text:
FF. 1.643,84 = 136.438,72. Det er almindeligt at benytte en faktor på 4,5 til 5,5 ved udregning af den årlige husleje (helårsleje) på en ejendom i Frankrig.
 Min vurdering af ejendommens handelspris i 1999 var FF. 10.000.000,- og i år
 2000 var den FF. 11.000.000,00. Heraf udkommer min udlejningsberegning på en helårsleje via en beregning med en faktor på henholdsvis 4,5 % til 5,5 % af en vurderet handelspris som giver henholdsvis FF. 540.000,00 og FF. 600.000,00.
 Skønsmanden har i skønserklæring af 21. juni 2002 svaret på, hvilken helårsleje der skulle betales for ejendommen for årene 1996 og 1997. Skønsmanden har besvaret disse spørgsmål således, at der i disse år skulle betales henholdsvis FF. 250.000,00 og FF. 270.000,00 i årlig leje.
 Skønsmanden anmodes om at fremkomme med en begrundet redegørelse for baggrunden for, at helårslejen for årene 1999 og 2000 efter besvarelsen af spørgsmål 1 i modsætning til den faktiske leje, der fremgår af [oversigt over lejeindtægter fra tredjemand], er mere end fordoblet i forhold til 1996 og 1997.
 Baggrunden for, at helårslejen for årene 1999 og 2000 efter besvarelsen af spørgsmål 1 i modsætning til den faktiske leje, der fremgår af [oversigt over lejeindtægter fra tredjemand], er mere end fordoblet i forhold til 1996 og 1997 er, i [oversigt over lejeindtægter fra tredjemand] er lejeindtægterne fra tredjemand dækkende i perioder og ikke en helårsleje.
 Helårslejen er beregnet på en vurderet handelspris i det nævnte år og i 1996 vurderede jeg ejendommen til en handelspris mellem FF. 6.250.000,00 og FF. 6.750.000,00. Herfra har jeg foretaget en vurdering af den årlige leje (en helårsleje) på henholdsvis FF. 250.000,00 i 1996 og FF. 270.000,00 i 1997.
 Vurderet handelspris vedrørende helårsleje i året 1996 på FF. 6.500.000,00 x faktor på 3,8 = ca. FF. 250.000,00.
 Vurderet handelspris vedrørende helårsleje i året 1997 på FF. 7.000.000,00 x faktor på 3,9 = ca. FF. 270.000,00.
 Min vurdering på en vurderet handelspris i denne periode har jeg vurderet efter bedste evne i det som i svar 3 af Syns- og skønserklæringen af den 21. juni 2002. Citat:
 Forholdet der indgår i besvarelsen er, at jeg har efter mit bedste skøn vurderet ejendommens handelspris set ud fra ejendommens beliggenhed, standard, størrelse og indretning. Som tidligere nævnt i Syns- og Skønserklæringen af den 21. juni 2002, Citat: har der været en del vand- gennemtrængningsproblemer med terrassen/altanen over de nederste værelser, men at det nu var repareret.
 Vægten er tillagt, at det ikke var særlig nemt, at sælge eller leje huse ud i denne periode.
 Under bilag 1 af kendelse afsagt af Landsskatteretten den 12. november 2004 på side 9 under afsnit 7 fremgår det hvorledes jeg har udtalt i retsmødet i Landskatteretten, citat:
 Syns- og skønsmanden har under et retsmøde i Landsskatteretten, ved behandling af selskabets klage over ansættelserne vedrørende de forudgående indkomstår forklaret, at han har arbejdet i Monaco siden 1993, at ejendomspriserne i området 1993 -1996 var meget lave, og at det var meget svært at sige, om ejendommen blev købt til en markedspris i 1994.


text:
Han har her i den forbindelse forklaret, at der var tale om en liebhaverejendom, der typisk bliver udbudt til en meget høj pris, der sættes af sælgeren selv. Bliver ejendommen solgt, er det godt. Ellers ligger de 2-3 år.
 Ejendommens handelspris i årene 1996 og 1997 er en vurdering af et ejendomsmarked som lige var begyndt at få en positiv opgang, efter en lang negativ periode med meget få salg og udlejninger.
 I henhold til kendelse afsagt af Landskatteretten den 16. december 2003 side 5 afsnit 4, citat:
 Blev det oplyst,
 ejendommen blev købt til en pris på FF. 11.500.000,00 i 1994.
 ejendommen har været til salg til en pris på FF. 18.000.000,00 og at den nu er nedsat til FF. 14.000.000,00.
 I henhold til kendelse afsagt af Landskatteretten den 16. december 2003 side 16 afsnit 4, citat:
 Advokaten oplyste under retsmødet, at selskabet er ved at sælge ejendommen for Euro. 1.600.000,00 = FF. 10.495.312,00. Beregnet ved faktor 6,55957.
 At ejendommen er solgt i år 2003 til FF. 10.495.312,00 samt udbudsprisen på FF. 18.000.000,00 og en nedsættelse til FF. 14.000.000,00 og solgt til FF. 10.496.312,00 indikerer forannævnte udtalelse i retten samt rigtigheden og nøjagtigheden af min vurdering af ejendommen.
 Under kendelse afsagt af Landsskatteretten den 16. december 2003 på side 5 under afsnit 4 fremgår det tydeligt hvorledes ovennævnte prisfastsætning er korrekt. Citat:
 Det blev oplyst,
 ejendommen blev købt til en pris på 11,5 mil. i 1994.
 I henhold til købspris på FF. 11.5 mil. i år 1994 samt et salg i år 2003 ca. 9 år senere med en salgspris på FF. 10.495.312,00 som er mindre end købsprisen med FF. 1.004.688,00 indikerer endnu engang nøjagtigheden af prisfastsættelsen på ejendommen.
 Grunden til at ejendommen er steget fra min vurderet handelspris og udlejningsværdi i årene 1996-1997. Samt i årene 1999 og 2000, er, at efterspørgslen har været større end udbuddet.
 I tilknytning til besvarelsen af spørgsmålene 5, 6 og 7 bedes skønsmanden oplyse, hvilken nettoindtjening H1 A/S kunne have opnået ved at stille ejendommen til rådighed på helårsbasis for et udlejningsbureau i indkomstårene
 Hvilken nettoindtjening H1 A/S kunne have opnået ved at stille ejendommen til rådighed på helårsbasis for et udlejningsbureau i indkomstårene er følgende,
 Lejeindtægt 1996 FF. 250.000,00.
 Omkostninger for H1 A/S 1996.
 Administration G1 Agency kr. 36.309,00. Kurs 113 FF. 32.131,85.
 Der foreligger ikke oplysninger vedrørende taxfonciers som skal være indeholdt i omkostningerne. Honorar 20 % af lejen FF. 50.000,00. + moms. FF. 59.800,00.
 Nettoindtjening FF. 158.068,15.
 Lejeindtægt 1997 FF. 270.000,00.
 Omkostninger for H1 A/S 1997.
 Administration G1 Agency kr. 36.662,00. Kurs 113 FF. 32.444,24.
 Der foreligger ikke oplysninger vedrørende taxfonciers som skal være indeholdt i omkostningerne.
 Honorar 20 % af lejen FF. 54.000,00. + moms. FF. 64.584,00
 Nettoindtjening FF. 172.971,76.
 Lejeindtægt 1999 FF, 540.000,00.
 Omkostninger for H1 A/S 1999.
 Taxfonciers kr. 9.568,05. Kurs 113 FF. 8.467,30.
 Taxfonciers er beregnet som værende årlig ydelse.
 Honorar 20 % af lejen FF. 108.000,00. + moms FF. 129.168,00.
 Nettoindtjening FF. 369.920,46.
 Lejeindtægt 2000 FF. 600.000,00.
 Omkostninger for H1 A/S 2000.
 Administration G1

