så kommentere hver enkeltes udsagn og dette affødte en meget ubehagelig stemning Dernæst gik lederen souschefen og supervisoren i enerum og vendte tilbage efter et stykke tid hvorefter lederen ifølge næsten enstemmige vidneforklaringer erklærede at hun havde truffet den beslutning at institutionen ikke kunne rumme P Den grædende P blev opfordret til at tage hjem men da hun var kørt med en kollega kunne hun ikke dette og måtte så gå en tur alene indtil weekenden var afsluttet Dagen efter sygemeldte hun sig efter at have været hos egen læge Sagen blev anmeldt som arbejdsskade og afvist af Arbejdsskadestyrelsen men senere anerkendt af Ankestyrelsen På dette tidspunkt havde sagen været i Byretten der nok fandt at der var handlet uforsvarligt og at der var årsagssammenhæng men ikke mente at en psykisk skade var omfattet af erstatningsansvarslovens skadesbegreb For Landsretten var skaden anerkendt som arbejdsskade og Landsretten fandt at skaden var omfattet af skadesbegrebet ligesom man fandt at der var handlet uforsvarligt at der var årsagssammenhæng og at hun havde udviklet en depression men frifandt alligevel kommunen Inden sagen blev behandlet i Højesteret havde Ankestyrelsen truffet afgørelse om at skaden havde medført et varigt men på 15 på baggrund af bl a en speciallægeerklæring fra psykiater Da P nu var tilkendt pension som følge af dels ryglidelsen og dels den psykiske skade var spørgsmålet om erhvervsevnetabserstatning sendt tilbage til Arbejdsskadestyrelsen Der er endnu ikke truffet afgørelse og derfor vedrører kravet for Højesteret alene spørgsmålet om svie smertegodtgørelse på 50 000 kr Højesterets dom Højesterets 7 dommere fandt ligesom Byret og Landsret at der var handlet uforsvarligt og fandt at en psykisk skade er omfattet af personskadebegrebet i erstatningsansvarsloven Herefter skriver Højesteret Det lægges til grund at den uforsvarlige afvikling af personaleweekenden medførte en betydelig forøgelse af risikoen for en psykisk skade af den foreliggende


text:
karakter hos en medarbejder som hvilket ledelsen må have forstået befandt sig i en psykisk anspændt situation Højesteret finder herefter at P s psykiske skade er en påregnelig følge af den uforsvarlige afvikling af personaleweekenden P er direkte skadelidt som følge af den ansvarspådragende adfærd og der er ikke grundlag for at anse den psykiske skade for at falde uden for hvad der er omfattet af kommunens erstatningspligt Dommen kan ses i sin helhed på Højesterets hjemmeside Se her Elmer og Partnere planlægger at afholde gå hjem møde om dommen i nærmeste fremtid Henvendelse kan ske til Søren Kjær Jensen der førte sagen for BUPL på vegne P Kommentarer 0 Skriv et svar Name E Mail Website Din kommentar Anuller svar Tilmeld dig nyhedsbrev Seneste nyheder Deltid til handicappede hvor langt går pligten April 21 2016 Gratis retshjælp hos Elmer Partnere d 14 april April 06 2016 Elmer Partnere får medhold i endnu en sag om erstatning for mangelfuld sagsbehandling March 21 2016 Nyhedsarkiv Nyhedsarkiv Select Month April 2016 March 2016
 Original URL path: http://www.elmer-adv.dk/hr-dom-tilkender-erstatning-psykisk-skade/ (2016-04-26)
 Anerkendelse af psykiske lidelser hos soldater - specielt PTSD - Arbejdsskadestyrelsens praksis - Elmer & Partnere Elmer & Partnere
 6 måneder Det er denne strikse håndtering af beviskravet til symptomdebut der efter vores opfattelser er problematisk Det andet kriterium fra WHO diagnosen er at man skal have været udsat for traumatiske begivenheder af en exceptionelt truende eller katastrofeagtig natur Det er efter vores opfattelse også uproblematisk at anvende dette diagnosekrav De beviskrav Arbejdsskadestyrelsen stiller er imidlertid efter vores opfattelse for strenge Arbejdsskademyndighedernes vurdering af hvad en soldat har været udsat for under sin udsendelse beror også på en helt almindelig vurdering af sagens beviser Soldaten kan naturligvis selv fortælle hvad han har været