text:
rykkergebyrer og kontrolgebyrer skulle behandles ens. Praksis vedrørende rykkergebyrer har siden ændret sig, således at rykkergebyrer ikke længere anses for momspligtige. Højesteretsdommen er blevet overhalet af retsudviklingen fra EU-Domstolen med hensyn til fortolkning af begreberne ”levering mod vederlag” i momssystemdirektivets artikel 2, jf. bl.a. i sag C-277-05, Société thermale, og dette bør begrunde, at der skal ske forelæggelse for EU-Domstolen.
 Ved dom af 12. marts 2014 har Højesteret (U2014.1719H) fastslået, at kontrolgebyrer er en bod eller sanktion, der opkræves som følge af bilistens overtrædelse af parkeringsforskrifterne ved siden af en eventuel betaling for parkeringen. Det samme er anført i bemærkningerne til lovforslag fremsat den 31. oktober 2013 (lovforslag nr. 54) om indførelse af en ny bestemmelse i færdselslovens § 122 c om kontrolafgifter ved parkering på privat område, hvor blandt andet fremgår, at kontrolafgift i retlig henseende er en bod, grundejeren/parkeringsselskabet pålægger den, der parkerer, som følge af, at vedkommende har misligholdt den indgåede aftale. Skatteministeriets kvalifikation af kontrolgebyrer strider derfor imod den civilretlige kvalifikation, som er foretaget af Højesteret i 2014.
 Medlemsstaterne Storbritannien, Tyskland og Sverige anser ikke kontrolgebyrer for momspligtige. Der skal derfor ske forelæggelse for EU-Domstolen for at forhindre, at der i en medlemsstat udvikler sig en retspraksis, som ikke er i overensstemmelse med fællesskabsretten, jf. TEUF artikel 267, stk. 3. Skatteministeriet har ikke ønsket under sagens behandling at få dette undersøgt nærmere, og dette bør tillægges processuel skadevirkning, således at det lægges til grund, at retsstillingen i EU-medlemsstaterne Storbritannien, Tyskland og Sverige er modsat retsstillingen i Danmark.
 Skatteministeriet har navnlig anført, at der ikke er grundlag for præjudiciel forelæggelse, da der ikke er nogen rimelig tvivl om fortolkningen af begrebet levering af en tjenesteydelse ”mod vederlag” i momssystemdirektivets artikel 2, stk. 1, litra c. Landsrettens afgørelse vil bero på en konkret retsanvendelse under inddragelse af de fortolkningsprincipper, der fremgår af EU-Domstolens praksis. Der foreligger omfattende praksis om begrebet ”levering mod vederlag”, og det fremgår heraf, at en tjenesteydelse kun kan udføres mod vederlag, såfremt der mellem tjenesteyderen og modtageren består et retsforhold, der vedrører en gensidig udveksling af ydelser.
 De forhøjede parkeringsafgifter er vederlag for en momspligtig udlejning af parkeringsplads, jf. momslovens § 4, stk. 1, 1. pkt., jf. § 13, stk. 1, nr. 8, 2. pkt., idet sådanne afgifter som fastslået af Højesteret i U1996.883H opkræves med hjemmel i aftalelignende forhold og er vederlag for en momspligtig udlejning af en parkeringsplads. Der er en direkte sammenhæng mellem den foretagne parkering og betalingen af den forhøjede parkeringsafgift. Der er tale om et retsforhold, der vedrører gensidig udveksling af ydelser i form af brug af en parkeringsplads mod betaling af en forhøjet parkeringsafgift. Bilisten modtager en ydelse til gengæld for betalingen af den forhøjede parkeringsafgift. Højesteret har flere gange i momssager anvendt kriteriet om, at der skal foreligge en levering mod vederlag for at momspålægge en given transaktion efter momslovens § 4, stk. 1, 1. pkt. Højesteret har i den forbindelse foretaget en konkret bedømmelse af de pågældende transaktioner og på baggrund heraf konkluderet, om der er


text:
tale om levering af en momspligtig ydelse mod vederlag. Det samme skal landsretten gøre i denne sag. Højesterets fortolkning af momslovens § 4, stk. 1, 1. pkt., i relation til forhøjede parkeringsafgifter, er i overensstemmelse med den fortolkning af begrebet levering mod vederlag, der følger af EU-Domstolens faste praksis. Der er ikke siden højesteretsdommen i 1996 fremkommet praksis fra EU-Domstolen, som ændrer resultatet i Højesterets dom eller giver anledning til tvivl om fortolkningen af EU-retten, der nødvendiggør en forelæggelse af sagen for EU-Domstolen. Sagen C-277-05, Société thermale, omhandler ikke den situation, som denne sag omhandler. En forhøjet parkeringsafgift for en foretaget parkering kan ikke sammenlignes med et depositum, idet afgiften ikke opkræves som følge af annullation af en aftale om gensidig udveksling af ydelser, men tværtimod som følge af f.eks. en forlængelse af (kvasi)aftalen, hvorved bilisten opnår en (fortsat) parkeringsmulighed, eller at en bilist optager en parkeringsplads, som er forbeholdt andre brugere.
 Det fremlagte udenlandske materiale indebærer ikke, at landsretten bør forelægge sagen eller har pligt hertil efter artikel 267, stk. 3 eller CILFIT-dommen (præmis 16). I dansk forelæggelsespraksis tillægges det afgørende betydning, om det pågældende EU-retlige fortolkningsspørgsmål giver anledning til en sådan rimelig tvivl, at der er grundlag for at træffe afgørelse om at forelægge spørgsmål for EU-Domstolen. Det fremlagte udenlandske materiale har ikke en sådan entydig karakter, at det i sig selv kan give anledning til, at landsretten forelægger sagen eller har pligt hertil, og der er ikke nogen henvisninger til momssystemdirektivet eller til EU-Domstolens praksis, hvoraf det udledes, at forhøjede parkeringsafgifter ikke er momspligtige. Der kan ikke blive tale om processuel skadevirkning i forhold til, at ministeriet ikke nærmere har undersøgt forholdene i andre lande.
 Momssystemdirektivets artikel 2, stk. 1, litra c, er gennemført i dansk ret ved momslovens § 4, stk. 1, hvoraf det følger, at leverancer mod vederlag anses for momspligtige transaktioner.
 Der foreligger en omfattende praksis fra EU-Domstolen om begrebet ”levering mod vederlag” i momssystemdirektivets artikel 2, stk. 1, litra a og c, der kan indgå i vurderingen af, om forhøjede parkeringsafgifter/kontrolgebyrer skal anses som vederlag for momspligtige ydelser, der er leveret af H1. Landsretten vil ved sagens afgørelse inddrage de retningslinjer, der kan udledes af EU-Domstolens praksis.
 Efter landsrettens foreløbige vurdering foreligger der ikke for afgørelsen af den indbragte sag tvivl om forståelsen af de relevante bestemmelser i momssystemsdirektivet eller EU-Domstolens praksis, der nødvendiggør en forelæggelse for EU-Domstolen.
 Landsretten tager derfor ikke anmodningen om forelæggelse til følge.
 Anmodningen fra H1 om forelæggelse af spørgsmål for EU-Domstolen tages ikke til følge.
 Sagen skønnes klar til berammelse af hovedforhandling. Parterne bedes senest den 15. marts 2018 oplyse hovedforhandlingens forventede varighed og bevisførelsens omfang.

type: other


text:
Lars Hedegaards racismedom skal prøves for Højesteret - Sappho
 5.2:A selection of articles Lars Hedegaards racismedom skal prøves for Højesteret
 I et brev til advokat Karoly Németh, der er forsvarer for Trykkefrihedsselskabets formand, Lars Hedegaard, meddeler Procesbevillingsnævnet den 28. juli, at Hedegaard får adgang til at indbringe sin racismedom for Højesteret. Lars Hedegaard blev den 3. maj 2011 af Østre Landsret dømt for racisme som følge af udtalelser fremsat under en julefrokost den 17. december 2009.
 Kommentarer Det bliver interesant!29. juli 2011 - Ernst OlsenDet siger meget om de medier! Ich bin ein Hedegaard29. juli 2011 - Niels JørgensenJeg støtter Lars Hedegaards demokratiske ret til at udtale sig 100%. Dem som oven i anklager Lars Hedegaard for ansvar for massemordene i Norge sætter jo sandheden på hovedet.
 Norge mangler et Trykkefrihedsselskab mere end nogen sinde. Nej tak til offergørelse29. juli 2011 - Maria DueJa så, føres der ligefrem kampagne mod Lars Hedegaard. Mig forekommer det, at medierne har kastet sig ud i en langt mere omfattende jagt på syndebukke i et forsøg på at sløre, hvad de selv har bidraget til. Blandt andet er bloggen Snaphanen, som Sapphos redaktion tidligere har omtalt som ubetydelig, langt mere i søgelyset end Lars Hedegaard. I den jagt er der i det hele taget mange "mistænkte", og Hedegaard er ikke specielt interessant. Han har gjort en dyd ud af at slæbe slæbt råt kød efter sig, skønt han vidste, at hyænerne lå på lur. Det får man meget opmærksomhed på i et lille land som Danmark. Men det var så også det. Retssagen har fra starten været for mudret til at påkalde sig udelt sympati selv fra os, der gerne ser §266 B fjernet fra dansk lovgivning. De politiske forandringer, som mange af os ønsker, må nødvendigvis trække på kræfter fra et bredt spektrum, og Hedegaard er kun en af de mange, der bidrager på forskellige måder. Godt29. juli 2011 - Morten DreyerEt stort Tillykke. Ytringsfrihed - tak29. juli 2011 - Karl Erik JensenNu bliver de med de rigtige meninger vrede; hvad ligner det, at Lars Hedegaard har mulighed for at blive frifundet ved Højesteret? Ikke sandt: vi har jo allerede dømt, ham siger selvsamme meningsmagere.
 Den kommende retssag bliver en af de mest afgørende i sager om ytringsfrihed. Held og lykke!30. juli 2011 - William JansenHar I et tidligt bud på en dato for næste retsmøde? Tillykke!30. juli 2011 - Eyvind DkSå er det bare at håbe at landsretten får en begmand!!! Den moralske forbrydelse30. juli 2011 - Kurt RosenstrømOgså et til lykke herfra. Moral må begrundes for at stå til troende. Og de moralsk ansvarlige må vist være de politikere og journalister i Norge, Sverige og Danmark, der har forhindret en fri debat om indvandrerpolitikken og dens kulturelle konsekvenser. Når de norske politikere gennem 40 år har lukket alt for mange mennesker fra fremmedartede kulturer ind i landet og samtidig forhindret en fri debat om det fornuftige i en sådan indvandring, taler vi om et politisk overgreb mod sin egen befolkning. At


text:
beskylde Lars Hedegaard og andre i Danmark for at være moralsk ansvarlig, fordi han - som vi andre - bruger ytringsfriheden til at påtale de alvorlige samfundskonsekvenser for en sådan udvikling i hele Europa, tyder på begrebsforvirring eller direkte dumhed. Jeg holder på det sidste.
 De tre hjerneceller hos Journalisterne på de to slum aviser Politiken og Information burde fx kunne forstå, at fortsat misinformation og bortforklaringer af det indlysende hverken tjener demokratiet eller den moralske holdning generelt. Og det indlysende er: De europæiske politikere er gennem deres tilslutning til nærmest fri indvandring af folk fra Mellemøsten og Afrika ved at nedbryde deres egne kulturer på længere sigt. Det er her, det moralske ansvar befinder sig og intet andet sted.
 Og intet kritisk menneske vil i længden være passiv tilskuer til denne forbrydelse. Ps. For at berolige de tre hjerneceller, så er jeg et fredeligt menneske. En påstand30. juli 2011 - C. HalvorsenJeg vil nødigt spå om udfaldet af en højesteretsdom.
 Omvendt hvis Hedegaard taber. Så vil dommen blive voldsomt kritiseret som uretfærdig og et nederlag for ytringsfriheden. en påstand30. juli 2011 - Kurt RosenstrømDu mener Halvorsen, at hvis Hedegaard får medhold, så er det dybt uretfærdigt. Åh, Halvorsen30. juli 2011 - K NielsenKeder du dig C Halvorsen? Det er dog det mest intetsigende du kommer med. Tænk en masse l..., splittelse og polarisering, oldtiskulturen Islam skaber, fordi den indbilder sig og os at være (tanke) religion i vores forstand frem for non-sekulariseret stammekultur.01. august 2011 - Karsten Normann LarsenReligionerne (overtro + +)skal op til debat.
 - Tabuet om "hellighed" må brydes. Vi kan ikke have, der findes "hellige" principper, der pådutter mennesker i demokratiske samfund at være udemokratiske, være asociale eller groft intolerante !? pålægger dem at mobbe og dræbe andre i eller uden for egen kultur. Vi kan heller ikke fortsat leve med, at en åbenlyst og utilsløret intolerant "racistisk" oldtidskultur har held till at splitte og polarisere alle andre samfund ved at "fordømme" og tilsvine alle andre - som netop..."racister". Islam er totalitær ideologi med oldtids-normer Det er et internt opgør mellem islamkritikere01. august 2011 - Maria DueTil alle kommentatorer. I har helt misforstået sagen, og ingen har bragt jer på ret spor igen. Højesteret skal hverken tage stilling til ytringsfriheden eller Straffelovens § 266 b men alene beskæftige sig med den behandling, som Lars Hedegaard har fået af Asger Trier Engberg og Snaphanen. Dvs. at dette er et internt opgør mellem islamkritikere, og det er der ingen grund til at begejstres over og ønske tillykke med. Jyllands-Postens netavis den 1. august 2011:
 Hvis Lars Hedegaard frikendes af Højesteret, er der andre, der vil blive mistænkt for i det mindste hensynsløs opførsel og sandsynligvis også for løgnagtige vidneudsagn i byretten og landsretten. Derfor jubler jeg ikke. Denne sag kan overhovedet ikke sammenlignes med sagerne i Holland og Østrig. The same procedure ...01. august 2011 - Maria Due»Jeg har selvfølgelig sagt de ting, men jeg gik da ud fra som givet, at de to fyre, der præsenterede sig