type: other


text:
Agency kr. 36.434,00. Kurs 113 FF. 32.242,47.
 Taxfonciers kr. 9.695,17. Kurs 113 FF. 8.579,79.
 Honorar 20 % af lejen FF. 120.000,00. + moms FF. 143.520,00.
 På baggrund af udskrift fra advokat Bente Møll Pedersen, konto 3305 Skat kontotype:
 Drift, er ovennævnte Taxfonciere kr. 9.695,17. udtaget af regnskabet 2000.
 Taxfonciers er beregnet som værende årlig omkostning.
 Nettoindtjening FF. 415.657,74.
 Skønsmanden bedes oplyse, hvilken nettoindtjening H1 A/S kunne have opnået ved at stille ejendommen til rådighed for et udlejningsbureau i de nedenfor nævnte perioder:
 Uge 16 - 17
 Uge 48 - 49
 Uge 13 -14
 Uge 19 -20
 Den 1. januar til den 19. januar
 Den 22. marts til den 13. april
 Den 3. til den 25. maj.
 3 uger i marts/april
 3 uger i maj
 Den 16. til den 28. september
 Den 27. december til 31. december
 Oversigt over hvor meget nettoindtjeningen til H1 A/S har været ved at stille ejendommen til rådighed for et udlejningsbureau i de nedenfor nævnte perioder.
 Ved udlejning på uge og månedsbasis vil lejeindtægten skulle fratrækkes mellem 30-40 % + 19,6 % moms.
 Beregningen er foretaget ud fra et vægtet skøn på 35 %. Udgifter der er forbundet med udlejningen afholdes af udlejer.
 Omregningskursen fra den danske krone til den franske franc er kurs 113.
 Der er ved nedennævnte beregninger ikke medtaget Taxfonciere og taxe D'habitation idet der ikke er oplysninger herom.
 Omkostninger og lejeindtægt i uge 8 i år 2000.
 Administrationen til G1 i følge regnskab. Kr. 36.434,00. FF. 32.242,47.
 Tilsyn til gartner. Kr. 67.215,00. FF. 59.482,30.
 El og vand. Kr. 60.134,00. FF. 53.215,92.
 Vedligeholdelse. Kr. 100.781,00. FF. 89.186,72.
 I alt FF. 234.127,41.
 Omkostningerne. FF. 234.127,41 / 365 dage = FF. 641,44. pr. dag.
 Lejeindtægt uge 8 FF. 13.119,00.
 35 % i formidlingshonorar af lejeindtægt FF. 4.591,65.
 Moms 19,6 % af formidlingshonorar FF. 899,96.
 I alt FF. 5.491,61.
 Omkostninger pr. dag (641,44 x 7 dage) FF. 4.490,08.
 Omkostninger uge 8, formidlingshonorar FF. 5.491,61.
 Omkostninger i alt FF. 9.981,69.
 Lejeindtægt FF. 13.119,00.
 Nettoindtjening uge 8. FF. 3.137,31.
 Omkostninger og lejeindtægt i uge 16-17 i år 2000.
 35 % i formidlingshonorar af lejeindtægt FF. 9.183,30.
 Moms 19,6 % af formidlingshonorar FF. 1.799,93.
 I alt FF. 10.983,23.
 Lejeindtægt FF. 26.238,00.
 Omkostninger i alt FF. 19.963,39.
 Nettoindtjening uge 16-17. FF. 6.274,61.
 Omkostninger og lejeindtægt i uge 38-39 i år 2000.
 I alt FF. 19.963,39 [skal formentlig rettelig være 10.983,231]
 Nettoindtjening uge 38-39 FF. 6.274,61.
 Omkostninger og lejeindtægt i uge 48-49 i år 2000.
 I alt FF. 19.963,39 [skal formentlig rettelig være 10.983,23].
 Lejeindtægt FF. 26.238,00
 Nettoindtjening uge 48-49 FF. 6.274,61.
 Omkostninger og lejeindtægt i uge 13-14 i år 1999.
 Administrationen til G1 i følge regnskab. Kr. 36.662,00. FF. 32.444,24.
 Tilsyn til gartner. Kr. 69.711,00. FF. 61.691,15.
 El og vand. Kr. 44.129,00. FF. 39.052,21.
 Vedligeholdelse. Kr. 85.405,00. FF. 75.579,64.
 I alt FF. 208.767,24.
 Omkostningerne. FF. 208.767,24. / 365 dage = FF. 571,97. pr. dag
 Lejeindtægt uge 13-14 FF. 26.238,00.
 Omkostninger pr. dag (571,97 x 14 dage) FF. 8.007,58.
 Omkostninger uge 13-14 formidlingshonorar FF. 10.983,23.
 Omkostninger i alt. FF. 18.990,73.
 Omkostninger


text:
i alt FF. 18.990,81.
 Nettoindtjening uge 13-14 FF. 7.247,19.
 Omkostninger og lejeindtægt i uge 19-20 i år 1999.
 Nettoindtjening uge 19-20 FF. 7.247,19.
 Omkostninger og lejeindtægt i uge 38-39 i år 1999.
 Nettoindtjening uge 38-39 FF. 7.247,19.
 Omkostninger og lejeindtægt i uge 52 i år 1999.
 35 % i formidlingshonorar af lejeindtægt FF. 4.591,65
 I alt FF. 5.491,61
 Omkostninger i alt FF. 9.495,40.
 Nettoindtjening uge 52 FF. 3.623,60.
 Omkostninger og lejeindtægt fra den 1. januar til den 19. januar i 1997.
 Administrationen til G1 i følge regnskab. Kr. 36.662,00 FF. 32.444,24.
 Tilsyn til gartner. Kr. 70.768,00 FF. 62.626,55.
 El og vand. Kr. 61.756,00. FF. 54.651,33.
 Vedligeholdelse. Kr. 65.392,00. FF. 57.869,03.
 I alt FF. 207.591,15.
 Omkostningerne. FF. 207.591,15 / 365 dage = FF. 568,74 pr. dag.
 Lejeindtægt fra den 1. januar til den 19. januar FF. 33.060,00.
 35 % i formidlingshonorar af lejeindtægt FF. 11.571,00
 Moms 19,6 % af formidlingshonorar FF. 2.267,92.
 I alt FF. 13.838,92.
 Omkostninger pr. dag (568,74 x 18 dage) FF. 10.237,32.
 Omkostninger 1. januar - 19. januar formidlingshonorar FF. 13.838,92.
 Omkostninger i alt. FF. 24.076,24.
 Lejeindtægt FF. 33.060,00.
 Omkostninger i alt FF. 24.076,24.
 Nettoindtjening 1. januar - 19. januar FF. 8.983,76.
 Omkostninger og lejeindtægt fra den 22. marts til den 13. april i 1997.
 35 % i formidlingshonorar af lejeindtægt FF. 14.142,40.
 Moms 19,6 % af formidlingshonorar FF. 2.771,91.
 I alt FF. 16.914,31.
 Lejeindtægt FF. 40.406,87.
 Omkostninger i alt FF. 29.426,59.
 Nettoindtjening 22. marts - 13. april FF. 10.980,28.
 Omkostninger og lejeindtægt fra den 3. maj til den 25. maj i 1997.
 Nettoindtjening 3. maj - 25. maj FF. 10.980,28.
 Omkostninger og lejeindtægt 3 uger marts/april i 1996.
 Administrationen til G1 i følge regnskab. Kr. 36.309,00 FF. 32.131,85.
 Tilsyn til gartner. Kr. 94.820,00 FF. 83.911,50.
 El og vand. Kr. 76.965,00. FF. 68.110,61.
 Vedligeholdelse. Kr. 41.296,00. FF. 36.545,13.
 I alt FF. 220.699,09.
 Omkostningerne. FF. 220.699,09 / 365 dage = FF. 604,65. pr. dag.
 Lejeindtægt 3 uger marts/april FF. 38.569,00.
 35 % i formidlingshonorar af lejeindtægt FF. 13.499,15
 Moms 19,6 % af formidlingshonorar FF. 2.645,83.
 I alt FF. 16.144,98.
 Omkostninger pr. dag (604,65 x 21 dage) FF. 12.697,65.
 Omkostninger 3 uger marts/april formidlingshonorar FF. 16.144,98.
 Omkostninger i alt. FF. 28.842,63.
 Lejeindtægt FF. 38.569,00.
 Omkostninger i alt FF. 28.842,63.
 Nettoindtjening 3 uger marts/april FF. 9.726,37.
 Omkostninger og lejeindtægt 3 uger maj i 1996.
 35 % i formidlingshonorar af lejeindtægt FF. 13.499,15.
 Nettoindtjening 3 uger i maj FF. 9.726,37.
 Omkostninger og lejeindtægt fra den 16. til den 28. september i 1996.
 35 % i formidlingshonorar af lejeindtægt FF. 7.071,05.
 Moms 19,6 % af formidlingshonorar FF. 1.385,93.
 I alt FF. 8.456,98.
 Lejeindtægt FF. 20.203,00.
 Omkostninger i alt FF. 15.108,13.
 Nettoindtjening 16. til den 28. september FF. 5.094,87.
 Omkostninger og lejeindtægt fra den 27. december til 31. december 1996.
 35 % i formidlingshonorar af lejeindtægt FF. 2.571,45.
 Moms 19,6 % af formidlingshonorar FF. 504,00.
 I alt FF. 3.075,45.
 Lejeindtægt FF. 7.347,00.
 Omkostninger i alt FF. 5.494,05.
 Nettoindtjening fra 27. december til 31. december FF. 1.852,95.
 Derudover ønsker sagsøgte følgende supplerende spørgsmål besvaret.
 I