udsat for men det vil sjældent være bevis nok for arbejdsskademyndighederne Også her anlægger man en streng bevisvurdering og vil almindeligvis kun tro på soldatens beskrivelser hvis de bekræftes af Forsvaret Da forsvaret ikke skriver alting ned uanset om de har pligt til det eller ej og da der er hændelser der ikke rapporteres videre til de overordnede vil det ofte hedde at man ikke kan bekræfte soldatens oplevelser Forsvaret er i disse sager selvforsikrede og det betyder reelt at hvis ikke forsikringsselskabet bekræfter soldatens beskrivelse af de livsfarlige episoder er der ikke mulighed for erstatning Sammenfattende er det vi kritiserer således ikke at WHO diagnosekravene anvendes men derimod de beviskrav som arbejdsskademyndighederne selv har opfundet Vi finder det i øvrigt tvivlsomt om de danske domstole vil anlægge samme strenge beviskrav hvis de skulle se på sagerne Spørgsmål til ovenstående kan rettes til advokat Mads Krøger Pramming på mkp elmer adv dk eller telefon 33 67 67 53 Kommentarer 0 Skriv et svar Name E Mail Website Din kommentar Anuller svar Tilmeld dig nyhedsbrev Seneste nyheder Deltid til handicappede hvor langt går pligten April 21 2016 Gratis retshjælp hos Elmer Partnere d 14 april April 06 2016 Elmer Partnere får medhold i endnu en sag om
 Original URL path: http://www.elmer-adv.dk/anerkendelse-af-psykiske-lidelser-hos-soldater-specielt-ptsd-arbejdsskadestyrelsens-praksis/ (2016-04-26)


text:
Forside / Gymnasium / Danske værdier i Europa / Lighed for loven
 Lighed for loven er en af de 10 værdier i Danmarkskanonen. Danmark er kendt som et af de lande, hvor borgerne kan være allermest sikre på, at politi og domstole behandler alle efter de samme principper. Men er lighed for loven en unik dansk værdi? Hvordan ser det ud i resten af Europa? Og hvad gør EU på området?
 Lighed for loven er en af de danske værdier i værdikanonen og er det mest centrale princip for en fungerende retsstat. I denne forløbsplan kommer vi ind på de danske og de europæiske erfaringer med lighed for loven.
 Svarene gennemgås på klassen.
 Teoretikere: Max Weber, John Locke
 Nøglebegreber: Borgerlige frihedsrettigheder, borgerrettigheder, dømmende magt, lige valgret, retsstat, dommerens uafhængighed og upartiskhed.
 Kernestof for Samf. A (stx): Indenfor studiet af politik skal eleverne lære om rettigheder og pligter i et demokratisk samfund. Indenfor studiet af sociologi skal eleverne desuden lære om kulturelle mønstre i andre lande.
 Modul 1: Locke og magtens tredeling
 Den engelske filosof John Locke argumenterede i 1690’erne for, at mennesket principielt ville kunne leve frie og lykkelige liv i naturtilstanden – en anarkisk situation, uden et omgivende samfund, fordi mennesket havde visse medfødte rettigheder. Disse rettigheder inkluderede retten til liv, frihed og ejendom samt retten til at straffe den, der krænkede ens liv, frihed eller ejendom. I sin anden afhandling nåede han dog frem til, at naturtilstanden havde en kæmpemæssig mangel. Der manglede en uvildig dommer. For når folk straffede andre for at krænke deres rettigheder, så havde de det med at straffe alt for hårdt, og så mente den straffede, at hans rettigheder var blevet krænket – og så var der hurtigt gang i en ond cirkel. Den uvildige dommer skal afgøre om en persons rettigheder er blevet krænket, og hvad straffen skal være til krænkeren, og alle skal have tillid til, at dommeren gør dette uden at favorisere eller diskriminere.
 Locke anses ofte som en af fædrene til ideen om magtens tredeling i lovgivende, udøvende og dømmende magt, men mere end 400 år før hans tid stod der ”Med lov skal man land bygge” i Jyske lov – et af de ældste dokumenter vi anser for en dansk retsakt. Princippet om at det skal være loven, der afgør en sag fremfor for eksempel kongen har derfor en lang historie i Danmark, og derfor er lighed for loven også blevet udvalgt som en af de 10 danske værdier i Danmarkskanonen fra 2016.
