text:
Skat.dk: Grænsehandel - beskatningssted
 25 Jun 2010 08:54
 21 Jun 2010 15:26
 SKM2010.396.HR
 2. afd. 319/2007
 Grænsehandel, leveringssted
 H1 ApS, som drev detailforretning i Danmark med salg af bl.a. jetbåde, markedsførte i årene 1998 til 2002 et grænsehandelsarrangement, hvorefter firmaets varer kunne købes med tysk moms i stedet for med dansk moms, hvis kunden købte båden hos G1 i Tyskland og afhentede båden der.
 Om dette arrangement lagde Højesteret til grund, at bådene blev forevist i H1 ApS forretningslokaler i Danmark. Efter kundens valg af en båd kontaktede H1 ApS G1 og oplyste, at der ville komme en kunde, hvorefter H1 ApS transporterede båden til Tyskland. Kunden fik båden udleveret mod kontant betaling til G1, og G1 betalte herefter H1 ApS. G1s fortjeneste bestod alene i et fast beløb på 500 kr. pr. båd, G1 drev ikke i øvrigt virksomhed med salg af både, og G1 fandtes heller ikke at være berettiget til at disponere over båden på anden måde, herunder ved salg til tredjemand.
 Højesteret fandt, at de danske kunders købsaftale under disse omstændigheder reelt måtte anses for indgået med H1 ApS og ikke med G1, som alene måtte anses for at have fungeret som et uselvstændigt mellemled i forbindelse med bådens udlevering og købesummens betaling. H1 ApS' levering, jf. momslovens § 4, stk. 1, 2. pkt., var således sket til den danske kunde og ikke til G1.
 Da båden befandt sig i Danmark på det tidspunkt, hvor transporten til den danske kunde (aftageren) begyndte, var leveringsstedet her i landet, jf. momslovens § 14, nr. 2, 1. pkt., og der skulle derfor betales moms i Danmark.
 Momsloven § 4, stk. 1, 2. pkt
 Momsloven § 14, stk. 1, nr. 2, 2. pkt
 Momsvejledningen 2010-1 D.2.1
 Momsvejledningen 2010-1 E.2.2
 Momsvejledningen 2010-1 C.4
 (advokat Tom Deichmann)
 Per Sørensen, Peter Blok, Børge Dahl, Poul Søgaard, Jytte Scharling, Marianne Højgaard Pedersen, Poul Dahl Jensen, Michael Rekling og Hanne Schmidt.
 Appellanten, Skatteministeriet, har gentaget sin påstand.
 Indstævnte, H1 ApS, har påstået stadfæstelse.
 Der er for Højesteret vedrørende de 89 handler, der er omfattet af sagen, fremlagt fakturaer fra H1 ApS til G1 og fra G1 til kunderne samt udskrifter af H1 ApSs bankkonto.
 Det fremgår heraf, at H1 ApSs fakturapris til G1 i mange tilfælde var lavere end den pris, der fremgik af H1 ApSs prislister. Det fremgår endvidere, at samarbejdet mellem H1 ApS og G1 var tilrettelagt således, at G1s fortjeneste bestod af et beløb på 500 kr., der blev lagt til det beløb, der var faktureret af H1 ApS, og at betalingerne fra G1 til H1 ApS først skete, efter at G1 havde udstedt faktura til kunden.
 Til brug for Højesteret er der afgivet forklaring af JS samt af UN, der var økonomichef i G1-koncernen fra 2005 til 2007.
 JS har forklaret, at han var ansat i G1-koncernen fra 1991 til 2004. Først var han økonomidirektør/controller for de tyske selskaber, og fra 2000 blev han controller og medansvarlig for hele G1-koncemen.
 Han tror, at A fra H1 ApS har haft kontakt med

type: other


text:
LP for 10-15 år tilbage - dvs. forud for 1998. A ringede og forklarede, at han havde lavet en aftale med LP. Det var ham selv og A, der aftalte, hvorledes der skulle forholdes.
 Samhandlen med H1 ApS var for så vidt samme "set-up" som vedrørende hvidevarehandel med den forskel, at der ikke var tale om samhandel mellem koncernforbundne selskaber. Normalt fik G1 leveret båden, inden kunden ankom. Det foregik på den måde, at A ringede og sagde, at nu ville der komme en kunde. Han husker ikke, om G1 fik et navn på kunden. Herefter købte G1 båden af H1 ApS. Der blev sendt en faktura fra H1 ApS til G1. Fakturaen blev sendt fra H1 ApS, inden kunden hentede båden. Efter at G1 havde solgt båden og fået penge fra kunden, betalte de for båden til H1 ApS. Han husker ikke, om G1 enkelte gange har betalt forud til H1 ApS.
 I ...2 klargjorde de ikke båden. Det var G1, der ejede båden. Det er hans opfattelse, at de i princippet kunne sælge båden til tredjemand. Han er ikke bekendt med, at de har solgt til andre personer end dem, som var blevet henvist via H1 ApS. G1 har ham bekendt ikke fået leveret både til salg fra andre end H1 ApS.
 I starten blev der enkelte gange udstedt to checks af den endelige køber af båden - en check på et beløb svarende til G1s fortjeneste på 500 kr. med tillæg af den tyske moms og en check på det beløb, som H1 ApS skulle have. Derefter blev der normalt kun udstedt een check af slutkøberen, Udlevering af båden skete ved de butikker, hvor der bliver solgt sodavand, elektrovarer mv. Hjemtransporten måtte kunden selv sørge for. Det havde G1 ikke noget med at gøre.
 G1 havde ikke noget varelager af både eller i øvrigt både stående ud over dem, der skulle hentes. Han husker ikke, at der har været kunder, der ikke har afhentet både, men det vil han på den anden side ikke afvise. Efter hans opfattelse var der en mundtlig aftale med H1 ApS om returret, såfremt kunden ikke afhentede båden, men han husker ikke, at dette har været aktuelt. Der var således et tillidsforhold mellem A og G1-koncernen. Han ved ikke, hvordan der skulle have været forholdt, hvis en båd var blevet beskadiget, men det er hans opfattelse, at det var H1 ApS, der i givet fald skulle have betalt for en skade.
 H1 ApS driver detailforretning i ...1 med salg af jetbåde, jetski og bådtrailere samt våddragter m.m. (for nemheds skyld tales i det følgende kun om salg af både). I årene 1998 til 2002 markedsførte firmaet et grænsehandelsarrangement, hvorefter firmaets varer kunne købes med tysk moms (16 %, senere 19 %) i stedet for med dansk moms (25 %).
 Der skal efter momslovens § 4, stk. 1, 1. pkt., betales afgift ved køb af varer, der leveres mod vederlag her i landet. Det er i 2. pkt. angivet, at der ved "levering"


text:
af en vare forstås overdragelse af retten til som ejer at råde over den. Efter § 14, nr. 2, 1. pkt., er leveringsstedet for varer bl.a. her i landet,
 "når varen forsendes eller transporteres, og varen befinder sig her i landet på det tidspunkt, hvor forsendelsen eller transporten til aftageren påbegyndes".
 Sagen angår, om det er med rette, at der er betalt tysk moms og ikke dansk moms i tilfælde, hvor kunder gjorde brug af H1 ApSs grænsehandelsarrangement. Spørgsmålet er, om der som hævdet af H1 ApS blev foretaget to selvstændige køb, idet kunden købte hos G1 i Tyskland, og G1 købte hos H1 ApS, eller om forholdet som hævdet af Skatteministeriet var, at kunderne købte af H1 ApS med aftalt afhentning hos og betaling gennem G1.
 Forelå der to selvstændige køb, er det med rette, at der ved kundernes køb hos G1 blev betalt tysk moms. Det bemærkes herved, at der i så fald ved G1s køb hos H1 ApS ikke skulle betales dansk moms, idet en sådan handel er fritaget for afgift efter momslovens § 34, stk. 1, nr. 1. Forelå der derimod kun een aftale om køb mellem H1 ApS og kunden, hvorefter H1 ApS transporterede båden til Tyskland med henblik på udlevering mod betaling dér, er der tale om een levering, som H1 ApS skal betale dansk moms af.
 Der skal således under sagen foretages en konkret bedømmelse af de foretagne transaktioner med henblik på en kvalifikation af faktum i forhold til de relevante momsregler.
 Indehaveren af H1 ApS, A, har forklaret, at nogle af bådene på hans foranledning blev leveret direkte til G1 fra en leverandør uden for Danmark. H1 ApS har imidlertid trods opfordring hertil ikke dokumenteret dette. Højesteret lægger derfor til grund, at samtlige både er leveret fra H1 ApSs lager i Danmark.
 A har videre forklaret, at bådene blev forevist i H1 ApSs forretningslokaler i Danmark, og at han henviste kunden til at rette henvendelse til G1, hvis kunden ønskede at købe båden med tysk moms. Efter det foreliggende, herunder JSs forklaring, må det imidlertid lægges til grund, at det var A, der kontaktede G1 - som ikke i øvrigt drev virksomhed med salg af både - og oplyste, at der ville komme en kunde. Herefter transporterede H1 ApS den båd, som kunden ønskede, til G1. Det må endvidere lægges til grund, at ordrens sammensætning og prisen for båden, der i mange tilfælde var lavere end listeprisen, blev aftalt mellem H1 ApS og kunden. Det må tillige lægges til grund, at H1 ApS over for kunden var forpligtet til at sørge for, at denne hos G1 kunne få båden udleveret mod at betale den aftalte pris.
 Kunden fik båden udleveret mod kontant betaling til G1, og G1 betalte herefter H1 ApS. G1s fortjeneste bestod alene i et fast beløb på 500 kr. pr. kunde uanset prisen på båden. Samarbejdet mellem H1 ApS og G1 må anses for indgået med henblik på, at kunden hos G1 kunne få båden udleveret mod at betale


text:
den aftalte pris; samarbejdets indhold må anses for bestemt heraf, og det må derfor lægges til grund, at G1 ikke var berettiget til at disponere over båden på anden måde, herunder ved at sælge den til tredjemand. Ifølge JS var der en mundtlig aftale med H1 ApS om, at G1 kunne returnere eventuelt uafhentede både, men det har, så vidt han husker, ikke været aktuelt.
 Højesteret finder, at kundens købsaftale under de anførte omstændigheder må anses for indgået med H1 ApS og ikke med G1, som reelt alene har fungeret som et uselvstændigt mellemled i forbindelse med bådens udlevering og købesummens betaling. H1 ApSs levering, jf. momslovens § 4, stk. 1, 2. pkt., må således anses for sket til kunden og ikke til G1.
 Da båden befandt sig i Danmark på det tidspunkt, hvor transporten til kunden (aftageren) begyndte, er leveringsstedet her i landet, jf. momslovens § 14, nr. 2, 1. pkt., og der skal derfor betales moms i Danmark.
 I sagsomkostninger for landsret og Højesteret skal H1 ApS betale i alt 215.107,48 kr., som omfatter 200.000 kr. til dækning af udgift til advokat, 10.000 kr. til dækning af retsafgifter samt 5.107,48 kr. til dækning af udlæg.
 H1 ApS skal til Skatteministeriet betale 1.376.762 kr. med rente efter opkrævningslovens § 7 fra den 4. august 2003.
 I sagsomkostninger for landsret og Højesteret skal H1 ApS betale 215.107,48 kr. til Skatteministeriet.
 De idømte beløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms afsigelse. Sagsomkostningsbeløbet forrentes efter rentelovens § 8 a.


