text:
er identisk med " dominerende indflydelse", og at man ikke behøver at have "dominerende indflydelse", selv om man er "hovedaktionær".
 3. Sagsøgte 1 tilpligtes at anerkende, at en anpartshaver ikke har bestemmende indflydelse, når han kun har det sammen med den anpartshaver, der har flertallet af stemmerne.
 4. Sagsøgte 1 tilpligtes at anerkende, at den afgørelse,. som sagsøgte 1 har truffet i en sag om H1 ApS vedrørende selskabets 1997-skat, ikke kan præjudicere dets 1998-skat.
 5. Sagsøgte 1 tilpligtes at anerkende, at sagsøger havde en interesse i den sag, hvor det havde betalt en del af As retsafgift i sagen mod G1 A/S.
 Sagsøgte 2 tilpligtes at anerkende, at ...1 skatteforvaltning ikke har haft kompetence til at tage stilling til H1 ApS' 1998 selvangivelse, således at forhøjelsen af selskabets indkomst er ugyldig.
 Sagsøgte 2 tilpligtes at anerkende, at sagsøgers 1998-skatteansættelse ophæves og hjemvises til SKAT til fornyet behandling.
 2. Sagsøgte 2 tilpligtes at anerkende, at begrebet "hovedaktionær" i skattelovgivningen ikke er identisk med " dominerende indflydelse", og at man ikke behøver at have "dominerende indflydelse", selv om man er "hovedaktionær".
 3. Sagsøgte 2 tilpligtes at anerkende, at en anpartshaver ikke har bestemmende indflydelse, når han kun har det sammen med den anpartshaver, der har flertallet af stemmerne.
 4. Sagsøgte 2 tilpligtes at anerkende, at den afgørelse, som sagsøgte 1 har truffet i en sag om H1 ApS vedrørende selskabets 1997-skat, ikke kan præjudicere dets 1998-skat.
 5. Sagsøgte 2 tilpligtes at anerkende, at sagsøger havde en interesse i den sag, hvor det havde betalt en del af As retsafgift i sagen mod G1 A/S.
 De sagsøgte, Landsskatteretten og Skatteministeriet, har nedlagt følgende endelige påstande:
 Sag B-601-05 og B-602-05
 Sagsøgte 1, Landsskatteretten, påstår afvisning, subsidiært frifindelse
 Sagsøgte 2, Skatteministeriet, påstår over for sagsøgerens principale og mere subsidiære påstande afvisning, subsidiært frifindelse. Over for sagsøgerens subsidiære påstand om ophævelse og hjemvisning påstås frifindelse.
 Sag B-603-05
 Sagsøgte 1, Landsskatteretten, påstår afvisning, subsidiært frifindelse.
 A har forklaret blandt andet, at H1 ApS, siden det blev stiftet i 1904, har haft hjemsted i ...2. Selskabet drev oprindeligt et hotel i ...2, som imidlertid blev solgt i 1970'erne. Selskabet har siden lejet lokaler, som det har videreudlejet til afholdsbevægelsen, som selskabet støtter økonomisk. Herunder støtter selskabet udgivelsen af bladet "...". Selskabets øverste ledelse er direktionen, som han blev formand for i 1986, da hans far trak sig tilbage. Hans mor, BB, har dominerende indflydelse, idet hun alene har over halvdelen af stemmerne. Hans mor har år efter år ved fuldmagt overladt det til ham at stemme på selskabets generalforsamling, efter at de har talt om de relevante emner. Han har personligt købt en lejlighed, som han gratis stiller til rådighed for selskabet, der typisk en gang årligt holder generalforsamling og bestyrelsesmøde i lejligheden, hvor der ligeledes holdes møder med forretningsforbindelser.
 Både hotellet og han har været aktionærer i G1 A/S. Han ejede nominelt 57.000 kr. aktier i selskabet, hvoraf 10.000 kr. indgik i en pensionsordning, medens resten var i fri beholdning. Hotellet ejede nominelt 102.000 kr. aktier


text:
i G1 A/S. Da tvangsindløsningen af G1-aktierne blev en realitet, holdt hotellets direktion et møde, idet de ikke ønskede at sælge til den tilbudte pris. På mødet blev det aftalt, at han skulle finde en advokat, der ville føre en retssag på vegne af ham selv, hotellet og andre interesserede aktionærer. Hotellet besluttede i den forbindelse at stille en garanti på 300.000 kr. Det endte med at blive ham selv, der på egne vegne førte sagen mod det tidligere G1 A/S. Hotellet var ikke medsagsøger og indtrådte ikke i sagen ud fra risikobetragtninger. Da han tabte retssagen, blev det på et direktionsmøde besluttet, at hotellet skulle dække ca. 64 % og han ca. 36 % af sagsomkostningerne svarende til forholdet mellem deres aktiebesiddelser. Samme princip blev fulgt i relation til betaling af retsafgift i forbindelse med anke af Østre Landsrets dom af 23. oktober 1998 mod det tidligere G1 A/S.
 Hotellets selvangivelse for 1997 blev ved en fejl fra revisors side sendt til ...1 Kommune i stedet for til ...2 Kommune. Dette er baggrunden for, at hotellets skatteansættelse for 1997 ikke er indbragt for domstolene.
 Parterne har i det væsentlige procederet i overensstemmelse med deres påstandsdokumenter, hvorfor proceduren er gengivet med udgangspunkt heri.
 Sagsøgernes procedure i relation til de påstande, der er nedlagt overfor Landsskatteretten
 H1 har til støtte for den principale påstand gjort gældende, at hotellet aldrig har haft hjemsted i ...1.
 Den registrering, som var sket i Erhvervs- Selskabsstyrelsen var en fejl, hvilket styrelsen har erkendt. En fejlagtig registrering giver ikke en myndighed mandat til at handle overfor den pågældende virksomhed - og slet ikke efter at fejlen er rettet, og før den pågældende handling er påbegyndt, så der ikke er ressourcemæssige grunde til at fortsætte.
 Hotellet har ikke i 1998 ageret som virkende i ...1. Det har ikke sendt sin selvangivelse til ...1, men til sin hjemstedskommune, ...2. Selv om der skulle være en statslig bemyndigelse til at virke på dennes vegne, giver det ikke kommunen myndighed til at ligne virksomheder, der kun ved en fejl fra en anden offentlig myndigheds side er kommet ind under ...1.
 Hotellet har en interesse i ikke at blive lignet af ...1 kommune, der tidligere har vist en negativ holdning overfor selskabet, hvilket kan ses af, at man for 1997 nægtede fradrag for udgifter, som man måtte gå helt til Landsskatteretten for at få anerkendt.
 Også i denne sag har ...1 kommune vist en negativ holdning overfor hotellet, idet man har hævet hotellets indkomst med 117.197 kr., selv om utilfredsheden vedrørte 20.410 kr. ...1 kommune har ikke saglig grund til at træffe den pågældende afgørelse, og afgørelsen er udtryk for magtfordrejning, måske for at tvinge oplysninger ud af selskabet, som man ikke havde krav på at få. Formålet var ikke en korrekt ligning af selskabet, men et andet. Det var ikke en fejl fra ...1 kommunes side men en bevidst handling.
 Sagsøgerne har til støtte for As påstande 1 og H1s subsidiære påstand 1 først og fremmest gjort gældende, at med

type: other


text:
et dokumentmateriale på i alt over 2000 sider i de tre sager ville sagsøgerne ikke have nogen reel chance for i et retsmøde om alle tre sager at påvise alle de ting, der skulle ses. Der ville også være meget stor risiko for sammenblanding af sagerne, hvilket man allerede så af svarene fra ToldSkat, der blandede de forskellige år og skatteydere sammen.
 Landsskatteretten har end ikke søgt sammenblandingen/modsætningen i ToldSkats svar afklaret.
 A har til stede for sine påstand 2 gjort gældende, at det er vigtigt at vide, hvilke oplysninger, der har været for den foregående instans, herunder om der overhovedet har været tale om en reel ankebehandling eller om de to forudgående instanser kun har været én. Det skal også være viden om, hvilke dokumenter, der har været forelagt for den forudgående instans. Før de er fremskaffet, har Landsskatteretten ikke et reelt beslutningsgrundlag.
 Sagsøgerne har til støtte for As påstande 3 og hotellets subsidiære påstand 2 anført, at der skal ske en konkret prøvning af, om en skatteyder ikke bare er "hovedaktionær" i skattelovgivningen, men også har "dominerende indflydelse".
 Vedrørende As påstande 4 og hotellets subsidiære påstand 3 har sagsøgerne anført, at det må forholde sig som påstået, idet alle virksomheder og personer i hele verden ellers ville have "bestemmende indflydelse" i selskabet, idet de alle har det sammen med den anpartshaver, der har flertallet af stemmer. Dermed ville skattevæsenet altid arbitrært kunne hævde "bestemmende indflydelse" hos en hvilken som helst ydelsesmodtager fra et selskab.
 A har til støtte for sine påstande 5 gjort gældende, at 1997-afgørelsen om hotellets skat ikke præjudicerer hans skat, idet den kun kunne tage stilling til selskabets fradragsret og ikke til status hos modtageren af betalingen.
 H1 har til støtte for dets subsidiære påstand 4 gjort gældende, at 1997-afgørelsen ikke præjudicerer 1998-skatten, idet betalingen vedrørte en anden sag og skete i forbindelse med afholdelse af udgiften.
 Sagsøgerne har til støtte for As påstande 6 og hotellets subsidiære påstand 5 gjort gældende, at der skal ske en konkret prøvelse af hotellets interesse i betaling af de beløb, som hotellet betalte til A til delvis dækning af henholdsvis omkostningerne ved sagen mod G1 A/S og retsafgiften ved anken til Højesteret. Det var i hotellets interesse, at der gennemførtes en retssag om G1 energi a.m.b.a. 's erhvervelse af aktierne i G1 A/S, idet en dom om, at købet var uberettiget, ville komme alle aktionærer -også hotellet - til gode. Det var endvidere i hotellets interesse, at der gennemførtes en retssag om værdien af aktierne i G1 A/S, idet en dom om en højere indløsningskurs ligeledes ville komme alle aktionærer til gode. Det gælder, uanset om hotellets betalinger er sket til en hovedaktionær i selskabet. Betalingen af de to beløb er ikke sket, fordi der er tale om en hovedaktionær, men fordi denne førte to sager, som selskabet havde interesse i blev ført, og som man havde lovet at betale for.
 Det fremgår blandt andet af bemærkningerne til forslaget til lov om ændring af skattestyrelsesloven, lov 267/2000 §


text:
2 til nr. 2, in fine, at det ved tilskud til en skattesag til en person med et interessefællesskab mellem yder og modtager skal påses, at tilskuddet er ydet på grund af den konkrete retlige interesse i sagen og ikke på grund af interessefællesskabet.
 Denne sondring har skattemyndighederne nok foretaget, og skatteankenævnet har erkendt den konkrete interesse for selskabet. Det forventedes, at sagen mod G1 kunne vindes og dermed ville det ikke være et slag i luften, men åbne op for nogle betydelige muligheder for hotellet. Uanset dette erklærede nævnet alligevel omkostningsdækningen som udbytte.
 Det var en normal forretningsmæssig disposition og ikke en privat udgift.
 Skatteankenævnet erkendte endda vedrørende As 1998-skat udtrykkeligt, at selskabet havde haft interesse i den sag. Det kan overføres på 1997-skatten. Den helt centrale oplysning har det ikke været muligt at få med i Landsskatterettens indstilling.
 Retsforhandlingen ved Landsskatteretten bygger på et forkert grundlag, nemlig at der kun ses på, om A har dominerende indflydelse eller ikke. Der er ikke set på hotellets interesse. Et positivt resultat ville have givet hotellet en betydelig formueforbedring.
 Betalingen af det delvise omkostningsbeløb skete i henhold til et flere år før givet tilsagn.
 Sagsøgernes procedure i relation til de påstande, der er nedlagt overfor Skatteministeriet:
 A har til støtte for de principale og subsidiære påstande først og fremmest gjort gældende, at afgørelserne skal ophæves og sagerne hjemvises, da de forvaltningsretlige regler ikke har været fulgt. A har til støtte herfor i det væsentlige henvist til de synspunkter, der er anført som påstande 1-6 over for Landsskatteretten. A har yderligere anført, at der ikke er foretaget en realitetsprøvelse af hotellets interesse i retssagen mod G1 A/S, og konklusionen fra 1998-skatten, hvorefter hotellet havde interesse i sagen, er heller ikke med. Det gjaldt, selv om et positivt resultat ville give selskabet en betydelig formueforbedring. Udgangspunktet efter ligningsvejledningen er, at aftalen mellem A og hotellet er som mellem to uafhængige parter. Tilsagnet var ikke oprindeligt, givet til A, men til alle aktionærer, der ville føre en sådan sag i selskabets interesse. Ankenævnet vurderede ad 1998-skat-afgørelsen, at den sag var i hotellets interesse. Det må også gælde den tidligere sag, når skatteankenævnet vurderede ad 1997-skatafgørelsen, at G1-sagen kunne vindes, og A har således handlet til markedsværdi med hotellet, hvorfor der ikke er skattepligt, jf. U1975.596 H.
 Skatteankenævnet og Landsskatteretten har i deres indstilling udelukkende lagt vægt på, om de mente, at A havde dominerende indflydelse eller ikke. Det betyder, at en hvilken som helst betaling fra et selskab til dets dominerende ejer er at betragte som udbytte, selv om der måtte være tale om helt normale forretningsmæssige dispositioner på almindelige vilkår. Det er en uacceptabel retsstilling for lovlige dispositioner mellem lovlige juridiske enheder.
 For så vidt angår As mere subsidiære påstande 2-6 henvises til det ovenfor anførte vedrørende hans tilsvarende påstande over for Landsskatteretten.
 Vedrørende H1s principale påstand henvises til det oven for anførte vedrørende hotellets tilsvarende påstand over for Landsskatteretten.
 For så vidt angår H1s subsidiære påstand henvises til det ovenfor anførte vedrørende