text:
som mine venner, ville sende interviewet til mig bagefter«, siger Lars Hedegaard og forklarer, at han så ville have forhindret, at udtalelserne blev offentliggjort."
 Dette synes jeg, at man passende kunne oplyse skatteyderne om. Det forekommer mig, at vidnerne - "de to fyre" - er ilde stedt, forsvarere har de jo ikke. frikendelse eller ej.02. august 2011 - Kurt rosenstrømTil Maria Due som vrøvler noget så forfærdeligt.
 Bliver Lars Hedegaard frikendt for racisme ved Højesteret, er det godt for Lars Hedegaard. Bliver dommen fra Østre Landsret stadfæstet ved Højesteret er det ikke godt for Lars Hedegaard. Dobbeltspil03. august 2011 - Maria DueKurt Rosenstrøm, det er dig, der vrøvler noget så forfærdeligt. Læs dog på lektien og forsøg at tænke selvstændigt. Andre har forlængst gjort det og er nået frem til det samme, som jeg skriver om. Det er flere måneder siden. Ingen vindmøller, kun fakta03. august 2011 - Maria DueFortsættelse til Kurt Rosenstrøm og andre, der ikke har forstået et dyt af denne sag. Jeg har tidligere med næb i klør forsvaret Lars Hedegaards ret til at udtale sig, som han gjorde til den famøse julefrokost, og jeg er mindst lige så opsat på at blive af med §266 b som DF og John Mchangama og mange andre er. Jeg har heller aldrig troet, at Lars Hedegaard mente, at ALLE muslimske piger er udsat for voldtægt i deres hjem. Som Hedegaard selv har udtrykt det, ville han jo være en idiot, hvis han mente det. Han anvendte en ubestemt udtryksmåde, som er helt almindelig i Danmark, men som åbenbart er faldet ud af juristers sprogbrug. Jesper Langballe var ikke sen til at vrimle til undsætning og sætte trumf på, ikke noget med halvgjort arbejde, og det kunne dårligt blive værre. Altså set med det politisk korrekte Danmarks øjne, og selv om begge de oprømte herrer i vintermørket sagde undskyld, og det ville have sparet den danske stat for væsentlige udgifter, mente statsadvokaturen altså, at der var grund til at skride ind. Det var jeg fra starten helt uenig i og skrev meget om det på forskellige blogge. Begge d’herrer valgte Karoly Németh som advokat, og ud fra hvad der senere skete, kan man dårligt få andet indtryk, end at advokaten fortalte sine to klienter, at som landet pt. ligger, ville de med stor sandsynlighed blive dømt skyldige i racisme.
 Derefter besluttede klienterne sig for at gå forskellige veje. Langballe erklærede sig skyldig og fik sagen ud af verden ved at betale en bøde, som ganske vist er dumme penge at skulle af med, men som trods alt udgør et overkommeligt beløb. Derefter fortsatte Langballe ufortrødent som sit gamle jeg, og jeg mener, at han valgte klogt. Hedegaard har imidlertid læst for mange ridderromaner. Om han derefter bevidst begyndte at skelne mellem det, der skete i retten, og det som han ønskede, at man uden for retten skulle tro om sagen, kan jeg ikke vide og har heller ikke nogen mening om det. Men senest da han forlod byretten og højstemt


text: udbredte sig til pressen om en stor sejr for ytringsfriheden vundet vha. hans udenlandske venner, må det være gået op for ham, at så let lod andre sig ikke forføre, for det fik han prompte kritik for. Han havde ganske vist afleveret en politisk brandtale i retten om ytringsfrihed, men den var tilsyneladende påklistret. Ifølge mine oplysninger koncentrerede Hedegaard sig i retten om fuldstændig at fralægge sig ansvaret for, at interviewet blev placeret på Snaphanen. Hvilket igen ville sige, at Hedegaard pålagde andre ansvaret for det, som han var blevet stævnet for. Han kunne ikke dømmes for at have udtalt sig, som han gjorde, hvis han kunne løfte bevisbyrden for, at han alene havde udtalt sig under private omstændigheder og var uvidende om, at interviewet ville blive offentliggjort. I retten blev der mig bekendt bl.a. fremlagt en e-mail, hvor interviewer fortalte Lars Hedegaard sine planer med interviewets afvikling, dets længde, samt at det skulle offentliggøres på Snaphanen og Gates of Vienna. Af hensyn til sidst nævnte foregik interviewet på engelsk, hvilket jo er sigende. Der var ingen grund til, at to danskere skulle tale engelsk sammen til en privat julefrokost for dansktalende danskere, medmindre en engelsk talende tredjepart skulle involveres på et senere tidspunkt. Allerede af byretsdommen fremgik det klart, at den handlede om ansvaret for offentliggørelsen, og at frifindelsen blev begrundet med, at dommeren ikke fandt det endeligt godtgjort, at der havde foreligget en tilstrækkelig klar aftale om brugen af interviewet. Det var en elskværdig dom, som statsadvokaturen dårligt kunne være tilfreds med, og da slet ikke, da den frikendte opførte sig, som han gjorde. Derfor ankede statsadvokaturen og fik medhold i landsretten, som mente at der havde foreligget en tilstrækkelig klar aftale. Det er så der, sagen står i øjeblikket, skønt Németh har udtalt til pressen, at bevillingen til at føre sagen for højesteret er at ligne med en underkendelse af landsrettens vurdering. Men, men, men, prøv at forstå det alle I, der ikke kender mig men alligevel straks røg af sted med flyvende faner og beskyldte mig for forræderi, ”intellektuelt forfald”, mangel på stabilitet, drikfældighed og andet fra dumhedens overdrev: denne sag holdt for længe siden op med at handle om ytringsfriheden, og den kan heller ikke vendes til blive en sejr for ytringsfriheden. Derimod har den understreget, at vi alle har tabt ytringsfrihed, idet racismebegrebet er blevet udvidet til at omfatte meget mere, end det tidligere gjorde. Det fik vi imidlertid allerede skåret ud i pap, da Jesper Langballe blev dømt for racisme. Hvis højesteret ændrer dommen, er det heller ikke en frifindelse af Hedegaard for racisme, og både byretten og landsretten var enige om, at der var tale om en racistisk udtalelse, hvilket Hedegaard for længst må antages at have opgivet at ændre på. Ifølge Némeths udtalelse til pressen drejer sagen sig nemlig udelukkende om en placering af ansvaret for offentliggørelsen, og Hedegaard har udtalt, at han aldrig ville have ladet interviewet offentliggøre. Skulle jeg være fejlinformeret, vil jeg naturligvis gerne vide det, men ovenstående


text:
bygger på de informationer, der har været offentligt tilgængelige i medierne og cyberspace, og hvad Lars Hedegaard og hans fans eventuelt måtte mene om moralen i dette, er juristerne bedøvende ligeglade med. Der er ofte langt fra jura til moral, og det kan være ret chokerende at erfare. Om at tænke selvstændigt.04. august 2011 - Kurt RosenstrømHm! så må jeg gentage. Bliver Lars Hedegaard dømt, bliver han dømt for racisme, bliver han frikendt er han frikendt for racisme.
 Specielt for Marie Due. Kære Due. ( i øvrigt et smukt efternavn, mit er lidt for multikulturelt). Det er fint, du engagerer dig i sagen - så keder man sig ikke. Jeg anfægter på ingen måde din glimrende fremlægning. I øvrigt har jeg ikke anklaget dig for at drikke, og du har ret, jeg kender dig ikke, men det kan vi evt. tage op til overvejelse. Men min udtalelse var lidt ironisk, for ingen vil interessere sig for sagens mere tekniske detaljer. I boulevard pressen i indland og udland vil der stå, at Lars Hedegaard er dømt for racisme eller frikendt for racisme. Det er det, der trækker overskrifter, ikke hvor ansvaret for offentliggørelse skal placeres. Hvem interesserer sig for det? Skal vi vædde en kasse øl? I Jyllandsposten og i smudsbladet Politiken vil der stå: Lars Hedegaard er i Højesteret blevet frikendt for racisme. Det juridiske racismebegreb er forvrøvlet og politisk.04. august 2011 - Maria DueKurt Rosenstrøm, tak for venligt svar og rosen til mit oldgamle slægtsnavn. Du har ret, du har ikke beskyldt mig for de nævnte ting, det foregik på JP Blogs, hvor jeg nåede at blive godt træt af de mange ubegavede og saboterende indlæg.
 Jeg vædder aldrig, men jeg vil håbe, at aviserne undlader at føre læserne på vildspor, Politiken kan jeg simpelthen ikke tage alvorligt. ABB var efter min mening den dummeste minister, vi nogensinde har haft, og det siger ikke så lidt. Jeg er ikke sikker på, at hun holder ret længe på den plads, hun er så selvretfærdig, at det også må genere andre end hendes udprægede modparter. I går førte Jyllands-Posten læserne på vildspor i omtalen af de norske tilstande, som optager mig meget, og det skrev jeg en lang e-mail om til en af journalisterne for at gøre opmærksom på, at læserne ikke er tjent med, at man ikke sætter sig ind i forholdene og kradser i de værste floskler. I dette tilfælde om et Norge i sorg, der holder våbenhvile. Der føres nemlig valgkamp på livet løs, og den er infam. Det har man da også fået med på JP netavisen for et øjeblik siden, hvor Erna Solberg fra Høyre refereres for at sammenligne nordmændenes behandling af muslimer med nazisternes behandling af jøderne i trediverne, og stakkels Siv Jensen fra Fremskrittspartiet omtales i Dagbladet med en overskrift om, at der ikke nødvendigvis bliver ildebrand, hvis man leger med ilden, men at der er store chancer for at brænde sig selv og andre. Sådan går det på livet løs. Hendes parti minder


text: mest om vores Venstre, og det omtales som højreekstremistisk i norske aviser. Den slags kopierer danske aviser uden omtanke og sammenligner partiet med DF, som det ikke minder om. Somme tider tænker jeg, at Hitler posthumt er lykkedes med at undergrave Europas frihed i uhyggelig grad. Hans små tolv år ved magten har skabt nogle skræmmebilleder, som lammer megen sund fornuft. Det er ti år siden, at jeg første gang blev beskyldt for at være nazist og lidt rystet bad min mand om at skænke mig en dobbelt whisky og fortalte ham årsagen. Han fnøs og fandt en tumbler frem, og så talte vi ikke mere om det, men inden mit glas var tomt, havde jeg besluttet, at den slags beskyldninger måtte jeg lære at abstrahere fra, hvis jeg ville deltage i debatten. Senere fik jeg faktisk en undskyldning af den højskolelærer, der havde forløbet sig. Racismebegrebet kan jeg heller ikke tage alvorligt i dets nuværende juridiske form, jeg finder det dybt forvrøvlet og politisk.