text:
Udmåling af forholdsmæssigt afslag ved mangler i andelsboliger
 Vi møder adskillige sager vedrørende mangler i andelsboliger. Ofte er der tale om mangler i badeværelser. Der kan være store omkostninger forbundet med udbedring af skader og lovliggørelse af forholdene. Disse omkostninger ønsker køber, for så vidt det er muligt, at placere hos sælger, og spørgsmålet er altid om, og i hvilken grad, køber er berettiget hertil. Højesteret har for nylig afsagt en dom, som fastslår principperne for udmåling af forholdsmæssigt afslag for mangler i andelsboliger.
 Det er altid en god idé at kontakte en advokat tidligt i forløbet, hvis der konstateres mangler. Dette gælder både køber og sælger.
 Udgangspunktet er, at køber har ret til kompensation fra sælger i form af et forholdsmæssigt afslag, når der kan dokumenteres værdiforringende mangler som var tilstede på overtagelsestidspunktet, og når manglerne ikke er af bagatelagtig karakter.
 Forholdsmæssigt afslag er et køberetligt princip, som giver en køber ret til kompensation svarende til den værdiforringelse, en mangel medfører. Fastsættelsen af værdiforringelsen og dermed udmålingen af det forholdsmæssige afslag har for mangler ved andelsboliger givet anledning til nogen tvivl.
 Et forholdsmæssigt afslag ikke er det samme som erstatning. Køber kan derfor ikke forvente at få dækket sit fulde tab af sælger.
 Ved overdragelsen af en andelsbolig vil der ofte blive udarbejdet en vurderingsrapport, som beskriver boligens stand, herunder værdien af de forbedringer der måtte være i boligen - eksempelvis værdien af et etableret eller renoveret badeværelse.
 Hvordan beregnes det forholdsmæssige afslag?
 Det har været en almindelig antagelse, at et forholdsmæssigt afslag skal fastsættes med udgangspunkt i udbedringsomkostningerne, men at afslaget ikke kan overstige, hvad der er betalt for den pågældende forbedring. Højesteret har med afgørelsen UfR2015.498H taget stilling til netop dette spørgsmål.
 I sagen, som vedrørte mangler i et badeværelse i en andelslejlighed, var parterne enige om, at der var mangler, og at manglerne var af en sådan karakter, at køber var berettiget til et forholdsmæssigt afslag i købesummen. Spørgsmålet som Højesteret skulle tage stilling til var, om afslaget kunne overstige det beløb, der var betalt for forbedringer.
 Andelslejligheden var blevet solgt til maksimalprisen for ca. kr. 245.000,00, hvoraf kr. 36.000,00 udgjorde værdien af forbedringer vedrørende badeværelset.
 Udbedringsomkostningerne var på baggrund af en syns- og skønserklæring opgjort til kr. 175.000,00. Køber krævede dette beløb betalt af sælger.
 Højesteret fastsatte afslaget til kr. 27.000,00, og begrundede afgørelsen således:
 Efter andelsboliglovens maksimalprisregler skal der ved fastsættelsen af prisen på en andelsbolig tages højde for mangler, som er kendte på handelstidspunktet, herunder ved at prisen for mangelfulde forbedringer nedsættes eller bortfalder helt (den nedsatte maksimalpris for andelsboligen). Maksimalprisreglerne indebærer i almindelighed, at der handles til priser under markedsværdien. Højesteret finder derfor, at hvis parterne uden kendskab til manglerne har handlet til maksimalprisen, er der en formodning for, at de med kendskab til manglerne ville have handlet til den nedsatte maksimalpris.
 Højesteret finder, at A ikke har afkræftet formodningen for, at parterne med kendskab til manglerne ville have handlet til en således nedsat maksimalpris.
 Højesteret tager udgangspunkt i den pris det


text:
må formodes, at andelsboligen var blevet solgt til, hvis manglerne havde været kendt på handelstidspunktet. Altså en (maksimal)pris hvor blot værdien af forbedringen nedsættes eller helt bortfalder.
 Kan køber ikke dokumentere, at dennes kendskab til manglerne ville have betydet, at købesummen var blevet nedsat yderligere, kan afslaget i disse situationer reelt ikke komme til at overstige forbedringen.
 I afgørelsen fastslog Højesteret endvidere følgende generelle principper for udmålingen af afslag:
 Udmålingen af det forholdsmæssige afslag kan foretages i den samlede købesum.
 Afslaget skal ikke udmåles til et beløb svarende til de samlede udbedringsomkostninger, men efter en konkret bedømmelse, idet:
 der skal ses bort fra omkostninger til udbedring af skader på bygningsdele, som det påhviler tredjemand at vedligeholde (eksempelvis andelsboligforeningen),
 udgifterne skal omregnes til prisniveauet på handelstidspunktet,
 der skal ske fradrag for den tid, køber har haft nytte af forbedringerne og
 den værdi køber opnår ved, at der sker udskiftning af gammelt med nyt, skal fradrages


text:
Højesteret - Information om Danmarks øverste domstol
 Højesteret er Danmarks øverste domstol. Højesteret blev oprettet 14. februar 1661, og indtil år 1849 førte kongen formelt forsædet af Højesteret.
 Højesteret udgør sammen med Folketinget og regeringen landets øverste statsorganer.
 Højesteret er en appeldomstol, som behandler domme og kendelser, der er afsagt af Østre Landsret, Vestre Landsret eller Sø- og Handelsretten. Der kan således ikke anlægges sager direkte ved Højesteret. Højesteret behandler både civile sager og straffesager. Civile sager er især sager mellem borgerne indbyrdes og sager mellem en borger og forvaltningen. I straffesager kan Højesteret ikke tage stilling til skyldspørgsmålet.
 Domsforhandlingen i Højesteret er normalt mundtlig og finder næsten altid sted for åbne døre, således at offentligheden har fri adgang til at overvære domsforhandlingen. I en sag ved Højesteret deltager normalt fem højesteretsdommere, men i sager om vigtige, principielle spørgsmål deltager dog syv eller flere højesteretsdommere. Samlet set afsiger Højesteret cirka 200 domme i civile sager om året samt cirka 50 domme i straffesager om året.
 Forrige (Hovedintervention)
 Næste (Højesteretsdom)
 HØJESTERETS KENDELSE afsagt tirsdag den 29. maj 2018 Sag 217/2017 Gerdes Ejendomme ApS mod A I tidligere ...»
 UDSKRIFT AF ØSTRE LANDSRETS DOMBOG ____________ K E N D E L S E Afsagt den 7. maj 2018 af Østre Landsrets ...»


text:
Advokaten 4 - Enhver domstol må selv stille spørgsmål til EU
 Danske domstole kan forelægge spørgsmål for EU-Domstolen, uden at en højere ret kan bremse selve forelæggelsen. Det fastslår Højesteret i ny kendelse.
 Af Henrik Peytz og Betina Schiønning, advokater, Nielsen Nørager
 Højesteret afviste 11. februar 2010 i en principiel kendelse at realitetsbehandle en kære af en kendelse fra Østre Landsret om forelæggelse af præjudicielle spørgsmål, da kæremålet af EU-retlige grunde ikke kunne føre til, at Højesteret med bindende virkning omgjorde afgørelsen om forelæggelse.
 Det følger af kendelsen, at det herefter ikke er muligt at kære landsretternes og byretternes beslutninger om at forelægge præjudicielle spørgsmål for EU-domstolen.
 At Højesteret anerkender, at kendelser om forelæggelse af præjudicielle spørgsmål er undtaget fra appeladgang, er en ændring af den hidtidige danske retspraksis. Afslag på forelæggelse kan fortsat kæres efter almindelige regler.
 Virksomheder i skattesag
 Ved en kendelse af 13. oktober 2009 har Østre Landsret truffet afgørelse om forelæggelse af nogle præjudicielle spørgsmål for EU-domstolen, blandt andet vedrørende fortolkningen af begreberne overvæltning og ugrundet berigelse i Domstolens praksis.
 Spørgsmålene blev rejst under en verserende ankesag vedrørende fire virksomheders tilbagesøgning af den tidligere ambi-afgift, der blev opkrævet i 1988 - 1991 i strid med fællesskabsretten.
 Skatteministeriet anså beslutningen om forelæggelse for principiel, blandt andet i lyset af danske domstoles tidligere afslag på forelæggelse af præjudicielle spørgsmål i ambi-komplekset. På den baggrund søgte og fik Skatteministeriet 17. december 2009 Procesbevillingsnævnets tilladelse til kære af forelæggelseskendelsen, dog uden at Procesbevillingsnævnet herved tog stilling til, om kendelsen overhovedet kunne kæres.
 Da fristen for afgivelse af parternes og Kommissionens skriftlige indlæg til EU-domstolen i sagen udløb i begyndelsen af februar 2010, anmodede Skatteministeriet om hastebehandling af kæremålet og om opsættende virkning.
 For Højesteret påstod Skatteministeriet kendelsen ophævet, mens de indstævnede virksomheder principalt påstod afvisning og subsidiært frifindelse.
 Efter at Højesteret havde udskilt formalitetsspørgsmålet til særskilt forhandling og afgørelse, blev den mundtlige forhandling herom foretaget 28. januar 2010.
 Den EU-retlige baggrund for sagen
 Efter artikel 267 i traktaten om den Europæiske Unions Funktionsmåde (TEUF), der har videreført den tidligere bestemmelse om præjudicielle spørgsmål i EF-traktatens artikel 234, har de nationale retter ret til at forelægge præjudicielle spørgsmål for EU-Domstolen om fortolkning af EU-retten, hvis den nationale ret skønner, at en afgørelse herom er relevant og nødvendig for, at den nationale ret kan afgøre en konkret retstvist. Såfremt den nationale ret behandler hovedsagen i sidste instans, er der som hovedregel tale om en egentlig forelæggelsespligt, medmindre spørgsmålene allerede er fyldestgørende besvaret i Domstolens praksis.
 En beslutning om præjudiciel forelæggelse træffes i Danmark ved beslutning eller kendelse. Der findes ikke i retsplejeloven særlige regler om kære af disse beslutninger eller kendelser, hvorefter udgangspunktet i dansk ret hidtil har været, at de er underlagt samme regler for kære som alle andre kendelser og beslutninger.
 Der er således også i retspraksis eksempler på, at afgørelser om præjudiciel forelæggelse er blevet omgjort efter kære, herunder også afgørelser, hvor kæreinstansen har nået det resultat, at der ikke skulle stilles præjudicielle spørgsmål i den sag, der verserede


text:
for underinstansen, eller i hvert fald ikke skulle stilles spørgsmål på det pågældende stade af sagen.
 EU-Domstolen havde allerede i de såkaldte Rheinmühlen-sager fra 1974, der nok i Danmark har levet en lidt tilbagetrukken tilværelse, behandlet nogle spørgsmål vedrørende foreneligheden mellem på den ene side nationale regler om appel af forelæggelsesbeslutninger og på den anden side adgangen til forelæggelse efter EF-Traktatens artikel 177 (senere 234).
 Ved en dom af 16. januar 1974 fastslog Domstolen således, at en regel i national ret, der bandt de retter, som ikke dømmer i sidste instans, til at følge den af en overordnet ret foretaget retlig bedømmelse, ikke kunne fratage disse retter muligheden for at forelægge Domstolen fortolkningsspørgsmål vedrørende den fællesskabsret, der var genstand for en sådan retlig bedømmelse, medmindre de spørgsmål, der blev stillet af den lavere instans, materielt set var identiske med spørgsmål, som allerede var stillet af den øverste instans.
 Den lavere ret skulle derimod have frihed til, hvis den skønnede, at den højere instans' retlige bedømmelse kunne føre den til at afsige en dom i strid med fællesskabsretten, at forelægge Domstolen de spørgsmål, som gav anledning til tvivl. Hvis de lavere instanser var bundet uden at kunne forelægge Domstolen sådanne spørgsmål, ville Domstolens kompetence til at træffe præjudicielle afgørelser og anvendelsen af fællesskabsretten blive vanskeliggjort på alle trin af medlemsstaternes domstolssystemer.
 Ved en dom af 12. februar 1974, dvs. få uger efter, i en parallel sag, henviste Domstolen til den nævnte afgørelse, men fastslog samtidig, at EF-Traktatens artikel 177 ikke var til hinder for, at afgørelser om forelæggelse af præjudicielle spørgsmål truffet af en ret, hvis afgørelser ifølge national ret kunne appelleres, fortsat var underlagt den nationale lovgivnings normale retsmidler. Imidlertid måtte Domstolen af hensyn til klarhed og retssikkerhed være bundet af forelæggelseskendelsen, som havde virkning, så længe den ikke var ophævet.
 Som omtalt i Advokaten 2/2009 afsagde EU-Domstolen knap 34 år senere 16. december 2008 dom i den såkaldte Cartesio-sag (C-210/06), der ligeledes behandlede spørgsmålet om adgang til appel af afgørelser om at forelægge spørgsmål for Domstolen.
 Dommen gentog, at afgørelser om forelæggelse af præjudicielle spørgsmål truffet af en ret, hvis afgørelser ifølge national ret kunne appelleres, fortsat var underlagt den nationale lovgivnings normale retsmidler.
 Domstolen henviste endvidere til, at den ordning, som var indført ved EF-Traktatens artikel 234 (tidligere artikel 177) med henblik på at sikre en ensartet fortolkning af fællesskabsretten i medlemsstaterne, indførte et direkte samarbejde mellem Domstolen og de nationale retter inden for rammerne af en procedure, hvor parterne ikke kan gribe ind i sagsbehandlingen (jf. dom af 12.2.2008, sag C-2/06, Kempter, præmis 41), samt at den præjudicielle forelæggelse således er baseret på en dialog domstolene imellem, hvis iværksættelse udelukkende beror på den nationale domstols bedømmelse af relevansen og nødvendigheden af forelæggelsen (Kempter-dommen, præmis 42).
 Domstolen henviste desuden til resultatet fra Rheinmühlen-sagerne, hvorefter en ret i første instans frit kunne indbringe et spørgsmål for Domstolen i medfør af EF-Traktatens artikel 234 i en situation, hvor denne ret i første instans havde sagen til pådømmelse for anden gang,