text:
tilknytning til skønsmandens besvarelse af spørgsmål 4 bedes skønsmanden anslå størrelsen af de udgifter, som lejeren betaler, jf. opgørelsen af udgifter i Landsskatterettens kendelse, side 6-7, vedrørende indkomstårene 1999-2000.
 Udgifter som lejeren betaler, jf. opgørelsen af udgifter i Landsskatterettens kendelse, side 6-7, vedrørende indkomstårene 1999-2000 er der udgifter til,
 Tilsyn og gartner kr. 69.711,00. Kurs 113 FF. 61.691,15.
 El og vand: 44.129. Kurs 113 FF. 39.052,21.
 Vedligeholdelse: 85.405,00. Kurs 113 FF. 75.579,64.
 Beløbet til den årlige taxehabitation er ikke medtaget på baggrund af manglende oplysninger.
 Udgifter i alt. FF. 176.323,00.
 Tilsyn og gartner kr. 67.215,00 Kurs 113 FF. 59.482,30.
 El og vand: 60.134. Kurs 113 FF. 53.215,92.
 Vedligeholdelse: 100.781,00. Kurs 113 FF. 89.186,72.
 Udgifter i alt FF. 201.884,94.
 I tilknytning til skønsmandens besvarelse af spørgsmål 7 bedes skønsmanden anslå størrelsen af de udgifter, som lejeren betaler, jf. opgørelsen af udgifter i Landsskatterettens kendelse, side 5, vedrørende indkomstårene 1996-1997.
 Udgifter, som lejeren betaler, jf. opgørelsen af udgifter i Landsskatterettens kendelse, side 5, vedrørende indkomstårene 1996-1997 er der udgifter til,
 Tilsyn og gartner kr. 94.820,00 Kurs 113 FF. 83.911,50.
 El og vand: 76.965,00 Kurs 113 FF. 68.110,61.
 Vedligeholdelse: 41.296,00 Kurs 113 FF. 36.545,13.
 Beløbet til den årlige taxhabitation er ikke medtaget på baggrund af manglende oplysninger.
 Udgifter i alt FF. 188.567,24.
 Tilsyn og gartner kr. 70.768,00 Kurs 113 FF. 62.626,54.
 El og vand: 61.756,00 Kurs 113 FF. 54.651,32.
 Vedligeholdelse: 65.392 Kurs 113 FF. 57.869,02.
 Udgifter i alt. FF. 175.146,88.
 Det fremgår af sagen, at sagsøgeren har betalt taxe d'habitation for 1999 med 8.564,71 kr. og fra 2000 med 8.263,94 kr. Der er ikke betalt sådan skat for 1996 og 1997.
 Af det sagsøgende selskabs årsregnskaber fremgår bl.a. følgende om selskabets overskud: 1993: 6,0 mio. kr., 1994: -4,6 mio. kr., 1995: -5,3 mio. kr., 1996: 97,1 mio. kr., 1997: 96,2 mio. kr., 1998: 139,6 mio. kr., 1999: -127,4 mio. kr., 2000: -8,6 mio. kr., 2002: -22,3 mio. kr., 2003: 187,0 mio. kr., 2004: 228,6 mio. kr. og 2005: -55,6 mio. kr. Selskabet havde herefter en egenkapital på 523,4 mio. kr.
 Om vederlag til direktionen (direktør A) fremgår: 1993: 1.582.222 kr., 1994: formentlig samme niveau, 1995: 1.587.000 kr., 1996: 666.667 kr., 1997-2000: 500.000 kr. årligt.
 For 2003-2005 er vederlag til direktionen ikke dokumenteret, men de samlede personaleudgifter til 2 ansatte udgør ca. 1 mio. kr.
 Der er enighed mellem parterne om, at lejeindtægterne fra tredjemand udgør:
 Lejeindtægt fra tredjemand for 1 uge i februar samt juli måned, i alt
 114.291,38
 Lejeindtægt fra tredjemand,
 dækkende for perioderne
 4. juli - 31. juli 1997
 98.646,61
 13. februar -1. marts 1997 samt
 20. december 1997 - 4. januar 1998
 50.794,72
 149.441,33
 Lejeindtægt fra tredjemand, i alt
 dækkende bl.a. perioden
 1. august - 31. august 1998
 102.150,00
 Formentlig juli
 Formentlig april
 79.460,51
 102.161,61
 8. august - 22. august 1999
 73.775,00
 272.422,12
 1 uge i maj 2000
 18. juni - 9. juli 2000
 10. juli - 31. juli 2000
 1. august - 31. august 2000
 367.525,00
 dækkende for perioden
 1. juli - 31. juli 2001
 1. august - 31.


text:
august 2001
 283.750,00
 1. januar - 15. maj 2002
 1. august - 31. august 2002
 141.566,24
 201.566,24
 Sagsøgte har endvidere dokumenteret nogle passager fra bogen "..." skrevet af As ægtefælle, B. Heraf fremgår blandt andet, at ægtefællen beskriver huset som "vores hus", [udelad af.red.SKAT] ..."
 Der er afgivet vidneforklaring af A og FN.
 A har bl.a. forklaret, at han ejer aktiekapitalen og er direktør og bestyrelsesmedlem i det sagsøgende selskab. Det var i øvrigt en ekstern bestyrelse, og bestyrelsens beslutninger var forretningsmæssigt begrundede. Selskabets kapital på omkring 70 mio. kr. stammede fra salget af vidnets aktier i H4. Det var tanken, at selskabet skulle fungere som holdingselskab for vidnets engagement inden for ... virksomhed. Der var derfor en stor likvid kapital, hvilket også ville være nødvendigt, idet vidnet vidste, at han ville blive nødt til at investere "med op" i selskaberne, hvis han skulle skaffe seriøse eksterne investorer til disse. Det var også klart, at selskabet ikke ville kunne tjene mere end de 70 mio. kr. Han ville geare selskabets investering gennem optagelse af banklån. Han ville imidlertid være sikker på, at selskabet kunne dække sin bankgæld, selv hvis det viste sig, at selskaberne ikke kunne skabe nogen værdi. Selskabet ville derfor som et konkursværn sprede investeringerne, således at der blev investeret inden for en ramme på 10-12 mio kr. i fast ejendom. FN foreslog også, at der blev købt en pantebrevsportefølje. I dag har selskabet en bankgæld på ca. 100 mio. kr. og en egenkapital på ca. 700 mio. kr. FN foreslog, at der blev købt en udlejningsejendom på ..., Danmark, hvilket selskabet gjorde. Købet blev imidlertid ikke gennemført, idet en af lejerne uventet udnyttede en forkøbsret. Erhvervelsen af den franske ejendom kom på tale, fordi vidnet fra flere sider havde hørt, at det franske ejendomsmarked var noget nede. Han havde også selv været i Frankrig og undersøge markedet. En sådan ejendom var likvid. Den ville kunne sælges forholdsvis hurtigt. Ejendommen havde en listesalgspris på 19 mio. franske franc, men prisen blev forhandlet ned til 11,5 mio. franske franc. Det var tanken, at ejendommen skulle udlejes hele året på en exclusivkontrakt. Bestyrelsen mente, at det var en god idé. Der blev ikke udarbejdet egentlige analyser af ejendomsmarkedet eller udlejningsmarkedet i Frankrig. Udlejningsselskabet, G1, stillede forskellige krav for at godkende ejendommen til en luksusleje. G1 sagde, at hensigten var at udleje ejendommen hele året, men markedet var stærkt om sommeren og noget svagere om vinteren. G1 kunne have lejet ejendommen ud i forbindelse med festivaler, men ingen, heller ikke sagsøgeren, ønsker sådan udleje, idet man risikerer for store ødelæggelser i forbindelse med fester. Det gik meget godt med udlejningen om sommeren, men det kneb meget i den stille tid. Vidnet har bekræftet de oplysninger om udlejningen, som selskabets advokat afgav under Landsskatterettens behandling af sagen. Lejeindtægten fra ejendommen blev øget, efter selskabet truede med at skifte udlejningsbureau. Selv om kontrakten med G1 er betegnet "sæsonudlejning", havde G1 fuld beslutningsret over ejendommen hele året. Når vidnet gerne ville benytte ejendommen, ringede