text:
A principale og subsidiære påstande over for Skatteministeriet.
 Vedrørende H1s mere subsidiære påstande 2-5 henvises til det ovenfor anførte vedrørende As mere subsidiære påstande 3-6 over for Landsskatteretten.
 Landsskatteretten har i relation til sagsøgernes sagsanlæg mod denne sagsøgte overordnet gjort gældende, at Landsskatteretten ikke er rette sagsøgte. Det er Skatteministeriet som sådan, der er procespart ved en skatteyders indbringelse af et konkret skattespørgsmål for domstolene, og Landsskatteretten kan derfor ikke være procespart i nærværende sager.
 Bestemmelserne om domstolsprøvelse af skattespørgsmål findes i skattestyrelseslovens kapitel 3, særligt dagældende § 31 (nu skatteforvaltningslovens § 48). Sagsøgerne har herefter kun mulighed for at få prøvet Landsskatterettens vurdering af en sag samt sagsbehandlingens betydning herfor m.v., såfremt Landsskatteretten har afsagt kendelse i sagen, hvilket ikke er tilfældet i disse sager.
 Når en sag indbringes for domstolene, uden at Landsskatteretten forinden har truffet nogen afgørelse om den materielle skatteansættelse, anses klagen til Landsskatten for bortfaldet, jf. § 19, stk. 2, i dagældende bekendtgørelse nr. 563 af 2. juli 1999 om forretningsorden for Landsskatteretten. Der verserer derfor ikke længere nogen sag for indkomstårene 1997 og/ eller 1998 i Landsskatteretten med sagsøgerne som klager. Det gøres derfor gældende, at sagsøgerne ikke har retlig interesse i relation til de nedlagte påstande.
 Videre gøres det gældende, at sagsøgernes påstande ikke er egnede til pådømmelse ved domstolene. As påstande 3 og 4 over for Landsskatteretten er eksempelvis udformet således, at de vedrører en generel, abstrakt fortolkning af nogle ikke nærmere angivne lovbestemmelser og ikke en konkret, aktuel retstvist. Påstandene 5 og 6 synes reelt at være anbringender - og ikke påstande - til støtte for sagsøgernes ønske om at få nedsat deres skattepligtige indkomst for indkomstårene 1997 og 1998 med henholdsvis 225.558 kr. og 20.410 kr. Disse anbringender kan ikke indgå i en påstand, og ingen af påstandene er egnede til pådømmelse ved behandlingen af denne konkrete sag.
 H1s subsidiære påstand 1 vedrører faktisk forvaltningsvirksomhed hos Landsskatteretten på trods af, at denne sagsøgte ikke nåede at træffe en afgørelse i sagen. Med hensyn til de subsidiære påstande 2-5 henvises til det netop anførte vedrørende As påstande 3-6.
 Landsskatteretten har derfor valgt at nedlægge både en afvisnings- og en frifindelsespåstand over for sagsøgernes påstande.
 Skatteministeriet har til støtte for påstanden om afvisning subsidiært frifindelse for As principale påstande anført, at disse påstande ikke er egnet til at kunne pådømmes under nærværende sag. A "blander" påstande og anbringender sammen, således at de anbringender, han tilsyneladende ønsker at gøre gældende til støtte for sin hjemvisningspåstand, fejlagtigt anføres som en del af påstanden (de første to at'er i den principale påstand).
 Herudover har A som en del af påstanden påstået, at skattemyndigheden ved en hjemvisning helt generelt skal lægge til grund, at det forhold, at der sker en betaling fra et selskab til en hovedaktionær, ikke i sig selv kan betragtes som en skattepligtig udlodning til aktionæren, og at en anpartshaver ikke har bestemmende indflydelse, når han kun har det sammen med den anpartshaver, der har flertallet af stemmerne. Disse anbringender er heller ikke


text:
egnede til at indgå i selve påstanden, og de er udformet generelt, således at Skatteministeriet ikke kan tilpligtes at anerkende udsagnene i denne konkrete sag.
 Skatteministeriet har til støtte for de nedlagte frifindelsespåstande over for As subsidiære påstande om ophævelse og hjemvisning gjort gældende, at beløbene på 225.558 kr. og 20.410 kr., som A modtog fra H1, er maskeret udbytte, jfr. ligningslovens § 16 A, stk. 1.
 A er skattepligtig ikke blot af deklareret udbytte, men af enhver udlodning fra selskabet, uanset hvordan denne er betegnet, jf. § 16 A, stk. 1.
 I denne sag har A haft en bestemmende indflydelse over selskabet, idet han selv har ejet over halvdelen af anpartskapitalen, og sammen med sin mor, BB, har ejet 79,46 %. Ligeledes har han sammen med BB rådet over 60,62 % af stemmerne i anpartsselskabet.
 I tillæg hertil har selskabet afholdt en udgift, der udelukkende påhvilede A personligt. Det var ham, der anlagde de to retssager mod G1 A/S, herunder den der medførte, at det naturligvis var A, der skulle betale retsafgift. Selskabet har ikke på noget tidspunkt hæftet for betaling af disse omkostninger. Selskabet har ikke været medsagsøger, biintervenient eller lignende i sagerne, der udelukkende var As egne sager. I øvrigt foreligger der ingen oplysninger om, at A har været antaget som selskabets advokat og i den forbindelse løbende modtaget vederlag herfor. Der foreligger heller [ingen.red.SKAT] dokumentation for, at der har været andre forudgående aftaler mellem A og selskabet omkring fordelingen af udgifterne.
 Når A således er hovedanpartshaver og sammen med sin (nærtstående) mor har en bestemmende indflydelse, er der forhåndsformodning for, at selskabets betaling af hans private udgifter alene skyldes anpartshaverens dominerende stilling. A har i den forbindelse ikke løftet bevisbyrden for, at der ikke er tale om udbytte i ligningslovens § 16 A's forstand.
 I øvrigt bemærkes, at det følger af statsskattelovens § 4, at alle en skattepligtigs indtægter er skattepligtige, medmindre der er særlig hjemmel til at anse indtægterne for skattefri. Der ses på trods heraf ikke af A at være påberåbt nogen hjemmel til at anse de omhandlede beløb for skattefri.
 Det bestrides, at SKAT og/eller Landsskatteretten ved sin sagsbehandling har begået sagsbehandlingsfejl, som anført af A. SKAT og Landsskatteretten har tværtimod behandlet hans sag i henhold til gældende regler og praksis. Såfremt landsretten - mod forventning - måtte lægge til grund, at SKAT og /eller Landsskatteretten har begået fejl i sagsbehandlingen, gøres det gældende, at disse fejl ikke har været konkret væsentlige.
 Vedrørende begge sagsøgernes mere subsidiære påstande 2 til 5 henviser Skatteministeret til det tidligere anførte vedrørende de samme påstande, og det gøres gældende, at der reelt er tale om anbringender, der ikke kan indgå i en påstand, og at ingen af påstandene er egnede til pådømmelse ved behandling af denne konkrete sag.
 Landsskatteretten og Skatteministeriet har til støtte for de nedlagte frifindelsespåstande over for H1s principale påstande om ugyldighed som følge af skatteforvaltnings manglende kompetence gjort gældende, at ...1 Kommunes skatteforvaltning var rette ligningsmyndighed i relation til hotellets selvangivelse for indkomståret


text:
1998. Hotellet havde for indkomståret 1998 registreret hjemsted i ...1 Kommune, og skatteforvaltningen har været berettiget til at lægge afgørende vægt herpå ved vurderingen af, hvor hotellet var hjemmehørende.
 Der henvises til TS-cirkulære nr. 34 af 11. december 1998, hvoraf fremgår, at Told- og Skattestyrelsens direktør i henhold til sagsudlægningsbekendtgørelsen har indgået aftaler med en række kommuner om udførelsen af ligning af juridiske personer. Den skatteansættende myndighed for et givent indkomstår er ifølge de aftaler, der er indgået med kommunerne, den skatteansættende myndighed, hvor selskabet m.v. havde hjemsted den 5. september i det kalenderår, som indkomståret udgør eller træder i stedet for.
 Før udstedelsen af ovenstående cirkulære fremgik det i overensstemmelse hermed af selskabsskattelovens § 24, stk. 1, at aktieselskaber [og tillige anpartsselskaber], der er hjemmehørende her i landet, sættes i skat i den kommune, i hvilken de ifølge registreringen i Erhvervs- og Selskabsstyrelsen har hjemsted den 5. september i indkomståret.
 Herudover bemærkes, at hotellets reelle driftssted i 1998 også må anses for at være på adressen ..., hvor også dets hovedanpartshaver og formand for direktionen, A, har adresse. Hotellet har ubestridt haft registreret adresse i ...1 frem til i hvert fald 1999.
 Såfremt landsretten måtte nå frem til, at ...1 Kommunes skatteforvaltning ikke var den korrekte skatteansættende myndighed, og at de sagsøgte bærer risikoen herfor, gøres det ex tuto gældende, at fejlen ikke konkret har været væsentlig, hvilket hotellet heller ikke har påvist. "Fejlen" kan derfor ikke medføre ugyldighed.
 Tilsidesættelse af en regel om stedlig kompetence medfører ikke automatisk, at en afgørelse er ugyldig, såfremt den stedlige kompetence alene tjener til at sikre en arbejdsfordeling mellem sideordnede myndigheder, hvilket er tilfældet i nærværende sag. Ovenstående er særligt klart, idet der ikke gælder forskellige sagsbehandlingsregler ved de to kommuner.
 H1 har blandt andet anført, at ...1 Kommune ikke gav aktindsigt rettidigt, og at sagen er udtryk for "klassisk magtfordrejning".
 Det bestrides, at ...1 kommune (og/eller Landsskatteretten) har begået fejl i sagen, herunder i relation til hotellets ansøgning om aktindsigt. Såfremt landsretten måtte lægge til grund, at ...1 kommune (og/eller Landsskatteretten) har begået fejl i forbindelse med aktindsigten, gøres det ex tuto gældende, at disse fejl ikke konkret har været væsentlige.
 Det bestrides endvidere, at der har foreligget magtfordrejning i nærværende sag.
 Skatteministeriet har i relation til H1s subsidiære påstand om ophævelse og hjemvisning bestridt, at hotellets indkomst skal nedsættes eller hjemvises. For så vidt angår foretagelsen af ansættelsen efter et skøn gøres det gældende, at skattemyndighederne var berettiget hertil efter skattekontrollovens § 5, stk. 3, jf. § 6, stk. 6, idet hotellet ikke opfyldte sine forpligtelser til at fremlægge materiale efter § 6, stk. 1.
 Det gøres gældende, at hotellet ikke har godtgjort, at skattemyndighedernes skøn er enten åbenbart urimeligt eller har været udøvet på et klart forkert grundlag, hvorfor den skønsmæssige forhøjelse af hotellets skattepligtige indkomst for indkomståret 1998 skal fastholdes.
 For så vidt angår hotellets udbetaling af 20.410 kr. til A - der af hotellet er benævnt "betaling af andel af retsafgift" - gøres det gældende, at dette


text:
ikke er en fradragsberettiget udgift efter statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a, da udgiftens afholdelse har tilgodeset hovedanpartshaverens (As) personlige interesser. Udbetalingen er i stedet et udbytte til selskabets hovedanpartshaver i henhold til ligningslovens § 16 A.
 Det bemærkes herved, at udbytte i henhold til ligningslovens § 16 A, stk. 1, ikke blot er deklareret udbytte, men enhver udlodning fra selskabet, uanset hvordan denne er betegnet.
 I denne sag har A som anført overfor haft en bestemmende indflydelse over hotellet, idet han selv har ejet over halvdelen af andelskapitalen, og sammen med sin mor, BB, har ejet 79,46 %. Ligeledes har A sammen med BB rådet over 60,62 % af stemmerne i selskabet.
 I tillæg hertil har hotellet afholdt en udgift, der udelukkende påhvilede A personligt. Det var A, der anlagde retssagen mod G1 A/S (som blev afgjort af landsretten i 1998). I den forbindelse var det naturligvis også kun A, som skulle betale retsafgift ved anke. Hotellet har ikke på noget tidspunkt hæftet for betaling af disse omkostninger. Hotellet har ikke været medsagsøger, biintervenient eller lignende i sagen, der udelukkende var hovedanpartshaverens egen sag. I øvrigt foreligger der ingen oplysninger om, at hovedanpartshaveren har været antaget som selskabets advokat og i den forbindelse løbende modtaget vederlag herfor.
 Når A således er hovedanpartshaver, og sammen med sin (nærtstående) mor har en bestemmende indflydelse over hotellet, er der som anført overfor en forhåndsformodning for, at hotellets betaling af As private udgifter alene skyldes hovedanpartshaverens dominerende stilling. Hotellet har i den forbindelse ikke løftet bevisbyrden for, at der ikke tale om udbetaling af "maskeret" udbyttet i ligningslovens § 16 A's forstand.
 I øvrigt bemærkes, at der under alle omstændigheder ikke ses at være nogen hjemmel til at fratrække det omhandlede beløb ved opgørelsen af hotellets skattepligtige indkomst.
 Af de grunde, der er anført af Landsskatteretten, tiltræder landsretten, at Landsskatteretten ikke er rette sagsøgte, hvorfor A og H1s påstande over for denne sagsøgte afvises.
 Ved As principale påstande over for Skatteministeriet sker der en sammenblanding af påstande og anbringender, der bevirker, at de nedlagte påstande ikke er egnede til at indgå i en domskonklusion. På tilsvarende måde har A og hotellets mere subsidiære påstande over for Skatteministeriet karakter af anbringender. På denne baggrund tages Skatteministeriets påstand om afvisning af disse påstande til følge.
 I de tre sager har sagsøgerne herefter enslydende påstande om "ren" ophævelse og hjemvisning. Efter bevisførelsen for landsretten er der intet grundlag for at fastslå, at Landsskatteretten ved den samtidige berammelse af As to sager og H1s sag har begået fejl. Endvidere er der intet grundlag for at fastslå, at Skattemyndighederne har tilsidesat reglerne om aktindsigt eller øvrigt begået fejl i sagsbehandlingen.
 Det fremgår af ligningslovens § 16 a, at der ved opgørelsen af den skattepligtige almindelige indkomst skal medregnes udbytte af aktier, andelsbeviser og lignende værdipapirer. Til udbyttet henregnes - med enkelte undtagelser uden betydning for nærværende sag - alt, hvad der af selskabet udloddes til aktionærer eller andelshavere.
 Ved vurderingen af, hvorvidt H1s betaling til A af