text:
efter at en dom afsagt af denne ret var blevet ophævet af en appelinstans, uanset at der eksisterede en intern retsregel, hvorefter retterne var bundet af en overordnet instans’ retlige bedømmelse.
 Domstolen fastslog herefter i konklusionen i Cartesio-dommen, at:
 “Når der foreligger nationale retsforskrifter vedrørende retten til at appellere en afgørelse om præjudiciel forelæggelse, som er kendetegnet ved, at hovedsagen i sin helhed fortsat verserer for den forelæggende ret, idet det kun er forelæggelsesafgørelsen, der er genstand for en begrænset appel, skal artikel 234, stk. 2, EF fortolkes således, at den beføjelse for enhver national ret til at træffe afgørelse om en præjudiciel forelæggelse for Domstolen, som følger af denne traktatbestemmelse, ikke kan anfægtes gennem anvendelsen af sådanne retsforskrifter, som tillader appelretten at ændre afgørelsen om præjudiciel forelæggelse for Domstolen, ophæve denne forelæggelse og pålægge den ret, som har afsagt forelæggelsesafgørelsen, at genoptage retsforhandlingerne i den nationale sag, som var blevet udsat.”
 Sagens behandling i Højesteret
 For Højesteret påstod Skatteministeriet kæremålet fremmet til realitetsbehandling og påstod kæremålet tillagt opsættende virkning.
 Parterne var for Højesteret enige om, at det følger af Domstolens praksis, at det tilkommer de nationale domstole at anvende EU-retten ubundet af retsopfattelser tilkendegivet af nationale appelinstanser og at forelægge de spørgsmål om fortolkningen af EU-retten, som de bedømmer at have behov for at få svar på.
 Skatteministeriet gjorde imidlertid gældende, at det fulgte af fast praksis fra Domstolen, at afgørelser om forelæggelse kan appelleres efter reglerne i det nationale retssystem, og at det ikke var i strid med EU-retten, at Højesteret ophævede landsrettens kendelse om forelæggelse, idet landsretten efter retsplejelovens § 222 om omgørelse af kendelser af procesledende karakter ville kunne træffe en ny afgørelse om forelæggelse, herunder om eventuel opretholdelse af en forelæggelse, der allerede havde fundet sted.
 Virksomhederne påstod kæremålet afvist med henvisning til Cartesio-dommen, sammenholdt med det forhold, at en omgørelse med bindende virkning ville være i strid med denne dom, mens en omgørelse, der ikke var bindende, ikke var forudsat i retsplejeloven og ville være uforenelig med dansk rets almindelige processuelle regler.
 Over for Skatteministeriets anbringender, hvorefter kendelsen skulle ophæves eller ændres, da de stillede spørgsmål var unødvendige, uforståelige, hypotetiske og irrelevante anførte virksomhederne blandt andet, at nødvendigheden må bedømmes af den forelæggende ret, ikke mindst i en ankesag, hvor der er en forelæggelsespligt, og hvor en forkert afgørelse i princippet kan påføre staten erstatningsansvar.
 I relation til den påståede uforståelighed m.v. var der ikke et særligt hensyn at tage til Skatteministeriet, da EU-Domstolen i praksis selv censurerer, om stillede præjudicielle spørgsmål har en sådan klarhed, at spørgsmålene kan admitteres, mens det i relation til spørgsmålenes påståede hypotetiske karakter og irrelevans, stod Skatteministeriet frit at procedere herpå under hovedsagen, efter at EU-Domstolens dom foreligger. Endelig kunne Skatteministeriet procedere til støtte for den af ministeriet ønskede besvarelse af spørgsmålene for EU-Domstolen samt søge Procesbevillingsnævnets tilladelse til anke af en dom i hovedsagen, der måtte gå ministeriet imod.
 I Højesterets kendelse citeres i betydeligt omfang fra Cartesio-dommens præmisser.
 Herefter konstaterede en enig Højesteret, at afgørelser om


text:
forelæggelse efter reglerne i retsplejeloven kan kæres i samme omfang som andre afgørelser, og at en afgørelse fra appelinstansen, som ændrer eller ophæver forelæggelsesbeslutningen, må anses bindende for underinstansen, således at denne er forpligtet til at ændre, undlade eller tilbagekalde forelæggelsen. Underinstansen kan således kun træffe en ny afgørelse, såfremt der efterfølgende er fremkommet nye oplysninger af betydning for forelæggelsesspørgsmålet. Retsplejelovens § 222 kunne ikke føre til, at underinstansen ikke er bundet af appelinstansens afgørelse.
 Herefter delte Højesteret sig i et flertal på seks dommere, der voterede for afvisning, og et mindretal på en dommer, der ville admittere kæremålet.
 Flertallet fandt, at en ordning, hvorefter kære af afgørelser om forelæggelse ikke kan føre til, at appelinstansen omgør afgørelsen med bindende virkning for underinstansen, ville være vanskeligt forenelig med den danske proces- og instansordning. Der var efter flertallets opfattelse heller ikke noget særligt behov for en sådan særordning, bl.a. fordi appelinstansen under alle omstændigheder måtte være tilbageholdende ved prøvelsen af det skøn, underinstansen havde udøvet. Konsekvensen af Cartesio-dommen sammenholdt med den danske proces- og instansordning måtte derfor føre til afvisning af kæremålet.
 Samtidig præciserede flertallet, at en afgørelse, der afviser at forelægge spørgsmål, fortsat kan kæres efter de almindelige regler.
 Den dissentierende dommer voterede for en model, hvor kæreadgangen blev opretholdt med de nødvendige begrænsninger, der følger af Cartesio-dommen. En sådan ordning ville kræve, at den overordnede instans i forbindelse med afgørelsen i kæremålet i tilfælde af omgørelse ville skulle tilkendegive den underordnende instans, at denne som forelæggende ret havde beføjelsen til at beslutte, om forelæggelsen skulle opretholdes, ændres eller trækkes tilbage. Denne dommer fandt det endvidere ikke klart, om Cartesio-dommen afskærer muligheden for, at appelinstansen med bindende virkning kunne prøve afgørelsen om forelæggelse for så vidt angik indsigelser om, at de forelagte spørgsmål var uforståelige, af hypotetisk karakter eller i hvert fald ikke burde være stillet inden bevisførelsens afslutning. En afskæring af denne prøvelsesadgang ville efter denne dommers opfattelse kræve, at der blev stillet præjudicielle spørgsmål til EU-domstolen herom.
 Det er efter kendelsen et åbent spørgsmål, om kære af en forelæggelseskendelse kan ske med henblik på forelæggelse af yderligere spørgsmål.
 Kendelsen tager heller ikke stilling til, om afgørelser om forelæggelse truffet af klagenævn, der efter EU-Traktaten anses for “en ret", herunder f.eks. Klagenævnet for Udbud, kan indbringes for de almindelige domstole. Dette kan formentlig ikke ske, uanset grundlovens § 63, idet forelæggelsen i sig selv ikke stifter nogen ret for parterne, og idet der også i denne situation må lægges afgørende vægt på de foreliggende EU-domme samt det forhold, at forelæggelsesprocedurens formål er baseret på en dialog retterne imellem, hvis iværksættelse udelukkende beror på den nationale rets bedømmelse af relevansen og nødvendigheden af forelæggelsen.
 Retterne – og formentlig også de relevante klagenævn – kan derfor med fuld ret stille spørgsmål til EU-Domstolen, når der findes anledning hertil. Tvivlens nådegave risikerer ikke at blive kaldt tilbage.


text:
Fordeling af optioner-F-0021-02
 UDSKRIFT AF SØ- &
 HANDELSRETTENS DOMBOG
 *Berigtiget i medfør af retsplejelovens § 221,
 stk. 1, den 11. juli 2006.
 Den 20. juni 2006 blev af retten i sagerne
 F-21-02
 (Advokat Søren Narv Pedersen)
 Hovedspørgsmålet i disse funktionærsager er krav om feriepenge af
 aktieoptioners værdi på tildelingstidspunktet. Afgørelsen vedrører
 også krav om forholdsmæssig tildeling af aktieoptioner, som ikke
 blev tildelt på grund af, at ansættelsesforholdet var ophørt.
 Yderligere behandles spørgsmål om erstatning for et ugyldigt
 vilkår om udnyttelse af modnede aktieoptioner indenfor en særskilt
 tidsfrist efter fratrædelse, indregning af værdien af aktieoptioner
 i lovbestemt såvel som aftalt fratrædelsesgodtgørelse og krav
 om fuld udnyttelse af en aftalt opsparingsordning, som gav adgang
 til køb af aktieoptioner med rabat.
 Sagerne er anlagt den 11. juli 2002 ved retten i Lyngby og i
 medfør af retsplejelovens § 226, stk. 1, 2 og 3 henvist til Sø- og
 Ingeniørforeningen i Danmark har nedlagt følgende
 påstande som mandatar for
 Påstand 1  udnyttelse af tildelte aktieoptioner
 Intel Denmark ApS tilpligtes at anerkende, at A er berettiget til
 at udnytte 2.700 aktieoptioner inden optionernes ordinære
 udløbsdato på de på tildelingstidspunktet gældende vilkår, bortset
 fra vilkåret om, at udnyttelse er betinget af ansættelse på
 udnyttelsestidspunktet, og at Intel Denmark ApS er forpligtet til
 at levere aktierne til brug for denne udnyttelse.
 Intel Denmark ApS tilpligtes at anerkende at være forpligtet til
 at erstatte A det tab, A har lidt ved at blive frataget muligheden
 for at udnytte tildelte aktieoptioner indtil optionernes ordinære
 udløbsdato på de på tildelingstidspunktet i øvrigt gældende vilkår,
 principalt fastsat som forskellen mellem udnyttelseskursen og
 markedsaktiekursen på det tidspunkt, hvor A indenfor den
 ordinære udnyttelsesperiode bindende giver meddelelse om et
 udnyttelsestidspunkt, subsidiært et lavere beløb efter rettens
 skøn, at forrente med procesrente principalt fra sagens anlæg,
 subsidiært fra det tidspunkt, hvor optionerne ville have været
 Påstand 2  erstatning for uudnyttede aktieoptioner Intel
 Denmark ApS tilpligtes at anerkende, at A er berettiget til - mod
 erlæggelse af den ved udnyttelsen heraf allerede opnåede gevinst -
 at oppebære værdien af de 10.200 optioner, som A inden den 31.
 marts 2002 udnyttede, opgjort som forskellen mellem
 udnyttelseskursen og markedsaktiekursen på det tidspunkt, hvor A
 inden for den ordinære udnyttelsesperiode bindende giver meddelelse
 om et udnyttelsestidspunkt, subsidiært et lavere beløb efter
 rettens skøn, at forrente med procesrente principalt fra sagens
 anlæg, subsidiært fra det tidspunkt, hvor optionerne ville have
 Påstand 3  fremtidig tildeling af aktieoptioner
 med virkning fra april 2003 at få tildelt 450 aktieoptioner på de
 for sådanne tildelinger normale vilkår, bortset fra vilkåret om, at
 udnyttelse er betinget af ansættelse på udnyttelsestidspunktet, at
 A er berettiget til at udnytte samtlige disse aktieoptioner i
 perioden frem til optionernes ordinære udløbsdato, og
 at Intel Denmark ApS er forpligtet til at levere aktierne til brug
 for denne udnyttelse.
 for at få tildelt og udnytte 450 aktieoptioner indtil optionernes
 ordinære udløbsdato på de for sådanne tildelinger normale vilkår,
 bortset fra vilkåret om, at udnyttelse er betinget af ansættelse på
 udnyttelsestidspunktet, principalt fastsat som forskellen
 mellem udnyttelseskurs og


text:
markedsaktiekurs på det tidspunkt, hvor A
 inden for den ordinære udnyttelsesperiode bindende
 giver meddelelse om et udnyttelsestidspunkt, subsidiært et
 lavere beløb efter rettens skøn, at forrente med procesrente
 principalt fra sagens anlæg, subsidiært det tidspunkt, hvor
 optionerne ville have været udnyttet.
 Påstand 4  feriegodtgørelse m.m. af aktieoptioner
 Intel Denmark ApS tilpligtes til A at betale 2.422,09 kr. med
 procesrente fra den 31. maj 2001 samt til A, subsidiært til
 Ferie-Konto at indbetale 86.519,92 kr. med tillæg af procesrente af
 83.032,63,75 kr. fra den 1. april 2002, og af 3.487,29 kr. fra den
 Intel Denmark ApS tilpligtes at anerkende at være forpligtet til A
 at betale ferietillæg af værdien på tildelingstidspunktet af 975
 stk. aktieoptioner tildelt i 2000 samt til A, subsidiært til
 FerieKonto, at indbetale feriegodtgørelse af værdien på
 tildelingstids-unktet af 3.900 stk. aktieoptioner tildelt i april
 2001, 2.700 stk. aktieoptioner i oktober 2001 og 450 aktieoptioner
 tildelt i 2003.
 Intel Denmark ApS tilpligtes til A at betale 4.158,38 kr. med
 tillæg af procesrente fra den 31. maj 2002 samt til A, subsidiært
 til FerieKonto, at indbetale 34.540,17 kr. med tillæg af
 procesrente af 31.052,88 kr. fra den 1. april 2002, og af 3.487,29
 kr. fra den 1. april 2004.
 til A at betale As krav på ferietillæg af værdien på
 tildelingstids-punktet af 3.900 stk. aktieoptioner tildelt i 2001
 samt til A, subsidiært til Feriekonto at indbetale feriegodtgørelse
 af værdien på tildelingstidspunktet af 2.700 stk. aktieoptioner
 tildelt i 2001 og 450 aktieoptioner tildelt i 2003.
 Påstand 5  fratrædelsesgodtgørelse i henhold til funktionærlovens
 Intel Denmark ApS tilpligtes til A at betale 55.355,08 kr. med
 tillæg af procesrente fra den 28. februar 2002.
 Intel Denmark ApS tilpligtes at anerkende, at værdien af
 aktieoptionerne indgår i beregningen af As krav på
 fratrædelsesgodtgørelse i medfør af funktionærlovens § 2a, samt at
 anerkende at være forpligtet til at betale procesrente heraf fra
 sagens anlæg.
 Påstand 6, aftalt fratrædelsesgodtgørelse
 fratrædelsesgodt-gørelse, aftalt i forbindelse med ansættelsen hos
 Cray Communications A/S samt at anerkende at være forpligtet
 til at betale procesrente heraf fra sagens anlæg.
 Udgået, da Intel har taget bekræftende til genmæle.
 Påstand 2  fremtidig tildeling af aktieoptioner
 Intel Denmark ApS tilpligtes at anerkende, at I er berettiget til
 med virkning fra den 10. april 2001 at få tildelt 2.150
 aktieoptioner og med virkning fra den 31. oktober 2001 at få
 tildelt 405 aktieoptioner på de for sådanne tildelinger normale
 vilkår, bortset fra vilkåret om, at udnyttelse er betinget af
 ansættelse på udnyttelsestidspunktet, at I er berettiget til at
 samtlige disse aktieoptioner i perioden frem til optionernes
 ordinære udløbsdato, samt at Intel Denmark ApS er forpligtet til at
 levere aktierne til brug for denne udnyttelse.
 at erstatte I det tab, I har lidt ved at blive frataget muligheden
 for at få tildelt og udnytte 2.550 aktieoptioner indtil optionernes
 ordinære udløbsdato, på de for sådanne tildelinger normale vilkår,
 udnyttelsestidspunktet, principalt fastsat som forskellen mellem
 udnyttelseskurs og markedsaktiekurs på det tidspunkt, hvor I inden
 for den ordinære udnyttelsesperiode bindende giver med delelse
 rettens skøn, at forrente