text:
Adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet - Cypern
 Cyperns forfatning blev udarbejdet i 1950 "erne før miljømæssige rettigheder blev populære. Der er derfor ingen udtrykkelig bestemmelse i Cyperns forfatning vedrørende miljøet, enten som en forpligtelse af staten eller med ret til karakter eller den enkelte. Der er ret til livet (artikel 7), som er blevet fortolket i retspraksis som en ret til et sundt miljø (pyrga Fællesskaber mod Republikken (1991) 4clr). Eftersom der ikke er nogen miljømæssig bestemmelse i forfatningen, de vigtigste bestemmelser om adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet er dem, der gælder generelt, og forfatningens vigtigste bestemmelser om adgang til klage og domstolsprøvelse er detaljeret beskrevet i stk. 29 og 146. Artikel 29 bestemmer, at enhver person (herunder ikke-cyprioters og juridiske personer) har ret til individuelt eller i fællesskab med andre at behandle enhver kompetent myndighed, at få sin klage behandlet hurtigt og til at modtage et svar inden for 30 dage. (dette vedrører klager til den offentlige forvaltning eller andre offentlige myndigheder). Artikel 146 fastsætter, hvilke der kan gælde for retten til prøvelse af en afgørelse, handling eller undladelse fra en offentlig myndighed, og dette ville derfor finde anvendelse med hensyn til miljøspørgsmål. For denne rets indtræden skal klageren have en eksisterende personlige og legitime interesser, der er blevet direkte berørt af en sådan beslutning, handling eller undladelse, der udøves af en offentlig myndighed på en måde, der er i strid med forfatningen, med en lov eller udgør magtmisbrug. Borgerne kan påberåbe sig en forfatningsmæssig ret til livet og fortolkningen heraf. Parter i en administrativ eller retslig procedure, direkte kan påberåbe sig internationale aftaler, hvis disse aftaler er blevet gennemført i cypriotisk ret. Århuskonventionen blev ratificeret og gennemført i 2003 ved lov nr. 33 (III)/2003. Ingen sager, der hidtil er opstået med konventionens principper er det heller ikke vides at have været noteret i retten.
 Cypern følger princippet om magtens deling. Domstolsprøvelse udøves af et uafhængigt retsvæsen i følgende retter:
 Den litauiske højesteret har kompetence som anført nedenfor:
 Supreme Court har kompetence til at behandle alle klager fra alle underretterne i civilretlige og strafferetlige sager. Retten kan stadfæste, ændre, ophæve eller kræve genoptagelse af en sag, som den måtte skønne hensigtsmæssige.
 Højesteret er den eneste forvaltningsdomstol i landet, har enekompetence til at træffe afgørelse om ethvert søgsmål anlagt til prøvelse af en afgørelse, handling eller undladelse af ethvert organ, myndighed eller person med en udøvende eller administrativ myndighed med den begrundelse, at den er i strid med forfatningens bestemmelser eller enhver lov eller den overstiger eller misbrug af enhver beføjelse, som et sådant organ, myndighed eller person.
 Supreme Court har kompetence til at træffe afgørelse om, hvorvidt en lov er forenelig med bestemmelserne i forfatningen, eller om interessekonflikter eller spørgsmålet om kompetence opstår mellem alle organer eller myndigheder. Desuden skal Supreme Court har kompetence til at behandle anvendelsen af republikkens præsident, om en lov, der blev vedtaget af repræsentanternes hus er forkasteligt at eller i strid med en bestemmelse i forfatningen.
 Supreme Court som valgdomstol


text:
har beføjelse til at behandle andragender vedrørende fortolkningen og anvendelsen af valgloven.
 Prærogativ ordrer
 Supreme Court enekompetence til at udstede prærogative kendelser af habeas corpus (til at løslade en person efter anholdelsen) og andre ordrer, at pålægge en part at gøre eller undlade at gøre noget, eller at rette en afgørelse (mandamus, prohibition, quo warranto og certiorari).
 Supreme Court har kompetence til at påkende Admiralty sager. Den oprindelige kompetencen udøves af en enkelt dommer og en appel til prøvelse af ministerens afgørelse ligger kollegiale ved højesteret.
 Domstole i første instans er: Okresné súdy (byretter) Nævningedomstolene; Familiedomstole; Arbejdskonflikter; Lejekontrol; Militærdomstol.
 På det civil- og strafferetlige område
 Der er seks regionale domstole, en i hver af de seks byer af øen. To af dem (Famagusta og Kyrenia byretter) er ophørt med at være i drift siden 1974, og deres kompetence er blevet overtaget af Nicosia, Larnaca domstole. Hver District Court har kompetence til at afgøre alle civile søgsmål. Når søgsmålet er anlagt helt eller delvis inden for grænserne af det område, hvor de er hjemmehørende, eller hvor sagsøgte på tidspunktet for indgivelsen af søgsmålet er bosat eller driver virksomhed inden for rammerne af Domstolen. En strafbar handling kan retsforfølges ved distriktsdomstolen, en overordnet distriktsdommer og en distriktsdommer sidder alene eller af en nævningedomstol.
 Nævningeretten
 En nævningedomstol (der er nu fire nævningedomstolene) er sammensat af tre dommere og har kompetence til at retsforfølge alle de lovovertrædelser, som kan straffes med straffeloven eller andre love og har beføjelse til at pålægge den maksimale straf i henhold til den relevante lovgivning.
 Familiedomstolene
 Familiedomstolen (der er tre familiedomstole) har kompetence til at behandle andragender vedrørende opløsning af ægteskab samt spørgsmål, der vedrører støtte til forældre, vedligeholdelse, vedtagelse og formueforhold mellem ægtefæller, forudsat at parterne har bopæl i Republikken.
 Den overenskomstkonflikt Tribunal
 Industrial Tribunal (der er nu tre Industrial Tribunals) er kompetent til at behandle ansøgninger fra arbejdstagere for uberettiget afskedigelse og fratrædelsesgodtgørelser. Det består af en formand (som er en stævningsmand) og to lay-members, der repræsenterer arbejdsgivere og arbejdstagere.
 For lejekontrol
 For lejekontrol (der er nu tre domstole for lejekontrol har kompetence til at afgøre alle tvister, der opstår ved anvendelse af huslejekontrol love, som omfatter blandt andet betaling af leje og generhvervelse af besiddelse. En lejekontrol består af en formand (som er en stævningsmand) og to lay-members repræsenterer lejere og udlejere.
 Militærdomstolen har kompetence med hensyn til militære lovovertrædelser i henhold til straffeloven og andre forbrydelser begået af medlemmer af de væbnede styrker. Det består af en formand (som er en stævningsmand) og to bisiddere, som udpeges af det øverste retsråd fra en liste over militære officerer.
 Civil- og straffesager begynder i distriktet og nævningedomstolene henholdsvis og flytte til Supreme Court i en appelsag. For alle administrative spørgsmål, men højesteret er den eneste ret, der udøver både første instans som appelinstans. Der er ingen særlige domstole træffer afgørelse på miljøområdet. I tilfælde af offentlige miljøansvar, lov om erstatningsansvar nr. 189 (I)/2007 er oprettet en myndighed til at overveje administrative sanktioner og andre foranstaltninger til genopretning


text:
af skader på beskyttede arter og naturtyper, vand og jord. "forum shopping" er normalt ikke muligt. I nogle tilfælde kan en part træffer beslutning om at anlægge en sag, f.eks. ved distriktsdomstolen eller arbejdsret afhængigt af størrelsen af den krævede erstatning (højere i den distriktsdomstol, men meget langvarig proces), men normalt bør begynde i den rette domstol og ret by. Hvad angår skader forårsaget som følge af overtrædelser af miljølovgivningen, kan indgives til den distriktsdomstol, hvor skaden blev forvoldt. En straffesag kan også indgives af Kammeradvokaten på baggrund af en specifik/miljølovgivning (f.eks. beskyttelse af naturen) eller i henhold til den nyligt vedtagne lov for forbrydelser mod miljøet. Der er ingen sondring mellem ordinære og ekstraordinære retsmidler for en domstol. Paneler bestående af tre dommere, beslutter endeligt om civilretlige og kriminalretlige anker. De kan stadfæste, ændre, ophæve eller kræve genoptagelse af en sag, som de måtte skønne hensigtsmæssige. Det er dog muligt for statsadvokaten om at fremme et ekstraordinært retsmiddel, som f.eks. nolle prosequi, som er en beslutning om at anholde udgør på grund af offentlige interesser eller afgive en henstilling om benådning. Højesteret, der træffer afgørelse i administrative sager, ikke har kompetence til at tage stilling til realiteten. Den kan prøve lovligheden af den anfægtede retsakt eller beslutning, men ikke udvide tvistens realitet. I denne forbindelse højesteret har lignende beføjelser til Cour de cassation. Den kan ophæve en administrativ foranstaltning i del I i fuldt omfang og hjemvises sagen til den myndighed, der har truffet den pågældende afgørelse. Tilsynsmyndigheden er bundet af Domstolens afgørelse. Hovedsagelig de fleste miljøsager er underlagt proceduren for administrative ressourcer. Ikke desto mindre visse miljømæssige spørgsmål træffes under strafferetlig eller civilretlig kompetence, f.eks. loven om forbrydelser mod miljøet nr. 22 (I)/2012 og lov nr. 189(1)/2007. om miljøansvar, I strafferetlige procedurer, alle har ret til at indberette strafbare handlinger (f.eks. magtmisbrug begået af visse myndigheder) til anklagemyndigheden. De kan deltage og vidner i sagen. Retsmidler mod domstolsafgørelser er begrænset til anklagemyndigheden og den tiltalte. For at domstolsprøvelse skal klageren have en legitim interesse som defineret i forfatningens artikel 146. Denne ret skal udøves inden for en frist på 75 dage, efter at de er blevet bekendt med begivenheden, der klages over. Tre nye love anerkender retten til ngo'er for at klage over visse forvaltningsakter. De er VVM (lov 140 (I)/2005), Det Europæiske Kontor for Integreret Forebyggelse og bekæmpelse af forurening (IPPC) lov nr. 56 (I)/2003 og nr. 15 (I)/2006 og lov om erstatningsansvar nr. 189 (I)/2007. Under en administrativ forfølgning, kan Domstolen af egen drift undersøge spørgsmål af generel interesse såsom frist, institutionernes kompetence karakter, at organet, legitime interesser. Domstolen kan ikke tage stilling til af egen drift at forfatningsmæssige spørgsmål og krænkelse af grundlæggende rettigheder. Disse forfatningsmæssighed spørgsmål skal specifikt har påberåbt sig.
 I henhold til artikel 10, litra i), i direktivet om adgang til miljøoplysninger lov nr. 119 (I)/2004, kan udfærdige en hierarkisk rekurs (f.eks. brev) inden for 30 dage til en afdeling, som har undladt at svare eller svarede utilstrækkeligt. Dette forhindrer ikke sagsøger


text:
i at udøve sine rettigheder i henhold til forfatningen (artikel 146) eller i at henvende sig til Ombudsmanden for en meningstilkendegivelse. Afslag på anmodninger om oplysninger skal begrundes og skriftligt (artikel 8, stk. 8) og skal omfatte oplysninger om domstolsprøvelse i henhold til artiklerne 10 og 11. Enhver person kan anmode om adgang til miljøoplysninger ved skriftlig meddelelse og uden at de behøver at påvise nogen særlig interesse. For disse at indgive klage over afslag proceduren er også et problem. Det kunne indebære en hierarkisk rekurs til ministeren med ansvar for afdelingen, som afviser den oplysninger. Hvis ansøgeren beslutter at gå til en domstol, skal det ske senest 75 dage efter afslaget, og han/hun vil nemlig skulle vise, at de processuelle regler, som finder anvendelse, er bestemmelserne i lovens artikel 10. Betingelserne i artikel 146 forfatningen også vil skulle være opfyldt, dvs. at sagsøger skal godtgøre en personlig og legitim interesse. De administrative sagsakter, som indeholder alle de oplysninger, der indgives for Domstolen, og det undersøges af Retten, inden den træffer sin beslutning. Domstolen har beføjelse til og ansvar for at regulere produktionen af beviser i overensstemmelse med kravene for en behørig udførelse af dets kompetence i henhold til artikel har Domstolen beføjelse til at indkalde enhver person for at afgive vidneudsagn og fremlægge dokumenter med henblik på at give Domstolen mulighed for at nå frem til en retfærdig afgørelse i sagerne.
 Der findes ingen særlige procedurer for offentlig deltagelse i miljøspørgsmål, men en række speciallove (f.eks. zoneinddeling εια), IPPC, yder offentlig meddelelse, opfordring af bemærkninger og offentlig deltagelse i en åben drøftelse. Medmindre andet er bestemt i en specifik lov, er der normalt ingen større administrative organ, hvortil en appel ville blive stillet over for administrative afgørelser. Første instans og administrative afgørelser kan træffes direkte for Retten, selv om det ville være sædvanlige i praksis at appelkammeret først enten til ministeren eller til Ombudsmanden eller begge dele. Hvis det er hjemlet i lovgivningen, administrative afgørelser kan indbringes for en højere myndighed. Om ansøgeren benytter sig af denne ret, er fristen for at indgive klage er suspenderet indtil den administrative procedure er afsluttet. Hvis der ikke er nogen bestemmelse i EU-retten, skal ansøgeren indgive en klage direkte til Domstolen. Hvis en hierarkisk anvendelse er fastsat i loven, kan ansøgeren vælge at vente på resultaterne og dernæst gøre regres. Ansøgning til ombudsmanden ikke vil blive anset som en hierarkisk rekurs og resultatet heraf er ikke undergivet Domstolens prøvelse og den frist, der ikke vil blive suspenderet, indtil resultatet af Ombudsmandens afgørelse. Lovligheden af handlinger eller forsømmelser fra ethvert organ, myndighed eller person med en udøvende eller administrativ myndighed har fremlagt, revideres, og de er enten annulleret (helt eller delvist) eller stadfæstes. Supreme Court kan ikke gå ind på spørgsmålet om berettigelsen af den anfægtede beslutning og løse problemet med en afgørelse vedrørende realiteten, på eget initiativ. Domstolen kan ikke gå ind i de videnskabelige resultater af en konstatering af teknisk art, kan den kun undersøge, om ved vedtagelsen af en sådan