text:
delvise sagsomkostninger på 225.558 kr. og andel af retsafgift på 20.410 kr. er maskeret udlodning, jf. ligningslovens § 16 a, lægger landsretten afgørende vægt på As personlige interesse i og reelle indflydelse på hotellets dispositioner. Landsretten lægger endvidere vægt på, at de to retssager var anlagt af A, og at hotellet således ikke var part i sagerne, ligesom det ikke var indtrådt i sagerne som biintervenient. Som følge heraf påhvilede retsafgift og sagsomkostninger alene A. I relation til ligningslovens § 16 a har det ingen betydning, at udfaldet af retssagerne kunne få en afsmittende betydning for andre aktionærer, herunder for H1. Som følge af det anførte er der ikke grundlag for at tage sagsøgernes påstande om ophævelse og hjemvisning til følge.
 For så vidt angår H1s principale påstand vedrørende skatteforvaltningen i ...1 Kommunes inkompetence bemærkes, at hotellet ved en fejl den 12. april 1995 blev registreret som hjemmehørende i ...1 Kommune, hvilket først blev berigtiget i juli 2002. På denne baggrund findes ...1 Kommune ikke at have begået en fejl ved for indkomståret 1998 at anse kommunen for at være den kompetente skatteansættende myndighed. Herefter tages hotellets principale påstand ikke til følge.
 Efter sagernes udfald skal A og H1 ApS betale sagsomkostninger til Landsskatteretten og Skatteministeriet. Henset til sagernes omfang og karakter fastsættes beløbet, inklusiv udgift til materialesamling, samlet for alle tre sager til 60.000 kr., hvoraf A skal betale 40.000 kr., og H1 ApS skal betale 20.000 kr.
 Påstandene nedlagt over for Landsskatteretten og de over for Skatteministeriet nedlagte principale og mere subsidiære påstande i sagerne B-601-05 og B-602-05 og den over for Skatteministeriet nedlagte mere subsidiære påstand i sag B-603-05 afvises.
 Skatteministeriet frifindes for de i øvrigt nedlagte påstande.
 A skal i sagsomkostninger til Landsskatteretten og Skatteministeriet inden 14 dage betale 40.000 kr., og H1 ApS skal i sagsomkostninger til Landsskatteretten og Skatteministeriet inden 14 dage betale 20.000 kr.


text:
Skat.dk: Straffesag - skattearrangement - skattesvig - bedrageri
 10 Dec 2003 13:42
 SKM2003.557.HR
 1. afdeling, 349/2002
 Personskat, virksomhedsskat, aktionærer og selskaber samt ejendomsavancebeskatning + Inddrivelse + Straf
 Skattearrangement, skattesvig, bedrageri
 T 1, T 2 og T 3 var tiltalt for bedrageri af særlig grov beskaffenhed efter straffelovens § 279 og skattesvig af særlig grov karakter efter § 289 vedrørende samlede besvigelser på ca. 65,6 mio kr. og skatteunddragelser på ca. 82,6 mio kr., medens T 4 og T 5 var tiltalt for hæleri af særlig grov beskaffenhed med hensyn til bedrageri for et mindre beløbs vedkommende - alt i forbindelse med udvikling og udbud af afskrivnings-, rentefradrags - og aktietabsbaserede skatteundvigelsesarrangementer. Byretten fandt ikke, at der rettidigt var anskaffet aktiver, som for investorerne kunne medføre afskrivninger eller optaget reelle lån, som kunne berettige til rentefradrag, eller at der var etableret grundlag for reelle aktietab, som kunne danne grundlag for fradrag. De tiltalte blev derfor i byretten i alt væsentligt dømt i overensstemmelse med tiltalen - bortset fra at T 1 blev frifundet i et forhold, hvori alene han var tiltalt for en skatteunddragelse på ca. 7.9 mio kr. T 1 blev idømt fængsel i 3 1⁄2 år. T 2 blev idømt fængsel i 11⁄2 år. T 3 blev idømt fængsel i 6 måneder heraf 3 måneder ubetinget, medens T 4 og T 5 blev idømt henholdsvis 6 og 4 måneders fængsel betinget på vilkar af bl. a. samfundstjeneste.
 T 1, T 3, T 4 og T 5 ankede dommen til landsretten, hvor T 3, T 4 og T 5 blev frifundet. T 1, der blev fundet skyldig i bedrageri og medvirken til grov skattesvig i næsten samme omfang som i byretten, blev idømt 41⁄2 års fængsel. Retten fandt intet til hinder for samtidig domfældelse for bedrageri og skattesvig, idet de to straffebestemmelser beskytter forskellige interesser. Retten fandt ikke grundlag for at statuere, at Menneskeretskonventionens artikel 6 om retten til en retfærdig rettergang inden rimelig tid var overtrådt.
 T 1 ankede til Højesteret, hvor han blev frifundet i et bedrageriforhold vedrørende 11,7 mio kr. og i øvrigt dømt i samme omfang som i landsretten. Straffen blev fastsat til 4 års fængsel for bedrageri overfor 259 investorer med hensyn til ca. 26 mio kr. samt medvirken til skatteunddragelse på ca. 61 mio kr. Højesteret tiltrådte, at T 1 - under hensyn til at det ikke var undersøgt, i hvilket omfang investorerne havde udnyttet fradragspotentialet i deres selvangivelser - alene kunne dømmes for forsøg på medvirken til skatteunddragelse. Højesteret tiltrådte envidere, at T 1 var frakendt retten til såvel personligt som i selskabsform at udøve finansiel virksomhed. T 1.s udbytte, der skønsmæssigt blev fastsat til 3 mio kr., blev konfiskeret.
 Højesterets dom af 11. marts 2003, 1 afdeling, 349/2002
 (advokat Carsten Lorentzen, e.o.)
 Marie-Louise Andreasen, Peter Blok, Poul Søgaard, Jytte Scharling og Thomas Rørdam.
 I tidligere instanser er afsagt dom af Retten i Middelfart den 8. november 2000, og af Østre Landsrets 12. afdeling den 20. marts 2002.
 Middelfart Byrets dom af 8.


text:
november 2000 S.S. 25213/1999
 Ved anklageskrift af 14. september 1999 fra Statsadvokaten for Særlig Økonomisk Kriminalitet og ved anklageskrift II af 30. december 1999 som berigtiget under domsforhandlingen tiltales
 Forhold 1 (berigtiget 24.05.2000)
 for bedrageri af særlig grov beskaffenhed, jfr. straffelovens § 279, jfr. § 286, stk. 2,
 ved i tiden mellem december 1992 og efteråret 1993, svigagtigt at have formået investorer, som nærmere beskrevet i bilag 1, til at købe anparter i interessentskaber, udbudt af H1.1 Gruppen A/S, V.1 og H1.2 Gruppen A/S eller datterselskaber hertil, hvori tiltalte havde bestemmende indflydelse, at påtage sig gæld til udbyderne, i alt ca. 10,4 mio. kr., og at indbetale ca. 7.6 mio, kr.,
 idet tiltalte fremkaldte, bestyrkede eller udnyttede den vildfarelse, at investorerne gennem køb af de nævnte anparter, hvilke anparter senere kunne sælges tilbage, ville opnå adgang til at foretage skattemæssige afskrivninger på udlejede aktiver og derigennem opnå skattemæssige fradrag,
 alt imedens tiltalte fortiede, at der ikke var og i realiteten ikke ville blive indkøbt nogen aktiver, og at investorerne derfor ikke retmæssigt kunne opnå den tilsigtede skattemæssige stilling, hvorved tiltalte påførte investorerne et formuetab eller risiko herfor, svarende til investorernes indskud,
 og for skattesvig af særlig grov beskaffenhed, jfr. straffelovens § 289, jfr. skattekontrollovens § 13, stk. 1, subsidiært medvirken hertil, jfr. straffelovens § 23,
 ved at deltage i udbuddet af de i forhold 1.A. nævnte anparter, og ved i tiden efter de respektive tegningsaftalers indgåelse at give urigtige oplysninger og at tilskynde investorerne til at videregive disse oplysninger til skattemyndighederne, til brug ved afgørelse af skatteansættelse eller skatteberegning,
 idet tiltalte, under de omstændigheder, der er beskrevet ovenfor i afsnit 1.A, forsynede investorerne med urigtige eller vildledende regnskabsmæssige og faktiske oplysninger om virksomheden i de etablerede interessentskaber, der blev overført til investorernes selvangivelser eller overgivet til skattemyndighederne, hvorved investorernes selvangivelser blev urigtige,
 ligesom tiltaltes oplysninger til skattemyndighederne var urigtige og egnede til retsstridigt at bringe skattemyndighederne i en vildfarelse, for derigennem at bestemme dem til at tillægge de indgåede aftaler skattemæssige retsvirkninger, navnlig derved at tiltalte skjulte, at der ikke pr. 31. december 1992 var anskaffet nogen aktiver, der kunne være genstand for de hævdede skattemæssige afskrivninger.
 Herved blev statskassen påført et tab eller risiko for tab på ikke under 7.9 mio. kr.
 Forhold 2.1
 H2.1 Holding A/S (berigtiget 24.05.2000)
 ved i tiden mellem efteråret 1993 og frem til december 1994, gennem H2.2 Bankieraktieselskab, hvori tiltalte havde bestemmende indflydelse, svigagtigt at have formået investorer, som nærmere beskrevet i bilag 2.1., til at købe aktier i H2.1 Holding A/S, og i den forbindelse at betale eller påtage sig gæld til tiltaltes selskaber på i alt ca. 11,3 mio. kr., hvoraf ca. 5,4 mio. kr. blev indbetalt,
 idet tiltalte fremkaldte, bestyrkede eller udnyttede den vildfarelse hos investorerne, at de ved køb af aktier i H2.1 Holding A/S, hvor købesummen angiveligt i vidt omfang blev finansieret ved lån, optaget i udlandet, ville opnå adgang til at foretage skattemæssige fradrag for renteudgifterne til dette eksterne lån,
 alt imedens tiltalte fortiede, at H2.1 Holding A/S


text:
og/eller datterselskaber hertil ikke havde købt og i realiteten ikke ville købe nogen aktiver til udlejning eller på anden måde få nogen erhvervsmæssig drift, ligesom tiltalte vidste, at der reelt ikke blev ydet noget eksternt lån, og at investorerne derfor ikke retmæssigt kunne opnå den tilsigtede skattemæssige stilling, hvorved tiltalte påførte investorerne et formuetab eller risiko herfor, svarende til deres indskud.
 ved at udbyde de i forhold 2.1.A nævnte aktier, og ved i tiden efter de respektive tegningsaftalers indgåelse at give urigtige oplysninger og at tilskynde investorerne til at videregive disse oplysninger til skattemyndighederne til brug ved afgørelse af skatteansættelse eller skatteberegning,
 idet tiltalte, under de omstændigheder, der er beskrevet ovenfor, forsynede investorerne med urigtige eller vildledende regnskabsmæssige og faktiske oplysninger om virksomheden i H2.1 Holding A/S, der blev overført til investorernes selvangivelser eller overgivet til skattemyndighederne,
 hvorved investorernes selvangivelser blev urigtige, ligesom tiltaltes oplysninger til skattemyndighederne var urigtige og egnede til retsstridigt at bringe skattemyndighederne i en vildfarelse, for derigennem at bestemme dem til at tillægge de indgåede aftaler skattemæssige retsvirkninger, navnlig derved at tiltalte skjulte, at det på forhånd var planlagt at lade investorerne afstå aktierne i selskabet efter 3 års ejertid med tab.
 Herved blev statskassen påført et tab eller risiko for tab på ikke under 37 mio. kr.
 Forhold 2.2
 H2.3 A/S (berigtiget 24.05.2000)
 T.1, T.2 og T.3,
 for bedrageri af særlig grov beskaffenhed, jfr. straffelovens § 279, jfr. § 286, stk. 2, jfr. til dels § 23,
 ved i forening og efter forudgående aftale, i tiden mellem efteråret 1993 og frem til december 1994, gennem H2.4 Danmark A/S, hvori de tiltalte T.2 og T.3 havde bestemmende indflydelse, svigagtigt at have formået investorer, som nærmere beskrevet i bilag 2.2., til at købe aktier i H2.3 A/S og i den forbindelse at betale eller påtage sig gæld til de tiltaltes selskaber på i alt ca. 4,3 mio. kr., hvoraf ca. 3,1 mio. kr. blev indbetalt,
 idet de tiltalte fremkaldte, bestyrkede eller udnyttede den vildfarelse hos investorerne, at de ved køb af aktier i H2.3 A/S, hvor købesummen i vidt omfang angiveligt blev finansieret ved lån, optaget i udlandet, ville opnå adgang til at foretage skattemæssige fradrag for renteudgifterne til dette eksterne lån,
 alt imedens de tiltalte fortiede, at H2.3 A/S og/eller datterselskaber ikke havde købt og ikke i realiteten ville købe nogen aktiver til udlejning eller på anden måde få nogen erhvervsmæssig drift, ligesom de tiltalte vidste, at der reelt ikke blev ydet noget eksternt lån, og at investorerne derfor ikke retmæssigt kunne opnå den tilsigtede skattemæssige stilling, hvorved investorerne led et formuetab eller risiko herfor, svarende til deres indskud.
 ved at udbyde de i pkt. 2.2.A nævnte aktier, og ved i tiden efter de respektive tegningsaftalers indgåelse at give urigtige oplysninger og at tilskynde investorerne til at videregive disse oplysninger til skattemyndighederne til brug ved afgørelse af skatteansættelse eller skatteberegning,
 idet de tiltalte, under de omstændigheder, der er beskrevet ovenfor, forsynede investorerne med urigtige eller vildledende regnskabsmæssige og faktiske oplysninger om virksomheden i H2.3 A/S, der