text:
med procesrente principalt fra
 sagens anlæg, subsidiært det tidspunkt, hvor optionerne ville
 have været udnyttet.
 Påstand 3  feriegodtgørelse m.m. af aktieoptioner
 Prinicipalt:
 Intel Denmark ApS tilpligtes til I, subsidiært Arbejdsmarkedets
 Feriefond, at betale 12.757,28 kr. med tillæg af procesrente fra
 den 31. maj 2000, subsidiært fra indgivelse af processkrift 5 den
 29. marts 2005, samt til I, subsidiært til FerieKonto, at indbetale
 72.534,55 kr. med tillæg af procesrente af 39.699,67 kr. fra den 1.
 april 2001, samt af 32.834,88 kr. fra den 1. april 2002.
 til I, subsidiært Arbejdsmarkedets Feriefond, at betale ferietillæg
 af værdien på tildelingstidspunktet af 5.400 stk. aktieoptioner
 tildelt i 1999 samt til I, subsidiært til FerieKonto, at indbetale
 feriegodtgørelse af værdien på tildelingstidspunktet af 1.350 stk.
 aktieoptioner tildelt i 2000 og 2.555 stk. aktieoptioner tildelt
 Intel Denmark ApS tilpligtes til I at betale 3.175,97 kr. med
 tillæg af procesrente fra den 31. maj 2001, samt til I, subsidiært
 til FerieKonto, at indbetale 32.834,88 kr. med tillæg af
 procesrente fra den 1. april 2002.
 til I at betale Is krav på ferietillæg af værdien på
 tildelingstidspunktet af 1.350 stk. aktieoptioner tildelt i 2000
 samt til I, subsidiært til FerieKonto, at indbetale
 feriegodtgørelse af værdien på tildelingstidspunktet af 2.555 stk.
 aktieoptioner tildelt i 2001.
 I har ved domsforhandlingens begyndelse ændret den principale og
 subsidiære påstand 3, således at der vedrørende beløbet 112.757,28
 kr. i den principale påstand og for så vidt angår aktieoptionerne
 tildelt i 1999 i den subsidiære påstand er tilføjet:" subsidiært
 Arbejdsmarkedets Feriefond", idet der ikke foreligger en
 transporterklæring til I for så vidt angår krav om ferietillæg.
 Efter det oplyste foreligger der sådanne erklæringer i tilsvarende
 sager, som afventer resultatet af denne sag.
 Intel Denmark ApS tilpligtes at anerkende, at H er berettiget til
 at udnytte 1.750 aktieoptioner inden optionernes ordinære
 at erstatte H det tab, H har lidt ved at blive frataget muligheden
 markedsaktiekursen på det tidspunkt, hvor H indenfor
 den ordinære udnyttelsesperiode bindende giver meddelelse om et
 Påstand 2  erstatning for udnyttede aktieoptioner
 - mod erlæggelse af den ved udnyttelsen heraf allerede opnåede
 gevinst - at oppebære værdien af de 3.800 optioner, som H inden den
 31. marts 2002 udnyttede, opgjort som forskellen mellem
 udnyttelseskursen og markedsaktiekursen på det tidspunkt, hvor H
 Intel Denmark ApS tilpligtes til H at betale 2.608,41 kr. med
 procesrente fra den 31. mal 2001 samt til H, subsidiært til
 Ferie-Konto, at indbetale 45.330,00 kr. med tillæg af
 til H at betale ferietillæg af værdien på tildelingstidspunktet af
 1.050 stk. aktieoptioner tildelt i 2000 samt til H, subsidiært
 til FerieKonto, at indbetale feriegodtgørelse af værdien på
 tildelingstidspunktet af 2.100 stk. aktieoptioner tildelt i
 2001 og 1.750 aktieoptioner tildelt i 2002.
 til H at betale Hs krav på ferietillæg af værdien på
 tildelingstids-punktet af 2.100 stk. aktieoptioner tildelt i
 2001 samt til H, subsidiært til FerieKonto, at
 indbetale feriegodtgørelse af værdien på tildelingstidspunktet
 af 1.750 aktieoptioner tildelt i 2002.
 Intel Denmark ApS tilpligtes til H, subsidiært til FerieKonto, at
 betale 2.109,48 kr. med tillæg af procesrente fra den


text:
31. maj
 Påstand 5  SPP-ordning
 Intel Denmark ApS tilpligtes at betale til H 5.636,37 kr. med
 tillæg af procesrente fra den 28. februar 2002, subsidiært fra
 sagens anlæg, samt tilpligtes principalt til H, subsidiært til
 FerieKonto, at betale 704,55 kr. med tillæg af procesrente fra
 Intel Denmark ApS har nedlagt følgende
 Overfor A:
 Påstand 1, 2, 3, 4, 5 og 6
 Subsidiært overfor påstand 1:
 Intel Denmark ApS tilpligtes at anerkende, at A er berettiget
 til at udnytte 2.250 aktieoptioner på de på tildelingstidspunktet
 fastsatte vilkår, bortset fra vilkåret om, at udnyttelsen er
 betinget af As ansættelse på udnyttelsestidspunktet, og at Intel
 Denmark ApS er forpligtet til at levere aktierne til brug for denne
 Subsidiært overfor påstand 2:
 at udnytte 10.200 aktieoptioner inden optionernes ordinære
 udløbsdato på de på tildelingstidspunktet fastsatte vilkår, bortset
 fra vilkåret om, at udnyttelsen er betinget af As ansættelse på
 udnyttelsestidspunktet, mod at A inden 14 dage fra dommens
 afsigelse betaler forskellen mellem udnyttelseskursen og
 tildelingskursen på 926.910,36 kr. (bilag 29) modtaget i
 forbindelse med, at A oprindeligt udnyttede optionerne den 15. maj
 Subsidiært overfor påstand 3:
 at udnytte 375 aktieoptioner på de på tildelingstidspunktet
 Danmark ApS er forpligtet til at levere aktierne til brug for denne
 Overfor I:
 Påstand 2 og 3
 at udnytte 2.150 aktieoptioner på de på tildelingstidspunktet
 betinget af Is ansættelse på udnyttelsestidspunktet, og at Intel
 Overfor H:
 Påstand 1, 2, 3, 4 og 5
 Subisidært overfor påstand 1:
 at udnytte 1.167 aktieoptioner på de på tildelingstidspunktet
 betinget af Hs ansættelse på udnyttelsestidspunktet, og at Intel
 Subsidiært overfor påstand 2
 at udnytte 3.800 aktieoptioner inden optionernes ordinære
 fra vilkåret om, at udnytt elsen er betinget af Hs
 ansættelse på udnyttelsestidspunktet, mod at H inden 14 dage fra
 dommens afsigelse betaler forskellen mellem udnyttelseskursen og
 tildelingskursen på 22.787,46 USD (bilag 24) modtaget i forbindelse
 med, at H oprindeligt udnyttede optionerne den 25. marts
 Præsentation af sagens parter og udviklingen efter sagens anlæg
 Det amerikanske selskab Intel Corporation Inc. købte i 1997 et
 dansk aktieselskab, der var stiftet den 1. januar 1985, og i
 perioden 4. august 1993 til 6. september 1999 havde navnet Cray
 Communications A/S, hvorefter det skiftede navn til Case Technology
 A/S og endelig til Intel Denmark ApS den 22. april
 1997 (herefter Intel).
 De tre sagsøgere, A, I og H (herefter funktionærerne) var alle
 ansat i Intel, men A var oprindeligt blevet ansat af Cray
 Communications A/S, og I fulgte med, da Intel købte Olicom
 A/S. I juni 2001 meddelte Intel, at man ville begrænse
 aktivitetsniveauet i Danmark og varslede afskedigelse af et større
 antal medarbejdere. Der blev opsagt 250-300 personer.
 Sagens spørgsmål vedrører det aktieoptionsprogram  Intel Stock
 Option Program  som funktionærerne ved ansættelsen i Intel blev
 omfattet af. Optionsprogrammet har i sager med andre medarbejdere
 været genstand for domstolsprøvelse, og Højesteret afgjorde den 23.
 november 2004 (Intel sagen  UfR 2005.671 H), at medarbejderne
 ved fratrædelsen ikke kunne fratages tildelte optioner, og at
 en betingelse om, at modnede optioner skulle udnyttes inden
 90 dage efter fratrædelsen,


text:
var ugyldig. Endvidere kunne
 medarbejdernes krav rettes mod Intel, uanset at optionerne vedrørte
 aktier i moderselskabet Intel Corporation Inc.
 Efter Højesterets afgørelse har Intel opfyldt tilsvarende krav
 fremsat under disse sager, hvorefter funktionærerne har
 frafaldet påstandene herom.
 Der er fortsat uenighed om, hvorvidt og hvordan der skal beregnes
 feriepenge af aktieoptionernes værdi, om aktieoptionernes
 værdi skal medtages ved beregning af fratrædelsesgodtgørelse,
 og om der skal ske yderligere forholdsmæssig tildeling af
 aktieoptioner. Der er også uenighed om erstatningsansvaret for, at
 vilkåret om, at optioner skulle udnyttes inden 90 dage efter
 fratrædelse, var ugyldigt.
 Intels optionsprogram af 1997
 Intel Stock Option Program
 Det fremgår af Intels aktieoptions prospekt af 17. juli 1997 om
 formålet med optionsplanen: "for the benefit of non-officer
 employees of Intel Corporation ... The purpose of the 1997
 Plan is to advance the interests of Intel by stimulating
 the efforts of non-officer employees on behalf Intel and
 heightening the desire of the non-officer employees to
 continue in the employment of Intel." Optionsplanen omfattede
 næsten samtlige ansatte. Den nærmere administration af
 ordningen og tildeling af aktieoptioner er oversat og gengivet
 i UfR 2005 side 671H, hvoraf uddrag citeres i det
 4. ADMINISTRATION AF ORDNINGEN
 Ordningen administreres af Bestyrelsen og/eller et Udvalg nedsat
 af Intels Bestyrelse. Bestyrelsen skal besætte ledige stillinger
 samt afskedige eller udpege Udvalgets medlemmer. Uanset
 ovenstående og medmindre andet fastlægges af Bestyrelsen, kan
 Udvalget udpege et eller flere særlige udvalg (»Underudvalg«), der
 består af et eller flere bestyrelsesmedlemmer i Intel (det kan,
 men ikke skal være medlemmer af Udvalget) og må delegere
 beføjelsen til at tilde le optioner til Deltagere, jf. pkt. 5
 nedenfor, til at fastlægge vilkår for optio nerne og/eller til
 helt eller delvist at administrere Ordningen til sådanne
 Underudvalg. Enhver handling, der foretages af et Underudvalg inden
 for beføjelsens rammer, anses for at være foretaget af Udvalget.
 Udvalget skal handle i overensstemmelse med en
 flertalsafgørelse eller skriftlig samtykke fra et flertal af dets
 Med forbehold af udtrykkelige bestemmelser i 1997-ordningen er
 Udvalget bemyndiget til at foretage alt, hvad Udvalget finder
 nødvendigt og hensigtsmæssigt i forbindelse med administration af
 Ordningen, herunder men ikke begrænset til: (a) at foreskrive,
 ændre samt ophæve regler vedrørende Ordningen samt definere udtryk,
 der ikke ellers er defineret i Ordningen, (b) at fastlægge,
 hvem der er Deltagere, hvilke Deltagere der skal tildeles en
 option i henhold til Ordningen samt tidspunktet for tildeling
 af optionen, (c) at fastsætte antallet af Ordinære Aktier, der
 omfattes af en option, samt disse aktiers udnyttelseskurs eller
 købspris, (d) at fastlægge samt verificere i hvilket omfang
 betingelserne for en options udnyttelse er opfyldt, (e) at frafalde
 betingelser for og/eller fremskynde en options udnyttelse, enten
 automatisk når en specifik begivenhed indtræffer (herunder i
 forbindelse med ejerskifte i Selskabet) eller i øvrigt efter
 Udvalgets skøn, (f) at fastlægge samt ændre vilkårene for tildeling
 af optioner i henhold til Ordningen (der ikke nødvendigvis
 er enslydende), (g) at fastlægge i hvilket omfang der skal ske
 reguleringer i overensstemmelse med Ordningens pkt. 8, og (h)
 at fortolke Ordningen, eventuelle regler, der følger af