text:
konstatering forvaltningen har handlet på en passende måde med hensyn til forfatningsmæssigheden, lovlighed og overskridelse af beføjelser eller magtfordrejning.
 Planer og andre afgørelser, der fastlægger anvendelsen af rummet kan underkastes domstolsprøvelse efter en klage fra en part med en legitim interesse i henhold til artikel 146 forfatningen, VVM- eller IPPC-direktivet love. Retten undersøger, om forvaltningen har handlet på en tilfredsstillende måde og har beføjelse til og ansvar for at regulere produktionen af beviser i overensstemmelse med kravene for en behørig udførelse af dets kompetence i henhold til artikel 146, herunder indkaldelse af personer som vidner eller fremskaffe dokumenter med henblik på at give Domstolen mulighed for at nå frem til en retfærdig beslutning i sagen. Høringen finder sted på et offentligt møde. Hver part forelægger sine synspunkter skriftligt og kan med rettens samtykke, indkalde vidner eller fremskaffe dokumentation (om nødvendigt) til støtte for sin sag. Sagsøgeren, sagsøgte i hovedsagen og de interesserede parter er de eneste, der har ret til at deltage i høringen. Domstolene foretager prøvelse af den formelle og materielle lovlighed.
 Der findes ingen specifikke bestemmelser i VVM-direktivet ret til revision af screeningsafgørelserne. Det er åbent for ngo'er i henhold til artikel 25, stk. 1, litra c) til at appellere med henvisning til artikel 146 forfatningen, hvis de er utilfredse med den miljøgodkendelse, der er udstedt af miljøforvaltning. Der findes ingen specifikke bestemmelser i loven om retslig eller anden gennemgang af områdebegrænsning, der under alle omstændigheder skulle indgå i processen og ikke en endelig afgørelse. Som forberedende retsakter ikke kan anfægtes særskilt, men kan revideres som led i en endelig afgørelse. VVM-afgørelser/godkendelser kan underkastes domstolsprøvelse inden for bestemmelserne i forfatningens artikel 146 og artikel 25, stk. 1, i VVM-direktivet ret. Deltagelsen i den offentlige høring er ikke en forudsætning for at opnå søgsmålskompetence ved domstolene. Stående stammer fra de legitime interesser hos den pågældende part. Der er ingen særlige bestemmelser om foreløbige retsmidler i forbindelse med VVM-procedurer. Selv om de tilgængelige inden for de normale retslige procedurer, er det et retsmiddel meget sjældent ydes til privatpersoner og normalt kun skal betale et betydeligt depositum til Retten. Rent proceduremæssigt, kan til enhver tid afgive en foreløbig kendelse om foreløbige retsmidler uden at bedømme, om anbringendet er velbegrundet, hvis retssystemet kræver det, enten på grund af en hastende situation eller andre særlige omstændigheder, ske uden varsel og på sådanne vilkår, hvis det skønnes egnede under omstændighederne: Åbenbar ulovlighed og uoprettelig skade, er en betingelse for at opnå en kendelse om foreløbige retsmidler, som skal fastsættes uafhængigt af den primære anvendelse.
 Revision af IPPC-direktivet afgørelser er mulig i henhold til de almindelige procedurer til rådighed for personer, der opfylder artikel 146 forfatningen eller ngo'er, der opfylder kravene i artikel 9c, stk. 1, i IPPC-direktivet ret. Søgsmålskompetence ved domstolen i IPPC-direktivet procedurer ikke er betinget af deltagelse i den offentlige høringsfase, men følger af, at der foreligger en legitim interesse fra parten. I andre henseender, revision af IPPC afgørelser er den samme som blev nævnt vedrørende VVM-afgørelser.
 Selv om det relevante EU-direktiv


text:
(om miljøansvar 2004/35/EF) er gennemført i Cypern (lov nr. 189 (i) fra 2007), en generel ordning for civilretligt ansvar, hidtil findes ikke eller har denne lov blevet prøvet ved domstolene. Aktioner under denne lovgivning risikerer at medføre "administrative sanktioner" til "genoprettelse af naturen" på op til 200,000 EUR og en yderligere straf på op til 5 000 EUR for hver dag, overtrædelsen fortsætter. Foranstaltninger mod enkeltpersoner kan også anlægges mellem fysiske personer og juridiske enheder i henhold til de almindelige civilretlige ansvar årsager som f.eks. gener eller forsømmelighed. Erstatning kan søges retsmidler og søgsmål med påstand om forbud. Fordringer på statslige organer kan sendes direkte til Supreme Court i henhold til forfatningens artikel 146 omhandlede organer, som anprisningen vedrører, optræder som en administrativ og ikke en lovfæstet, kapacitet. Krav ville blive nedlagt påstand om annullation af en retsakt, og som skader eller i tilfælde af en undladelse påbud (for at udføre en bestemt handling) og erstatning, hvis de har lidt. Hvis sagen afløser den part kan derefter anmode District Court om erstatning. Den kompetente myndighed i henhold til lov om erstatningsansvar for miljøskader (nr. 189 (I)/2007), miljø (artikel 2), medmindre ministeriet for landbrug, naturressourcer og miljø udsender en bekendtgørelse, udnævnelse af anden eller en yderligere kompetente myndighed, afhængigt af situationen og de skader, der er opstået. En anmodning om foranstaltninger kan indgives af enhver fysisk eller juridisk person, herunder en miljø-NGO (artikel 14, litra i), i loven), hvis den kan forventes at blive berørt, eller som har en legitim interesse. Denne anmodning kan ikke fremsættes, i tilfælde af fremtidige skader. Anmodningen indgives skriftligt til miljø ledsaget af alle nødvendige oplysninger, der underbygger klagen. I henhold til artikel 17 lov om erstatningsansvar for miljøskader, domstolsprøvelse af de afgørelser, som træffes af den kompetente myndighed, vil være omfattet af kravene i artikel 146 forfatningen. Man ville indgive klage i henhold til artikel 146 enten mod en undladelse af at den kompetente myndighed træffer foranstaltninger efter en anmodning om indgriben, eller utilstrækkelige foranstaltninger til at genoprette levesteder eller arter.
 Andre retsmidler i miljøsager er ansøgninger til enten ombudsmanden eller kommissæren med ansvar for miljø, selv om hverken har udøvende beføjelser, således at man henvender sig enten til, selv om de frembringer en positiv erklæring, resulterer ikke altid i et retsmiddel. Ombudsmandens kontor blev oprettet i 1992 for at beskytte borgernes rettigheder, når de berøres af den offentlige forvaltning afgørelser, der er i strid med loven eller ej, i overensstemmelse med den retmæssige udøvelse af administrativ myndighed. En undersøgelse eller inspektion, som ombudsmanden ikke suspendere enhver procedure eller frist, der gælder inden for rammerne af en retssag eller hierarkisk rekurs. Enhver person, herunder ikke-cyprioters inden for Republikken, eller en ngo, kan henvende sig til den ombudsmand. Denne afgørelse imidlertid, at ombudsmanden ikke er bindende for de administrative myndigheder. Afgørelse konstateres ofte, men dette er ikke altid tilfældet, især når det drejer sig om anbefalinger om at nedrive et retsstridigt forhold, eller at tilbagekalde en licens. Kommissæren er udpeget af og aflægger rapport til Kommissionens


text:
formand. Kommissæren kan indgive forslag og henstillinger til de relevante ministerier med ansvar for gennemførelsen af miljøpolitik og -lovgivning. I særlige tilfælde af alvorlige virkninger på miljøet eller åbenbare krænkelser, Commissioner kan indlede undersøgelser og undersøgelser af de påståede overtrædelser og anbefale løsninger. Desuden kan han give forskning retningslinjer på den relevante tjeneste i et ministerium, og anmoder om, at der forelægges en rapport. Alle borgere, herunder ngo'er, kan henvende sig til kommissæren for miljø, selv om hans/hendes henstillinger ikke er bindende for nogen myndighed. Offentlige anklagere, der handler under statsadvokatens kontor har pligt til at udarbejde det skriftlige indlæg og bringe strafbare handlinger, for retten. Afhængigt af lovovertrædelsen, fabrikken Inspektorat under Ministeriet for arbejdskraft eller spillet opsynsmænd spillets fond vil spille en aktiv rolle i forbindelse med retsforfølgning. Privat retsforfølgning er hjemlet i loven (ikke specifikt for overtrædelser af miljølovgivningen), men ikke alment udbredt. Klageordninger omfatter:
 Klager til ombudsmanden og kommissæren med ansvar for miljø
 Klager til den minister, der er ansvarlig for en ulovlig handling/afgørelse enten i form af en formel hierarkisk rekurs eller mindre formelt.
 Klager til de lokale myndigheder.
 Admin. Procedure
 Klage til Ombudsmanden eller miljøkommissær
 Kun til prøvelse af beslutninger, der retter sig til dem.
 Behov for at godtgøre en berettiget interesse i henhold til artikel 146 forfatningen eller i henhold til sektorspecifik lovgivning.
 Enhver person, der har en legitim interesse, der har været berørt, om en borger eller på anden måde.
 Almenhedens interesse er nødvendigt at påvise en
 Der er behov for at påvise søgsmålskompetence kun vil blive anerkendt ved lov, nemlig VVM-direktivet IPPC's lov af 2005, som ændret ved lov 15 (I)/2006 og lov om erstatningsansvar nr. 189 (I)/2007
 Skal godtgøre enten en offentlig tjeneste eller en lokal myndighed fejlhåndtering, selv hvis kun løst forbundet med ngo'en.
 Lokale myndigheder er direkte berørt, eller som kræver en offentlig interesse for deres indbyggere.
 I henhold til forfatningens artikel 146 som fortolket ved retspraksis.
 F.eks. borgergrupper. Behøver at have en berettiget interesse heri.
 Ingen stående som en gruppe, men medlemmerne af gruppen som enkeltpersoner ville have søgsmålsret, såfremt de opfyldte kravene i artikel 146 forfatningen.
 Skal enten udvise en offentlig tjeneste eller en lokal myndighed fejlhåndtering, der berører dem.
 Ingen specifik bestemmelse. Sandsynligvis godtages, hvis ngo viser enten en global interesse i genstanden eller, hvis konsekvenser går ud over Cypern.
 Ingen stående, heller ikke i henhold til den sektorspecifikke lovgivning (VVM og IPPC), som de henviser specifikt til ngo'er, der er registreret i henhold til den cypriotiske lovgivning.
 Ingen grund til, at de ikke kunne klage over en cypriotisk forvaltningsakt, der påvirkede deres interesseområde.
 Parterne skal skelne mellem hierarkiske og administrative ressourcer. Hierarkisk kontrol udøves af en tilsynsmyndighed eller en direktør i forhold til dennes underordnede. Lovbestemmelser, der fastlægger procedurer for administrativ prøvelse af retsakter højere administrative myndigheder (hierarkisk regres). Denne procedure dog ikke er endelig eller udtømmende og ikke er til hinder for indgivelse af klage til højesteret. Domstolen har gentagne gange fastslået, at der ikke er nogen actio popularis i det cypriotiske retssystem. De


text:
offentlige anklagere, der arbejder under statsadvokaten vil iværksætte foranstaltninger i tilfælde af overtrædelser af straffeloven og vil, efter at have modtaget oplysninger fra den ansvarlige tjenestegren indlede retsforfølgning mod lovovertrædere i henhold til lovgivningen for forbrydelser mod miljøet nr. 22 (I)/2012. Desuden i visse tilfælde justitsministeren kan optræde som amicus curiae. Ombudsmanden og kommissæren med ansvar for miljø ikke har beføjelse til at træffe retlige foranstaltninger. Den VVM-lov (artikel 25, litra i)) og IPPC-direktivet (artikel 9, litra c)) og lov om erstatningsansvar for miljøskader (artikel 17) udtrykkeligt angiver, at miljø-NGO'er søgsmålskompetence, der er nødvendige for at opfylde kravene i forfatningen om adgang til retsprocessen mod specifikke administrative retsakter.
 Repræsentation ved en juridisk rådgiver er ikke obligatorisk. Ansøgeren kan forelægge sin sag personligt, men da forvaltningsret er komplekse og afhænger af retspraksis er det ikke sandsynligt. I Cypern advokater kan løse eventuelle juridiske spørgsmål, og vi råder ikke over specialer. Listen over registrerede praktiserende advokater bringes i cypriotiske advokatsamfunds og opdateres mindst en gang om måneden. Der er ingen advokatfirmaer med speciale i miljøanliggender (der er derfor ingen offentliggjorte liste). En person, som ønsker at anlægge sag på et miljømæssigt spørgsmål ville gøre klogt i at søge en advokat med erfaring i forbindelse med forfatnings- og forvaltningsret, da den vil højst sandsynligt blive gennemført på grundlag af forfatningens artikel 146. Da Cypern er et lille sted, oplysninger rejser ved henstilling. Der er ingen ngo'er og offentlige høring om miljøspørgsmål.
 Miljøspørgsmål behandles inden for de generelle regler, der gælder for appel af ministerier, så svarene nedenfor henviser til beviser i alle administrative muligheder fremført for Supreme Court. I højesteret er foretaget på grundlag af skriftlige bemærkninger og den administrative myndighed, som skal benyttes til undersøgelse af Domstolen den fulde dokumentation vedrørende sagen. Filen (erne) udgør det vigtigste bevis. Desuden i henhold til regel 11, i Supreme Courts procesreglement af 1962, har Domstolen beføjelse til at indkalde enhver person for at afgive vidneudsagn og fremlægge dokumenter med henblik på at give Domstolen mulighed for at nå frem til en retfærdig beslutning i sagen. I henhold til Supreme Courts procesreglement af 1962, artikel 18, de civile retsplejeregler, der finder anvendelse i forvaltningsretlige sager, men når den finder nødvendige for en tilfredsstillende opfyldelse af sin mission i henhold til forfatningen har Supreme Court ikke vil tøve med at lempe eller endog fravige fællesskabsretten og bevisregler. Ansøgeren skal dokumentere sin sag, men der er ingen bestemmelse af vægten af beviser i civile sager eller straffesager. Parterne kan fremlægge nye beviser med tilladelse fra Domstolen og Retten af egen drift kan anmode om yderligere dokumentation ved personligt fremmøde eller fremlæggelse af dokumenter. Den sædvanlige proces ved højesteret er gennem indgivelse af skriftlige indlæg. Så en ekspertrapport om nødvendigt vil normalt være vedlagt. Sagkyndig udtalelse er ikke bindende for dommerne.
 Der er ikke nogen automatisk opsættende virkning af en appel, og det er heller ikke muligt blot at indlede et søgsmål med påstand om forbud. Et forbud ville være en del af retsmidler mod gyldigheden af den afgørelse