text:
blev overført til investorernes selvangivelser eller overgivet til skattemyndighederne, hvorved investorernes selvangivelser blev urigtige, ligesom de tiltaltes oplysninger til skattemyndighederne var urigtige og egnede til retsstridigt at bringe skattemyndighederne i en vildfarelse, for derigennem at bestemme dem til at tillægge de indgåede aftaler skattemæssige retsvirkninger, navnlig derved at de tiltalte skjulte, at det på forhånd var planlagt at lade investorerne afstå aktierne i selskabet efter 3 års ejertid med tab.
 Herved blev statskassen påført et tab eller risiko for tab på ikke under 14 mio. kr.
 Forhold 2.3
 H2.5 Erhvervsinvestering A/S (berigtiget 24.05.2000)
 ved i tiden mellem efteråret 1994 og frem til december 1995, gennem H.2.2 Bankieraktieselskab, hvori tiltalte havde bestemmende indflydelse, svigagtigt at have formået investorer, som nærmere beskrevet i bilag 2.3, til at købe aktier i H2.5 Erhvervsinvestering A/S og i den forbindelse at indbetale og at påtage sig gæld til tiltaltes selskaber, i alt ca. 3.1 mio. kr., hvoraf ca. 1,2 mio. kr. blev indbetalt,
 idet tiltalte fremkaldte, bestyrkede eller udnyttede den vildfarelse hos investorerne, at de ved køb af aktier i H2.5 Erhvervsinvestering A/S, hvor købesummen i vidt omfang angiveligt blev finansieret ved lån, optaget i udlandet, ville opnå adgang til at foretage skattemæssige fradrag for renteudgifterne til dette eksterne lån,
 alt imedens tiltalte fortiede, at H2.5 Erhvervsinvestering A/S og/eller datterselskaber ikke havde nogen og i realiteten ikke ville få nogen erhvervsmæssig drift, ligesom tiltalte vidste, at der reelt ikke blev ydet noget eksternt lån, og at investorerne derfor ikke retmæssigt kunne opnå den tilsigtede skattemæssige stilling, hvorved investorerne blev påført et formuetab eller risko herfor, svarende til deres indskud.
 og for skattesvig af særlig grov beskaffenhed, jfr. straffelovens § 289,jfr. skattekontrollovens § 13, stk. 1, subsidiært medvirken hertil, jfr. straffelovens § 23,
 ved at udbyde de under pkt. 2.3.A. nævnte aktier, og ved i tiden efter de respektive tegningsaftalers indgåelse at give urigtige oplysninger og at tilskynde investorerne til at videregive disse oplysninger til skattemyndighederne til brug ved afgørelse af skatteansættelse eller skatteberegning,
 Herved blev statskassen påført et tab eller risiko for tab på ikke under 10 mio. kr.
 3.A. T.1, T.2 og T.3,
 for bedrageri af særlig grov beskaffenhed, jfr. straffelovens § 279, jfr. § 286, stk. 2, jfr. til dels straffelovens § 23,
 ved i tiden mellem efteråret 1994 og 31. december 1995, i forening og efter forudgående aftale, gennem H2.2 Bankieraktieselskab, hvori tiltalte T.1 havde bestemmende indflydelse, og gennem H3.1 Partnere A/S, hvori de tiltalte T.2 og T.3 havde bestemmende indflydelse,
 svigagtigt at have formået investorer, som nærmere beskrevet i bilag 3, til at købe andele i en række interessentskaber og i den forbindelse at indbetale og at påtage sig gæld til de tiltaltes selskaber, samlet ca. 11. 7 mio. kr., hvoraf ca. 7.5 mio. kr. blev indbetalt,
 idet de tiltalte fremkaldte, udnyttede eller bestyrkede den vildfarelse hos investorerne, at de ved køb af anparter i interessentskaberne ville opnå adgang til at foretage skattemæssige afskrivninger på EDB-programmer eller rettigheder til udnyttelse af EDB-programmer,
 alt imedens de tiltalte fortiede, at der ikke var


text:
eller ville blive købt nogen afskrivningsberettigede aktiver med den værdi, der var oplyst overfor investorerne, og at investorerne derfor ikke retmæssigt kunne opnå den tilsigtede skattemæssige stilling, hvorved disse blev påført et formuetab eller risiko for formuetab, svarende til investorernes indskud.
 T.4 og T.5, for hæleri af særlig grov beskaffenhed, jfr. straffelovens § 284, jfr. § 286, stk. 3, jfr. § 279,
 ved i tiden mellem 28. december 1994 og efteråret 1995, i forening og efter forudgående aftale, at skaffe sig del i og at sikre de ovenfor nævnte tiltalte en vinding, der stammede fra en berigelsesforbrydelse,
 idet de tiltalte mod betaling af ca. 88.OOO.GBP stillede EDB-programmer, oplysninger og dokumentation til rådighed, der overfor investorerne og skattemyndighederne skulle fordølge, at interessentskaberne ikke havde købt de formuegoder, der var stillet investorerne i udsigt, og at investorerne dermed ikke kunne opnå den tilsigtede skatteretlige stilling.
 for skattesvig af særlig grov beskaffenhed, jfr. straffelovens. § 289, jfr. skattekontrollovens § 13, stk. 1, subsidiært medvirken hertil, jfr. straffelovens § 23,
 ved at udbyde de i forhold 3.A nævnte anparter, og ved i tiden efter de respektive tegningsaftalers indgåelse at give urigtige oplysninger og at tilskynde investorerne til at videregive disse oplysninger til skattemyndighederne til brug ved afgørelse af skatteansættelse eller skatteberegning,
 idet de tiltalte, under de omstændigheder, der er beskrevet ovenfor i forhold 3.A, forsynede investorerne med urigtige eller vildledende regnskabsmæssige og faktiske oplysninger om virksomheden i de respektive interessentskaber, der blev overført til investorernes selvangivelser eller overgivet til skattemyndighederne, hvorved investorernes selvangivelser blev urigtige,
 ligesom de tiltaltes oplysninger direkte til skattemyndighederne var urigtige og egnede til retsstridigt at bringe skattemyndighederne i en vildfarelse, for derigennem at bestemme dem til at tillægge de indgåede aftaler skattemæssige retsvirkninger, navnlig derved at de tiltalte skjulte, at der ikke pr. 31. december 1994 eller senere var anskaffet nogen formuerettigheder, der kunne være genstand for de hævdede skattemæssige afskrivninger.
 Herved blev statskassen påført et tab eller risiko for tab på ikke under 13.7 mio. kr.
 Anklagemyndighedens påstande
 Udbyttet ved de beskrevne handler konfiskeres, jfr. straffelovens § 75, stk. 1
 De tiltalte T.1, T.2 og T.3
 De tiltalte frakendes i medfør af straffelovens § 79, stk. 2, retten til at arbejde som eller være stifter af, direktør for eller medlem af bestyrelsen i selskab, der driver virksomhed som bankier, vekselerer, udbyder af investeringsprojekter, formidler af finansielle ydelser; eller personligt eller i selskabsform, jfr. ovenfor, at drive virksomhed med finansiel leasing, herunder salg, formidling eller diskontering af leasingaktiver og leasingkontrakter.
 Bilagsmaterialet i sagen er gennemgået af revisionsfirmaet PriceWaterhouseCoopers, der har udarbejdet revisionsrapporter til de enkelte forhold.
 Sagens forhold 1 vedrører såkaldte 10-mands projekter og omfatter oprettelse af 12 sådanne interessentskaber med i alt 120 investorer.
 [Dokumentationer og forklaringer udeladt.RED]
 Retten skal vedrørende
 forhold 1A udtale
 Retten lægger til grund, at tiltalte ikke har deltaget i projektets udarbejdelse eller udbud heraf. Han har heller ikke haft kontakt til investorerne i løbet af 1992. Det kan ligeledes ikke anses for godtgjort, at han før de sidste dage i 1992 har været involveret


text:
i udbyderkredsen, hvor han eller hans selskaber skulle formidle anskaffelse af aktiver til de pågældende interessentskaber.
 Efter bevisførelsen, herunder såvel den skriftlige dokumentation som vidnerne V.2s og V.3s forklaringer er disse aktiver først blevet anskaffet i løbet af marts/april 1993. Det ligger tillige klart, at der skete tilbagedatering af købeaftalerne og gældsbrevene for at dække over det forhold, at de afskrivningsberettigede aktiver ikke var anskaffet inden udgangen af 1992. Retten må forkaste tiltaltes forklaring om, at det skulle være muligt at handle på "statements", da dette ikke kan anses for at være dækkende for dansk rets holdning til kravene til at statuere ejendomsrettens overgang. Investorerne havde forpligtet sig til at deltage i projektet ved at underskrive på tegningsaftaler i løbet af 1992, men indbetalingerne af deres ydelse, der i det væsentlige skulle dække omkostninger ved projektets gennemførelse, skete for den væsentlige del i 1993. Investorerne befandt sig i den vildfarelse, at der var anskaffet afskrivningsberettigede aktiver i 1992. Det kan efter bevisførelsen, herunder især vidnerne V.2s og V.3s forklaringer lægges til grund, at tiltalte fuldt ud var klar over dette forhold, men holdt dette skjult. Her kan henvises til tiltaltes brev af 29. januar 1993 til V.4, der havde fuldmagt til at handle på interessentskabernes vegne.
 Retten må antage, at tiltalte oprindelig havde til hensigt at skaffe investorerne de ønskede skattemæssige fradrag, men han var vidende om, at dette ikke var muligt at gøre på lovlig vis, da aktiverne først blev anskaffet på et senere tidspunkt. Uagtet at risikoen for, at skattevæsenet ville konstatere dette, måtte have stået ham klart, valgte han at fortsætte og give udtryk for overfor interessentskabernes repræsentant, V.4 og advokat V.5, at der på lovlig vis var anskaffet aktiver i 1992. Han har herved udnyttet investorernes vildfarelse, således at de fortsatte med at indbetale penge til projektet og derved skaffede han sig eller sine selskaber en uberettiget vinding. Han har endvidere udsat investorerne for risiko for yderligere tab, da de havde påtaget sig yderligere gældsforpligtelser. Uanset at hver enkelt investor ikke har afgivet vidneforklaring om sine forhold, finder retten at kunne lægge den af revisor foretagne opgørelse til grund, hvorefter der i alt skulle være indskudt 7.6 mio, kr.
 Tiltalte findes herefter allerede som følge af det ovenfor anførte at have gjort sig skyldig i bedrageri af særlig grov beskaffenhed efter straffelovens § 279, jvf. § 286, stk. 2.
 Ad forhold 1. B
 Indledningsvis kan det fastslåes, at der ikke er belæg for at antage, at tiltalte har deltaget i udbud af projektet, samt at han ikke har givet oplysninger til skattevæsenet om det.
 At tiltalte har medvirket til at forsyne investorerne med urigtige oplysninger om aktivernes anskaffelse, må anses for at være så fjerntliggende handlinger, at det end ikke kan anses for at være medvirken til skattesvig.
 Vedrørende anklagemyndighedens anbringende om, at tiltalte overtrådte begrænsningen i personskattelovens § 4 ved at forestå administrationen af salg af udlejede aktiver bemærkes, at dette ikke kan anses for bevist.
 Tiltalte frifindes derfor for forhold 1 B.
 ...[Dokumentationer og