text:
han til G1 og hørte, om den var udlejet til anden side. Den leje, som vidnet betalte til selskabet, er fastsat efter G1s liste. Vidnet har, bortset fra en enkelt gang eller to, henvist adskillige potentielle lejere til at kontakte G1. Forud for sommersæsonen 1997 var ejendommen udsat for en vandskade. Ejendommen kunne ikke anvendes. Imidlertid ville G1 honorere en allerede indgået lejeaftale for juni måned. Ejendommen blev derfor nødrepareret, så dette var muligt. Derefter henlå ejendommen ubrugelig, bl.a. med opbrækket marmorgulv, som følge af en retssag mod sælger om mangler ved ejendommen. Der var i den forbindelse syn og skøn. Vidnets løn som direktør i selskabet blev aftalt som et kompromis. Lønnen skulle svare til lønnen for en direktør i et mindre holdingselskab og er ikke udtryk for, hvad vidnet er "værd". Lønnen blev nedsat til 500.000 kr. med virkning fra den 1. januar 1996. Vidnet var selv med til at foreslå dette. Grunden var, dels at datterselskaberne var stiftet på dette tidspunkt, dels at det i forhold til bankerne var vigtigt at bevare likviditeten i selskabet. Endvidere havde vidnet fået en række betydelige bestyrelsesposter, som medførte arbejde uden for sagsøgerens regie. Lønnedgangen havde ingen sammenhæng med vidnets ret til at leje ejendommen i Frankrig. Han fik heller ingen lønforhøjelse efter salget af ejendommen. Ejendommen blev solgt, fordi forudsætningerne for erhvervelsen ikke længere var til stede. Det var ikke nødvendigt med noget konkursværn. Datterselskaberne var veletablerede med en sikker kursværdi. Hertil kom, at de administrative opgaver med ejendommen var enorme. Den ejendom i Danmark, som selskabet har købt, er privat bolig for vidnet. I relation til de dele af vidnets ægtefælles bog, som sagsøgte har henvist til, har vidnet oplyst, at hans ægtefælle godt vidste, at ejendommen var ejet af selskabet. Som det fremgår, er bogen skrevet, mens hans ægtefælle var alvorligt syg, og hun fik en betydelig mængde smertestillende medicin.
 FN har bl.a. forklaret, at han er advokat og har været medlem af selskabets bestyrelse stort set fra starten. Selskabet havde en likviditet, der skulle anbringes bedst muligt. Da selskabet på et tidspunkt ville få brug for kreditter, ville det være godt at anbringe en del i fast ejendom. Der blev besluttet en ramme herfor på 10-12 mio. kr., og vidnet blev bedt om at finde en erhvervsejendom. Vidnet foreslog herefter ejendommen på ..., Danmark. Vidnet har forklaret som A herom. Der skulle herefter findes en anden ejendom. Bestyrelsen godkendte købet af ejendommen i Frankrig. I relation til referatet af bestyrelsesmødet den 17. december 1993 om tidligere drøftelser om ejendommen kan vidnet ikke huske, hvornår dette blev drøftet. Bestyrelsen fungerede også reelt som bestyrelse, selv om A var eneaktionær. Forventningerne til lejeindtægten fra ejendommen var ikke helt så store, men man satsede på prisstigninger. Vidnet havde fulgt markedet i flere år og vidste, at der havde været kraftige prisstigninger. A skulle betale for benyttelsen af ejendommen efter "arms længde"- princippet. Selskabet ville selvfølgelig tage de penge med. Størrelsen af lejeindtægterne blev drøftet i bestyrelsen, og A blev bedt


text:
om at rykke G1 for en bedre indsats. De ejendomme, der er anført under punkt 5 i referatet fra bestyrelsesmødet af 10. november 1992, er As private ejendomme. Det kom ikke længere med overvejelser om erhvervelse af disse. Lønnen for A som direktør i selskabet var en kompromisløsning. Vidnet husker ikke nærmere herom. Da lønnen blev nedsat, havde det sammenhæng med selskabets likviditet. Lønnedgangen havde intet med ejendommen i Frankrig at gøre. Det var overhovedet ikke i tankerne at betragte det som et frynsegode, at A havde ejendommen til rådighed. Man overvejede heller ikke en lønændring, da ejendommen blev solgt.
 Overordnet har sagsøgeren støttet sine påstande på, at sagsøgerens udlejningsejendom i Frankrig ikke var stillet til rådighed for sagsøgerens hovedaktionær i de perioder, hvor ejendommen trods sagsøgerens bestræbelser herpå ikke blev udlejet, men stod tom.
 Sagsøgerens erhvervelse af ejendommen skete ud fra sædvanlige forretningsmæssige overvejelser og med henblik på at leje ejendommen ud hele året som en udlejningsejendom. Sagsøgeren har også ved at stille udlejningsejendommen til disposition for et professionelt udlejningsbureau hele året forsøgt at leje ejendommen ud i videst muligt omfang og derved gøre ejendommen indtægtsgivende.
 Sagsøgeren har gjort gældende, at sagsøgeren ikke har overladt benyttelsen af sagsøgerens ejendom til hovedaktionæren i de perioder, hvor det ikke lykkedes at få ejendommen udlejet, og der er derfor ikke hjemmel hverken i statsskattelovens § 4, litra b, 1. pkt., eller ligningslovens § 2 til at medregne yderligere skønnede lejeindtægter ved opgørelsen af resultatet for ejendommen. Sagsøgeren har ikke givet afkald på en lejeindtægt til fordel for hovedaktionæren i de perioder, hvor ejendommen ikke blev lejet ud, og hovedaktionæren benyttede heller ikke de facto ejendommen i disse perioder.
 Statsskattelovens § 4, litra b, 2. pkt., er som fastslået af Højesteret i SKM2005.418.HR ikke anvendelig i de tilfælde, hvor ejendommen ejes af et selskab, jf. herved forbeholdet i selskabsskattelovens § 8, stk. 1.
 Sagsøgeren har endvidere gjort gældende, at hovedaktionæren for de perioder, hvor han faktisk har anvendt ejendommen, har betalt leje for benyttelsen svarende til markedslejen for de pågældende uger, således at der heller ikke for disse perioder er grundlag for at medregne yderligere lejeindtægter efter statsskattelovens § 4 litra b, 1. pkt., eller ligningslovens § 2. Markedslejen skal opgøres som nettoindkomst.
 Til støtte for den subsidiære påstand, der er nedlagt for det tilfælde, at landsretten måtte finde, at der er grundlag for at medregne yderligere lejeindtægter ved opgørelsen af resultatet, har sagsøgeren gjort gældende, at lejeværdien skal fastsættes med udgangspunkt i markedslejen, der skal opgøres som en nettoindkomstjustering.
 Sagsøgeren har endelig gjort gældende, at en eventuel yderligere skønnet lejeindtægt skal anses for udlodning og ikke løn.
 Hjemmel til beskatning/korrektion
 Højesteret fastslog i U 1998.584 med henvisning til Højesterets dom i U 1996.1328, at der af statsskattelovens § 4 ikke kunne udledes en adgang til at fiksere indkomst, i hvert fald ikke for så vidt angik renter, medmindre der var tilsigtet en omgåelse af skattelovgivningen.
 I dommen i SKM2002.547.HR om leje fastslog Højesteret, at der i statsskattelovens § 4, litra b, 1.


text:
pkt., sammenholdt med bestemmelsen i 2. pkt., hvorefter lejeværdien af bolig i egen ejendom beregnes som indtægt for ejeren, hvad enten denne har gjort brug af sin beboelsesret eller ej, er tilstrækkelig hjemmel til at fiksere en lejeindtægt.
 Højesteret har i SKM2005.418.HR taget klar stilling til det generelle spørgsmål om indkomstfiksering, når boligejeren, som i nærværende sag, er et selskab.
 Der er heller ikke i ligningslovens § 2, der trådte i kraft den 27. juni 1998, hjemmel til at foretage korrektion, medmindre hovedaktionæren rent faktisk anvender den pågældende ejendom, jf. herved Østre Landsrets dom af 10. december 2003, offentliggjort i SKM2003.588.ØLR.
 Sagsøgeren, der bl.a. har til formål at drive investeringsvirksomhed, erhvervede i 1993 som et led i indtjenings- og investeringsplanen en udlejningsejendom i Frankrig, bl.a. i forventning om, at ejendommen ville stige betydeligt i værdi. Sagsøgerens erhvervelse af udlejningsejendommen skete ud fra sædvanlige forretningsmæssige overvejelser med henblik på at udleje ejendommen hele året. Der var således en forretningsmæssig begrundelse for sagsøgerens erhvervelse af udlejningsejendommen, der ikke blev anskaffet med det formål, at selskabets anpartshaver skulle have ejendommen stillet til rådighed.
 Sagsøgerens bestyrelse godkendte i juli 1994, at sagsøgeren gav ejendomsadministrator G1 S.A. fuldmagt til at administrere ejendommen, herunder at finde lejere til ejendommen, udleje ejendommen, udarbejde kontrakter m.v. Ifølge administrationsaftalen, blev G1 bemyndiget til at markedsføre ejendommen i Frankrig og udlandet med alle midler. Ejendommen blev stillet til rådighed for G1 for hele året uden forbehold for sagsøgeren til selv at anvende ejendommen. Såfremt sagsøgeren ikke stillede ejendommen til rådighed, ville det medføre betaling af godtgørelse til lejer.
 Sagsøgeren har således ikke i aftalen med udlejningsbureauet forbeholdt sig retten til at råde over ejendommen i særlige perioder. Tværtimod har sagsøgeren anmodet G1 om, at ejendommen udlejes hele året.
 Uanset at sagsøgeren gentagne gange anmodede G1 om mere aktivt at fremkomme med lejere, viste det sig, at det var langt vanskeligere end forudset at få ejendommen udlejet. I 1996/97 blev udlejningen yderligere vanskeliggjort ved, at der opstod vandskader på ejendommen, og at skaderne ikke kunne udbedres af hensyn til gennemførelsen af en syns- og skønssag.
 Sagsøgerens nettoindtægter ved udleje til uafhængig tredjemand fra 1996 til 2002 fremgår af opgørelsen ovenfor side 36.
 Det skal ved sagens afgørelse lægges til grund som ubestridt, at sagsøgerens hovedaktionær alene opholdt sig på udlejningsejendommen og betalte leje for de perioder, der fremgår af spørgsmål 13 til skønsmanden.
 Det bestrides, at der i en situation, hvor der er en erhvervsmæssig begrundelse for sagsøgerens erhvervelse af ejendommen, og hvor sagsøgeren har forsøgt at gøre ejendommen indtægtsgivende, gælder formodninger om, at ejendommen har været stillet til rådighed for hovedaktionæren, eller at det er sagsøgerens bevisbyrde, at aktionæren ikke har haft råderet over ejendommen. Efter Østre Landsrets ovennævnte dom af 10. december 2003 gælder der ikke en bevisbyrde som hævdet af sagsøgte. Tværtimod er bevisbyrden her formuleret lempeligt med et krav om sandsynliggørelse i en sag med helt andre omstændigheder, herunder havde den pågældende ejendom ikke været forsøgt gjort indtægtsgivende for selskabet, og der var ikke en overbevisende begrundelse