text:
Ord-ningen samt vilkår for optioner, der tildeles i henhold
 til Ordningen, samt loyalt at gøre undtagelser til fordel for
 Udvalgets beslutninger, afgørelser og fortolkninger vedrørende
 Ordningen, regler, der følger af Ordningen samt vilkårene for
 optioner, der tildeles i henhold til Ordningen, har bindende og
 endelig virkning for alle Deltagere og optionsindehavere. Udvalget
 skal efter eget skøn tage de forhold i betragtning, som
 Udvalget finder relevante for at kunne træffe en beslutning eller
 Ordningen, herunder anbefalinger og råd fra ledende medarbejdere
 eller andre medarbejdere i Selskabet eller advokater, konsulenter
 og revisorer, som Udvalget måtte engagere.
 5. DELTAGERE
 Enhver person, der er ansat i Selskabet (en Deltager), kan komme i
 betragtning ved tildeling af optioner ifølge nærværende Ordning,
 medmindre den pågældende person er »ledende medarbejder« eller
 »bestyrelsesmedlem«
 6. TILDELING OG VILKÅR FOR OPTIONER
 Optioner kan til enhver tid tildeles forud for Ordningens ophør
 til de af Udvalget udvalgte Deltagere . . . En optionsindehaver har
 ikke rettigheder som aktionær, før der udstedes aktier til ham
 eller hende. Optioner, der er tildelt i henhold til Ordningen
 er ikke nødvendigvis identiske, men alle optioner er underlagt
 (a) Kurs. Udnyttelseskursen for hver option fastsættes
 af Udvalget. Udnyttelseskursen må ikke være mindre end aktiernes
 rimelige markedsværdi på tildelingstidspunktet. Udnyttelseskursen
 skal betales fuldt ud ved udnyttelse. (b) Optionens
 løbetid, udnyttelse eller bortfald: Hver option skal udnyttes
 efter Udvalgets nærmere bestemmelse. Optionen bortfalder dog senest
 efter tildelingstidspunktet. Optionen får virkning fra det
 tidspunkt, hvor den tildeles.
 (d) Betingelser og begrænsninger for værdipapirer omfattet af
 optioner: Udvalget kan bestemme, at der skal gælde yderligere
 betingelser eller bestemmelser for Ordinære Aktier der udstedes ved
 udnyttelse af en option som nærmere angivet af Udvalget forud
 for udnyttelse af optionen, herunder betingelser for modning eller
 omsættelighed, bestemmelser vedrørende bortfald
 eller tilbagekøb samt betalingsmåden for aktier udstedt ved
 udnyttelse (herunder faktisk aflevering af Ordinære Aktier, som
 Deltageren allerede ejer).
 (e) Overdragelse: Medmindre Udvalget træffer anden
 beslutning og i overensstemmelse med de af Udvalget fastsatte
 procedurer, kan optioner kun overdrages ved:
 (1) testamente eller lov om arvefald, eller
 (2) gave til Nærmeste Familie, etc.
 De i pkt. 6 (e) angivne personer benævnes »Tilladte
 Erhververe«.
 Optioner kan kun overdrages, hvis optionerne kan udnyttes på
 overdragelsestidspunktet. En såkaldt overdragelse eller behæftelse,
 der ikke er omfattet af (1) og (2) ovenfor, er ugyldig og kan
 ikke håndhæves over for Selskabet. (f) Annullering af
 option: Udvalget kan til enhver tid forud for en options
 udnyttelse med Deltagerens samtykke annullere en option, der
 tidligere er tildelt, og kan efter eget skøn erstatte den
 annullerede option med en option til en anden pris, af en
 anden type og på andre vilkår eller andre beløb."
 Den 27. januar 1999 offentliggjorde Intel et 1:2 aktiesplit.
 Aktiesplittet er beskrevet i et tillæg til prospektet dateret 14.
 april 1999. Det fremgår heraf, at det antal aktier, som kan
 udstedes i henhold til aktieoptionsordningen for 1997, i
 forbindelse med aktiesplittet er ændret fra 130.000.000 til
 260.000.000. Tillægget indeholdt på bagsiden følgende tekst:
 »INTEL CORPORATION
 Du tildeles hermed en aktieoption i henhold til Intels
 aktieoptionsordning af


text:
1997 og har modtaget beskrivelse af
 aktieoptions-ordningen. Vi gør dog opmærksom på, at Intel
 forbeholder sig ret til at ændre eller opsige aktieoptionsordningen
 til enhver tid, samt at tildeling af en option i et givent år eller
 på et givent tidspunkt ikke på nogen måde forpligter Intel til
 at tildele dig optio-
 ner fremover eller for et bestemt beløb. Du skal derfor være
 opmærksom på, at tildelingen sker efter Intels skøn og ikke
 anses for at udgøre en del af dit normale eller forventede
 vederlag med forbehold for fratrædelsesgodtgørelse eller
 lignende betaling.«
 Der blev udsendt Notice of Grant til de personer der fik tildelt
 optioner, jf. nærmere nedenfor. Vilkårene for optionstildelingen
 var beskrevet i en optionsaftale, hvoraf fremgår (i
 oversættelse):
 IKKE-GODKENDT OPTIONSAFTALE
 I HENHOLD TIL AKTIEOPTIONSORDNINGEN AF 1997
 7. ANSÆTTELSESFORHOLDETS OPHØR
 Med forbehold af Aftalens pkt. 4 kan medarbejderen, såfremt
 ansættelsesforholdet bringes til ophør af andre årsager end død,
 Uarbejdsdygtighed (defineret nedenfor), Pension (defineret
 nedenfor) eller opsigelse som følge af grov misligholdelse,
 inden 90 kalenderdage efter fratræden udnytte optionen i
 det omfang, optionen var modnet ved fratræden. Optionen
 bortfalder på den 90. dag i det omfang, den ikke er blevet
 Ved ansættelsen af en medarbejder blev vedkommende indstillet til
 en portion aktieoptioner (new hire stock). Et eksempel på
 meddelelse herom - Notice ofgrant - er gengivet i UfR
 2005.671H:
 The Intel Stock Benefits Administration team is providing this
 Notice of Grant for Intel Corporation Stock Options that have
 been granted to you. The following includes important information
 you should retain for your records.
 Option Price Per Share: $40.3437
 Total Number of Common Shares 7,680
 00506881
 Stock Option Type:
 L 7,680
 Please Note: The total number of Common Shares granted and option
 price per share reflect all stock splits that have occurred up
 to the date of this Notice.
 These options are granted under and governed by the terms of the
 Intel Corporation Stock Option Plan, along with the standard Terms
 and Conditions. Both documents are enclosed for your
 reference. Please read them and retain them for your future
 Af bagsiden fremgår:
 INTEL CORPORATION STOCK OPTION PROGRAM
 Understanding Your Notice of Grant
 Your Notice of Grant reflects the details about your option
 granted to buy Intel Corporation stock for this particular
 grant. This notice states the grant date, the number of shares
 granted, the option price, the vesting schedule, and
 the expiration date. Please keep your grant notice for future
 Non-Qualified Options - Options that are taxable upon
 exercise in the United States. Other countries tax rules may
 Option Price - Also referred to as the grant price or the
 exercise price; the price you pay per share when you exercise
 your options. The option price is the average of the high and
 low market price of the stock - the FMV - on the grant
 Notice of grant vedrørende new hire stock var generelt
 systematiseret således, at en delmæng modnede (vested) hvert
 år, dog således at samtlige optioner i tildelingen udløb efter for
 eksem. Udover new hire stock blev der


text:
årligt indstillet
 tildeling af optioner (new stock). Et eksempel på cal"
 optioner i april 2000 er gengivet i UfR 2005.671H:
 Focal 2000 Salary
 You have been rated Successful and your trend is Equal relative to
 your peers. Your job grad Effective 1st April 2000 your
 com-pensation package will be as follows:
 DKK New Annual
 Base Pay 430.503,30 5,500%
 Target Amount 4.348,52
 Target T-Cas
 h 434.851,82
 Your annual target full-time T-Cash positions you within Q 3 of
 the pay-range for your grade
 323.568,00 364.014,00 404.460,00 444
 You have been recommended for a B player stock option grant as
 follows subject to the proval:
 Exercise Year
 Any current stock grants are not included in this display.
 Meddelelse angik hovedsageligt lønindplacering og lønstigning i
 forbindelse med en vurdering a tater og succes. Samtidig
 indstilledes medarbejderen til et antal optioner. Som regel modtog
 m som den danske ledelse indstillede, men den endelige
 afgørelsen blev truffet af Intel Corporat 2005.671H:
 Til kompensation for optioner der viste sig ufordelagtige på grund
 af kursudviklingen, blev der i 20 ling af optioner (»Falcon
 optioner«). Af præsentationen af Falcon-tildelingen fremgår
 bl.a.: »The Special 2001 Stock Option Grant Program reflects
 Intel's commitment to rewarding employee employees with an
 additional opportunity to benefit from potential increases in
 Intel's stock price.
 Ifølge en meddelelse af den 3. april 2001 fra Craig Barrett,
 president og CEO i Intel, blev den appreciation of your
 continued hard work, diligence, and commitment to our success. We
 hop our commitment to rewarding employees over the long term
 is unwavering". Optionerne blev g modtaget optioner i perioden
 december 1998 til februar 2001 med en tildelingskurs over 30
 tioner med de højeste kurser, modtog en forholdsmæssig større
 andel af de ekstra optioner. D rede i 2002 og 2003.
 Intel har oplyst, at den ordinære tildeling af optioner i april
 2002 blev fremrykket til oktober må at kursen var meget lav og
 dermed fordelagtig for medarbejderne. I april 2002 fandt alene en
 Stock Participation Plan - SPP
 Intel Corporation tilbød medarbejderne frivilligt at deltage i en
 Stock Participation Plan (SPP), ner til 85 % af markedsværdien
 ved opsparing af mellem 2 og 10 % af lønnen over en
 periode ansættelse, og ved fratræden ville det opsparede beløb
 blive tilbagebetalt.
 Intels aktieoptioner er omfattet af ligningslovens § 28. Ifølge et
 notat om Intel 1997-aktieoptionsplanen, udarbejdet af Ernst
 & Young den 28. august 1997, udskydes beskatningen af
 optionerne til det tidspunkt, hvor medarbejderen udnytter sin
 option. Den skattepligtige gevinst medregnes til den personlige
 indkomst, men uden at der svares arbejdsmarkedsbidrag.
 Medarbejderen har ansvaret for at angive gevinsten ved
 udnyttelsen af optionen til skattemyndighederne ved at opgøre
 et beløb svarende til forskellen mellem aktuel markedsværdi og
 udnyttelsesprisen. Aktieavance ved salg af aktierne er
 skattepligtig kapitalindkomst og opgøres i forhold til
 markedskursen på udnyttelsestidspunktet.
 Funktionærernes ansættelse, fratrædelse og tildeling/krav på
 A blev pr. 1. januar 1996 ansat i Cray Communications A/S som
 SW-udviklingsingeniør og omfattet af funktionærloven. Aftalen
 indeholdt blandt andet en bonusordning knyttet til selskabets
 overskud og en særskilt fratrædelsesgodtgørelse udgørende
 månedslønnen på


text:
opsigelsestidspunktet gange det antal perioder
 af 6 måneder, hvor han uafbrudt havde været i selskabet som
 bonusberettiget medarbejder, dog maksimalt 18 måneder. Det var
 aftalt, at der ikke skulle beregnes feriepenge af
 godtgør-elsen. A havde opnået ret til 18
 måneders fratrædelsesgodtgørelse, da han fratrådte sin
 stilling hos Intel.
 Af et tillæg af 7. januar 1997 til ansættelseskontrakten for A,
 som ville være gældende, såfremt Case Technology A/S blev
 Intel, fremgår:
 "...the bonus program for you and your colleagues will be changed
 to the standard Intel bonus programs as applied world wide. As
 explained, the standard Intel compensation program consists of five
 2. Employee Bonus (EB)
 3. Employee Cash Bonus Program (ECBP)
 4. Intel Stock Participation Plan
 5. Intel Stock Option Program
 Månedsløn og bonusmål var nærmere beskrevet i tillægget, som også
 indeholdt "Recommended Intel Stock Options", hvor 1.275
 aktieoptioner til modning over de kommende 5 år med
 henholdsvis 150, 200, 300, 300 og 325 optioner årligt blev
 indstillet til godkendelse af Intel Stock Commitee. Den 4. februar
 1997 bekræftede Intel tillægget til ansættelseskontrakten og angav
 "job title: software engineer" og "job grade: MS 8".
 Under henvisning til nedskæringerne hos Intel blev A opsagt den
 20. august 2001 til fratrædelse den 28. februar 2002 og
 fritstillet fra den 1. september 2001. Fratrædelsesgodtgørelse
 var opgjort til 1 måned i henhold til funktionærlovens § 2 a og 18
 måneder i henhold til kontrakt (lump-sum) samt et engangsbeløb på
 80.000 kr. Intel meddelte, at ikke udnyttede modnede
 aktieoptioner kunne udnyttes senest 89 dage efter
 fratrædelsen, og at ikke modnede optioner bortfaldt.
 A solgte sine modnede optioner efter fratrædelsen. Gevinsten
 herved udgjorde 926.910,36 kr.
 A har krævet tildeling af 2.700 optioner i 2002. Til
 sammenligning hermed fik A ifølge opgørelsen i sagens bilag 35
 tildelt 975 optioner i 2000 og 3.900 optioner i 2001. I
 forhold hertil har Intel subsidiært gjort gældende, at da
 tildelingsperioden gik fra april til april, og da A fratrådte
 ultimo februar måned 2002, kan kravet for 2002 under alle
 omstændigheder ikke overstige 10/12 eller 2.250 optioner, hvis
 tildeling anses for bagudrettet. Det er uden betydning herfor, at
 tildelingen i april måned 2002 blev fremrykket til oktober måned
 A har yderligere gjort krav på 450 optioner vedrørende tildelingen
 i 2003 for den periode, han var ansat i 2002.
 Is ansættelsesvilkår ved overgangen fra Olicom A/S til Intel
 fremgår af en aftale af 23. september 1999. I fik ved
 ansættelsen tildelt 2.700 optioner til modning over de
 kommende 5 fem år.
 I opsagde ansættelsesforholdet den 27. februar 2001 til
 fratrædelse den 31. marts 2001.
 I har krævet tildeling af 2.150 optioner i 2001 og 405 optioner i
 2002. Til sammenligning hermed fik I tildelt 5.400 optioner i 1999
 og 1.350 optioner i 2000. I forhold hertil har Intel
 subsidiært gjort gældende, at da tildelingsperioden gik
 fra april til april, og da I fratrådte ultimo marts måned
 2001, kan kravet vedrørende april måned 2001 kun tages til
 følge, hvis retten finder, at ordningen var bagudrettet. I 2002
 (oktober måned 2001) er der ikke