text:
forklaringer udeladt.RED]
 Retten skal udtale vedr. forhold 2.1.A, 2.1.B og 2.1.C (bedrageritiltalen),
 at vedrørende forberedelsesfasen kan retten lægge til grund, at således som dette projekt var beskrevet, var det egnet til at vildlede investorer og få dem til at foretage investeringer i de nævnte selskaber med risiko for tab til følge. Dette støttes bl.a. på fremstillingen, der er givet i præsentationen overfor F1. Denne er udarbejdet af G2.1 efter oplæg fra tiltalte T.1 og baseret på de oplysninger, som denne har givet. I udbudsfasen blev investorerne gjort bekendt med advokaterklæringen af 1. december fra R1 advokaterne og revisionspåtegningen fra R2, medens det må antages, at de senere forbehold ikke blev bragt til investorernes kundskab. Retten må endvidere antage, at det klargørende notat heller ikke blev meddelt til investorerne. Efter udbudsfasen var det hensigten at anskaffe/oprette datterselskaber på Madeira, men efter den foreliggende dokumentation er det meget tvivlsomt, om disse selskaber formelt blev registreret som tilhørende de danske moderselskaber. Efter V.6s vidneforklaring må retten lægge til grund, at disse selskaber ikke har drevet virksomhed, ikke har aflagt regnskab og ikke har anskaffet leasingaktiver. Det bemærkes herved, at såfremt det antages, at det er GS, der har underskrevet på købeaftalerne, havde denne ikke bemyndigelse til at tegne selskaberne. Det bemærkes tillige, at efter vidnet V.7s forklaring var hele fly-transaktionen kun en bogholderimæssig transaktion, som hans selskaber udførte for at hjælpe de tiltalte. Vedrørende finansieringen kan det konstateres efter de fremlagte kontoudtog, at F2 Discount Bank foretog overførsel af penge i overensstemmelse med de optagne lån. Ved at sammenholde med V.7s vidneforklaring må det imidlertid lægges til grund, at disse overførsler alene fandt sted, fordi F3 Capital stod bag og på grund af vidnets indflydelse. Efter sammenhængen og det tidsmæssige forløb kan det derfor statueres, at der ikke fandt en egentlig långivning sted, men alene bogholderimæssige posteringer. Disse transaktioner og sammenhænge blev holdt skjult for investorerne, og dette bevirkede, at de fortsatte med deres indbetalinger og undlod at ophæve deres tegningsaftaler. Retten finder således, at gerningsindholdet i den rejste tiltale er realiseret.
 Vedrørende forhold 2.1.A angående tiltalte T.1s forsæt lægger retten til grund, at denne var idé-manden og tillige den person, der overskuede hele projektet samt satte transaktionerne i gang. Han havde en positiv viden om de cirkulære pengetransaktioner og konstruktionen med ophør efter 3 års forløb, samt viden om, at der ikke var sket en reel investering i datterselskaber på Madeira endsige sket en reel erhvervelse af afskrivningsberettigede aktiver, men fortav dette og søgte at holde det skjult. Tiltaltes forsæt er yderligere bestyrket i det forhold, at flere revisorer påpegede det uholdbare i projektet, men at han på trods af dette alene ændrede på papirmæssige forhold for at dække over dette og skjulte det reelle indhold for investorerne.
 Beløbsmæssigt kan retten tiltræde det af anklagemyndigheden opgjorte beløb på 11,3 mio. kr., som udgør det risikobeløb, som investorerne var udsat for at miste. Det faktisk indbetalte beløb har ikke kunnet opgøres, men beløbet er ved anklageskriftet maksimeret til 5,4 mio. kr.
 Vedrørende forhold


text:
2.2.A
 bemærkes angående de tiltaltes forsæt, at tiltalte T.1s forsæt er fastslået af de ovenfor anførte grunde.
 Vedrørende tiltalte T.2 må retten lægge til grund, at det var denne tiltalte, der sammen med V.8, - der ikke er tiltalt under sagen -, havde den bestemmende indflydelse i H2.4 Danmark A/S. Af samarbejdsaftalen mellem tiltalte T.1s selskab og H2.4 Danmark A/S fremgår, at tiltalte T.1 har meddelt alle informationer om projektet, men det kan ikke anses for bevist, at tiltalte T.2 på dette tidspunkt er blevet gjort bekendt med det uholdbare i projektet. Retten må derimod antage, at tiltalte løbende er blevet informeret af tiltalte T.1 om projektets forløb og de betænkeligheder, der opstod hos visse rådgivere, ligesom han deltog i mødet den 4. januar 1994 hos revisionsfirmaet R2. Herefter må det antages, at han har opnået en sådan viden om projektets faktiske sammenhæng, at han burde havde standset det, men han valgte at fortsætte mere eller mindre aktivt og findes herved at have pådraget sig strafansvar. Det forhold, at nogle rådgivere muligt ikke opfyldte deres rådgiveransvar findes ikke at kunne bevirke straffrihed for tiltalte. Det må endvidere anses for utroværdigt, at en erfaren forretningsmand som tiltalte skulle have undladt totalt at undersøge det projekt, som hans firma udbød på markedet.
 Vedrørende tiltalte T.3 lægger retten til grund,at han ikke på daværende tidspunkt havde nogen bestemmende indflydelse i H2.4 Danmark A/S, men alene var ansat til at sælge aktier i projektet, for hvilket arbejde han modtog en provision. Det findes endvidere ikke godtgjort, at han skulle have modtaget rådgivernes oplysninger eller at han skulle have haft mulighed for at se sammenhængen i projektet, herunder den cirkulære pengetransaktion, og det er derfor ikke godtgjort, at han på dette tidspunkt havde forsæt til at bedrage investorerne. Vedrørende tiltaltes senere forhandlinger og afslutning af mellemværendet med G2.1 findes disse ikke med tilstrækkelig sikkerhed at kunne føre til, at tiltalte havde forsæt til at bedrage investorerne; og han frifindes derfor for dette forhold.
 Beløbsmæssigt kan retten tiltræde de af anklagemyndigheden foretagne beregninger, således at investorerne var udsat for en risiko for tab på 4,3 mio. kr., hvoraf ca. 3,1 mio. kr. var blevet indbetalt.
 Vedrørende forhold 2.3.A
 Tiltalte T.1s forsæt til at bedrage investorer findes opfyldt af de foran anførte grunde. Hertil bemærkes yderligere, at da disse aktier blev udbudt, var projektet endnu mere luftigt, og der var ingen påregnelig mulighed for at opnå et lån til finansiering, jvf. herved V.2s vidneforklaring.
 Beløbsmæssigt kan anklagemyndighedens opgørelse over investorernes risiko for tab på 3,1 mio. kr. lægges til grund, medens der ikke foreligger tilstrækkelig sandsynliggørelse af de faktiske indbetalinger.
 Vedr. forhold 2.1.B, 2.2.B for så vidt angår tiltalte T.1
 Som foran anført var tiltalte bekendt med og forestod selv udarbejdelsen af det arrangement, som investorerne købte. Tiltalte forestod administration af selskaberne og antog de revisorer, der skulle udarbejde de regnskaber, som investorerne anvendte overfor skattevæsenet for at opnå uretmæssige fradrag, og retten finder, at tiltalte har haft en bestemmende indflydelse på, hvilke oplysninger der tilflød revisorerne.


text:
Det fremgår tillige af tiltaltes egen forklaring, at han i vid udstrækning har udarbejdet notater og skrivelser, som investorerne skulle anvende i deres forhandlinger med skattevæsenet. Da der ikke er foretaget dokumentation af, hvad hver enkelt investor har fradraget eller forsøgt at fradrage i deres opgørelser til skattevæsenet, og da de enkelte investorer ikke har afgivet vidneforklaring herom, finder retten ikke at kunne dømme tiltalte for fuldbyrdet skattesvig, men da det må antages, at tiltalte har haft forsæt til, at investorerne kunne fratrække de maksimale beløb og der er produceret materiale til brug herfor, finder retten at kunne dømme tiltalte for forsøg på skattesvig for de beløb, der er opgjort af anklagemyndigheden til henholdsvis 37 mio. kr. og 14 mio. kr.
 Vedr. forhold 2.3.B
 Retten finder det ikke godtgjort, at der i dette forhold er afgivet nogen urigtige oplysninger og på grund af den manglende dokumentation frifindes tiltalte for dette forhold.
 Vedr. forhold 2.2.B f.s.v. angår tiltalte T.2 og tiltalte T.3
 Efter bevisførelsen må retten lægge til grund, at disse tiltalte ikke har afholdt generalforsamlinger i selskabet, ikke har udarbejdet regnskaber eller medvirket hertil og ikke har afgivet oplysninger til skattevæsenet, og der er derfor ikke fornødent grundlag for at dømme disse tiltalte for skattesvig.
 ...[Dokumentationer og vidneforklaringer udeladt.RED]
 ad forhold 3.A
 Retten lægger til grund, at VAR-aftalen mellem G3.1 Danmark A/S er indgået den 16. januar 1995, hvilket støttes på tiltalte T.5s forklaring og udvisende af G3.1s log samt de øvrige impliceredes forklaringer herom - bortset fra tiltalte T.1s forklaring. Det er således fastslået, at der er sket en tilbagedatering til den 20. maj 1994. Retten lægger endvidere til grund, at der først blev indgået en udviklingsaftale med tiltalte T.4 i løbet af januar 1995, hvilket i mangel af skriftlig aftale især støttes på tiltalte T.4s forklaring. Da der ikke var indgået nogen VAR-aftale eller udviklingsaftale« pr. 31. december 1994 anser retten tillige dateringen af de indgåede købeaftaler mellem G3.2 Inc og interessentskaberne for at være tilbagedaterede, hvilket tillige støttes på vidnet V.2s forklaring. Som konsekvens heraf lægger retten tillige til grund, at samtlige fakturaer mellem G3.3 Inc og de øvrige implicerede er tilbagedaterede, hvilket tillige direkte fremgår af V.2s korrespondance med tiltalte T.1 i løbet af januar 1995.
 Efter de oplysninger, der foreligger, kan det endvidere fastslås, at G3.3 Cap. Ltd. ikke var i stand til at finansiere noget, og at hverken G3.2 Inc eller H2.7 var i stand til at udvikle noget soft-ware.
 Retten lægger derfor til grund, at at der med udgangen af 1994 ikke var anskaffet eller udviklet det soft-ware, som investorerne var blevet stillet i udsigt, da de tegnede sig for andele, betalte en del af indskudet og påtog sig gældsforpligtelsen. Investorerne var herved blevet bragt i en vildfarelse om, at de i 1994 havde opnået adgang til at foretage skattemæssige afskrivninger på edb-programmer og havde opnået en adgang til at udnytte disse edb-programmer. Det forhold, at der i løbet af 1995 gennem G3.1 Danmark A/S blev opnået en adgang til soft-ware og en


text:
vis videreudvikling heraf ændrer ikke ved det faktisk begåede bedrageri.
 Vedrørende de tiltaltes forsæt må retten lægge til grund, at tiltalte T.1 var hovedmanden, der iscenesatte hele den falske historie om anskaffelse af soft-ware og finansiering af det. Det findes derfor ubetænkeligt at fastslå, at han handlede med et direkte forsæt til at bedrage investorerne.
 Vedrørende tiltalte T.2 og tiltalte T.3 havde disse den bestemmende indflydelse i H3.1 Partners A/S. De var vidende om, at de af dem solgte projekter var baseret på en forventning om handel med G3.4 og finansiering gennem F4 bank og var solgt med oplysning om dette. Begge blev omkring den 30. december 1994 klar over, at G3.4 trak sig ud af projektet. Med deres forretningsmæssige indsigt og deres kendskab til tiltalte T.1 burde de have grebet ind og oplyst investorerne om sagens rette sammenhæng. Det gjorde de ikke. Begge var vidende om, at F4 bank ikke ydede noget lån, og at der blot skulle foretages cirkelposteringer.
 Tiltalte T.2 deltog i mødet den 5. januar 1995 hos G3.1 Danmark A/S og var da fuldt ud klar over, at der ikke var anskaffet noget afskrivningsberettiget soft-ware, ligesom han efterfølgende har forklaret om den urigtige datering af købeaftaler, og han forsøgte at dække over sagens rigtige sammenhæng. Tiltalte T.3 havde tillige viden om, at G3.4 projektet ikke blev gennemført, men foretog sig intet og valgte efterfølgende at være med til, at dække over forholdets manglende realitet. Disse tiltalte findes derfor også at have haft det fornødne forsæt til bedrageri overfor investorerne.
 Beløbsmæssigt findes den af anklagemyndigheden foretagne opgørelse at kunne lægges til grund, hvorefter der til H3.1 Partners A/S er indbetalt ca. 5.2 mio. kr., medens der til H2.2 Bankieraktieselskab er indbetalt ca. 2.2 mio. kr., medens der samlet er påført investorerne risiko for ca. 11.7 mio. kr.
 ad forhold 3.B
 Da de tiltalte T.4 og T.5 blev involveret i sagen må det antages, at de ikke havde nogen viden om det forud passerede.
 Vedrørende tiltalte T.5 indgik denne en aftale med tiltalte T.1 forud for det tidspunkt, hvor VAR-aftalen blev oprettet, om at tiltalte T.5 skufle foretage en fordeling af beløbene på de enkelte købeaftaler. Det fremgik udtrykkeligt af disse, og blev prissat af tiltalte, at der var omkostninger i 1994. Dette sammenholdt med, at tiltalte tilbagedaterede VAR-aftalen til 20. maj 1994 bevirker, at tiltalte som forretningsmand må antages at have fået en sådan viden om, at hans medvirken var en del af en berigelsesforbrydelse, der dels sikrede hans virksomhed en stor kontrakt og dels gav ham personlig et økonomisk udbytte. Vedrørende det personlige udbytte har retten lagt vægt på tiltalte T.4s forklaring samt oplysningerne i dennes korrespondance med banken i Schweiz.
 Vedrørende tiltalte T.4 blev denne i januar 1995 engageret til at foretage udviklingsarbejde på grundlag af G3.1-platformen. Retten finder ikke anledning til at sætte spørgsmålstegn ved kvaliteten af hans arbejde eller honoraret herfor. Uanset at tiltaltes interesse i det væsentlige var rettet mod det edbmæssige, findes han efter at have afgivet erklæring om eksistensen af