text:
for erhvervelsen af huset.
 Den praksis, som sagsøgte har henvist til vedrørende beskatning af hovedaktionærer, der kører privat i selskabets biler, er ikke anvendelig ved bedømmelsen af spørgsmålet om beskatning af fikserede indkomster for et selskab med en udlejningsejendom.
 Efter sagsøgerens opfattelse skal det ved sagens afgørelse lægges til grund, at sagsøgerens hovedaktionær ikke har haft ejendommen til rådighed hele året, og der er derfor alene grundlag for at foretage beskatning for de perioder, hvor hovedaktionæren rent faktisk har anvendt ejendommen. Da hovedaktionæren har betalt leje svarende til markedslejen, er der ikke grundlag for at medregne yderligere leje.
 Fastsættelse af lejeværdi
 Den af skattemyndighederne ansatte objektive lejeværdi svarende til 8% af ejendomsværdien eller 960.000 kr. pr. år, er i forhold til den af skønsmanden opgjorte udlejningsværdi en ganske markant afvigelse. Lejen, der oprindelig er fastsat på grundlag af skattemyndighedernes praksis, fører i denne sag til et åbenbart urimeligt resultat, jf. også Højesterets dom i SKM2005.5.HR, og det må da også antages, at dette er baggrunden for, at sagsøgte har taget delvis bekræftende til genmæle over for sagsøgerens påstand og ændret sine påstande.
 Der er efter sagsøgerens opfattelse alene grundlag for at foretage beskatning for de perioder, hvor det er ubestridt, at hovedaktionæren har anvendt ejendommen. Ved fastsættelsen af lejeværdi skal der endvidere, i det omfang der er hjemmel til justering, alene foretages en nettoindkomstjustering.
 Det følger af statsskattelovens §§ 4 og 6, at der i dansk skatteret gælder et nettoindkomstprincip. Statsskattelovens § 4 angiver, hvilke bruttobeløb der medregnes i bruttoindtægten, og det følger af statsskattelovens § 6, litra a, at man ved beregningen af den skattepligtige indkomst kan foretage fradrag for driftsomkostninger, som løbende er anvendt til at erhverve, sikre og vedligeholde indkomsten.
 Det følger endvidere af ligningslovens § 2, stk. 1, at der alene skal foretages en nettoindkomstjustering, idet der skal foretages en sammenligning med, hvad der under tilsvarende omstændigheder og på tilsvarende vilkår kunne være opnået ved udlejning af ejendommen til en uafhængig tredjemand. Dette følger endvidere af OECD's modeloverenskomst og retningslinier. Af forarbejderne til skattekontrollovens § 3 B følger, at korrektionsadgangen i dansk ret følger OECD's retningslinier for transfer pricing.
 Det følger endvidere af Højesterets dom i SKM2005.5.HR, at hvis der er grundlag for justering, er det den nettoindtjening, som skatteyderen kan oppebære, der skal lægges vægt på, og det skal således tilstræbes at fastsætte nettoindkomsten. Højesteret har ikke fulgt Skatteministeriets argumentation om, at der herved foretages fradrag for en fiktiv omkostning.
 Sagsøgte har henvist til Højesterets dom i SKM2005.137.HR, hvor Højesteret fandt, at der ikke ved overdragelsen af en fast ejendom skulle tages hensyn til sædvanlige omkostninger, der ville have været afholdt ved et salg til en uafhængig part. For det første angik sagen en overdragelse, der blev gennemført den 5. marts 1998, dvs. før indførelse af ligningslovens § 2, der trådte i kraft den 27. juni 1998. For det andet var forholdet det, at salget skete uden anvendelse af en ejendomsmægler, og det var derfor ikke sammenligneligt at inddrage salær til en ejendomsmægler ved fastsættelse


text:
af handelsværdien.
 I nærværende sag var forholdet det, at ejendommen var overgivet til et professionelt udlejningsbureau, der skulle have formidlingshonorar. Der skal derfor også ved opgørelsen af lejeværdi tages hensyn til formidlingshonorar - fastsat af skønsmanden til 35% af lejeindtægten.
 Sagsøgerens nettoindtjening omregnet til danske kroner for de uger, hvor aktionæren har anvendt ejendommen, kan på baggrund af skønsmandens svar på spørgsmål 13 om den skønnede lejeindtægt med fradrag af beregnet formidlingshonorar for disse uger opgøres til 60.333 kr. i 2000, 60.333 kr. i 1999, 77.634 kr. i 1997 og 68.777 kr. i 1996, eller i alt 267.077 kr. A har betalt leje i 2000 med 70.000 kr., i 1999 med 64.000 kr., i 1997 med 45.000 kr. og i 1996 med 57.000 kr., eller i alt 236.000 kr. Den fastsatte af aktionæren betalte leje er ikke samlet set væsentligt lavere end den skønnede fastsatte leje, hvorfor der ikke er grundlag for at fastsætte yderligere lejeindtægt, heller ikke for de perioder, hvor aktionæren har anvendt ejendommen.
 Kvalifikation af yderligere indtægt
 I det omfang landsretten måtte finde, at der skal fastsættes yderligere lejeindtægt, gøres det gældende, at denne skal anses for udlodning og ikke yderligere løn til sagsøgerens direktør.
 Med virkning fra den 1. januar 1996 reducerede sagsøgeren direktør As løn, bl.a. med henvisning til, at selskabets etableringsfase var gennemført, og at direktøren oppebar betydelige honorarer ved siden af sin løn.
 Der er ingen tidsmæssig sammenhæng mellem, at sagsøgeren erhvervede ejendommen i Frankrig ultimo 1993, og nedsættelsen af hovedaktionærens løn med virkning fra 1. januar 1996.
 Sagsøgeren afhændede ejendommen ultimo 2003. Sagsøgeren har ikke herefter forhøjet direktørgagen, jf. uddrag af sagsøgerens årsrapporter fra 2003-2005.
 Den 27. juni 2000 ændrede kommunen sagsøgerens indkomst grundet manglende redegørelse og dokumentation for tiltag for at få ejendommen udlejet, hvorved lejeindtægten blev ansat til 8% af 14.204.678 kr. med samtidig meddelelse om, at den beregnede lejeindtægt vedrørende ejendommen i Frankrig var maskeret udlodning for selskabets hovedaktionær.
 Ved Landsskatterettens kontorindstilling blev det indstillet, at det syn og skøn, der var afholdt, ikke skulle lægges til grund ved sagens afgørelse, men at der skulle fastsættes en objektiv lejeværdi svarende til 8% af ejendomsværdien. Kontoret fandt samtidig, uden at sagsøgeren havde nedlagt påstand herom, at selskabet havde fradragsret for lejeværdien, "idet der er tale om en lønudgift, som - sammenholdt med hovedaktionærens øvrige løn som ansat direktør - ikke går ud over, hvad der kan anses for en rimelig betaling for hovedaktionærens indsats for selskabet". Sagsøgte påpegede i den forbindelse over for Landsskatteretten, at det på det foreliggende grundlag var vanskeligt at vurdere, hvorvidt den af direktøren udøvede aktivitet i selskabet kunne bære en yderligere lønudgift til direktøren, som reelt svarede til en fordobling af lønnen. Sagsøgte var således ikke enig i Landskatterettens kontorindstilling, hvorefter udlejningsværdien skulle anses for en ekstra lønudgift.
 Sagsøgte indstillede således også til Landsskatteretten, at beløbet ikke skulle anses for en ekstra lønudgift.
 Det gøres i den forbindelse gældende, at det vederlag, som sagsøgeren har betalt til hovedaktionæren, svarer til en rimelig aflønning set i