text:
eller foranstaltning. En begæring om udsættelse af gennemførelsen af beslutningen kan indgives, hvis ansøgeren hævder uoprettelige skader eller åbenbar ulovlighed. I civile sager kan der ansøges om en foreløbig forholdsregel. Hvis afgørelsen ikke udsættes, vil selskabet blive henrettet. Medmindre der i den sektorspecifikke lovgivning findes der ingen generel bestemmelse om udstedelse af påbud på miljøområdet. De normale retslige procedure skal følges og opfyldt. Anmodninger fra enkeltpersoner eller grupper er meget sjældent, og kun med betydelige finansielle virksomheder til cross-damages. Sådanne betingelser gælder således, at søgsmål med påstand om forbud er lettere at ydet til et ministerium, der forsøger at forhindre en ulovlig handling (f.eks. ved at standse en person fra nedrivning af en bygning under kontosikringskendelse). Der indgives en klage over en afgørelse om afvisning af et forbud, som er fremført for Supreme Court i civile sager eller i dets revisional kompetence.
 De største omkostninger ved en eventuel retslig prøvelse ville være advokater. Desuden frimærker ville blive påført i den sag, der var anlagt (retsafgifter). Retsafgifter i civile sager afhænger størrelsen af den krævede erstatning. I gange den gennemsnitlige advokatsalærer, som tilkendes af retten, er 1 400 EUR for første instans sager og stemplet beløber sig til 100 EUR. For revisional appeller omkostningerne for vouchere, der beløber sig til ca. 120 EUR, mens der i civile appelsager stemplet afhænger af det krævede beløb. Honorarer til en sagkyndig rapport kunne være alt fra 500 EUR og opefter, afhængigt af den rapport, der skal udarbejdes, og som forhøjes med et gebyr for det antal dage, der er tilbragt af den sagkyndige i retten. Som sager ofte udsat, eksperten kan opkræve i flere dage, når han er blevet indkaldt til retten og sagen derefter blev udsat. Der er ingen faste godtgørelse for hver dag i retten. Hvis der ikke er indgået en aftale mellem advokaten og klienten herefter de mindstesalærer, der gælder. Den mindste advokatsalær efter skalæn er på 1 700 EUR for anvendelse af Supreme Court træffer afgørelse som en ret i første instans, og over 2 200 EUR for en appel. De fleste advokater er ansvarlige over det minimumsgebyr. Ikke alle omkostninger, der vil kunne genindvindes. De største omkostninger er meget høje cross-damages virksomhed, der vil blive fastsat af Domstolen og skal være indgivet til Domstolen i form af kontanter eller bankgaranti. Princippet om, at taberen betaler, er udbredt, selv om Domstolen ikke har mulighed for at give alle omkostninger, eller at hver part tilpligtes at bære sine egne omkostninger, men dette vil ikke være kendt på forhånd.
 Der er ingen bestemmelser om særlig behandling i miljøsager. Under alle omstændigheder kan Retten ikke give fritagelse fra sagsomkostninger, told, beskatning af sagsomkostninger, omkostninger osv. på miljøområdet. Der er retshjælp til rådighed i straffesager for sagsøgte af begrænsede midler og er især stilles til rådighed for asylansøgere og udlændinge trues af handlinger udvisning. Der er ingen praksis med at give støtte til frivillige organisationer. Der bliver ikke gratis juridisk bistand. Der er ingen retshjælpskontorer, der beskæftiger sig med miljø- eller andre spørgsmål. Der


text:
er ingen miljøorganisationer eller -advokater af offentlig interesse.
 I henhold til artikel 29 den cypriotiske forfatning enhver person vedrørende en offentlig myndighed bør have et svar inden 30 dage. Svaret imidlertid ofte er alene en bekræftelse at underrette sagsøgeren om, at yderligere tid vil være påkrævet for at svare fuldt ud. En sagsøger kan i teorien gå rettens vej, men dette ville næsten aldrig ske i praksis, medmindre forsinkelsen eller svar havde alvorlige økonomiske konsekvenser. Parterne indleder et søgsmål mod enhver administrativ sag i henhold til artikel 146 forfatningen (ikke nødvendigvis et miljøanliggende), skal gøre dette inden for 75 dage efter den dato, hvor ansøgeren fik kendskab til beslutningen, handling eller forsømmelse, der klages over. Hvis det ved lov er fastsat, at den afgørelse eller foranstaltning, der skal offentliggøres i Lovtidende den frist på 75 dage, der regnes fra offentliggørelsen. Der er ingen frister for retten at træffe afgørelse vedrørende miljømæssige og andre sager. En retssag vil blive behandlet som alle andre og er i gennemsnit 16 måneder for en første instans kontakt. En appel ville vare meget længere oftest flere år. I henhold til instruks af 1986 afgørelser i distriktsdomstole skal leveres senest seks måneder efter høring afsluttende argumenter. Der synes ikke at være en frist for højesteret. I praksis alle typer procedurer tage meget lang tid, undtagen i forpagtningsafgift retter og domstole for familieretlige sager vedrørende beskyttelse af mindreåriges tarv. Hvis en retsafgørelse i de lavere retsinstanser ikke foreligger inden for ni måneder, forklaringer skal gives. Der har været tilfælde af at anlægge sag ved Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol mod den cypriotiske Republik som følge af forsinkelser, og det blev konstateret sådanne forsinkelser er i sig selv en retsnægtelse.
 Miljømæssige beslutninger kan anfægtes i henhold til VVM-direktivet (lov nr. 140 (I)/2005), IPPC (lov nr. 56 (I)/2003 og nr. 15 (I)/2006) og lov om erstatningsansvar for miljøskader (nr. 189 (I)/2007), og i så fald kun ved processens afslutning, når beslutningen offentliggøres. Offentligheden ville vide, om adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet kun fra avisreportager. Alternativ tvistbilæggelse er til rådighed i Cypern, men normalt i civil- og familieretlige sager.
 Xvi.transboundary sager
 For projekter med grænseoverskridende virkninger, har Cypern ratificeret Espoo-konventionen om vurdering af virkningerne på miljøet på tværs af landegrænserne og gennemfører de relevante bestemmelser i konventionen vedrørende miljømæssig retfærdighed.


text:
Højesteret fastsætter retningslinjer for godtgørelsesniveauet i sager om ansættelsesbeviser | Forum Orientering
 Højesteret fastsætter retningslinjer for godtgørelsesniveauet i sager om ansættelsesbeviser
 Skrevet af FORUM ADVOKATER d. 7/1 - 2011
 Arbejdstageren var ansat hos Arbejdsgiveren fra 1. september 2006 til 12. marts 2007. Han modtog på intet tidspunkt et ansættelsesbevis.
 Arbejdstageren blev dog vejledt af sin fagforening, der hjalp ham med at få et overblik over sine rettigheder samt håndhæve dem. Det manglende ansættelsesbevis nåede dog at skabe usikkerhed vedrørende Arbejdstagerens konkrete opsigelsesvarsel samt tvist omkring overarbejdsbetaling og om betaling af pensionsbidrag for de første tre måneder af arbejdstagerens ansættelse.
 Under sagen kom det endvidere frem, at det ikke var første gang, at Arbejdstageren havde undladt at udstede et ansættelsesbevis til en medarbejder på trods af minimum en opfordring.
 Efter en samlet vurdering kom Højesteret frem til, at der skulle udmåles en godtgørelse på 10.000 kr., således at der skulle betales 5.000 kr. ud over de 5.000 kr., som allerede var betalt.
 Dette blev begrundet med, at det manglende ansættelsesbevis havde nået at skabe usikkerhed hos Arbejdstageren omkring opsigelsesvarslet, at der opstod tvist om betaling af overarbejde samt pension, og at Arbejdsgiveren tidligere havde undladt at udstede ansættelsesbevis på trods af mindst en anmodning derom.
 Disse forhold var dog ikke efter Højesterets vurdering tilstrækkelige til, at der forelå så skærpende omstændigheder, at sagen skulle afgøres efter ansættelsesbevislovens § 6, stk. 1, 3. pkt., der hjemler en godtgørelse på indtil 20 ugers løn.
 UDMÅLINGSPRINCIPPERNE
 På baggrund af den konkrete sag, tidligere retspraktisk samt lovforarbejderne, opstiller Højesteret følgende generelle retningslinjer:
 Foreligger der flere særskilte overtrædelser af ansættelsesbevisloven, f.eks. hvor en lønmodtager har modtaget flere ansættelsesbeviser, som er behæftet med mangler, bør manglerne vurderes som én samlet mangel.
 I to andre Højesterets sager (58/2009 og 155/2009), blev godtgørelserne efter en konkret vurdering fastsat til henholdsvis kr. 4.000 og kr. 15.000 efter de nye udmålingsprincipper.
 Den danske ansættelsesbevislov er en implementering af Rådets direktiv af 14. oktober 1991 om arbejdsgiverens pligt til at underrette arbejdstageren om vilkårene for arbejdskontrakten eller ansættelsesforholdet (Rdir 91/533). Direktivet fastsætter ikke regler omkring udmålingen af godtgørelsesniveauet for overtrædelse af loven, og det er således op til de nationale stater selv at fastsætte niveauet.
 I den danske ansættelsesbevislov fra 1993 var godtgørelsesniveauet i den dagældende § 5 fastsat til en godtgørelse på op til 26 ugers løn, alt efter sagens omstændigheder. Uden vejledning i forarbejderne eller retspraksis var der dermed overladt et betydeligt skøn til domstolene til at fastsætte godtgørelsesniveauet.
 Højesteretsdommen af 30. oktober 1997 (U1997.1702 H), gjorde op med denne skønsfastsættelse ved at indføre et standardiseret godtgørelsesniveau på henholdsvis kr. 5.000,00 eller kr. 10.000,00 afhængigt af, om manglen havde haft konkret betydning eller havde givet anledning til tvist eller risiko herfor.
 Beskæftigelsesministeriet fastsatte i bekendtgørelse nr. 941 af 16. september 2004 en nedsættelse af godtgørelsesniveauet fra 26 uger til 13 uger. Højesteret tilsidesatte dog bekendtgørelsen, da den ikke fandt, at den dagældende ansættelsesbevislovs § 6 indeholdte en hjemmel til at beskæftigelsesministeriet kunne nedsætte godtgørelsesniveauet som sket, og som følge deraf


text:
var den dagældende § 5 ugyldig.
 Højesteret fastslog i sin afgørelse af 16. maj 2006 (U2006.2346 H), at godtgørelsesniveauet var som udlagt af Højesteret i U1997.1702.
 Loven blev som følge af Højesterets tilsidesættelse af bekendtgørelsen, ændret i 2007. Formålet var at komme væk fra det standardiserede godtgørelsesniveau fra 1997 dommen, samt at sænke niveauet generelt.
 Først nu har Højesteret med denne dom fastsat retningslinjerne for godtgørelsesniveauet siden 2007 lovændringen.
 Højesteret nævner i den forbindelse, at lovændringen i 2007 giver adgang til at godtgørelsens niveau kan overstige niveauet fra 1997 dommen i de tilfælde hvor der foreligger skærpende omstændigheder.