text:
licenser i 1994, efter at have korresponderet med tiltalte T.1 og revisor samt endelig at have afgivet urigtig oplysning til skattevæsenet at have opnået en sådan indsigt og viden i den kriminalitet, der foregik, og som han var med til at dække over, at han findes skyldig i den rejste tiltale.
 ad forhold 3.C
 De tre tiltalte var alle bekendt med, at transaktionen ikke var gennemført inden udgangen af 1994, og at investorerne således ikke var berettigede til skattemæssige fradrag. Alle fortav deres viden på bestyrelsesmøder og generalforsamlinger og vidste, at der for alle interessentskaber blev udfærdiget regnskaber til brug for investorernes anvendelse overfor skattevæsenet. For en væsentlig del blev disse regnskaber udfærdiget på grundlag af urigtige oplysninger, som de afgav eller fik f.eks. V.2 og tiltalte T.4 til at afgive, og de findes herved at have optrådt så aktivt, at deres forhold kan anses for udøven af skattesvig af særlig grov beskaffenhed.
 De tiltaltes forsvarere har gjort gældende, at der på grund af sagens langvarige forløb er sket en krænkelse af Menneskeretskonventionens artikel 6. For tiltalte T.5s vedkommende er anført, at dette bør medføre afvisning, frifindelse eller strafbortfald, medens de øvrige tiltalte har påberåbt sig dette forhold i formildende og strafnedsættende retning, herunder at der fastsættes en betinget retsfølge.
 Anklagemyndigheden har bestridt, at der skulle være sket en krænkelse af artikel 6, men har medgivet, at sagen har strakt sig over en betydelig lang tid, bl.a. som følge af, at efterforskningen har været flyttet mellem flere politikredse, og at det har været nødvendigt at udskifte de revisorer, der oprindeligt behandlede sagen. Dette har man tiltrådt bør indgå i rettens overvejelse vedrørende sanktionsfastsættelsen. Anklagemyndigheden har bestridt, at sagen skulle have ligget stille i perioder, og dette er heller ikke godtgjort fra de tiltaltes side. Efterforskningen har været langvarig som følge af, at der var tale om en ny type kriminalitet, at der har været et meget stort bilagsmateriale, og at der var omfattende efterforskning i udlandet. For så vidt angår de tiltalte T.4 og T.5 har anklageren henvist til, at uanset deres sag kun omfattede et enkelt af forholdene, var det nødvendigt, at deres forhold blev behandlet sammen med de øvriges forhold.
 Domsmandsretten tiltræder, at der er tale om en materiale- og efterforskningsmæssig særdeles stor sag, hvorfor det må forventes, at det har været nødvendigt med en langvarig efterforskning i såvel ind- som udland. Alle de tiltalte må acceptere, at deres forhold skal behandles samlet, uanset at dette betyder en forlængelse af sagsbehandlingstiden for den enkelte. Retten finder det ikke godtgjort, at sagen har ligget stille i længere perioder og må herefter konkludere, at sagen har været fremmet til domsforhandling indenfor en rimelig tid, hvorfor der ikke er sket nogen krænkelse af Menneskeretskonventionens artikel 6.
 Domsmandsretten har ved sanktionsfastsættelsen som en formildende faktor taget hensyn til, at det både efterforskningsmæssigt og i henseende til domsforhandling har været en meget langvarig sag.
 Vedrørende tiltalte T.1 har retten fundet ham skyldig vedrørende forhold 1A, 2.1.A, 2.1.B, 2.2.A, 2.2.B, 2.3.A, 3.A og 3.C,


text:
men frifundet ham i forhold 1.B og 2.3.B.
 Ved straffens fastsættelse er der taget hensyn til, at tiltalte har været hovedmanden i alle forholdene, at han har haft særdeles god indsigt i de regnskabs- og skatteretlige forhold, at han personlig har haft stort udbytte, samt at sagen vedrører særdeles store beløb både i relation til investorer som til skattevæsenet. I formildende henseende betragtes, at tiltalte er hidtil ustraffet og at sagen har været meget langvarig og belastende.
 Straffen fastsættes efter straffelovens § 285, stk. 2, jvf. § 279, § 289 jvf. skattekontrolloven § 13, stk. 1, tildels jvf. straffelovens § 21 til fængsel i 3 år 6 måneder.
 Vedrørende tiltalte T.2 har retten fundet ham skyldig i forhold 2.2.A, 3.A og 3.C, men frifundet ham i forhold 2.2.B. Ved straffens fastsættelse er det i skærpende retning tillagt betydning med sagens økonomiske omfang, medens tiltaltes hidtil ustraffede vandel og sagens langvarighed er tillagt formildende betydning.
 Straffen fastsættes efter straffelovens § 286, stk. 2, jvf. § 279, §289 jvf. skattekontrolloven § 13, stk. 1, til fængsel i 1 år 6 måneder.
 Vedrørende tiltalte T.3 har retten fundet ham skyldig i forhold 3.A og 3.C, men frifundet ham i forhold 2.2.A og 2.2.B. Ved straffens fastsættelse er der taget hensyn til, at tiltalte udøvede en mindre aktiv rolle og var mindre erfaren end sine medgerningsmænd, ligesom sagens langvarighed har haft betydning.
 Straffen fastsættes efter straffelovens § 286, stk. 2, jvf. § 279, § 289, jvf. skattekontrolloven § 13, stk. 1, til fængsel i 6 måneder, hvoraf 3 måneder i medfør af straffelovens § 56, stk. 2, gøres betinget på de nedenfor anførte vilkår.
 Vedrørende tiltalte T.4 har retten fundet ham skyldig i forhold 3.B. Ved straffens fastsættelse er sagens alder og straffesagens varighed tillagt betydning i formildende henseende, ligesom der er taget hensyn til, at tiltalte ved sin forklaring har medvirket til sagens opklaring. Under hensyntagen til disse særlige forhold har retten fundet, at straffen kan gøres betinget med vilkår om samfundstjeneste, uanset den sædvanlige retspraksis på området.
 Straffen fastsættes efter straffelovens § 286, stk. 3, jvf. § 284, sammenholdt med § 279 til fængsel i 6 måneder i medfør af straffelovens § 56, stk. 2 og § 62, stk. 3, jvf. § 63, stk. 1 betinget af, at tiltalte udfører samfundstjeneste i 200 timer som nedenfor anført.
 Vedrørende tiltalte T.5 har retten fundet ham skyldig i forhold 3.B. For denne tiltaltes vedkommende har retten tillagt det betydning, at der er tale om et enkeltstående tilfælde samt sagens langvarige karakter, hvorfor retten tillige for denne tiltaltes vedkommende har fundet, at straffen kan gøres betinget med vikår om samfundstjeneste.
 Straffen fastsættes efter straffelovens § 286, stk. 3, jvf. § 284 sammenholdt med § 279 til fængsel i 4 måneder, der i medfør af straffelovens § 56, stk. 2, § 62, stk. 3, jvf. § 63, stk. 1 gøres betinget af, at tiltalte udfører samfundstjeneste i 150 timer som nedenfor anført.
 Anklagemyndigheden har til støtte for sin påstand overfor de tiltalte T.1, T.2 og T.3


text:
om frakendelse af rettigheden til at udøve virksomhed anført, at de tiltalte ved deres handlinger har vist, at der også i fremtiden vil være nærliggende fare for, at de vil begå tilsvarende forbrydelse af samme karakter. Det er en naturlig og sædvanlig reaktion i sager af denne karakter. For så vidt angår tiltalte T.1 er yderligere anført, at han fortsat udøver investeringsvirksomhed også omfattende private investorer.
 De tiltalte har til støtte for deres påstand om frifindelse for rettighedsfrakendelse anført, at påstanden er så bredt formuleret, at det vil forhindre dem i at ernære sig ved lovlig virksomhed. Desuden er påstanden uden tidsbegrænsning, og dette bør sammenholdes med, at sagen har varet i mere end 6 år.
 Domsmandsretten finder vedrørende tiltalte T.1, at dennes handlinger har været af så alvorlig og grov karakter, at der er en nærliggende fare for, at han i fremtiden vil udøve lignende misbrug og tager derfor anklagemyndighedens påstand til følge i medfør af straffelovens § 79, stk. 2, jvf. stk. 1. I medfør af § 79, stk. 3 sker frakendelsen indtil videre.
 Vedrørende tiltalte T.2 finder retten tillige, at denne har udvist sådan adfærd, at det begrunder en nærliggende fare for misbrug i fremtiden, således at der bør ske rettighedsfrakendelse i medfør af straffelovens § 79, stk. 2, jvf. stk. 1, dog således at frakendelsestiden i medfør af straffelovens § 79, stk. 3, fastsættes til 2 år fra endelig dom at regne.
 Vedrørende tiltalte T.3 finder retten, at denne kun har udøvet en mere underordnet virksomhed og efterfølgende har udvist en sådan adfærd, at det ikke kan antages, at der er fare for fremtidigt misbrug. Tiltalte frifindes derfor for påstanden om rettighedsfrakendelse.
 Anklagemyndigheden har til støtte for sin påstand om konfiskation henvist til straffelovens § 75, hvorefter udbyttet eller et skønsmæssigt fastsat beløb ved en strafbar handling skal konfiskeres. Det har ikke været muligt - især på grund af manglende bilag hos tiltalte T.1 - at fastslå beløbene nøjagtigt for så vidt angår de tiltalte 1-3, T.1, T.2 og T.3.
 Overfor de enkelte tiltalte er nærmere anført
 Vedrørende tiltalte T.1 har denne i forhold 1 modtaget mere end 1 mio. kr., og der skal ikke ske fradrag for afholdte udgifter, hvorfor konfiskationspåstanden udgør 1 mio. kr.
 I forhold 2 har anklagemyndigheden skønnet, at tiltalte T.1 har modtaget 25 % af indbetalingerne i forhold 2.1 og 2.2 svarende til 2,82 mio. kr. og 50 % af indbetalinger i forhold 2.3 svarende til 0,6 mio. kr.
 I forhold 3 har tiltalte T.1 personlig modtaget ca. 950.000 kr. og H2.2 ca. 1,5 mio. kr., hvoraf det skønnes, at halvdelen er tilfaldet tiltalte eller i alt 1,7 mio. kr.
 Tiltalte har protesteret herimod og har bl.a. anført, at der bør gives fradrag for afholdte udgifter i forbindelse med erhvervelsen af udbyttet. Tiltalte har afholdt betydelige udgifter bl.a. til advokater og revisorer samt andre implicerede i et sådant omfang, at der intet nettoudbytte har været.
 Vedrørende T.2 har anklageren efter et forsigtigt skøn opgjort udbyttet i forhold 2.2 til 500.000 kr.


text:
I forhold 3 er der udbetalt 539.000 kr. til tiltalte personlig og 476.000 kr. til H3.1 Partnere A/S, hvoraf tiltalte har modtaget sin andel. Samlet er udbyttet forsigtigt skønnet til 600.000 kr., d.v.s. hos denne tiltalte et samlet beløb på 1.1 mio. kr.
 Tiltalte T.2 har protesteret mod konfiskationspåstanden og har anført, at kun udbyttet kan konfiskeres, og det er rent gæt, at det er ansat til 1,1 mio. kr.
 Vedrørende tiltalte T.3 har anklageren ligeledes opgjort udbyttet i forhold 2.2 til 500.000 kr., og da denne personligt i forhold 3 kun har modtaget 451.000 kr., er dette opgjort til 500.000 kr., d.v.s. samlet 1,0 mio. kr.
 Tiltalte T.3 har protesteret herimod, og har anført, at kravet er uspecificeret og udokumenteret. Endvidere har tiltalte som følge af sagen mistet sit arbejde.
 Vedrørende de tiltalte T.4 og T.5 er det klart, hvad de har modtaget i udbytte, og der bør ske konfiskation af modværdien af 44.122 GBP eller hvad der er trådt i stedet for med tillæg af rente m.v. Disse værdier er efter aftale med de tiltalte taget i forvaring hos de respektive forsvarere.
 De tiltalte har protesteret mod konfiskation.
 Domsmandsretten finder, at de udbytter, de tiltalte har oppebåret, bør konfiskeres i medfør af straffelovens § 75, stk. 1.
 For de tiltalte 1 - 3's vedkommende må konfiskationsbeløbene fastsættes skønsmæssigt, og det bemærkes, at der ikke findes grundlag for at antage, at de tiltalte personlig har afholdt sådanne udgifter, at der bør foretages fradrag herfor. Specielt bemærkes, at det forhold, at udbyttet er indgået i den skattepligtige indkomst, ikke ændrer herved. Under hensyntagen til det omfang, hvori der er sket frifindelse, foretages der konfiskation af følgende skønsmæssigt fastsatte beløb:
 hos tiltalte T.1 af 5.4 mio. kr.
 hos tiltalte T.2 af 1,1 mio. kr.
 hos tiltalte T.3 af 0,5 mio. kr.
 hos de tiltalte T.4 og T.5 hver af modværdien af 44.122 GBP eller hvad der er trådt i stedet herfor med tillæg af renter m.v.
 Vedrørende sagsomkostninger har anklagemyndigheden påstået, at de tiltalte hver især skal afholde udgifterne til deres egen forsvarer. Herudover har der været afholdt revisionsudgifter, og revisionsfirmaet har foretaget følgende opdeling af honoraret:
 H2.1 Holding-flyaktier
 Generelle omkostninger til undersøgelse af betydning for alle forhold, sortering af materiale, deltagelse i møder med forsvarere og deltagelse i retsmøder
 Assistance, der har karakter af rådgivning til og konsultationer med politi og anklagemyndighed, herunder bistand med sagens behandling på Supertext, deltagelse i møder til generel tilrettelæggelse af/drøftelse af revisionsarbejdet m.v.
 5.985.300
 Anklagemyndigheden har anført, at de i opgørelsen anførte beløb på henholdsvis 1 mio. kr. og 300.000 kr., der har haft karakter af generel assistance og rådgivning til politiet, ikke skal belastes de tiltalte, hvorimod det resterende bør pålægges de tiltalte, således at det fastsættes for hvert forhold for sig.
 Anklagemyndigheden har tillige anført, at det forhold, at revisionsarbejdet ikke har været udbudt i EU-licitation, ikke har nogen sammenhæng med revisionsarbejdets udførelse, og det kan ikke antages, at dette ville have gjort arbejdet billigere.
 De tiltalte har protesteret mod omkostningernes størrelse,