text:
forhold til hovedaktionærens arbejdsindsats i selskabet i det pågældende indkomstår, og at skattemyndighederne efter klar administrativ praksis i hovedaktionærforhold, jf. også de årlige ligningsvejledninger, skal acceptere det af parterne fastsatte arbejdsvederlag, uanset at det måtte være mindre, end hvad en fremmed ansat direktør uden aktionærinteresse ville få i vederlag. Hvis der er grundlag for korrektion, foreligger der maskeret udbytte.
 Overordnet har sagsøgte gjort gældende,
 der i statsskattelovens § 4, litra b, er hjemmel til ved opgørelsen af resultatet for ejendommen i Frankrig at medregne en fikseret lejeindtægt for indkomstårene 1996 og 1997 svarende til, hvad en uafhængig tredjemand skulle have betalt,
 der i ligningslovens § 2 er hjemmel til ved opgørelsen af ejendommen i Frankrig at medregne en lejeindtægt for indkomstårene 1999 og 2000 svarende til, hvad en uafhængig tredjemand skulle have betalt,
 ejendommen i Frankrig var stillet til rådighed for eneaktionæren i de perioder, hvor ejendommen ikke har været udlejet, og
 den ansatte lejeindtægt er at anse for værende et løntillæg til direktøren.
 Hjemmel til beskatning af en fikseret lejeindtægt
 Af retspraksis herunder SKM2005.418.HR, U 1984.534 H og U 1983.16 H følger, at der i statsskattelovens § 4, litra b, er hjemmel til, at der ved skatteberegningen medtages en skønnet lejeværdi i tilfælde, hvor en ejendoms ejer stiller denne ejendom til rådighed for en anden uden vederlag eller mod et vederlag, der ligger væsentligt under markedslejen.
 Den nævnte praksis har betydning for interesseforbundne parter generelt. Højesteret har ikke begrænset afgørelsernes udstrækning til fysiske personer, men anvender i SKM2002.547.HR udtrykket "anden nærtstående person", hvilket omfatter både fysiske og juridiske personer, hvor der består et interessesammenfald, jf. også U 1983.16 H og U 1984.534 H, hvor selskaber blev beskattet ved udlejning til hovedaktionærer. Højesteret har senest i SKM2005.418.HR udtrykkeligt fastslået, at et selskab kan beskattes af en skønnet lejeværdi i medfør af statsskattelovens § 4, litra b.
 For så vidt angår indkomstårene 1999 og 2000 er hjemlen til beskatning af selskabet i ligningslovens § 2, stk. 1, hvorefter de af bestemmelsen omfattede interesseforbundne parter ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst skal anvende priser og vilkår for handelsmæssige eller økonomiske transaktioner i overensstemmelse med, hvad der kunne være opnået, hvis transaktionerne var afsluttet mellem uafhængige parter.
 Rådighed over ejendommen
 Særligt om rådigheden over ejendommen bemærkes, at A i sin egenskab af eneaktionær, direktør og bestyrelsesmedlem har haft ubegrænset rådighed over ejendommen i perioder, hvor ejendommen ikke var udlejet, jf. TfS 2000.494 V og U 1995.40 H om fri bil.
 Selskabet har ved kontrakten med udlejningsbureauet sikret sig, at ejendommen kan benyttes af selskabet i perioder, hvor ejendommen ikke er udlejet.
 As bestemmende indflydelse, den begrænsede udlejning af ejendommen, der rent faktisk fandt sted, sammenholdt med aftalen med udlejningsbureauet medfører, at der er en formodning for, at ejendommen i samtlige perioder, denne ikke har være udlejet til anden side, har været stillet til rådighed for A.
 Sagsøgeren har bevisbyrden for, at A ikke har haft råderet over ejendommen.
 Dette støttes i øvrigt af, at der i bestyrelsen forud for erhvervelsen af ejendommen var


text:
enighed om, at eneaktionæren kunne benytte ejendommen, når denne ikke var udlejet til anden side.
 At ejendommen har været til eneaktionærens rådighed finder desuden støtte i de dokumenterede udsagn i bogen "..." skrevet af As ægtefælle, B.
 Fastsættelse af lejeværdien
 For så vidt angår fastsættelsen af den objektive lejeværdi for ejendommen bemærkes indledningsvis, at ændringen af Skatteministeriets principale påstand for indkomstårene 1996, 1997 og 1999 skyldes, at ministeriet anerkender, at lejeværdien for helårsudlejning af ejendommen i Frankrig skal nedsættes på baggrund af den foretagne syns- og skønsforretning.
 Lejeværdien skal herefter for indkomstårene 1996, 1997 og 1999 fastsættes i overensstemmelse med den i skønsrapporten ansatte lejeværdi fratrukket de lejebeløb, selskabet modtog fra tredjemand og fra direktør A.
 Dette giver for de tre år
 Kr. 339.589,00 (kr. 495.881,00 = kr. 156.291,38)
 Kr. 308.575,00 (kr. 503.016,00 = kr. 194.441,33)
 Kr. 481.588,00 (kr. 818.010,00 = kr. 336.422,00)
 Den af skønsmanden ansatte udlejningsværdi er fremkommet på baggrund af en vurdering af en helårlig lejeindtægt med tillæg af de udgifter, som eneaktionæren ikke betalte, men som en uafhængig lejer ville have betalt. Hertil er lagt den årlige taxe habitation.
 Skønsmanden har udover en konkret besigtigelse taget hensyn til ejendommens beliggenhed, standard, størrelse, indretning mv. og herudfra skønnet ejendommens lejeværdi for en helårlig lejekontrakt.
 Det gøres gældende, at der ikke er grundlag for at tilsidesætte skønsmandens vurdering af den objektive lejeværdi, hvorfor denne for så vidt angår indkomstårene 1996, 1997 og 1999 skal lægges til grund ved skatteberegningen.
 For indkomståret 2000 fastholdes det, at skattemyndighedernes skøn over lejeværdien ikke skal tilsidesættes, da fastsættelsen af lejeværdien for dette indkomstår ved det under sagen foretagne syn og skøn ikke afviger væsentligt herfra, hvorfor skønnet ikke kan anses for at medføre et åbenbart urimeligt resultat for sagsøgeren, jf. hertil blandt andet SKM2005.368.HR og SKM2005.490.HR
 Kvalifikation af indtægten
 Det gøres gældende, at den objektive lejeværdi af rådigheden over ejendommen er løntillæg til selskabets direktør.
 Sagsøgeren må godtgøre, at den mere end halvering af direktør As faste pengeløn er begrundet i andre forhold, end at selskabet stillede en kostbar ejendom i Frankrig til rådighed for ham, jf. hertil blandt andet U 1998.898 H. Sagsøgeren har i den forbindelse alene påberåbt sig selskabets økonomiske tab.
 Ifølge årsregnskabet for 1994 var resultatet i 1994 såvel som for indkomståret 1995 utilfredsstillende (underskuddet var før skat på 4,6 mio. kr.). Dette fik dog ikke i 1995 betydning for direktørgagen, der - i pengeløn - først blev reduceret betydeligt i 1996 - fra 1.587.000 kr. i 1995 til 666.667 kr. i 1996 og 500.000 kr. i 1997. I indkomståret 1996 havde selskabet et overskud på 97,1 mio. kr., jf. årsregnskabet for 1996.
 På baggrund af at As lønnedgang skete efter, at retten til at råde over ejendommen i medfør af kontrakten med udlejningsbureauet blev forbeholdt, og ejendommen herefter i medfør af de forelagte oplysninger faktisk blev benyttet af A, samt at direktørgagen blev reduceret væsentligt, selv om sagsøgerens resultat steg fra minus ca. 5,3 mio. kroner til ca. 97,1 mio. kroner, gøres det gældende, at den fikserede