text:
krav på noget, og i givet
 fald kan et sådant krav ikke overstige 3/12 eller 338
 optioner, såfremt tildelingen anses for bagudrettet. Det er uden
 betydning, at tildelingen i april måned 2002 blev fremrykket
 til oktober måned 2001.
 Ved ansættelseskontrakt med ikrafttræden den 1. august 1997 blev H
 ansat i Intel. Det fremgår af punkt 3.5, at Intel inviterede H til
 at tage del i "virksomhedens succes" gennem Intel Stock Option
 Plan: "Therefore, we are pleased to recommend you for a grant of
 650 stock options as follows...". De 650 optioner varfordelt til
 modning over de kommende 5 år med et stigende antal hvert år.
 Endvidere omtales et aktiesplit, som betød en fordobling af
 antallet af optioner.
 H deltog i opsparingsprogrammet SPP.
 Ved brev af 20. august 2001 opsagde Intel ansættelsesforholdet
 under henvisning til den annoncerede nedskæring. Fratrædelsesdatoen
 var den 31. december 2001, men H blev fritstillet den 1.
 september 2001. Det fremgik af opsigelsen, at H kunne udnytte modnede optioner senest 89 dage efter
 fratrædelsen, og at ikke modnede optioner bortfaldt. Intel oplyste,
 at H kunne deltage i SPP, så længe han var på lønningslisten
 hos Intel, og at det opsparede/overskydende beløb ville blive
 udbetalt med sidste lønudbetaling. Indbetalingen til SPP fortsatte
 med 4.179,44 kr. om måneden til og med november måned 2001, og
 med lønnen for december måned 2001 blev opsparet SPP udbetalt
 med 16.897,42 kr. H gør under denne sag gældende, at han skulle
 have haft mulighed for at købe aktieoptioner under SPP-ordningen
 for det opsparede beløb. Parterne er enige om, at retten til
 optioner under SPP-ordningen blev anset for skattepligtig
 lønindkomst af skattemyndighederne.
 H solgte sine modnede optioner efter fratrædelsen, og gevinsten
 herved udgjorde 22.787,46 USD.
 H har krævet tildeling af 1.750 optioner i 2002. Til sammenligning
 hermed fik H tildelt 1.050 optioner i 2000 og 2.100 optioner i
 2001. I forhold hertil har Intel subsidiært gjort gældende, at
 da tildelingsperioden gik fra april til april, og H fratrådte
 ultimo december måned 2001, kan kravet for 2002 under ingen
 omstændigheder ikke overstige 8/12 eller 1.167 optioner, såfremt
 tildelingen anses forbagudrettet. Det er uden betydning, at
 Værdien af en option på tildelingstidspunktet
 Black-Scholes/indre værdi
 Foreningen af Statsautoriserede revisorer udsendte i september
 2002 "Regnskabsvejledning 20  Oplysning om aktiebaseret
 vederlæggelse med egne aktier". Det fremgår heraf, at der i
 selskabets årsrapport skal redegøres for "Dagsværdi af udstedte
 optioner pr. balancedagen, herunder en beskrivelse af, hvorledes
 dagsværdi er opgjort og væsentlige forudsætninger anvendt, herunder
 opgørelsestidspunkt, løbetid, udbytte og volatilitet". Det fremgår
 i en note hertil, at "Der findes en række metoder for
 opgørelse af dagsværdi for optioner. Der er ikke i IAS
 [International Accounting Standard] taget endelig stilling til,
 hvilken metode der skal anvendes. I appendiks III er redegjort for
 tre metoder: Black-Scholes, Minimum Value Approach og indre værdi.
 Medens der kan argumenteres for brugen af Black-Scholes og Minimum
 Value Approach, er der generel enighed om, at optionens indre
 værdi ikke kan benyttes til opgørelse af en options
 dagsværdi.".
 Af Appendiks III fremgår, at "Black-Scholes modellen benyttes
 til


text:
at beregne dagsværdien af en option. Modellen tager hensyn
 til forhold som aktiens volatilitet, optionens løbetid og det
 forventede udbytte". I formlen indgår optionens løbetid i måneder,
 børskurs på udstedelsestidspunktet, udnyttelseskurs, udbytteafkast,
 den risikofrie rente og aktiens volatilitet. Det følger videre, at
 "Brug af formlen må normalt tilpasses forholdene. ... I mangel
 af bedre anvendes ofte den historiske volatilitet og
 selskabets seneste udmeldinger om udbytte." Kritikere
 af modellen anfører ofte, at den ikke kan benyttes, fordi der
 hersker for stor usik-
 kerhed omkring beregningen, da optionen typisk ikke er omsættelig,
 da det er umuligt at opgøre aktiens fremtidige volatilitet, og
 da det fremtidige udbytte ikke kendes. Tilhængere anfører, at
 selv om der naturgivent knytter sig usikkerhed til opgørelsen
 af værdien, fordi der ikke er et aktivt marked, giver denne
 metode det bedste udtryk for en options værdi."
 Regnskabsvejledningen anfører om indre værdi, at "En options værdi
 efter indre værdi udgør forskellen mellem aktiens børskurs og
 optionens udnyttelseskurs.
 Den indre værdis metode tager således ikke hensyn til tidsværdien
 af en option eller volatiliteten. Det antages derfor normalt,
 at indre værdi ikke kan anvendes som et udtryk for en options
 dagsværdi."
 Det er oplyst, at et selskab ifølge den amerikanske børslovgivning
 årligt skal opgøre værdien af aktieoptioner efter Black-Scholes
 modellen. Dette sker via den såkaldte "Form 10-K". Intel
 Corporation Inc. redegjorde i Form 10-K vedrørende
 2000 for opgørelsesmetoden:
 "Pro Forma information The company has elected to
 follow APB Opinion No. 25, "Accounting for Stock Issued to
 Employees"," in accounting for its employee stock options
 because, as discussed below, the alternative fair value accounting
 provided for under SFAS Nr. 123, "Accounting for Stock-Based
 Compensation," requires the use of option valuation that were
 not developed for use in valuating employee stock options.
 Under APB No. 25, because the exercise price of the company's
 employee stock option equals the market price of the
 underlaying stock on the date of grant, no compensation is
 recognized in the company's financial statements."
 Intel har fremlagt Form 10-K for Siebel Systems Inc. vedrørende
 2003, hvor dette selskab bemærker om aktieoptioner til
 medarbejderne: "We account for our employee stock-based compensation plans using
 the intrinsic value method, as prescribed by APB 25. ...
 An alternative to the intrinsic value method of accounting for
 stock options is the fair value approach under SFAS 123. We
 have continued to follow the intrinsic value method of APB 25, as
 we believe the accounting for stock options under SFAS 123 is
 highly subjective and does not necessarily reflect the economic
 substance of an employee stock option. ...
 To better illustrate this disparity between the expense
 recognized under SFAS 123 and the "realized value" related to
 a stock option, we have provided the following information
 related to our stock options granted during 2000. ... In other
 we followed SFAS 123, we would recognize an expense equal to
 approximately 180 times the benefit received by our
 Craig Barrett udtalte ifølge et manuskript under et foredrag i
 2003 følgende: "...the avarage rank-and-file workers at the
 100 lagerst Internet-based


text:
companies earned an average of
 425.000 USD stock option profits between 1994 and 2001. ... A
 popular reason given for expensing stock options is that it will
 help solve the problem of corporate corruption. I disagree.
 The collapse of Enron, WorldCom and others had nothing to do
 with the issue of stock option expensing  it had to do with
 scandalous abuses, greed and criminality by top executives who
 betrayed the public trust. We need to take action to prevent
 such abuses in the future. Let me outline a plan for
 comprehensive stock option reform that I believe will help
 Expensing option using the Black-Scholes technique is inherently
 inaccurate. In a recent, op ed piece in the Wall Street
 Journal, I pointed out that using Black-Scholes would have cost
 Intel over three billion dollars in expenses for options
 that were underwater, that is, their strike price was below
 the current market price, and might never be exercised.
 Pat Gurren, Worldwide Compensation & Benfits Manager
 i Intel Corporaion, afgav i forbindelse med Sø- og
 Handelsrettens afgørelse i UfR 2005.671H forklaring den 26.
 juni 2003. Følgende fremgår af en stenografering af hans
 forklaring: "...
 Intel wants to provide long term retention and reward programmes
 for employees. We want to have in place programmes that will
 incentivise employees to stay with the company. ... we want to
 ensure that pay is not a dissatisfier for our employees. ...
 we have the interests of employees aligned with the interests of
 the company in particular shareholders.
 The Stock Participation Plan is a programme where employees
 contribute up to 10 per cent of their salary from their
 payroll at their pay period ... After a six month period they
 can buy shares in Intel Corporation at a discount of at least 15
 per cent. ... It is not as retention-orientated as the stock
 options because once the employee purchases the stock they can take
 them with them when they leave the company. ... With stock
 options, what we are trying to do is give employees the right
 to buy shares in the company at a future time but at a
 pre-determined price, the pre-determined price being the
 current fair market value of thtock. The reason we use stock
 options is that we want to assist in attracting people into
 the company ... and we want to retain people into the future.
 This is why we have the stock options vesting or becoming
 worth money at some point in time in the future.
 ... If employees work hard they contribute to the future success
 of Intel and they will also participate, like the shareholder,
 in getting their value back because the stock price goes
 Question: Do you consider stock options as salary?
 Answer: No. ... Because stock options are a retention tool and
 what we are doing with stock options is we are looking at what
 is the anticipated contribution of this employee to the
 company at a point in time in the future and, based on


text:
that,
 we are making a determination on how much of an incentive we
 want to give that employee to stay with the company. ... Whereas,
 with salary, basically you are paid your salary for work that
 you did in the past, stock options are forward looking.
 We grant stock options to 100 per cent of our employees when they
 join the company ... to create an incentive to get them into the
 Stock Option Plan, to stay withthe company. We also grant stock
 options once a year when we review employee performance
 worldwide, which we do effective 1 April. At that stage, in
 addition to looking at performance and determining the
 appropriate pay increase, we also look at what is the future
 for them to stay with the company. So we also look at the retention
 Question: Is that not part of the determination of the salary?
 Answer: No. ... It may appear that are determined together but
 they are not. Pay increases at Intel are effective at 1st
 April. Stock option grants in Intel are typically effective
 the third or fourth week in April. The reason for that is that the
 recommen-dations that are made worldwide are subject to the Stock
 Option Commitee. If you look at the process we use, we
 basically look at employees' performance on a worldwide basis
  we call it ranking and rating ... A determination is made on
 their performance. Once that is done then there is a link,
 because there is a merit budget, to what the pay increase is going
 those employees, and that is linked to their performance. But
 when we got to stock options what we do is we look at the
 performance message employees get. The pay increase they get
 in terms of base pay is backward-looking on the last 12 month
 of their employment. When we look at stock options, we are
 looking at stock that vests  could be out  five years in the
 future. So what we are doing is making a determination on what
 is the anticipated contribution of this employee; how
 critical is it to keep this employee in the company five years
 out and, based on those two things, we make a determination on
 the amount of stock.
 To create a retention incentive, we want stock options to become
 exercisable every year so employees do not have to look out so
 far that the incentive is so far out it is not really an
 incentive to retain. ...
 In April 2001 when stock is being allocated we are looking at what
 is the incentive we need to create to keep the employees in
 the company five years out  2006. Question: ... it you had
 two equal persons  one being employed in March and the other
 in October  and they had the same interest for the company would
 they have the same number of stocks in April?
 Richard Deveraux, advokat i Intel Corporation Inc., har
 forklaret, at han de