text:
og specielt den for tiltalte T.5 beskikkede forsvarer har på alles vegne anført, at politi og anklagemyndighed har handlet ulovligt ved at undlade at sende revisionsarbejdet i EU-licitation, og allerede af den grund bør ingen del af omkostningerne herved belastes de tiltalte. Endvidere har det betydet en væsentlig omkostningsforøgelse, især for de tiltalte T.4 og T.5, at deres sag har været behandlet i dette kompleks, og dette bør retten tage hensyn til ved fastsættelse af omkostninger.
 Domsmandsretten finder, at det er sædvanligt og anerkendt i retspraksis, at politi og anklagemyndighed søger revisionsmæssig bistand i en sag af foreliggende karakter. Uanset om revisionsarbejdet burde have været udbudt i EU-licitation, findes de tiltalte at burde tilsvare de med rimelighed afholdte udgifter, og retten har under skyldig hensyntagen til dette princip fastsat følgende fordeling og hæftelse for udgifterne:
 skal tiltalte T.1 betale 500.000 kr.
 skal de tiltalte T.1 og T.2 betale in solidum 1 mio. kr. I det indbyrdes forhold skal tiltalte T.1 betale 750.000 kr. og tiltalte T.2 250.000 kr.
 skal alle de tiltalte in solidum betale 1 mio. kr. I det indbyrdes forhold skal tiltalte T.1 betale 750.000 kr., tiltalte T.2 100.000 kr. og de tiltalte T.3, T.4 og T.5 hver 50.000 kr.
 Vedrørende forsvarerudgifter bemærkes, at udgifter til de beskikkede forsvarere er opgjort således og foreløbig er udredet af det offentlige. I beløbene er indeholdt moms og udlægsgodtgørelse.
 Den for tiltalte T.1 beskikkede forsvarer, advokat Carsten Lorentzen, kr. 1.649.891,50.
 Den for tiltalte T.2 beskikkede forsvarer, advokat Michael Egholm kr. 1.125.576,94.
 Den for tiltalte T.3 beskikkede forsvarer, advokat Peter Thrane, kr. 1.195.671,07.
 Den for tiltalte T.4 beskikkede forsvarer, advokat Steffen L. Andersen, kr. 730.608,91.
 Den for tiltalte T.5 beskikkede forsvarer, advokat Jakob S. Arrevad, kr. 890.138,61.
 Heraf findes de tiltalte T.1 og T.2 at burde betale de dem vedrørende forsvareromkostninger, medens de tiltalte T.3, T.4 og T.5 hver findes endeligt at burde udrede 160.000 kr. + moms eller 200.000 kr. af forsvarerudgifterne.
 Tiltalte, T.1, straffes med fængsel i 3 år 6 måneder.
 Tiltalte frakendes retten til at arbejde som eller være stifter af, direktør for eller medlem af bestyrelsen i selskab, der driver virksomhed som bankier, vekselerer, udbyder af investeringsprojekter, formidler af finansielle ydelser, eller personligt eller i selskabsform, jfr. ovenfor, at drive virksomhed med finansiel leasing, herunder salg, formidling eller diskontering af leasingaktiver og leasingkontrakter indtil videre.
 Til fordel for statskassen konfiskeres hos tiltalte 5.4 mio. kr.
 Tiltalte betaler sagens omkostninger, herunder salær til den beskikkede forsvarer, advokat Carsten Lorentzen, samt udreder tildels in solidum med de øvrige tiltalte 2.5 mio. kr. i øvrige sagsomkostninger.
 Tiltalte, T.2, straffes med fængsel i 1 år 6 måneder.
 Tiltalte frakendes retten til at at arbejde som eller være stifter af, direktør for eller medlem af bestyrelsen i selskab, der driver virksomhed som bankier, vekselerer, udbyder af investeringsprojekter, formidler af finansielle ydelser, eller personligt eller i selskabsform, jfr. ovenfor, at drive virksomhed med finansiel leasing, herunder salg, formidling eller diskontering af leasingaktiver og leasingkontrakter i 2 år fra endelig dom at regne.
 Til fordel


text:
for statskassen konfiskeres hos tiltalte 1.1 mio. kr.
 Tiltalte betaler sagens omkostninger, herunder salær til den beskikkede forsvarer, advokat Michael Egholm, samt udreder in solidum med de øvrige tiltalte 2 mio. kr. i øvrige sagsomkostninger.
 Tiltalte, T.3, straffes med fængsel i 6 måneder. Fuldbyrdelsen af 3 måneder af straffen udsættes og bortfalder efter forløbet af en prøvetid på 2 år på betingelse af
 at tiltalte i prøvetiden ikke begår strafbart forhold. Til fordel for statskassen konfiskeres 500.000 kr.
 Tiltalte betaler sagens omkostninger, herunder at han i salær til den beskikkede forsvarer, advokat Peter Thrane, betaler 200.000 kr., medens resten af forsvarersalæret endeligt udredes af det offentlige, samt at han in solidum med de øvrige betaler 1 mio. kr. i sagsomkostninger.
 Tiltalte T.4 straffes med fængsel i 6 måneder. Fuldbyrdelsen af straffen udsættes og bortfalder efter forløbet af en prøvetid på 2 år på betingelse af
 tiltalte ikke begår noget strafbart forhold i denne periode
 tiltalte udfører ulønnet samfundstjeneste i 200 timer og
 tiltalte i denne periode er under tilsyn af kriminalforsorgen.
 Til fordel for statskassen konfiskeres modværdien af 44.122 GBP eller hvad der er trådt i stedet herfor med tillæg af renter m.v.
 Tiltalte betaler sagens omkostninger, herunder i salær til den beskikkede forsvarer, advokat Steffen L. Andersen, 200.000 kr., medens resten af det forsvareren tillagte salær endeligt udredes af det offentlige, samt at han in solidum med de øvrige tiltalte betaler 1 mio. kr. i øvrige sagsomkostninger.
 Tiltalte, T.5 straffes med fængsel i 4 måneder. Fuldbyrdelsen af straffen udsættes og bortfalder efter forløbet af en prøvetid på 2 år på betingelse af
 tiltalte ikke begår strafbart forhold at tiltalte udfører ulønnet samfundstjeneste i 150 timer, og at tiltalte i denne periode er under tilsyn af kriminalforsorgen.
 Til fordel for statskassen konfiskeres modværdien af 44.122 GBP, eller hvad der er trådt i stedet herfor med tillæg af renter m.v.
 Tiltalte betaler sagens omkostninger, herunder i salær til den beskikkede forsvarer, advokat Jakob S. Arrevad, 200.000 kr., medens resten af det forsvareren tillagte salær endeligt udredes af det offentlige, samt at han in solidum med de øvrige tiltalte betaler 1 mio. kr. i øvrige sagsomkostninger.
 Østre Landsrets dom af 20. marts 2002, 12. afdeling, S-4058-00, S-0277-01, S-0453-01, S-0454-01
 Middelfart Rets dom af 8. november 2000 (SS 25213/99) er anket af T.1, T.3, T.5 og T.4 og af anklagemyndigheden med følgende påstande:
 T.1, der er tiltalt i sagens 3 hovedforhold, har i det hele påstået frifindelse. Tiltalte har subsidiært påstået en væsentlig formildelse af straffen, herunder også under hensyn til Den Europæiske Menneskerettighedskonventions artikel 6. Tiltalte har endvidere som led i sin subsidiære påstand påstået sig frifundet for påstanden om rettighedsfrakendelse og for udbyttekonfiskation, herunder fordi han henset til udgifterne ikke har haft noget udbytte. Endelig har tiltalte bestridt, at udgifterne til revisorbistand i domfældelsestilfælde kan pålægges ham som sagsomkostninger.
 Anklagemyndigheden har i forhold til T.1 anket til domfældelse efter anklageskriftet, til skærpelse af straffen og i relation til omkostningsfastsættelsen, således at et større beløb pålægges tiltalte.
 Landsretten afviste ved en kendelse


text:
af 23. august 2001 tiltaltes protest imod, at tiltalen for byretten var blevet udvidet med skattesvig i forhold 1 og 3, jf. nærmere nedenfor.
 T.3, der er tiltalt i forhold 3.A og 3.C, har anket med påstand om frifindelse, subsidiært formildelse. Anklagemyndigheden, hvis ankemeddelelse blev forkyndt for sent, har nedlagt endelig påstand om stadfæstelse.
 T.5, der er tiltalt i forhold 3.B, har anket med påstand om hjemvisning, subsidiært frifindelse, mere subsidiært formildelse. Landsretten har ved kendelse af 23. august 2001 (UfR 2001.2435) afvist denne tiltaltes begæring om hjemvisning.
 Anklagemyndigheden har berigtiget tiltalen mod T.5, således at der på grund af lovændring ud over til straffelovens § 284 henvises til § 290, og således at ordene i anklageskriftet "der overfor investorerne og skattemyndighederne skulle fordølge" ændres til "der overfor investorerne skulle fordølge".
 Anklagemyndigheden har påstået skærpelse af straffen samt et større omkostningsbeløb pålagt denne tiltalte.
 T.4, der er tiltalt i forhold 3.B, har anket med påstand om frifindelse og subsidiært nedlagt påstand om formildelse.
 Anklagemyndigheden har berigtiget tiltalen mod T.4, således at der på grund af lovændring ud over til straffelovens § 284 henvises til § 290, og således at ordene i anklageskriftet "der overfor investorerne og skattemyndighederne skulle fordølge" ændres til "der overfor investorerne skulle fordølge".
 Der er i landsretten afgivet forklaring af de tiltalte.
 Herudover er der afgivet forklaring af følgende vidner:
 ... [Vidner udeladt.RED]
 Landsretten har ved indledningen af domsforhandlingen afsagt en kendelse af 23. august 2001, hvorefter anklagemyndigheden kan dokumentere indenretlige vidneafhøringer i USA af V.2 og V.3, hvilket herefter er sket.
 Endvidere er der dokumenteret vidneforklaring afgivet af V.6 ved en domstol i Funchals retskreds Madeira, Portugal.
 En afhøring til politirapport af 3. januar 2002 af assurandør V.9 er med parternes tiltræden anvendt som bevis under sagen.
 Denne ankesag drejer sig om 3 skatteprojekter, der blev udbudt over for investorer i 1992 - 1995.
 Der har siden 1970'erne været forskellige former for skattebaserede anpartsprojekter, og staten har flere gange (1983, 1989 med anpartsindgrebet og i 1993 med skatteomlægningspakken) søgt at skabe regler, der kunne hindre misbrug af de hidtidige regler. Med virkning fra den 19. maj 1993 trådte en ændring af afskrivningsloven i kraft. Lovændringen betød, at hvor køberen af et afskrivningsberettiget aktiv tidligere kunne afskrive 30% på værdien af det købte i anskaffelsesåret, kunne køberen fremover slet ikke afskrive i år 1, men først i år 2, og da med dobbelt sats.
 Efter 19. maj 1993 blev der fortsat udbudt skatteprojekter til offentligheden. Disse nye projekter var baseret på andre modeller end afskrivningsretten til udlejede aktiver, og det er fra denne periode, at sagens forhold 2 og 3 stammer. Forhold 3 omfatter erhvervelse af edb-software, der trods lovændringen fortsat kunne afskrives i anskaffelsesåret.
 Sagen tog udadtil sin begyndelse i maj 1995, hvor der blev gennemført ransagning hos en række personer, bl.a. hos tiltalte T.1. I første omgang indgik T.1 sammen med 20 andre sigtede i den såkaldte "H4-sag" - opkaldt efter firmaet H4 Consult. "H4-sagen" var dengang en samlet efterforskning af næsten alle amerikanske leasingprojekter,