 I realiteten fik Danmark dog først indført en juridisk bindende tredeling af magten i 1849, hvor Grundloven blev vedtaget. Den fratog Kongen hans plads i højesteret og dermed gjorde den dømmende magt uafhængig af den udøvende og den lovgivende magt. Lighed for loven og uafhængige domstole var det vigtigste princip 1849-Grundloven indførte i Danmark. Der blev også indført demokratiske valg til Rigsdagen, men da der var meget store begrænsninger på, hvem der havde stemmeret, var det samlet set kun 15 % af befolkningen, der kunne


text:
stemme. Et moderne demokrati var altså stadigvæk mange år ude i fremtiden, men lighed for loven var etableret.
 I de næste moduler kommer vi til at lære meget mere om retssystemets opbygning, uafhængige dommere, og lighed for loven som princip i kampen mod diskrimination og korruption. Modulerne har et europæisk fokus, hvor vi kommer ind på EU, Danmark og de andre medlemslande.
 Danmarks Grundlov fra 1849
 Video: Lighed for loven som dansk værdi
 Modul 2: Lighed for loven på tværs af Europa
 Den europæiske menneskerettighedskonventions artikel 6 fastslår, at alle har ret til lighed for loven og en retfærdig rettergang – både når de er i risiko for at blive straffet for en forbrydelse og når de har en retlig tvist med en anden person eller et firma. En retfærdig rettergang inkluderer to krav til dommeren: Vedkommende skal være upartisk og uafhængig.
 Upartisk betyder, at dommeren ikke må holde med nogen af partnerne. Det betyder for eksempel, at dommeren ikke må kende, dem der er parter i retssagen. At dommeren er uafhængig betyder, at han eller hun ikke skal risikere sin karriere ved at dømme noget, der for eksempel er upopulært politisk. Uafhængigheden kan for eksempel sikres ved at dommerne udpeges på livstid, så de ikke skal bekymre sig om at blive fyret hvis de dømmer mod staten. Et andet element i dommerens uafhængighed er udpegelsesproceduren, er den politisk eller baseret på faglige krav?
 Dommerens uafhængighed er et af de emner, der har været diskuteret meget i europæisk politik i de senere år fordi populistiske partier i for eksempel Ungarn og Polen er blevet kritiseret for at udpege dommere, på en måde, der ikke sikrer dommernes uafhængighed. De har for eksempel haft fyret dommere, der burde have livslang ansættelse.
 Gruppearbejde – for tilliden til retssystemet er det både vigtigt, at systemet er uafhængigt og at det ser uafhængigt ud. Til denne øvelse opdeler I jer i grupper af 4-6 personer, og I laver følgende øvelse.
 Vælg et EU-land – læreren kan sikre at grupperne vælger forskellige lande. Lav et mindmap, over hvad I tror I ved om landets retssystem. 5 min.
 Gå ind på https://ec.europa.eu/info/sites/info/files/justice_scoreboard_2018_factsheet_en.pdf
 Gå til figur 9 og find jeres land og find ud af, om tilliden til retssystemets uafhængighed er høj eller lav i landet, og se i figur 10, hvad grundene er til eventuel mangel på tillid. Passer det sammen med det I troede I vidste fra mindmappen?
 Gå ind på https://retsforbehold.eu.dk/da/retligeogindreanliggender/retssystemer
 Find jeres land, og læs om hvilket retssystem det har. Lav et kort oplæg til klassen om hvilket land I har valgt, hvad tilliden er til retssystemet og hvordan retssystemet fungerer.
 Modul 3: Diskrimination i EU
 Diskrimination er forskelsbehandling uden gyldig grund. Der er en masse politik, der er baseret på legitim forskelsbehandling. For eksempel er det kun studerende, der kan få SU og kun pensionister der får folkepension. Den forskelsbehandling er altså ikke diskrimination. Men hvis der laves forskelsbehandling som forbryder sig imod princippet om lighed for loven, og især hvis det går


text:
ud over nogen der er dårligere stillet, så kan det være diskrimination.