text:
Skat.dk: Momstilsvar - hotel- og restaurationsvirksomhed
 27 Nov 2013 12:07
 SKM2013.830.BR
 BS 3-625/2010
 Urigtige, momsangivelser, forældelse, vejledningen Y 99, forældelse, ugyldighed
 Byretten tiltrådte, at sagsøgerens momstilsvar skulle forhøjes med ca. kr. 8,6 mio. for den i sagen omhandlede periode. For så vidt angår sagens baggrund henvises til SKM2010.450.HR.
 Momslovens § 46
 Senere instans: Vestre Landsrets dom af 4. juli 2018, SKM2018.410.VLR
 Christian Lundbald, Ole Høyer og Malene Urup
 Den 4. oktober 2001 traf Told- og Skatteregionen afgørelse om, at det daværende firma H1x, nu sagsøgeren H1 ved A, skulle betale 9.756.990 kr. i manglende moms og andre afgifter for perioden 1. januar 1996 til 31. december 1999, idet regionen fandt virksomhedens bogføring og faktureringsprincipper behæftet med fejl. Told- og skatteregionen foretog i den forbindelse en inddeling af fejlene i en række fejltyper, fejltyperne 1.1.-7.3, herunder fejltype 1.1, den fakturerede moms større end den bogførte moms, fejltype 1.2., salgsmoms efterreguleret i nedadgående retning, fejltype 1.3, ydelsen ikke omfattet af vejledning Y99 og fejltype 1.4., ydelsen omfattet af vejledning Y99, men reglerne ikke overholdt.
 Afgørelsen blev af A indbragt for Landsskatteretten, som den 29. april 2005 stadfæstede regionens afgørelse vedrørende fejltyperne 1.1-1.4, idet det vedrørende fejltype 1.4 dog blev anført, at regionen ved den beløbsmæssige opgørelse skulle tage hensyn til, at op til 5 pct. af det fakturerede bruttobeløb uden nærmere dokumentation kunne anses som momsfri lokaleleje.
 Told- og Skatteregionen regulerede efter Landsskatterettens kendelse af 29. april 2005 ved afgørelse af 23. september 2005 den talmæssige opgørelse for fejltyperne 1.1-1.4. med en nedsættelse på i alt 87.640 kr. til 8.738.712 kr. Denne afgørelse blev af H1 ved A indbragt for Landsskatteretten. Under sagens behandling i Landsskatteretten indstillede skattecentret, at den beløbsmæssige opgørelse blev nedsat yderligere med i alt 194.262 kr. til 8.632.090 kr. Landsskatteretten traf herefter afgørelse i sagen den 22. december 2009, og det er denne afgørelse, som af A er indbragt for retten under denne sag.
 Sagen er anlagt den 23. marts 2010 og i medfør af retsplejelovens § 254 forhandlet i forbindelse med BS 3-629/2010, A mod Skatteministeriet, der vedrører prøvelse af en Landsskatterets kendelse afsagt samme dag vedrørende Skatteministeriets krav på moms, mineralolie-, kuldioxid-, el-, gas- og vandafgift for samme periode, af SKAT inddelt i fejltyperne 1.5-7.3. Sagen er i medfør af retsplejelovens § 12, stk. 3, behandlet af 3 dommere.
 A har over for sagsøgte, Skatteministeriet, nedlagt påstand om, at hans afgiftskrav skal nedsættes til 0 kr., subsidiært, at afgiftskravet skal nedsættes til et andet beløb efter rettens skøn, og mere subsidiært, at Skatteministeriet skal anerkende, at indbetaling af for meget opkrævet moms, jf. fejlkilde 1.1 (kategori B og D) kan undlades, forudsat at A dokumenterer, at beløbet er udbetalt til køberen, jf. herved momslovens § 52, stk. 4, in fine.
 Skatteministeriet har over for A ́s principale og subsidiære påstand nedlagt påstand om frifindelse, dog således, at Skatteministeriet anerkender, at A ́s momstilsvar for perioden 1. januar 1996 til 31. december 1999 vedrørende fejltype 1.1 - 1.4 alene skal forhøjes med 8.627.286 kr. Skatteministeriet har over


text:
for A ́s mere subsidiære påstand nedlagt påstand om afvisning, subsidiært om frifindelse.
 Under sagens behandling for retten har Skatteministeriet efter indstilling fra Skattecentret anerkendt, at den beløbsmæssige opgørelse på 8.632.090 kr. nedsættes med yderligere i alt 4.804 kr. fordelt med 2.346 kr. vedrørende fejltype 1.1 og 2.458 kr. vedrørende fejltype 1.3, til beløbet på 8.627.286 kr. som anført i Skatteministeriets påstand.
 Den 22. december 2009 afsagde Landsskatteretten følgende kendelse:
 Klagen vedrører regionens afgørelse om den talmæssige opgørelse i konsekvens af Landsskatterettens kendelse af 29. april 2005 vedrørende pkt. 1.1 til 1.4 i regionens afgørelse af 4. oktober 2001.
 Regionens afgørelse ændres delvist.
 Det fremgår, at Told- og Skatteregionen den 4. oktober 2001 traf afgørelse om efterregulering af klagers moms-, mineralolieafgift-, kuldioxidafgift-, elafgift-, gasafgift- og vandafgiftstilsvar for perioden 1. januar 1996 - 31. december 1999.
 Den 29. april 2005 afsagde Landsskatteretten kendelse vedrørende en del af regionens afgørelse som følger:
 Regionens afgørelse vedrørende fejltyperne 1.1, 1.2, 1.3 og 1.4 stadfæstes.
 Regionens afgørelse vedrørende fejltype 1.4 stadfæstes, dog således at regionen ved den beløbsmæssige opgørelse skal tage hensyn til, at op til 5 pct. af det fakturerede bruttobeløb uden nærmere dokumentation kunne anses som momsfri lokaleleje.
 Landsskatteretten træffer senere afgørelse vedrørende de øvrige punkter omfattet af regionens afgørelse.
 Af Landsskatterettens bemærkninger og begrundelse fremgår følgende:
 Indledningsvis bemærkes, at regionen har accepteret at genoptage den påklagede afgørelse, dog for så vidt angår fejltyperne 1.1, 1.2, 1.3 og 1.4, kun den beløbsmæssige opgørelse af fejltyperne.
 Da H1x imidlertid har oplyst, at den ikke ønsker, at regionen genoptager afgørelsen på denne måde, træffer Landsskatteretten afgørelse om alle punkter omfattet af regionens afgørelse.
 De øvrige punkter omfattet af regionens afgørelse vil Landsskatteretten tage stilling til på et senere tidspunkt, idet Landsskatteretten bl.a. vil indhente en fornyet udtalelse fra regionen. I forbindelse med denne udtalelse vil H1x få lejlighed til at drøfte punkterne med regionen, hvis der findes at være behov herfor.
 For så vidt angår spørgsmålet om ugyldighed, der vedrører samtlige punkter omfattet af regionens afgørelse, er der ikke tale om ugyldighed som følge af for kort høringsfrist eller manglende adgang til det for afgørelsen til grund lagte materiale.
 H1x har endvidere ikke haft en berettiget forventning om, at der kunne faktureres varer og ydelser med en anden momssats end den i momslovens § 33 angivne. Der er herved lagt vægt på, at der ikke er fremlagt dokumentation for, at regionen ved en kontrol har afgivet en positiv ubetinget individuel tilkendegivelse om, at der kunne faktureres varer og ydelser med en anden momssats.
 Der er herved henset til, at der er indtrådt suspension af forældelsesfristen i hvert fald frem til 1999, hvor regionen påbegyndte den kontrol, der ligger til grund for denne sag, jf. 1908-loven om forældelse § 3, idet regionen som følge af de fejlagtige momsangivelser har været i utilregnelig uvidenhed om kravene indtil kontrollens start i 1999.
 Regionen har således ikke været i besiddelse af tilstrækkelige oplysninger til at kunne foretage en korrekt afgiftsberegning, og regionen har heller ikke haft anledning til at


text:
søge fremskaffet yderligere oplysninger til belysning af forholdet.
 Ad. fejltype 1.1:
 Ved levering af varer og ydelser er afgiftsgrundlaget vederlaget, heri ikke indbefattet afgiften efter denne lov. (...)
 Den beløbsmæssige opgørelse af denne fejltype vil blive genbehandlet af regionen.
 Ad. fejltype 1.2:
 Den del af betalingen, som ifølge H1x ́s fakturaer er anført som moms, skal afregnes overfor ToldSkat, jf. momslovens § 52, stk. 4, medmindre H1x kan godtgøre, at faktureringen af moms har været fejlagtig, og at fejlen er berigtiget overfor kunderne.
 Ad. fejltype 1.3 og 1.4:
 Efter momslovens § 13, stk. 1, nr. 8, er administration, udlejning og bortforpagtning af fast ejendom, herunder levering af gas, vand, elektricitet og varme som led i udlejningen eller bortforpagtningen fritaget for afgift. Fritagelsen omfatter dog ikke udlejning af værelser i hoteller og lign., udlejning af værelser i virksomheder, der udlejer for kortere tidsrum end 1 måned, udlejning af camping-, parkerings- og reklameplads, samt udlejning af opbevaringsbokse.
 Betaling for udlejning af lokaler er principielt ikke momspligtigt. Momspligtigt er dog udlejning af værelser i hoteller, gæstgiverier, moteller o lign, udlejning af værelser i virksomheder, der udlejer for kortere tidsrum end 1 måned, samt bl.a. udlejning af campingplads.
 Der skal således eksempelvis betales moms af lokalelejen ved bankospil, hvis der under medvirken af personale serveres forfriskninger mv. i de udlejede lokaler under spillet. Der skal derimod ikke betales moms af lokalelejen, hvis publikum selv skal hente forfriskninger mv. uden for de udlejede lokaler.
 Hvis virksomheden over for toldvæsenet kan dokumentere, at værdien af lokaleleje indgår i det samlede arrangement med mere end 5 %, kan en større andel af den samlede betaling holdes uden for momsberegningen, men i så fald skal virksomhedens fradragsret for indgående moms (købsmoms) begrænses. Se i øvrigt afsnittet, "Købsmoms (indgående moms).
 Det er en betingelse for at anvende disse regler, at der i de lokaler, hvor der afholdes møde/kursus, kun indtages kaffe, te, øl, vand og brød mv. (forfriskninger), som stilles frem i kursuslokalet eller uden for dette, således at der ikke under selve mødet/kurset medvirker personale ved servering i lokalerne.
 Hvis der i tilknytning til momsfri udlejning af lokaler tillige præsteres en momspligtig leverance til den pågældende lejer, skal lokalelejen faktureres særskilt.
 Af Momsvejledningen for 2002, afsnit D.11.8, fremgår blandt andet følgende:
 Udlejning af kursus-, selskabs- og mødelokaler og lign. i hoteller, restaurationer, forsamlingshuse, beboerforeningers selskabslokaler, idrætshaller mv. anses for momsfri udlejning af fast ejendom, forudsat der ikke sker servering i lokalerne. Se også afsnit G.1.1.3 om servering af spise- og drikkevarer i restauranter mv.
 Af Momsvejledningen for 2002, afsnit G.1.1.3, fremgår blandt andet følgende:
 Ved servering af mad- og drikkevarer i restauranter, hoteller, forsamlingshuse, idrætshaller, selskabslokaler og lign. skal momsen beregnes af det samlede vederlag for de varer og momspligtige ydelser, som kunden betaler til den virksomhed eller person, der forestår arrangementet.
 Det samme gælder betaling for leje af lokale og betaling til serveringspersonale m.fl., når kunden betaler direkte til lokaleudlejeren eller serveringspersonalet. Disse beløb skal altså ikke medregnes i den værdi, virksomheden skal beregne moms af. Virksomheden


text:
skal opkræve moms af de beløb, som f.eks. en registreret kogekone fakturerer med moms til selve virksomheden. Virksomheden har fradragsret for moms ifølge sådanne fakturaer.
 Ved arrangementer som bryllupper, konfirmationer, fødselsdagsfester, firmafester og lignende, hvor mad og drikke leveres og servering finder sted, må benyttelsen af festlokalet anses som en sekundær del af en samlet momspligtig levering, jf. EF-domstolens dom i sag nr. C-349/96 (Card Protection Plan Ltd.).
 H1x har således været pligtig at beregne moms af disse leverancer. Henset til, at det af fakturaerne fremgår, at leverancerne er sket med tillæg af moms, finder retten, at H1x er pligtig at afregne moms med 20 pct. af det fakturerede bruttobeløb.
 For salg af momspligtige varer og ydelser i forbindelse med møde- og kursusarrangementer har H1x herefter ikke været berettiget til at benytte en anden momssats end den i momslovens § 33 angivne. H1x var dog i henhold til vejledning Y99 berettiget til uden nærmere dokumentation at anse 5 pct. af den samlede betaling før moms for betaling for momsfri leje af mødelokale. Det overlades til regionen at tage hensyn hertil ved den beløbsmæssige regulering af fejltype 1.4.
 Den beløbsmæssige opgørelse af fejltyperne vil blive genbehandlet af regionen.
 Det fremgår, at klager indbragte Landsskatterettens kendelse af 29. april 2005 for landsretten. I den forbindelse nedlagde klager bl.a. påstand om, at Skatteministeriet tilpligtedes at anerkende, at klager ikke havde opkrævet for lidt i salgsmoms. Skatteministeriet nedlagde bl.a. påstand om frifindelse.
 Vestre Landsret afsagde den 19. marts 2007 dom i sagen [RED.SKAT SKM2007.263.VLR]. Af dommen, som klager har anket til Højesteret, fremgår bl.a. følgende:
 Forvaltningen har ved sin afgørelse om afgiftskravet lagt til grund, at H1 ved A i adskillige tilfælde har udstedt momsbelagte fakturaer, men har undladt at bogføre og angive den fulde moms over for afgiftsmyndighederne. Det er endvidere lagt til grund, at H1 har reguleret sine momsangivelser i nedadgående retning og som konsekvens heraf undladt at angive og betale den udfakturerede moms uden samtidig at berigtige fejlene over for kunderne i form af udstedelse af kreditnotaer. Det er endelig lagt til grund, at H1 har anvendt reglerne i vejledning Y99 uden at have været berettiget hertil. I nogle tilfælde har betingelserne for at anvende vejledningen ikke været opfyldt, i andre tilfælde er reglerne anvendt forkert, idet der blandt andet ved faktureringen ikke er foretaget opdeling i en momsfritaget ydelse og en momspligtig ydelse. Bevisførelsen for landsretten, herunder den dokumentation, som har fundet sted, og fuldmægtig OB ́s forklaring har i væsentlig grad sandsynliggjort, at det faktiske grundlag for afgørelsen på disse punkter er rigtige. H1 ved A har ikke heroverfor ved fremlæggelse af kreditnotaer eller fakturaer, hvor der er sket opdeling mellem momspligtige og momsfritagne ydelser, eller på anden måde godtgjort, at ToldSkat har forhøjet momstilsvaret på et forkert grundlag. Der er således ikke vedrørende fejltyperne 1.1-1.4 grundlag for at tilsidesætte forvaltningens afgørelse.
 Efter bevisførelsen, herunder de forelagte regnskaber samt A ́s og statsautoriseret revisor SR ́s forklaringer findes det godtgjort, at ægtefællerne A og BA, som har fælleseje, i