text:
leje er at anse som en yderligere lønudgift for sagsøgeren.
 Skatteministeriets subsidiære påstande er nedlagt for det tilfælde, at landsretten skulle nå til, at det ikke kan lægges til grund, at eneaktionæren har haft sommerhuset til rådighed hele året, i hvilket tilfælde ministeriet gør gældende, at lejeværdien for de perioder, hvor det er bevist, at eneaktionæren har opholdt sig i huset, skal fastsættes i overensstemmelse med den af skønsmanden foretagne ansættelse med fradrag af den af hovedaktionæren rent faktisk betalte leje, idet det gøres gældende, at eneaktionæren ikke har betalt, hvad der svarer til markedslejen for anvendelsen af ejendommen i Frankrig, for de uger, hvor han har opholdt sig på ejendommen.
 Dette giver for de 4 indkomstår
 kr. 76.297,- (kr. 118.297 - kr. 42.000 (jf. skønsrapportens spørgsmål 13))
 kr. 83.678,- (kr. 128.678 - kr. 45.000 (jf. skønsrapportens spørgsmål 13))
 kr. 39.771,- (kr. 103.771 - kr. 64.000 (jf. skønsrapportens spørgsmål 13))
 kr. 53.771,- (kr. 103.771 - kr. 50.000 (jf. skønsrapportens spørgsmål 13))
 Det bestrides i øvrigt, at nettoindtjeningen skal anvendes som fikseringsgrundlag.
 Højesteret har i SKM2005.5.HR udtrykkeligt fastslået, at der efter ligningslovens § 2, skal foretages en sammenligning med, hvad der under tilsvarende omstændigheder og på tilsvarende vilkår kunne være opnået ved udlejning af sommerhuset til en uafhængig tredjemand. Der er ikke hjemmel hverken i statsskattelovens §§ 4-6 eller i ligningslovens § 2 til at foretage fradrag for en ikke afholdt udgift til provision til udlejningsbureauet, jf. i øvrigt SKM2005.137.HR, hvor det blev fastslået, at der ikke ved beskatningen af et selskab, der solgte et hus til hovedanpartshaverens søn, skulle tages hensyn til de sædvanlige omkostninger, der ville have været afholdt ved et salg til en uafhængig part.
 A har såvel i forhold til selskabet som i forhold til udlejningsbureauet været berettiget til at råde over ejendommen mod at betale et vederlag herfor. Selv om udlejningsbureauet retligt kunne råde over ejendommen hele året, må det på grundlag af As forklaring og oplysningerne fra selskabets advokat under landsskatteretssagen lægges til grund, at udlejningsbureauet ikke faktisk gjorde noget for at skaffe lejere uden for sommersæsonen. Opgørelsen over benyttelsen af ejendommen uden for sommersæsonen illustrerer også dette, idet tredjemand i de omhandlede år havde lejet ejendommen i henholdsvis 1, 4, formentlig 2 og 1 uger. Heroverfor står, at A faktisk benyttede ejendommen i henholdsvis 8, knapt 9, 7 og 7 uger. Realiteten har således været, at A, uden for sommersæsonen, har kunnet disponere over ejendommen, og at han også faktisk har gjort dette i et omfang, der svarer til en ejers, henset til ejendommens beliggenhed og hans arbejdsmæssige forhold.
 Der er således for årene 1996 og 1997 hjemmel i statsskattelovens § 4, litra b, 1. pkt., og for årene 1999 og 2000 i ligningslovens § 2 til ved opgørelsen af resultatet for ejendommen i Frankrig at medregne en lejeindtægt svarende til, hvad en uafhængig tredjemand skulle have betalt.
 Henset til sagsøgtes påstand sammenholdt med, at fastsættelsen af lejeværdien på helårsbasis ifølge skønserklæringens svar 9 må anses for mere gunstig for sagsøgeren end en periodeafgrænsning,


text:
der omfatter året bortset fra sommersæsonen, finder landsretten, at fastsættelsen af lejeværdien skal ske på helårsbasis, og således at lejeværdien fastsættes til det beløb, der kunne være opnået ved udlejning af ejendommen til en uafhængig tredjemand.
 Der er, som fastslået ved Højesterets dom SKM2005.137.HR, ikke i den forbindelse grundlag for at fratrække omkostninger, som ikke er afholdt.
 Sagsøgtes principale påstand tages herefter til følge.
 Landsretten finder ikke, at der er en sådan sammenhæng mellem As aflønning som direktør i det sagsøgende selskab og hans rådighed over ejendommen i Frankrig, at der er grundlag for at tilsidesætte den aftalte løn mellem det sagsøgende selskab og A. Aftalen herom må herefter lægges til grund, således at de fikserede lejeindtægter anses for maskeret udlodning til A.
 Andet led af sagsøgerens subsidiære påstand tages herefter til følge.
 Under hensyn til sagens resultat skal hver part bære egne omkostninger til advokatbistand, og udgifterne til retsafgift, syn og skøn, ekstrakt og materialesamling deles lige mellem parterne.
 Sagsøgte, Skatteministeriet, frifindes mod, at Skatteministeriet anerkender, at lejeværdien af ejendommen i Frankrig for indkomståret 1996, 1997 og 1999 alene forhøjes med henholdsvis 339.589 kr., 308.575 kr. og 481.588 kr.
 Sagsøgte skal anerkende, at fikserede lejeindtægter for 1996, 1997, 1999 og 2000 ikke udgør løn til selskabets direktør.
 I sagsomkostninger skal Skatteministeriet inden 14 dage betale 87.718,75 kr. til sagsøgeren, H1 A/S.


text:
Højesteret Artikler og taler mv.
 Højesteret Om Højesteret Artikler & taler
 Artikler og taler mv. Om Højesteret generelt. Øvrige artikler skrevet af Højesterets dommere findes under omtalen af den enkelte dommer på siden "Højesterets dommere" Samtale med overvagtmester Knud Steenslev - 33 år i HøjesteretSamtale den 22. marts 2016 v/højesteretsdommer Jens Peter Christensen
 Danmarks Højesteret siden 1814 - Kontinuitet og forandringArtikel i jubilæumsskriftet "Lov, sannhet, rett" udgivet i anledning af Norges Høyesterett 200 års jubilæum den 30. juni 2015 af Børge Dahl og Jens Peter Christensen
 Grundlovskronik i anledning af 1915-grundlovens 100 års jubilæumArtikel af højesteretsdommer Jens Peter Christensen i Jyllands-Posten den 5. juni 2015.
 Mundtlighed i retsplejen for Højesteret Artikel af højesteretsdommer Jens Peter Christensen i Ugeskrift for Retsvæsen U.2014B.187
 Styr på sagstilgangen til Højesteretaf højesteretspræsident Børge Dahl i Magasinet Danske Advokater maj 2014, s. 32-33 (Replik til advokat Lars Sandagers indlæg )
 Højesteret går ind for samlet database over dommeHøjesteret siger nu, at der bør skabes en offentlig database med domme fra landets retter. Dommene er hvermandseje, siger Højesterets præsident (Politiken 28. februar 2014)
 Dommerne holder sig til lovenEn undersøgelse om dommeres vota i skattesager, foretaget af skatteadvokat Lida Hulgaard og højesteretspræsident Børge Dahls kommentar til undersøgelsen.http://www.danskeadvokater.dk/Nyheder.aspx?ID=19049&Action=1&Year=2014&NewsId=16592&PID=39642
 Nye regler skal sikre effektive civile højesteretssagerEfter forhandling med Advokatrådet og Danske Advokater har Højesteret gennemført ændringer i vejledning om forberedelse og hovedforhandling i borgerlige ankesager. Reglerne skal bidrage til at effektivisere processerne ved retten
 Det er alt for nemt at få en sag for HøjesteretHøjesteretspræsident Børge Dahl i Information 16. november 2012Henvendelse til justitsministeren om sagstilgangen til HøjesteretBrev 12. oktober 2012 til justitsminister Morten Bødskov fra højesteretspræsident Børge Dahl
 Tema om Højesteret "Himmel eller helvede?" i Advokaten nr. 03/2011 "Det uomtvistelige omdrejningspunkt i dansk ret, Højesteret, fylder 350 år. Vi har bedt advokater fra Højesteretsskranken og retspræsidenten om at vurdere rettens dagsform"
 Undergravende kritik af domstoleneInterview med Højesterets præsident Børge Dahl på Altinget.dk 9. februar 2011"Det er undergravende for befolkningens tillid til domstolene, når nogle politikere beskylder domstolene for ikke at rette sig efter loven"
 Vi må finde os i både kritik og tilfredshedInterview med Højesterets præsident Børge Dahl i Berlingske Tidende, 2. oktober 2010"Befolkningens tillid til domstolene er afgørende for retssystemet, og derfor skal Højesteret følge med tiden og sikre en vis åbenhed, især om baggrunden for dommene, lyder ambitionerne fra den nye højesteretspræsident:"Udsigt til lettere adgang til dommeInterview med præsident for Højesteret Børge Dahl(Nyhedsbrev for bestyrelser, nr. 19 - 15. november 2010)www.bestyrelsen.dk
 På studiebesøg i HøjesteretArtikel af landsdommer Svend Bjerg Hansen, Vestre Landsret(Advokaten nr. 09/10)
 Læs også350 års jubilæumTaler og udgivelser i forbindelse med jubilæet den 14. februar 2011Højesterets dommereHøjesteretsdommernes CVer og link til eventuelle artikler af/om dommerne Sidst opdateret: 02-05-2016 Højesteret Prins Jørgens Gård 131218 København K Telefon: 33632750 Email: post@hoejesteret.dk