text:
sidste 111⁄2 år har haft ansvaret for Europa med
 hensyn til ansættelsesforhold i Intel Corporation Inc. Han har
 siden 2002 fulgt med i aktieoptionsproblematikken i Denmark og
 fulgt med i retssagerne.
 Intels aktiekurs er de seneste 10 år gået fra ca. 10 USD til 70
 USD. Højest var kursen i 2000 med 74 USD under det såkaldte
 "dot.com-boom". I midten af 2001 var kursen nede på 25 USD, og
 i midten af 2002 var kursen nede på 14 USD. I dag er den på
 ca. 19 USD. Medarbejderne var glade, da kurserne var høje, ligesom
 andre aktionærer ville være. Med de nuværende kurser og antallet
 af optioner er medarbejderne ikke interesserede i
 optionsprogrammet længere. De synes, at kontant løn er mere
 vigtig. Medarbejdere, der har været i Intelkoncernen gennem de
 sidste 20 år, har fået rigtig mange penge ud af aktieopti-
 onerne, men der er ikke nogen, som er blevet rige på optionerne de
 sidste 10 år.
 Den grundlæggende idé bag optionsordningen er at fastholde
 medarbejderne i selskabet på længere sigt. Tildelingen er
 baseret på den fremadrettede værdi af medarbejderen for
 selskabet i form af medarbejderens ekspertise. Hvis en speciel
 gruppe ingeniører er særligt vigtige for et projekt, vil de for
 eksempel få tildelt flere optioner.
 Focal processen hos Intel består af et årligt
 medarbejderinterview, hvor årets indsats bliver drøftet.
 Medarbejderne sammenlignes med andre medarbejdere på samme
 niveau. Lønstigningen bliver fastsat på grundlag af indsatsen det
 forløb-
 ne år. Samtidig vurderer og tager man stilling til, hvilke
 medarbejdere der er særlig grund til at fastholde, og der
 tildeles optioner under hensyn hertil. Lønstigningerne er
 tilbageskuende, mens optionerne er fremadrettede.
 Han kender til tre forskellige metoder til vurdering af optioners
 værdi, men han kan ikke se, at optioner overhovedet kan
 værdiansættes. På tildelingstidspunktet er prisen lig
 markedsprisen, og det er meget begrænset, hvordan de kan udnyttes.
 For de fleste medarbejdere er tildelingskursen på deres optioner
 højere end markedskursen i dag og dermed uden værdi.
 Black-Scholes er en fuldstændig urealistisk
 vurderingsmetode.
 Funktionærerne har gjort gældende:
 Ad udnyttelse af tildelte aktieoptioner og fremtidig tildeling af
 Intels Stock Option Program var bagudrettet eller indeholdt
 en kombination af fremad- og bagudrettede elementer. Alle tre
 funktionærer var omfattet af optionsprogrammet og havde en
 berettiget forventning om at få tildelt optioner i lighed med
 A blev uberettiget forbigået ved tildelingen i oktober måned 2001,
 som knyttede sig til april 2002 tildelingen. I oktober måned
 2001 var han i opsagt stilling, men han ville have modtaget
 2.700 aktieoptioner, hvis dette ikke havde været tilfældet.
 Antallet er baseret på en gennemsnitsberegning af tildelingerne de
 forudgående fire år. Da optionsordningen er bagudrettet, er A
 endvidere berettiget til 450 aktieoptioner ved tildelingen i
 april måned 2003. Denne tildeling vedrørte arbejdsindsatsen i
 år 2002, hvor han var ansat i 2 måneder og derfor
 berettiget til en forholdsmæssig tildeling.
 Med samme argumentation er I berettiget til 2.150 aktieoptioner
 ved tildelingen i april 2001, som I ville have modtaget, hvis
 han havde været ansat og ikke var fratrådt ultimo marts måned
 2001. Ved tildelingen


text:
i oktober måned 2001 har I krav på 3/10
 eller 405 optioner for ansættelsen fra januar til marts måned.
 H var ansat i hele 2001 og har derfor krav på fuld tildeling for
 dette år, dvs. også omfattende den tildeling, der fandt sted i
 oktober 2001, i alt 1.750 optioner.
 Efter Højesterets dom i Intel sagen er det utvivlsomt, at
 aktieoptionerne er løn omfattet af funktionærlovens § 17a.
 Princippet om forholdsmæssig ret til optioner skal udstrækkes til
 også at beskytte krav på optioner, som ikke er tildelt.
 Forholdet kan sammenlignes med ret til gratiale. Optionerne er en
 del af Intels lønpakke eller "compensation program", som det
 for eksempel blev omtalt i brevet af 7. januar 1997 til A.
 Højesteret har tidligere anerkendt krav om forholds-
 mæssig tildeling af optioner efter fratrædelsen, jf. UfR 2004.1480
 H (Novo sagen).
 Intel må bære risikoen for, at Intel lavede en fremrykket
 tildeling i oktober 2001.
 Andet vil åbne for adgang til omgåelse af funktionærlovens §
 Ad erstatning for udnyttede aktieoptioner
 *A og H blev tvunget til at udnytte modnede aktieoptioner
 kort efter fratrædelsen på grund af 90-dages reglen, som Intel
 fastholdt. Ved dommen i Intel sagen fandtes 90-dages reglen at
 være i strid med funktionærlovens § 17a og dermed ugyldig. Der
 er større muligheder for gevinst ved en aktieoption desto
 længere periode, man har optionen. Der var ingen risiko for
 tab ved kursfald, men 90-dages reglen udgjorde en risiko. Intel
 havde ensidigt fastsat 90-dages reglen under hensyn til
 fastholdelsessynspunktet, men da reglen er ugyldig, er det
 i overensstemmelse med almindelig rimelighed at give
 funktionærerne mulighed for at udnytte sine optioner på et
 senere tidspunkt indenfor den ordinære udløbsperiode mod, at
 funktionærerne fralægger sig den opnåede gevinst. En frifindelse af
 Intel vil være at ignorere afgørelsen i Intel sagen. Det er umuligt
 at føre bevis for, at funktionærerne ikke ville have udnyttet
 optionerne, hvis tids begrænsningen ikke havde været der, men
 det skal ikke komme funktionærerne til skade.
 Ad feriegodtgørelse m.m. af aktieoptioner
 Påstandene om feriepenge af optioner er principalt og
 subsidiært knyttet til, at feriepenge vedrører optjeningsåret,
 og i de mere og mest subsidiære påstande er der indbygget en
 forskydning, således at feriepengene beregnes i året forud for
 tidspunktet for den formelle tildeling. Det korrekte er, at
 optioner optjent i et år giver ret til feriepenge samme
 Da optioner er vederlag for arbejde i forbindelse med et
 ansættelsesforhold, består der en forpligtelse til at betale
 feriegodtgørelse, jf. ferielovens § 26. Der er ikke forskel på
 lønbegrebet i ferieloven og funktionærlovens § 17 a.
 Optionerne
 opfylder betingelsen om, at der skal være tale om noget fast
 påregneligt, og medarbejderne har derfor et retligt krav på
 optionerne, hvorfor der skal betales feriepenge af værdien af
 disse. Værdien af optionerne er genstand for beskatning, jf.
 ligningslovens § 28, men det er ikke en betingelse for
 feriegodtgørelse af en lønandel, at der sker en faktisk
 indkomstbeskatning. Optioner omfattet af ligningslovens § 16
 beskattes efter Black-Scholes.
 I Sø- og Handelsrettens dom af 1. februar 2002 (Song Networks
 sagen) fastsattes


text:
værdien af optioner tildelt til markedskurs til
 0, men i den sag var der ikke fremlagt en værdiopgørelse
 baseret på Black-Scoles. I UfR 2004.1475 H (Al-pharma sagen)
 fastslog Sø- og Handelsretten, at feriepenge var berettiget
 af værdien på tildelingstidspunktet for warrants til
 markedskurs. I Intel sagen udtalte Sø- og Handelsretten, at en
 option udstedt med en udnyttelseskurs svarende til markedskurs er
 uden værdi. Højesteret har dog fastslået, at optionerne har en
 økonomisk værdi på tildelingstidspunktet, og har efterlyst en
 værdiopgørelse.
 Det gøres herefter gældende, at optionerne har en værdi på
 tildelingstidspunktet, og denne må også lægges til grund ved
 beregningen af feriepenge. Feriepenge skal beregnes af værdien af optionerne på
 tildelingstidspunktet under anvendelse af Black-Scholes
 modellen. En værdiopgørelse på grundlag af Black-Scholes modellen
 blev godkendt i Novo sagen. Black-Scholes er den rigtige måde
 at opgøre værdien af aktieoptioner på og er anerkendt i
 almindelighed, jf. Regnskabsvejledningen, Skattemyndighedernes
 praksis og faglitteratur. Intel Corporation har selv anvendt
 Black-Scholes ved indberetninger og kan uden
 problemer foretage de fornødne beregninger. Beregningen
 foretages på det tidspunkt, hvor optionen tildeles.
 Med hensyn til forældelse er det korrekt, at for optjeningsåret
 1999 blev kravet i relation til medarbejderen forældet den 1.
 april 2001 efter den dagældende ferielov. Beløbet er skyldigt, og
 medarbejderen har en interesse i, at det bliver indbetalt til
 Arbejdsmarkedets Feriefond. Vedrørende optjeningsåret 2000
 finder 1999-ferieloven som udgangspunkt anvendelse. Kravet var
 imidlertid ikke forældet, da 2000-ferieloven trådte i kraft, og
 efter denne lov er fristen for indbetaling den 10. juli 2002,
 hvorfor forældelse ikke er indtrådt, idet sagerne blev
 anlagt inden denne dato. Arbejdsmarkedets Feriefond har
 fornøden hjemmel til at
 transportere kravene til arbejdstagerne, da kravet vedrører et
 ikke indbetalt beløb. Fonden inddriver ikke selvstændigt sådanne
 krav. Reglerne i ferielovgivningen vedrører, hvornår der kan ske
 udbetaling fra Feriefonden af penge, som er indbetalt til
 Fonden. Når der ikke er sket nogen indbetaling, falder forholdet
 uden for forældelsesreglerne.
 Ad fratrædelsesgodtgørelse i henhold til funktionærlovens §
 Godtgørelse efter funktionærlovens § 2a skal reguleres med
 værdien af optioner på tildelingstidspunktet, da optionerne
 var en påregnelig del af lønnen. Ved beregningen af § 2 a
 godtgørelsen er der intet krav om, at de lønandele, de
 indgår i beregningen, er skattepligtige. Lønandelen skal
 opgøres efter Black-Scholes, ellers må den subsidiære påstand tages
 Ad aftalt fratrædelsesgodtgørelse
 Ved Intels erhvervelse af virksomheden indtrådte Intel i
 aftalen om en særlig fratrædelsesgodtgørelse. Efter denne
 aftale skal godtgørelsen beregnes som en andel af det årlige
 vederlag. Da optionerne er en del af det årlige vederlag,
 jf. Intel dommen, må optionerne indgå i beregningen.
 Ad SPP-ordningen
 SPP ordningen indebar en særpris ved køb af aktier under
 ansættelsen. Investeringen var noget mindre i UfR 2006.901 S om
 Jyske Banks opsparingsordning. Denne ordning, der indebar en
 økonomisk fordel, var en del af lønpakken, hvorfor den økonomiske
 fordel er omfattet af lønbegrebet.
 Ved udmåling af sagsomkostninger skal der tages hensyn til,
 at Intel meget sent tog bekræftende til genmæle vedrørende
 henholdsvis 12.000, 9.000 og 9.200 optioner ud af i alt ca.
 35.000 optioner, der var omfattet af stævningen, og


text:
udgjorde ca. 80
 % af sagsgenstanden.
 Intel har anført, at sagerne om feriepenge m.m.
 har betydning for mange andre sager, selv om spørgsmålet ikke
 er omfattet af aktieoptionsloven fra 2004, da optionerne har
 lang løbetid. Intel tog bekræftende til genmæle efter afgørelsen
 i Intel sagen for så vidt angår tildelte, ikke modnede
 optioner, og alle medarbejdere blev genindsat i deres optioner, men
 Intel skal frifindes for yderligere krav.
 Ad udnyttelse af tildelte aktieoptioner og fremtidig tildeling
 af aktieoptioner
 Aktieoptionsprogrammet er ikke bagudrettet. Højesteret mente,
 at spørgsmålet var uinteressant, idet tildelingstidspunktet er
 afgørende for retserhvervelsen i Intel sagen. Højesteret skelner
 ikke mellem new hire optioner og de årlige tildelinger. Optionerne
 er ikke kun knyttet til performance, men har til formål at
 fastholde medarbejderne og sikre deres kompetencer i Intel. Der kan
 især henvises til Pat Gurrens forklaring herom.
 Det var velkendt for alle medarbejdere i Intel, at der hvert år
 i april måned tildeltes optioner  Focal. Det er det sædvanlige
 tildelingstidspunkt. Tildelingen i april måned 2002 blev
 fremrykket til oktober måned 2001, og dette var
 alene begrundet i en lav kurs, som var til fordel for
 medarbejderne. Ingen af funktionærerne var imidlertid ansat i april
 måned 2002, og de har derfor hverken krav på eller kunne have
 haft nogen forventning om at blive omfattet af denne tildeling.
 Ingen medarbejdere i opsagte stillinger til fratræden før april
 måned 2002 blev omfattet af tildelingen i oktober måned 2001.
 Alle i opsagt stilling til fratræ-
 delse efter tildelingsdatoen i april måned 2002 blev derimod
 omfattet af tildelingen i oktober måned 2001.
 I var ansat under den ekstraordinære tildeling i marts måned 2001,
 og havde derfor krav på 800 optioner i den forbindelse. Is
 øvrige krav er som for de to andres vedkommende begrundet i, at
 optionstildelingen var baseret på en bagudrettet optjening, ligesom
 ved bonus, hvilket må afvises.
 Intel er endvidere ikke enig i, at funktionærerne har beregnet
 deres krav med udgangspunkt i kalenderåret. Tildelingsperioden
 var april til april måned, hvorfor for eksempel A kan, såfremt
 ordningen anses for bagudrettet, højst gøre krav på 10/12
 eller 2.250 vedrørende april 2002 tildelingen, idet han fratrådte
 ultimo februar 2002. Tilsvarende for H og I.
 Udnyttelse af modnede optioner inden 90 dage efter
 fratrædelsen medførte, at der blev udbetalt næsten 1 mio. kr.
 til A og omkring 134.000 kr. til H. Kursen var dengang ca. 30
 mod i dag ca. 19,50. Funktionærerne kan ikke beholde
 disse penge og samtidig bede om at få lov til at udnytte
 optionerne igen, hvis der skulle komme en yderligere gevinst.
 Dette vil stille dem bedre end alle andre, og det er ikke
 rimeligt. Funktionærerne har ikke ført bevis for, at de ville have
 undladt at udnytte optionerne, hvis der ikke havde været en
 tidsbegrænsning. Intel tilbageleverer gerne optionerne mod at
 modtage gevinsten retur. Dette svarer til Intels subsidiære
 påstand og kan betegnes som den positive
 opfyldelsesinteresse.
 Aktieoptioner til markedskurs er ikke et vederlag, som
 funktionærerne har et retligt krav på, og er derfor ikke
 feriepenge-berettiget. Det gøres videre gældende, at