text:
den omhandlede periode i vidt omfang har drevet deres firmaer og virksomheder under en fælles økonomisk administration gennem firmaet H1 ved A, som afregnede momsen for virksomhederne under et. Under disse omstændigheder finder landsretten, at H1 ved A må anses for i forhold til momslovgivningen at have deltaget som leverandør af de ydelser, for hvilke fakturaerne, der ligger til grund for ToldSkats afgørelse, er udstedt. Efter momslovens § 46 påhviler det en afgiftspligtig person, som foretager afgiftspligtig levering af varer og ydelser at betale afgift. Landsretten finder på denne baggrund, at ToldSkat med rette har kunnet rejse sit krav overfor H1 ved A.
 Under sagens behandling i regionen har klager fremlagt en CD-rom, som indeholder en række word-dokumenter, som består af en række korrektionsfakturaer til de oprindeligt udstedte fakturaer. Word-dokumenterne er udarbejdet af klager.
 Regionen har ved den påklagede afgørelse reguleret den talmæssige opgørelse for punkterne 1.1 til 1.4. med en nedsættelse fra i alt 8.826.352 kr. på i alt 87.640 kr. til i alt 8.738.712 kr. Nedsættelsen fordeler sig som følger:
 37.026 kr.
 30.352 kr.
 12.703 kr.
 86.368 kr.
 13.975 kr.
 87.640 kr.
 Regionen har vedrørende pkt. 1.1. bl.a. henset til, at der ikke er mulighed for at anvende vejledning Y99, da det ikke af de udstedte fakturaer fremgår, at der har været tale om møde- og/eller kursusvirksomhed, og at klager ikke kan anvende genoptagelsesreglerne i cirkulære nr. 2005-10, da der ikke er fremlagt dokumentation for, at der er tale om urigtigt faktureret moms. Det er klager, der har haft de omhandlede aktiviteter og indtægter, og som har forestået både bogføring og afregning af moms af indtægterne. For så vidt angår bilag 2697 af 22. marts 1999 er det bl.a. anført, at dette er medregnet med et forkert beløb, hvilket indebærer en nedsættelse af opgørelsen med 1.272 kr.
 Vedrørende pkt. 1.2. har regionen bl.a. henset til, at klager ikke har mulighed for at genberegne og genudskrive fakturaer. Der er henvist til det under pkt. 1.1. anførte.
 Vedrørende pkt. 1.3. har regionen bl.a. henset til, at der ikke er fremlagt nogen form for dokumentation for, at kunderne har haft et lokale stillet til rådighed, hvor der ikke er sket servering. Der er endvidere ikke sket udarbejdelse af fakturaer og kreditnotaer til kunderne. Hvad angår spørgsmålet om rette indkomstmodtager er der henvist til det under pkt. 1.1. anførte.
 Regionen har vedrørende pkt. 1.4. med baggrund i Landsskatterettens kendelse af 29. april 2005 ændret den talmæssige opgørelse på dette punkt. Herved er der udregnet et nettobeløb ved en omregning af det bruttobeløb, som burde have fremgået af de udstedte fakturaer. Dernæst er 5 % af nettobeløbet henført til momsfri lokaleleje, og den korrekte moms er herefter beregnet som 25 % af det resterende momspligtige beløb. Regionen har endvidere bl.a. henset til, at der ikke er fremsendt dokumentation, som viser, at der har været tale om momsfri lokaleleje.
 Under sagens behandling i Landsskatteretten har skattecentret indstillet, at den beløbsmæssige opgørelse på oprindeligt i alt 8.826.352 kr. nedsættes med i alt 194.262 kr. til


text:
i alt 8.632.090 kr. Der er herved bl.a. henvist til, at korrektionerne er opstået i forbindelse med behandlingen af sagen vedrørende Landsskatterettens kendelse af 29. april 2005 i henholdsvis Vestre Landsret og Højesteret. Nedsættelsen fordeler sig som følger:
 Nedsæt. Ialt
 3.822,76 kr.
 27.683,97 kr.
 31.562 kr.
 25.243,67 kr.
 551,70 kr.
 -0,54 kr.
 1.851,47 kr.
 23.313,60 kr.
 30.755,58 kr.
 45.837,40 kr.
 35.146,92 kr.
 135.054 kr.
 48.575,23 kr.
 31.344,64 kr.
 49.659,62 kr.
 64.682,36 kr.
 194.262 kr.
 Klagers repræsentant har påklaget afgørelsen til Landsskatteretten.
 Det er herved bl.a. anført, at klager er uenig i regionens opgørelse af moms og afgifter, herunder opgørelse af efterbetalingskravet på 9.669.530 kr.
 Klager er ikke uenig i, at det oprindeligt opgjort beløb på 9.756.990 skal nedsættes, men mener principielt, at det fuldstændig skal bortfalde grundet ugyldighed og/eller forældelse. Subsidiært er klager af den opfattelse, at regionens opgørelse af moms og afgifter er forkert, og at klagers opgørelsesmetode er den korrekte.
 Under sagens behandling i regionen har klager bl.a. anført følgende i brev af 8. september 2005:
 Virksomheden mener, at Y99 jfr. afgørelsen i Landsskatteretten kan anvendes fuldt ud, at ToldSkat siden 1993 og i det mindste siden februar 1999, jfr. bilag 1, har kendt virksomhedens fremgangsmåde for opkrævning af momsfri lokaleleje, at denne er i overensstemmelse med Y99, og at ToldSkat ikke kan stille krav om ændret opkrævningsmåde med tilbagevirkende kraft. Der er enighed om, at der kan ske genberegning og genudskrivning af faktura, og at den herved ændrede moms skal danne grundlag for momsafregningen.
 Da kunderne har indgået aftale om betaling af et beløb med moms, kan forskydning i moms modregnes her i. Kunderne har ikke momsfradrag for hoteludgifter, jfr. ToldSkat afgørelse, og får derfor ikke anledning til at ændre deres momsafregning.
 1.2. vedrører faktura udstedt med forkert moms i det foregående år. Kravet om korrektion gælder også disse. Genudskrivningen er endnu ikke foretaget hvad angår 1995. For 1996 indgår rettelserne i de vedlagte genberegnede fakturaer. Resultatet er, at der ikke bliver momsprovenu til ToldSkat.
 1.1 - 1.4. Virksomheden har ikke drevet restaurant i årene 1996 til 1999. H2 og H3 drives jfr. næringsbrev og bevilling, bilag 2, af H2 Restaurant CVR nr. ..., H5 ApS og H4 af CVR nr. ... og H5.1 ApS af CVR nr. .... Der er ikke grundlag for at pålægge virksomheden momskrav som vedrører anden virksomhed. I 1996 til 1998 har ToldSkat generelt stillet krav, der er virksomheden uvedkommende. Enkelte bilag med virksomhedens CVR nr. skal ændres til rette indkomstmodtager. Det overfor ToldSkat for meget betalte moms udgør ifølge bogføringen jævnfør nedenstående opstilling 15.538.118 kr.
 ToldSkat skriver fejlagtigt om nogle faktura, at disse er del af virksomhedens faktureringsnummerserie. Disse er:
 Faktura fra
 Kreditnota fra
 ...025
 Nogle af afgørelsens fremlagte faktura fra andre virksomheder bærer faktura nr. i disse nummerserier, er dog alligevel ikke fakturering i virksomhedens fakturaserie.
 Et møde med momsfri lokaleleje kan godt være af privat karakter, blot der ikke foregår servering. ToldSkat udtrykte enig i, at hovedårsagen til at kunderne valgte at lægge arrangementet på et ... var lokalet.


text:
Klagers repræsentant har bl.a. yderligere anført, at regionens sagsbehandling har været dybt kritisabel og mangelfuld. Klager er ikke rette afgiftssubjekt i henhold til momslovens § 46 af alle leverancerne, da der er flere juridiske afgiftspligtige personer, der har forestået leverancer. Det af regionen angivne "hovedregistreringsforhold" er et selvopfundet begreb, jf. momslovens § 47 forudsætningsvis. For at spare administrationsomkostninger var det mellem de forskellige afgiftssubjekter aftalt, at indbetalinger som udgangspunkt skulle indbetales på en cash pool-konto, dvs. en fælles koncernkonto. Som en service er momsen af de modtagne beløb som hovedregel blevet overført til en momskonto og herfra periodisk fremsendt til SKAT. Momsindbetalinger via cash pool-kontoen var derfor alene aconto-indbetalinger, og den endelige afregning (slutafregning) er sket (og skulle ske) direkte via hotellerne, hvor der for årene 1996 til 1999 er sket momsindbetalinger på 6.462.906 kr.
 Bilagsdokumentationen i relation til indbetalingskontoen (cash pool-kontoen) var ikke som antaget af SKAT identisk med fakturaudstedelsen i hotellerne. Når der skete indbetaling til cash pool-kontoen, fik denne indbetaling helt i overensstemmelse med bogføringsbekendtgørelsen et fortløbende bilagsnummer. De fakturaer, der blev medsendt kasseopgørelsen, var imidlertid ikke en del af bogføringen i relation til cash pool-kontoen, men alene et hjælperedskab. Af samme årsag har ingen af disse fakturaer et bilagsnummer i administrators (klagers) bogholderi. Blev en faktura betalt efter udløbet af den sædvanlige momskreditperiode, ville den afgiftspligtige, dvs. hotellet, forinden have afregnet den skyldige moms, hvorfor der ikke af indbetalingen skulle overføres et beløb til a conto momsbetaling.
 Hvis f.eks. en kunde havde betalt for meget på hotellet, og hotellet udstedte en kreditnota, ville det momsbeløb, der blev indbetalt via cash pool-kontoen, være for stort. Da der var tale om a conto-indbetalinger, ville der ikke via cash pool-kontoen ske en nedjustering af beløbet. Denne "fejlkilde" i forhold til SKATs opgørelse er omfattende. Klagers repræsentant har fremlagt en opgørelse for hotellerne over antallet af kreditnotaer i forhold til samtlige fakturaer opgjort i procent, ligesom kreditnotaernes værdi på den baggrund er opgjort til 15,7 millioner kr. ud fra den procentvise andel af kreditnotaer set i forhold til omsætningen opgjort af SKAT. Der er i den forbindelse fremlagt fakturajournaler for hotellerne. Det er også derfor, at der i bogføringen hos klager ikke findes kreditnotaer.
 Det er videre bl.a. anført, at Landsskatteretten ikke ved kendelse af 29. april 2005 tog stilling til, hvem der var rette hæftelsessubjekt, hvilket er nødvendigt at forholde sig til. Udgangspunktet er, at det er den, der leverer en afgiftspligtig ydelse, der er rette hæftelsessubjekt. Da det i nærværende sag er hotellerne, bortfalder store dele af sagen. Dernæst skal der tages stilling til, om kategoriseringen af fakturaerne i de enkelte fejltyper er korrekt.
 Det er hertil bl.a. anført, at SKATs kategorisering mellem fejltype 1.3 og 1.4 er fuldstændig tilfældig. Det skyldes, at det afgørende ikke er, hvad der fremgår af indbetalingsbilagene. Det afgørende er aftalegrundlaget. Hvis det ikke kan fremskaffes, må der ses på, om det er sandsynligt, at der er tale om et møde eller en konference. Det afgørende er under alle omstændigheder i henhold til