 I alle EU-landene gælder EU’s charter for grundlæggende rettigheder. Det fastslår blandt andet artikel 20 og 21:
 Inden for anvendelsesområdet for traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab og traktaten om Den Europæiske Union og med forbehold af særlige bestemmelser i disse traktater er enhver forskelsbehandling på grund af nationalitet forbudt.
 Der er to særlige ting ved EU i forbindelse med diskrimination. Dels er det ulovligt at forskelsbehandle på grund af nationalitet i de forhold der har med EU at gøre. Det er det ellers ikke almindeligvis, da det f.eks. ikke anses for diskrimination, at det kun er statsborgere, der har stemmeret ved de demokratiske valg i et givent land. I EU betyder det, at alle EU-borgere har adgang til at stemme på de lokale lister ved EU-parlamentsvalgene, uanset hvor de er bosat. Den anden særlige ting er, at EU har indført anti-diskriminationsprincipper i lighed med ikke-diskriminationsprincipper.
 Forskellen på ikke-diskrimination og anti-diskrimination er at ikke-diskrimination er et negativt begreb imens anti-diskrimination er positivt.
 Ikke-diskrimination dækker over at der er visse ting staten ikke må gøre – den må ikke lave love der kun gælder personer med visse etniciteter eller hudfarve, politiet må ikke forskelsbehandle på grund af alder eller seksuel orientering og så videre. Ikke-diskrimination er en menneskeret.
 Anti-diskrimination dækker over tiltag en stat eller en EU-institution kan gøre for at imødekomme strukturel ulighed, som har stået på gennem generationer. Eksempler på dette er EU’s rammeværk for Roma-inklusion som indeholder forslag og midler til medlemsstaterne til at integrere Roma-minoriteten i de lokale samfund særligt gennem uddannelse som mange romaer traditionelt er blevet udelukket fra. Mange generationers diskrimination har ekskluderet dem fra samfundet, og det gør det meget sværere for unge romaer at klare sig, end det er for den øvrige befolkning. En anden anti-diskriminationspolitik kunne være indførelse af kønskvoter i visse erhverv, for at ændre kulturen til at acceptere nogle andre kandidater end de er vant til. Anti-diskriminationspolitik er derfor en slags forskelsbehandling som er tilladt under menneskerettighederne for at rette op på tidligere tiders diskrimination.
 Klassen opdeles i grupper på 4-6 elever, som får opgaven: Hvis I skulle lave et borgerinitiativ, der skulle bekæmpe diskrimination i hele EU med enten anti-diskriminationslovgivning eller en styrkelse af gennemførelsen af ikke-diskrimination, hvad ville I så foreslå og hvorfor?
 Lav jeres borgerinitiativ som et skriftligt forslag på max 5 linjer.
 Understøt og argumentér herefter for forslaget med brug af statistikker og teoretiske analyser.
 Grupperne fremlægger deres borgerinitiativer for klassen og ser hvor mange underskrifter de kan få. Hvis forslaget er rigtigt godt, kan klassen vælge at oprette et rigtigt borgerinitiativ og se om de kan få underskrifter på europæisk plan.Ekstraopgave: Ajos-sagen For nogle år tilbage blev en mand over 50 fyret fra sit arbejde i virksomheden Ajos. Han havde arbejdet der i mere end 20 år og ville almindeligvis være berettiget til en godtgørelse fra virksomheden ved en fyring, men fordi han var over 50 og havde en pension i virksomheden,


text:
sagde den danske funktionærlov, at virksomheden ikke behøvede udbetale sådan en godtgørelse, de kunne i stedet udbetale hans pension. Det mente medarbejderen var aldersdiskrimination, som er ulovlig under EU-rettens princip om ikke-forskelsbehandling og han anlagde sag. Ajos mente, at en nedskreven dansk lov måtte have forrang for et mere abstrakt EU-retligt princip. Højesteret spurgte EU-domstolen, hvad de mente, og EU-domstolen sagde, at ikke-diskriminationsprincippet var vigtigere end den danske funktionærlov og rådede Højesteret til at dømme sådan. Det valgte Højesteret ikke at gøre, og fastslog i stedet at Ajos havde handlet indenfor loven.
 Diskrimination: Var det diskrimination, det medarbejderen blev udsat for?
 Indsaml argumenter for at Højesteret burde have fulgt EU-rettens råd.
 Indsaml argumenter for at Højesteret handlede rigtigt ved at dømme til fordel for Ajos.