text:
der var udbudt frem til årsskiftet 1992/93. En del "undersager", herunder sagen mod T.1 m.fl., blev senere udskilt fra "H4-sagen" og omfatter i dag kun personer, der ikke har nogen forbindelse med "H4-sagen".
 T.1 var i 1992 - 1995 (med)ejer af bl.a. H1.2 Gruppen A/S, H2.2 Bankieraktieselskab og H1.4 Management Aps. T.1 er uddannet bl.a. i bank og i leasingbranchen og havde i 1987/88 etableret sig som udbyder/sælger af skatteprojekter, formidler af leasingkontrakter m.v. med kontor. Senere flyttede han sit forretningssted. T.1 m. fl. organiserede forskellige investeringsprojekter, som han og hans medarbejdere solgte i andele til investorer, der ville investere opsparede eller lånte midler med mulighed for at opnå skattebesparelser. Desuden arbejdede T.1 sammen med andre udbydere af skatteprojekter. I 1994 oplyste H2.2 Bankieraktieselskab at have 34 ansatte.
 T.2, der blev dømt i byretten, og som ikke har anket, og T.3 arbejdede i årene frem mod 1995 sammen med T.1, først som henholdsvis medejer og ansat i H2.4 Danmark A/S, siden i en kort periode som medejere af H2.2 Bankieraktieselskab og senest som selvstændige i H3.1 Partnere A/S.
 T.5 og T.4 var i 1994 - 1995 medejer og direktør henholdsvis produktchef i G3.1 Danmark A/S, der solgte og sælger edb-programmer.
 Tiltalte T.1 blev sigtet den 2. maj 1995. Sigtelserne omfattede både bedrageri og skattesvig på grundlag af undersøgelser foretaget af ToldSkat i "H4-sagen". Sagen blev først behandlet af politimesteren i Frederikssund, herefter af politimesteren i Hillerød og senere igen af politimesteren i Frederikssund. Efterforskningen koncentrerede sig i begyndelsen om det forhold, der i den foreliggende sag er nr. 3 software-delen. I dette forhold blev T.5 og T.4 anholdt og sigtet den 30. november 1995. 7. februar 1996 blev T.2 og T.3 anholdt og sigtet i dette forhold. Efterforskning i forhold 1 og 2 påbegyndtes i 1996. Statsadvokaten for Særlig Økonomisk Kriminalitet (SØK) overtog ansvaret for sagen den 1. april 1999.
 Anklagemyndigheden har under sagen - der ifølge anklagemyndigheden omfatter ca. 170.000 dokumentsider - ladet sig bistå af revisorer. I 1997 blev det af habilitetsmæssige årsager nødvendigt at udskifte revisionsselskab, og revisionsarbejdet måtte herefter begynde forfra.
 Som ovenfor berørt har der under sagen været foretaget efterforskningsskridt og indenretlige afhøringer i USA, England og på Madeira, Portugal, i perioden 1995 - 2000.
 Den 8. juni 1999 fremsendte statsadvokaten til T.1s forsvarer et udkast til anklageskrift, der alene omhandlede tiltale for bedrageri. Statsadvokaten forbeholdt sig ret til at tilrette såvel faktum som jus og oplyste, at sagens endelige beskæring ikke var afklaret, navnlig vedrørende forhold 1. Den 17. juni 1999 og 11. august 1999 afholdtes møder om sagen, hvori bl.a. statsadvokaten og forsvarerne deltog. På møderne drøftedes bl.a. tiltalens omfang.
 Ved anklageskrift af 14. september 1999 blev der rejst tiltale i sagen. I forholdene 1 og 3 blev alene rejst tiltale for bedrageri og ikke for skattesvig, medens der i forhold 2 blev rejst tiltale for både bedrageri og skattesvig.
 Revisionsberetninger forelå i udkast i november/december 1999.
 Den 30. december 1999 fremsendte statsadvokaten et nyt anklageskrift, hvori der tillige rejstes tiltale for skattesvig


text:
i forhold 1 og 3.
 T.1s forsvarer protesterede mod den skete udvidelse af tiltalen, hvorefter byretten den 3. februar 2000 bestemte, at indsigelsen ikke kunne tages til følge. Ved indledningen af domsforhandlingen i landsretten har denne ved kendelse af 23. august 2001 - som allerede nævnt - bestemt, at ankesagen mod T.1 tillige skulle omfatte tiltalen for skattesvig i forhold 1 og 3.
 Domsforhandlingen i byretten fandt sted over 45 retsdage i perioden 3. februar 2000 til 31. august 2000. Byrettens dom blev som anført afsagt 8. november 2000. Landsretten søgte forgæves domsforhandling berammet til påbegyndelse den 12. marts 2001. Domsforhandlingen i landsretten har fundet sted over 33 retsdage i perioden 20. august 2001 til 23. januar 2002.
 De indenretlige afhøringer af V.2 og V.3 i USA forud for byrettens behandling af sagen foreligger i form af meget lange, ordrette udskrifter. Herudover har der været afhøring i Funchal, Maderia, Portugal, af V.6. Da der nedenfor i præmisserne er henvist til forklaringerne, har landsretten i forbindelse med hvert forhold kort anført de uddrag af de pågældendes forklaringer, som landsretten i særlig grad har lagt vægt på.
 Byrettens dom er ikke udarbejdet som en almindelig dom indeholdende en kronologisk narratio, idet en række af sagens bilag er fotokopieret ind med henblik på fremstilling af sagen. Anklagemyndighedens forelæggelse af sagen er sket på grundlag af en komprimeret ekstrakt, der omfatter 5 ringbind.
 Det er et generelt træk ved sagen, at politianmeldelser fra investorer kun foreligger i begrænset omfang.
 Sagens forhold 1 og 3 indeholder visse fællestræk, idet det for disse forhold gælder, at der umiddelbart før vedkommende årsskifte (i henholdsvis 1992/93 og 1994/95) skete afgørende ændringer i allerede udbudte anpartsprojekter, og det er navnlig de herved foretagne ændringer, der har begrundet tiltalerejsningen. I forhold 2 er situationen en anden, idet dette forhold vedrører et igennem 1993 planlagt projekt uden utilsigtede ændringer.
 De 3 forhold indeholder også visse fælles træk, idet anklagemyndigheden har gjort gældende, at projekterne - i forhold 1 leverancen - led af fundamentale, skjulte mangler, idet projekterne, henholdsvis leverancen var uden realitet. Der skal derfor dømmes for bedrageri over for investorerne og for skattesvig.
 Det er endvidere fælles for de 3 forhold, at tiltalen for skattesvig ikke er baseret på en gennemgang af investorernes selvangivelser for de relevante skatteår, men på et etableret skattefradragspotentiale beregnet af anklagemyndigheden med bistand af det medvirkende revisionsfirma.
 Der er af anklagemyndigheden og forsvarerne udarbejdet skriftlige procedurer. Parterne har i alt væsentligt procederet i overensstemmelse hermed. For så vidt angår forhold 1 har anklagemyndigheden dog under den mundtlige fremstilling i første række til støtte for, at der foreligger bedrageri, gjort gældende, at det pågældende projekt var uden realitet, og først i anden række gjort gældende, at aftalerne er tilbagedaterede.
 Forhold 1 - leasing-delen
 (Byrettens dom side 19 - 39).
 Af sagens forløb i dette forhold sammenfattes her yderligere:
 I efteråret 1992 udbød og solgte det danske aktieselskab H1.1 Gruppen et leasing- og skatteprojekt, hvor op til 10 investorer etableret i et interessentskab sammen kunne investere i


text:
aktiver, der skulle indkøbes til formålet i USA.
 Der blev etableret 12 interessentskaber med i alt 120 investorer. Samtlige anparter blev tegnet i perioden oktober - 29. december 1992.
 Tiltalte T.1 var ikke med til at udvikle og sælge projektet.
 Det karakteristiske ved projektet var i hovedtræk, at danske investorer kunne erhverve andele i et interessentskab, der drev leasingvirksomhed, og hvor interessentskabets aktiver var fuldt afskrivningsberettigede for investorerne - allerede i 1992. Finansieringen af investors erhvervelse af andele var sammensat således, at 89 % var lånebaseret ("det store lån"), medens investor selv skulle indskyde 11 % ("det lille lån" se nedenfor). Disse 11 % dækkede etablerings- og handelsomkostninger ved erhvervelse af leasingaktiverne. Beløbet udgjorde i realiteten den fortjeneste, som de involverede på udbydersiden fik, og beløbet skulle fordeles efter en nærmere aftalt "nøgle". Leasingsaktiverne skulle erhverves inden udgangen af 1992.
 Investor fik tilbudt 100 % lånefinansiering af sin erhvervelse af andele. "Det store lån" (89 %) skulle ydes af udenlandske långivere med sikkerhed i leasingaktiverne og leasingydelserne. Låntager hæftede ikke personligt for lånet (non-recourse vilkår). Den ydelse, som investor skulle betale på det store lån, blev modsvaret af indbetalte leasingafgifter, og investor skulle således ikke selv "have penge op af lommen". Økonomien hvilede i sig selv. "Det lille lån" (11 % - indskuddet) blev tilbudt og ydet af H1.1 Gruppen. Investor (låntager) søgte samtidig - i december 1992 - sin hjemkommune om ændring af forskudsskatten for 1992 og om udbetaling af overskydende skat i medfør af kildeskattelovens § 55. Den forventede udbetaling af overskydende skat blev transporteret til H1.1 Gruppen, der ved udbetalingen - typisk primo 1993 - blev fyldestgjort for sit lån til investor. Heller ikke her skulle investor således "have penge op af lommen".
 H1.1 Gruppen havde i forbindelse med leasingprojektet udarbejdet et skatteprojekt, der havde karakter af en "pakkeløsning". Investorerne kunne i 1992 købe anparter og afskrive - for derefter straks i februar 1993 at sælge anparterne tilbage til udbyderne. I aftalen om tilbagesalg fandtes en række aftaler, der tilsammen havde til hensigt at fjerne den efterbeskatning, der normalt ville komme i en sådan situation. Skatteprojektet skulle eliminere investorernes skat og ikke kun udskyde skatten.
 Oprindelig var det hensigten, at en AN skulle skaffe de aktiver i form af landbrugsmaskiner, der skulle indgå i projektet. Det kunne han imidlertid ikke, hvorfor H1.2 Gruppen, der - overvejende - ejedes af T.1, ultimo 1992 fik en henvendelse om fremskaffelse af aktiver.
 Ifølge T.1 anviste han H1.1 at købe aktiverne gennem H1.2 GmbH, som var et af H1.2 Gruppen A/S ejet selskab i Hamborg, hvori V.10 var direktør. Denne indgik aftale om levering af "fuldt afskrivningsberettigede" aktiver og tilvejebringelse af den nødvendige finansiering pr. 31. december 1992 (byrettens dom side 27), og skulle - den 30. eller 31. december 1992 - på et "statement" med det amerikanske firma G1.2 Ltd (V.2) have indgået aftale om tilførsel af de nødvendige kontrakter til de enkelte interessentskaber.
 Der skete imidlertid tilsyneladende ikke videre i sagen fra V.10s side, hvorfor T.1 - presset af


text:
H1.1 Gruppen som rykkede for levering (dommen side 33 - 34) og truede med at fragå handlerne, mens T.1 modsat rykkede for betaling - fra omkring slutningen af januar 1993 overtog den videre ekspedition ved henvendelser til V.2 og H4 Consult om levering af aktiver (dommen side 32). T.1 fastholdt i korrespondancen med H1.1, at der var sket levering pr. 31. januar 1992.
 V.2 rettede herefter henvendelse til forskellige amerikanske leasingfirmaer og fremsendte medio marts 1993 nogle leasingaftaler, idet han bebudede at ville sende flere.
 Tiltalte selv rejste i begyndelsen af april 1993 til USA, hvor han - efter sin forklaring ved at betale et større kontantbeløb - afsluttede handler på møder med sælgerne, to middelstore amerikanske leasingselskaber, G1.1 Commercial Leasing Co. (G1.1 -direktør V.3) den 7. april 1993 i Alabama og med G1.3 Credit Corp. (G1.3 - direktørerne VV og TR) i Chicago den 14. eller 15. april 1993.
 Af de 12 interessentskaber indtrådte de 5 i leasingaftaler indgået af G1.1 og de resterende 7 i aftaler indgået af G1.3. Leasingaftalerne var standardaftaler udarbejdet af H1.2 Gruppen. Aftalerne omfattede aktiver, edb-udstyr, for i alt 71,9 mio. kr. Leasingaktiverne var udlejet i USA på leasingkontrakter løbende over 60 - 96 måneder. Købet skete på kredit, således at G1.1 og G1.3 også var "långivere" med sikkerhed i aktiverne samt leasingindtægterne. Købesummen svarede til 89 % af indskudskapitalen i det enkelte interessentskab. De aktiver, der blev købt, var i forvejen udlejet til forskellige amerikanske virksomheder, og G1.1 og G1.3 havde i forvejen finansieret den oprindelige anskaffelse af aktiverne ved lån, således at amerikanske banker havde pant i de udlejede genstande og i indtægterne fra de bestående lejeaftaler. G1.1 og G1.3 havde ret til når som helst at købe de solgte genstande tilbage (option) til en pris svarende til restgælden og imod at stille andre tilsvarende aktiver til rådighed.
 De af de amerikanske sælgere underskrevne dokumenter blev herefter senere i april 1993 sendt til Danmark, hvor de - på et tidspunkt i april eller maj 1993 blev underskrevet for interessentskaberne af underdirektør i H1.1 Gruppen, V.4 med angivelse af den 31. december 1992 som underskriftsdato.
 I forbindelse med fremsendelsen af aftalerne faxede V.2 følgende (i oversættelse) til tiltalte:
 "Meddelelse: T.1, du vil ikke tro, hvad jeg lige har været igennem for at få G1.4 Express til at hente H1.1-leasingaftalerne!!!!!!!!!!!!! ... Følgende spørgsmål om mandagens besøg i Hamborg ligger mig på sinde:
 1.Hvad vil skattemyndighederne tro om denne transaktion uden en vedlagt erklæring fra R3????
 2.Nogen må sikre sig, at der ikke er nogen klæbemærker eller luftfragtbreve eller noget, der viser, at disse leasingaftaler lige er ankommet i Danmark i april!!!!!!!
 3.Kan skattemyndighederne afgøre lige nu, at de ikke vil acceptere disse leasingaftaler ????
 4.Nogen må sikre sig, at G1.3 og G1.5 købsaftalerne på restporteføljerne er med i pakken.
 5.Bør vi have nogen forsikringsbreve med i pakken?
 6.Bør vi ringe til TR, KP og V.3 og advare dem om, at de kan få en opringning fra skattemyndighederne????
 7.Vil skattemyndighederne finde det mærkeligt, at der