text:
Momsvejledningen 1998, afsnit D.11.8., om der er tale om udlejning af fast ejendom.
 I relation til spørgsmålet om korrektionsadgang er det bl.a. yderligere anført, at 60 % af den omhandlede omsætning refererer sig til momsfri lokaleudleje, og at klager bør have adgang til at korrigere de udstedte fakturaer. Hvad angår pkt. 1.4 må SKAT anerkende, at der indgår momsfri lokaleleje, og at der udstedes en korrektionsfaktura, hvor udgiften til den momsfrie lokaleudlejning specificeres, forudsat at den på den oprindelige faktura angivne moms ikke ændres i nedadgående retning. Udstedelse af kreditnota synes her at være et helt overflødigt skridt. Det samme gør sig gældende for fejltype 1.3, dog forudsat at lokalelejen, jf. Card Protection-dommen, enten må betragtes som en selvstændig ydelse eller hovedydelsen (i så tilfælde trækkes biydelsen principielt med i afgiftsmæssig henseende, men det er klager villig til at afstå fra at gøre gældende).
 I relation til fejltype 1.1. er det vedrørende korrektionsadgang bl.a. anført, at der her skal skelnes mellem tilfælde, hvor momsen er anført med 25 % og tilfælde, hvor den ikke er anført, men inkluderet i den samlede afregning. I sidstnævnte tilfælde har regningsmodtageren ikke kunnet fratrække momsen, og dermed vil SKAT ikke lide et tab ved korrektionsadgang, som forudsættes at kunne ske ved udstedelse af kreditnota og ny faktura, hvor den momsfrie ydelse er specificeret. Er der derimod anført moms på 25 %, skal der skelnes mellem, om fakturamodtageren kan fratrække momsen eller ej (f.eks. kan offentlige myndigheder ikke fratrække moms). Førstnævnte tilfælde kan behandles som ovenfor. I sidstnævnte tilfælde vil korrektion kunne gennemføres i det omfang, det offentlige ikke lider tab, hvortil bemærkes, at momsfradraget i relation til møder m.v. alene andrager en fjerdedel af den betalte moms, hvilket indebærer, at der kan ske korrektion, forudsat, at klager accepterer, at der minimum skal betales denne moms.
 Afslutningsvis er det bl.a. anført, at klager opererede med en beregnet gennemsnitsmoms, hvilket kan dokumenteres. SKAT har herved stiltiende accepteret fremgangsmåden, som også forekommer hensigtsmæssig (der var faktisk hjemmel i momsloven til at acceptere modellen). På den baggrund - og for at spare administrative ressourcer - bør modellen også accepteres for 1996 til 1999. I modsat fald må hver enkelt faktura behandles for sig.
 Til yderligere dokumentation af det anførte om, at SKATs opgørelse af momskravet er baseret på urigtige forudsætning og i øvrigt er fejlbehæftet i stort omfang, er fremsendt kopi af processkrift til Højesteret af 22. januar 2009.
 Ved kendelse af 29. april 2005 stadfæstede Landsskatteretten regionens afgørelse af 4. oktober 2001 for så vidt angår afgørelsens pkt. 1.1. til 1.4. inklusive. For så vidt angår pkt. 1.4. skete stadfæstelsen dog således, at regionen ved den beløbsmæssige opgørelse skulle tage hensyn til, at op til 5 pct. af det fakturerede bruttobeløb uden nærmere dokumentation kunne anses som momsfri lokaleleje.
 Ved kendelsen fandt Landsskatteretten tillige, at regionens afgørelse af 4. oktober 2001 ikke var ugyldig, og at der ikke var indtrådt forældelse af afgiftstilsvaret for de to første kvartaler af 1996.
 Nærværende sag vedrører således udelukkende regionens afgørelse


text:
af 23. september 2005, hvorved den talmæssige opgørelse vedrørende pkt. 1.1. til 1.4. blev reguleret med en nedsættelse på 87.640 kr., jf. herved tillige Landsskatterettens bemærkninger og begrundelse i kendelse af 29. april 2005.
 Det bemærkes videre, at klager indbragte Landsskatterettens kendelse af 29. april 2005 for domstolene, og at Vestre Landsret den 19. marts 2007 afsagde dom i sagen, hvorved landsretten bl.a. fandt, at SKAT med rette kunne rejse kravet overfor klager. Klager har indbragt Vestre Landsrets dom for Højesteret.
 Det ligger derfor uden for rammerne af denne sag at tage stilling til det af klagers repræsentant anførte om, at det oprindeligt opgjorte beløb på 9.756.990 kr. skal bortfalde grundet ugyldighed og/eller forældelse, at klagers metode er den rigtige, at SKAT ikke kan stille krav om ændret metode med tilbagevirkende kraft, og a/ klager ikke er rette hæftelsessubjekt.
 EF-domstolen har bl.a. i sagerne 342/87, Genius Holding, og C-454/98, Schmeink & Cofreth, udtalt sig om berigtigelse af urigtig faktureret moms. Af EF-domstolens dom i sagen 342/87 fremgår således bl.a. følgende af præmis 18:
 18. Hvad endelig angår det argument, der er fremført af sagsøgeren i hovedsagen og af Kommissionen, og hvorefter en begrænsning af fradragsretten til kun at omfatte de afgifter, der svarer til leveringer af goder og tjenesteydelser, ville berøre princippet om momsens neutralitet, bemærkes, at for at sikre gennemførelsen af dette princip påhviler det medlemsstaterne i deres interne retsorden at give mulighed for berigtigelse af enhver urigtigt faktureret afgift, når udstederen af fakturaen beviser sin gode tro.
 Af EF-domstolens dom i sagen C-454/98, Schmeink & Cofreth, fremgår således bl.a. følgende af præmis 58:
 58. Under disse omstændigheder, hvor udstederen af fakturaen rettidigt og fuldstændigt har afværget risikoen for tab af afgiftsindtægter, følger det af princippet om momsens neutralitet, at den urigtigt fakturerede moms skal kunne berigtiges, uden at medlemsstaterne må gøre en sådan berigtigelse betinget af, udstederen af den nævnte faktura har været i god tro.
 Som det fremgår af ovennævnte domme, er det en betingelse for berigtigelse af faktureret moms, at der er tale om, at den fakturerede moms er urigtig.
 Det påhviler klageren at dokumentere, at der er tale om en urigtig faktureret moms. Det bemærkes herved, at Landsskatteretten ved kendelse af 29. april 2005 stadfæstede regionens afgørelse vedrørende fejltyperne 1.1 til 1.3, idet man overlod det til regionen at genbehandle den talmæssige opgørelse. For så vidt angår fejltype 1.4, der tillige blev stadfæstet, fandt Landsskatteretten, at regionen ved den beløbsmæssige opgørelse skulle tage hensyn til, at op til 5 pct. af det fakturerede bruttobeløb uden nærmere dokumentation kunne anses som momsfri lokaleleje.
 Det er ikke med det anførte og de fremlagte dokumenter, herunder word-dokumenterne, dokumenteret eller i tilstrækkelig grad sandsynliggjort, at der for så vidt angår sagens pkt. 1.1. og 1.2. er tale om urigtig faktureret moms, eller at der for så vidt angår sagens pkt. 1.3. og 1.4. helt eller delvist er tale om momsfritagne ydelser i videre omfang end det ved Landsskatterettens kendelse af 29. april 2005 godkendte.
 Det bemærkes hertil, at udlejning


text:
af værelser i hoteller o. lign., er momspligtig i henhold til momslovens § 4, stk. 1, jf. momslovens § 13, stk. 1, nr. 8, og at Landsskatteretten ved kendelse af 29. april 2005 vedrørende fejltype 1.3 og 1.4 fandt, at benyttelse af festlokale ved arrangementer som bryllupper, konfirmationer, fødselsdagsfester og lignende, hvor mad og drikke leveres og servering finder sted, må anses for en sekundær del af en samlet momspligtig levering, jf. EF-domstolens dom i sagen C-349/96, (Card Protection Plan).
 Der er derfor ikke grundlag for berigtigelse af de omhandlede fakturaer. Retten finder derfor, at der ikke med det anførte er grundlag for at ændre den af regionen foretagne regulering af beløbsopgørelserne i videre omfang end det af skattecentret indstillede, som lægges til grund som ubestridt.
 Regionens afgørelse ændres derfor således, at den oprindelige opgørelse på i alt 8.826.352 kr. nedsættes med 194.262 kr. til 8.632.090 kr.
 Som anført i Landskatterettens kendelse blev Vestre Landsrets dom af 19. marts 2007 anket af A til Højesteret, som afsagde dom i sagen den 11. maj 2010 [SKM2010.450.HR red.SKAT]. For Højesteret havde A som en ny påstand 2 bl.a. nedlagt påstand om, at Skatteministeriet skulle anerkende, at A i forhold til urigtig faktureret moms skulle indrømmes korrektionsadgang alene med hensyntagen til momsens neutralitet, og uden at det var et krav, at afgiftsmodtageren skulle beriges, og at A relation til fejltype 1.4 havde været i god tro, hvorfor der kunne ske berigtigelse, uden at det var et krav, at afgiftsmodtageren skulle beriges. A gentog ikke sin påstand 2 nedlagt for landsretten, hvorefter Skatteministeriet skulle anerkende, at A ikke havde afregnet for lidt i salgsmoms.
 Ved dommen fastslog Højesteret bl.a., at det i en situation som den foreliggende, hvor den afgiftspligtige ikke rettidigt og fuldstændigt har afværget risikoen for afgiftstab for statskassen, er en betingelse for at kunne berigtige en urigtigt faktureret moms, at vedkommende har været i god tro med hensyn til den skete fakturering. Højesteret fandt det ikke godtgjort, at A havde været i god tro og fastslog, at han allerede derfor ikke havde krav på at kunne berigtige de omhandlede fakturaer. Vedrørende Landsskatterettens kendelse, som er til prøvelse under denne sag, bemærkede Højesteret, at spørgsmålet om rettelse af eventuelle ved den momsmæssige behandling af enkelte poster behandles under denne sag, og at Højesteret ikke under denne sag tager stilling hertil.
 Det er under sagen oplyst, at fejltype 1.1 omfatter i alt ca. 3.000 transaktioner, at fejltype 1.3 omfatter i alt 1.544 transaktioner, og at fejltype 1.4 omfatter 600 transaktioner. Det er endvidere oplyst, at alt bilagsmaterialet efter Landsskatterettens afgørelse i sagen påny har været gennemgået af SKAT.
 Beløbet på 31.562 kr. ændret for Landsskatteretten består dels af en sammentællingsfejl på 15.052 kr. dels af et bilag medtaget to gange af SKAT, hvoraf det ene bilag er tilbageført med 16.511 kr. Beløbet på 27.646 kr. ændret for Landsskatteretten består af bilag medtaget i opgørelsen ved en fejl med i alt 18.973,74 kr., manglende godskrivning af bogført moms med 5.129,15 kr. og bilag medtaget


text:
to gange med 3.546,07 kr. Beløbet på 135.054 kr. ændret for Landsskatteretten vedrører den godskrivning som A i følge Landsskatterettens kendelse fra 2005 skulle have på 5 % i momsfri omsætning uden nærmere dokumentation, hvortil kommer et yderligere fradrag vedrørende enkelte bilag, som var medtaget to gange.
 Et støttebilag udarbejdet af Skatteministeriet med opgørelse af SKATs krav er vedhæftet dommen som bilag [udeladt red.SKAT].
 A har forklaret, at han som led i sit erhverv som landmand i tidens løb har købt flere ... og ...gårde med beboelsesbygninger. Han ønskede at udnytte disse bedst muligt, hvorfor han startede drift af ...hoteller og restauranter. Ingen af ejendommene er frivilligt momsregistreret med henblik på udlejning. Hans personlige virksomhed er adskilt fra restaurationsdriften for ikke at sammenblande den med hans erhverv som vinhandler. Det er derfor hans hustru, der har alkoholbevillingerne. Alle hotellerne - H2, H3, H4, H5 ApS og H5.1 ApS - har adskilte regnskaber. Virksomhederne har dog kun en fælles bankkonto - en såkaldt cash-pool konto - for at minimere renteudgifterne. Indtægterne bliver efterfølgende regnskabsmæssigt henført til den rette indkomstmodtager. Fakturaerne udstedes på de enkelte hoteller og ikke hos ham. Samtidig bogføres moms. Den registreres på EDB på de enkelte hoteller. Omsætningerne på hotellerne når først ham, når kontantbeløbene med bilag sendes til ham for at blive indsat på fælleskontoen. Teksten på fakturaerne er opstillet i et forud oprettet skema i det lejede EDB-system. Opstillingen er ikke ens i de omhandlede år. I 1997-98 var momsspecifikationerne anført korrekt på fakturaerne, og det fremgik, hvor stor en del af fakturabeløbet, momsen udgjorde. Specifikationen udgik efter en opdatering pr. 1. januar 1998, så der herefter i alle fakturaerne kun stod "inkl. moms". Denne fejl blev han først opmærksom på i 2001. I edb-systemet STW, som de dengang anvendte, oprettes en aftale på forhånd ud fra en reservationsaftale, der føres ind på den måde, at kunden registreres som en ordre på det lejede lokale. Leveringer af mad og drikke m.v. lægges efterfølgende ind, og til sidst faktureres ordren. Først og fremmest er udgangspunktet i systemet, at der er lejet et lokale, derudover kan tilføjes valgfri tekst om arrangementets karakter. Det står ikke specificeret på fakturaerne, at der er mere end et lokale, men typisk er der til et arrangement både f.eks. danselokale og spiselokale. Ofte lejes der to-tre lokaler på en ordre. Efter hans skøn er det mere end 99 % af ordrerne, der omfatter mere end et lokale, og det primære ved ydelsen er de særlige lokaler, som folk kommer langvejs fra for at leje. Der er ikke lavet særlige instrukser til personalet på hotellerne vedrørende oprettelsen af ordrer på systemet og den efterfølgende fakturering udover, at de starter med at reservere lokalet og bygger resten af ordren på dette.
 SKAT aflagde kontrolbesøg flere gange i 1993-95. I den forbindelse havde man hans bilag til kontrol, og SKAT havde ikke bemærkninger til den måde, han afregnede momsen på. Han har ikke fået instrukser fra SKAT om, hvordan fakturaerne skulle udformes, selvom han har bedt