text:
aktieoptioner
 tildelt til markedskursen har en værdi på 0 kr.
 Højesteret har taget stilling til, at feriepenge skal beregnes på
 tildelingstidspunk tet, og i så fald angår tvisten, hvordan
 værdien af optionen skal opgøres på dette tidspunkt. I Song
 Networks sagen kunne der ikke beregnes feriepenge på grund af
 for stor usikkerhed om værdien på tildelingstidspunktet. I Alpharma
 sagen blev det fastslået, at bagudrettede optioner tildelt til
 markedskurs er uden værdi på dette tidspunkt. En
 eventuel efterfølgende værdistigning er ikke vederlag i ferielovens
 forstand. Funktionærerne har derfor kun et feriepengekrav,
 hvis optionernes værdi ikke er baseret på
 Funktionærerne har taget Novo-sagen til indtægt for, at
 Black-Scholes kan anvendes. Novo-sagen handlede ikke om feriepenge,
 men om at beregne, hvor mange optioner medarbejdere
 forholdsmæssigt skulle have. Sø- og Handelsretten udtalte i
 Intel-sagen, at det ikke kunne fastslås, om ordningen var
 bagudeller fremadrettet, at værditilvækst ikke var en pligtig
 ydelse, og at der ikke skulle betales feriepenge af
 optionerne. Højesteret udtalte, at optionerne var løn, at
 optioner var erhvervet på tildelingstidspunktet, og at optioner
 tildelt til markedsværdi har en værdi på tildelingstidspunktet.
 Dette skal ses i lyset af, at Intel havde gjort gældende, at
 optionerne først havde en værdi på modningstidspunktet.
 De udenlandske diskussioner om Black-Scholes viser, at denne
 metode kan give nogle helt urealistiske resultater. Modellen
 er anerkendt i visse sammenhænge til for eksempel at vise
 værdistigningspotentiale, men den er ikke relevant for beregning af
 feriepenge. Intel Corporation Inc. benytter udelukkende modellen
 på grund af børstilsynets krav til noter i regnskabet.
 Volatilitet kombinerer aktiens historiske udsving og forventninger
 til den fremtidige udvikling og udtrykker således usikkerheden
 fremover. Store kursstigninger op mod 2000 påvirkede
 Black-Scholes beregninger voldsomt og urealistisk i
 et historisk perspektiv. Black-Scholes tager ikke hensyn til,
 at optionernes gennemsnitlige løbetid, men hele perioden, og heller
 ikke, at der er en række bindinger for modning og
 omsættelighed samt begrænsede handelsperioder. Dette bør have
 indflydelse på værdivurderingen. Problemet er, at Black-Scholes er
 en matematisk beregning af en akties fremtidige mulige
 udnyttelseskurs. Dette er ikke afhængig af den enkelte
 medarbejders arbejdsindsats, men af en række udefrakommende
 faktorer af markeds-mæssig og politisk art. Black-Scholes giver
 ikke et retvisende billede af Intels forpligtelser. Beregnet
 efter Black-Scholes ville optionerne fra Intel skulle bogføres til
 en værdi af 3 mia. USD, selvom kursen er "under water". For
 danske undersøgelser kan henvises til betænkning 1430/2003 fra
 Udvalget om Aktieoptioner, hvor det fastslås, at Black-Scholes
 indebærer for mange usikkerhedsfaktorer.
 Efter ferielovgivningen skal der alene svares feriepenge af
 beløb, der er vederlag for arbejde, og som er
 indkomstskattepligtige. Selvom der skal betales skat
 af aktiernes værdi gøres det gældende, at denne fortjeneste
 ikke er vederlag for en arbejdsydelse.
 Arbejdsmarkedets Feriefond giver uhæmmet transport i forældede
 ferielovskrav. Tidligere blev der givet transport under
 forudsætning af, at kravet ikke var forældet, men dette forbehold
 er gledet ud. Feriefonden giver nu transport i et beløb, som er
 forældet mellem lønmodtager og arbejdsgiver. Forældet
 feriegodtgørelse tilfalder statskassen, og kun under særlige
 omstændigheder kan forældede krav udbetales til medarbejderen.
 Det gøres gældende, at der ikke er


text:
hjemmel til at give
 transport i kravet, idet der ikke foreligger ekstraordinære
 forhold. Det gøres derfor gældende, at funktionærerne ikke har
 søgsmålsret for så vidt angår de forældede
 feriepengekrav.
 Ad fratrædelsesgodtgørelse efter funktionærlovens § 2a
 På tilsvarende måde som anført om feriepengekravet gøres det
 gældende vedrørende godtgørelse efter funktionærlovens § 2a, at
 værdien af aktieoptionerne beregnet efter Black-Scholes ikke
 skal indgå i beregningen. Det må kræves, at der er et
 favørelement ved tildelingen, og det er der ikke tale om.
 Ved indgåelse af aftalen om særlig fratrædelsesgodtgørelse
 har parterne ikke tænkt på optioner. Det var alene forudsat,
 at kravet skulle opgøres på grundlag af det månedlige
 vederlag. Ved afgørelsen bør der derfor lægges vægt på parternes
 aftale og forudsætninger.
 Ad SPP ordning
 Der er tale om en almindelig frivillig opsparing på op til 10
 % af lønnen, som andre også har haft. Det opsparede beløb kunne
 anvendes til køb af aktier i to korte perioder. Beløbet er ikke
 korrekt, men skulle være 4.453,09 kr. med tillæg
 af feriepenge. Som fastslået i U 2006.901 SH (Jyske Bank
 sagen) er en sådan ordning ikke omfattet af § 17 a, og størrelsen
 af det opsparede beløb er uden betydning.
 Intel forsøgte tidligt at få suspensionsaftaler for disse sager,
 men funktionærerne ønskede sagerne anlagt. Dette forhold må
 tages i betragtning ved fastsættelse
 af sagsomkostningerne.
 Efter forklaringerne fra Pat Gurren og Richard Deveraux
 finder retten, at optionerne blev tildelt for at fastholde
 medarbejdere med henblik på de fremtidige arbejdsopgaver, således
 at optionsprogrammet havde en fremadrettet karakter, hvorimod
 bonusprogrammet var baseret på de opnåede resultater. Det må
 ligeledes lægges til grund, at medarbejdere, der var ansat på
 tildelingstidspunktet, men fratrådte i årets løb, ikke blev
 anmodet om at tilbagelevere en forholdsmæssig del af optionerne.
 Tildelingen skete efter indstilling fra Intel Denmark, og den
 endelige meddelelse om tildeling blev givet hvert år i april.
 Tildelingerne var således ikke knyttet til kalenderåret, men
 til perioden april/april. Tildelingen af optioner i oktober
 2001 var fremskudt, idet den først skulle have fundet sted
 i april 2002. Denne tildeling omfattede således perioden april
 2002/april 2003.
 Retten finder, at Intel i relation til medarbejderne er bundet af
 det tidligere tidspunkt, således at de medarbejdere der var ansat
 på tildelingstidspunktet i oktober har krav på at tage del i
 tildelingen, hvorfor det faktiske tildelingstidspunkt må finde
 else ved beregningen af antallet af evt. optioner.
 Da det findes godtgjort, at funktionærerne ville have fået
 optioner, hvis de ikke havde været opsagt, skal der gives
 medhold i påstandene om tildeling af aktieoptioner, beregnet på
 grundlag af det ovenfor anførte.
 A fratrådte sin stilling den 28. februar 2002. Han var derfor
 berettiget til at tage del i optionsdelingen, der fandt sted i
 oktober 2001, men ikke i april 2003. Herefter tages hans principale
 påstand 1 til følge, mens Intel frifindes for påstand 3.
 I fratrådte sin stilling den 31. marts 2001. Han er derfor ikke
 berettiget til at tage del i optionstildelingen i april 2001 og
 oktober 2001, hvorfor Intel frifindes for hans påstand 2.
 H


text:
fratrådte sin stilling den 31. december 2001. Han var derfor
 oktober 2001. Herefter tages hans principale påstand 1 til
 Det er efter afgørelsen i Intel-sagen (U 2005.671 H)
 ubestridt, at vilkåret om, at modnede optionerne skulle være
 udnyttet inden 90 dage var ugyldigt. Intel har derfor ved at
 fastholde dette vilkår handlet ansvarspådragende og frataget
 funktionærerne mulighed for at afvente et evt. bedre tidspunkt for
 salg. Det er ikke muligt at stille funktionærerne, som om
 vilkåret ikke havde været håndhævet, men de bør ud fra, at der
 foreligger et kontraktbrud, stilles så vidt muligt økonomisk, som
 om vilkåret ikke var blevet håndhævet. Intels påstand om, at
 funktionærerne skal tilbagebetale provenuet ved salget, såfremt
 funktionærerne ønsker en fortsat mulighed for at få del i en evt.
 kursstigning, findes at stille dem urimeligt ringe, når henses
 til, at de har været afskåret fra selv at vælge
 afståelsestidspunktet. Funktionærerne bør derfor have et evt. tab
 erstattet, såfremt de i den resterende del af
 udnyttelsesperioden vælger at give meddelelse om et
 nyt fiktivt salgstidspunkt. Da funktionærerne har haft
 rådighed over provenuet siden salget, og det er uvist, hvornår
 salget ellers ville have fundet sted, findes der ikke grundlag for
 at forrente et evt. merprovenu fra et tidligere tidspunkt end
 fra et genudnyttelsestidspunkt. Der gives derfor medhold i As
 påstand 2 og Hs påstand 2 med renter efter den subsidiære
 I funktionærernes ansættelsesaftaler indgår som en del af
 lønpakken optionsprogrammet. Optionerne er således en
 arbejds-relateret ydelse, selvom der ikke er krav på en
 bestemt andel. Højesteret fastslog da også i Intel sagen, at
 optioner er en del af lønnen.
 Værdien af optioner er undergivet beskatning efter særlige regler
 afhængigt af optionsprogrammets karakter, for optionerne i
 denne sag efter ligningslovens § 28, hvor beskatning først
 finder sted ved udnyttelsen, og skattepligten bortfalder, såfremt
 optionerne ikke udnyttes. Gevinsten er ikke a-skattepligtig og
 skal ikke indgå i lønberegningen, men er en del af
 lønmod-tagerens personlige indkomst. Uanset disse forskelle fra
 beskatning af en kontant lønandel finder retten, at værdien af
 optioner på tildelingstidspunktet er en del af den
 ferieberettigede løn og skal indgå i beregningen af feriepenge
 i tildelingsdelingsåret.
 Der findes ikke efter de foreliggende oplysninger grundlag for
 at fastslå, at Arbejdsmarkedets Feriefond ikke er berettiget til at
 meddele transport til lønmodtageren.
 4 dommere (Mette Christensen, Fritz Ganzhorn, Aksel Gybel, John
 Tyrrestrup):
 Funktionærerne har opgjort deres principale påstand på grundlag af
 en Black-Scholes beregning. Denne formel tager hensyn til
 værdistigningspotentialet og indeholder en række faktorer til
 beregning heraf. I beregningen indgår volatiliteten i optionens
 løbetid med betydelig vægt, men denne er samtidig meget usikker og
 vanskelig at bestemme. Ved fastsættelse af volatiliteten tages
 udgangspunkt i det daglige afkast i forhold til kursen dagen før
 over en periode, og med store kursudsving kan periodens længde
 derfor have stor betydning. Volatiliteten er fastsat ud fra
 historiske data, som kan være misvisende i forhold til den
 værende markedssituation. Black-Scholes forudsætter dernæst, at
 retten til udnyttelse er fri, men dette er ikke tilfældet for de
 optioner, som funktionærerne fik tildelt. Endvidere har