text:
Namibia stadfæster patienters rettigheder i sag om blodtransfusion
 Namibias højesteret stadfæster patientrettigheder og religionsfrihed
 Namibias højesteret har afsagt en dom der beskytter en patients ret til selvbestemmelse og autonomi i forbindelse med valg af lægebehandling. Retten anerkendte også gyldigheden af et skriftligt forhåndsdirektiv der informerer læger om patientens ønsker vedrørende behandling.
 En fødsel og en nødsituation
 Sagen der blev behandlet i højesteretten, omhandlede Efigenia Semente, der er et af Jehovas Vidner. Inden hun skulle føde sit tredje barn, havde hun informeret sin læge om at hun ikke ville modtage blodtransfusion på grund af sin religiøse overbevisning. Hun gav ham også et forhåndsdirektiv angående lægebehandling, som inkluderede en fuldmagt. I dokumentet udtrykte Efigenia Semente meget klart at hun ikke ville have blodtransfusion, og hun anførte sin mand som fuldmægtig til at tage beslutninger for hende i tilfælde af at hun ikke selv var i stand til det.
 Den 8. september 2012 kom Efigenia Sementes datter sikkert til verden, men Efigenia Semente skulle opereres efter fødslen. Hendes mand gav som fuldmægtig sit samtykke. Der opstod dog komplikationer under operationen, og lægen ønskede at give hende en blodtransfusion. Det nægtede Efigenia Sementes mand at give tilladelse til, i overensstemmelse med hendes forhåndsdirektiv. Operationen, der blev foretaget uden blod, var vellykket, men hendes blodprocent var meget lav.
 Landsretten indblandes
 Den 13. september 2012, mens Efigenia Semente var ved at komme sig efter operationen, sendte hendes ældste bror en ansøgning til Namibias landsret om at blive udnævnt som hendes juridiske værge så han, i stedet for hendes mand, kunne træffe beslutninger vedrørende hendes lægebehandling. Hverken Efigenia Semente eller hendes mand fik besked om brorens ansøgning, men på trods af det valgte retten alligevel at foretage en høring uden at de var til stede, og besluttede at udnævne broren som hendes værge. Broren sagde til lægerne at de skulle give hende en blodtransfusion mod hendes vilje, men hun blev ved med at nægte og gjorde voldsom modstand og forhindrede dermed transfusionen.
 Da Efigenia Semente fandt ud af at landsretten havde udpeget hendes bror som hendes værge, indsendte hun straks en ansøgning til retten om at annullere afgørelsen. Hun påpegede at hun selv var i stand til at træffe beslutninger da hendes bror ansøgte om at blive hendes værge, og at brorens samtykke til en blodtransfusion krænkede både hendes religiøse overbevisning og hendes ret til selvbestemmelse. Retten afviste ansøgningen og lod broren fortsætte som hendes juridiske værge.
 Selvom Efigenia Sementes læge i sit vidneudsagn sagde at Efigenia ville dø uden en transfusion, blev hendes tilstand bedre med behandling uden blod, og uden at have fået en transfusion blev hun den 26. september 2012 udskrevet fra sygehuset. Men landsretten havde udnævnt broren som hendes juridiske værge på ubestemt tid. Efigenia Semente betragtede udnævnelsen som en krænkelse af hendes autonomi og grundlæggende menneskerettigheder, og derfor appellerede hun til Namibias højesteret.
 “Sagen omhandler nogle af [de] mest grundlæggende spørgsmål om menneskerettigheder en domstol kan tage op. Det drejer sig om individets autonomi, retten frit at kunne praktisere sin tro og


text:
ikke at blive udsat for diskrimination.” – Namibias højesteret.
 Højesterettens dom
 Den 24. juni 2015 stadfæstede Namibias højesteret Efigenia Sementes grundlæggende rettigheder og annullerede brorens udnævnelse som juridisk værge. Højesteretten rettede skarp kritik mod landsretten og betragtede det som “fuldstændigt upassende” at retten ikke havde sørget for at informere Efigenia Semente og hendes mand, og at retten havde afholdt en ensidig høring der medførte at hendes bror blev udnævnt som hendes værge.
 Højesteretten understregede at Namibias forfatning garanterer individets frihed og værdighed, hvilket danner grundlag for en patients autonomi. Retten udtalte: “Princippet om en patients autonomi afspejler den grundlæggende menneskerettighed at man har lov til at bestemme over sin egen krop. ... Læger skal informere patienten om de gavnlige virkninger og risiciene ved den anbefalede behandling, men det er op til patienten selv om vedkommende ønsker at gå i gang med den foreslåede behandling.”
 “Det er en grundlæggende menneskerettighed selv at kunne bestemme over sin egen krop.” – Namibias højesteret.
 Da højesteretten vurderede om Efigenia Semente var i stand til at nægte blodtransfusion, konkluderede den at landsretten ikke havde lagt nok vægt på hendes forhåndsdirektiv og fuldmagt. Højesteretten udtalte desuden: “Forhåndsdirektiver der er specifikke, som ikke er udarbejdet under tvang, og som er underskrevet på et tidspunkt hvor patienten er ved sine sansers fulde brug, er et tydeligt udtryk for patientens ønsker angående lægebehandling.”
 Højesteretten tog også et andet spørgsmål op: Vægter barnets ret til at blive opdraget af sine forældre højere end forældrenes ret til selv at vælge lægebehandling? Efter at have undersøgt international retspraksis erklærede højesteretten at “retten til at vælge hvad der kan gøres eller ikke kan gøres ved ens krop, er en menneskerettighed der ikke kan tages fra en, uanset om man er forælder eller ej”.
 Namibias højesteret har understreget retten til selvbestemmelse og anerkendt forhåndsdirektiver angående lægebehandling som bevis for patientens overbevisning og ønsker angående valg af behandling. Ved at stadfæste retten til selvbestemmelse og religionsfrihed har højesteretten beskyttet den grundlæggende værdighed og frihed som alle borgere i Namibia har krav på.
 Der er mange misforståelser om Jehovas Vidner og blodtransfusion. Find ud af hvad der er fakta om dette emne.
 Nogle tror at Jehovas Vidner afviser al lægebehandling. Er det sandt?
 Transfusionsfri behandling imødekommer patienters behov og rettigheder
 Denne film fokuserer på de lægelige, etiske, økonomiske og juridiske spørgsmål der er forbundet med brugen af transfusionsfri alternativ behandling. Den beskriver hvordan blodløs behandling på en rentabel måde kan imødekomme patientens behov samtidig med at man respekterer patientens autonomi og informerede valg. (28 minutter)
 https://www.jw.org/finder?docid=802015679&wtlocale=D&srcid=share
 mailto:?body=Namibias højesteret stadfæster patientrettigheder og religionsfrihed%0a%0ahttps%3A%2F%2Fwww.jw.org%2Ffinder%3Fdocid%3D802015679%26wtlocale%3DD%26srcid=share⊂ject=Namibias højesteret stadfæster patientrettigheder og religionsfrihed
 Europæisk domstol beskytter privatlivets fred i en sag om Jehovas Vidner
 AT LEVE EFTER BIBELENS PRINCIPPER
 Jehovas Vidner klarer sig bedre fordi de afviser blodtransfusion
 Blodtransfusioner – Hvad lægerne siger nu


text:
Konkurskarantæneperioder i forlængelses af hinanden
 afsagt tirsdag den 14. februar 2017
 Sag 130/2016
 (advokat Tue Askeland, beskikket)
 Kurator i X ApS under konkurs
 (advokat Boris Frederiksen)
 Sag 131/2016
 Kurator i Y ApS under konkurs
 I tidligere instanser er afsagt kendelser af Skifteretten i Helsingør den 10. marts 2015 og af
 Østre Landsrets 16. afdeling den 29. oktober 2015.
 I påkendelsen har deltaget fem dommere: Lene Pagter Kristensen, Jon Stokholm, Poul Dahl
 Jensen, Lars Hjortnæs og Lars Apostoli.
 A har nedlagt påstand om, at de pålagte konkurskarantæner skal løbe parallelt med hinanden, subsidiært at sagen hjemvises til Skifteretten i Helsingør med henblik på prøvelse af konkurskarantænens længde.
 Kurator i X ApS under konkurs og i Y ApS under konkurs, advokat Boris Frederiksen, har påstået stadfæstelse af landsrettens kendelse.
 Ved skifterettens to kendelser af 10. marts 2015 blev A i tilknytning til sagerne X ApS under konkurs og Y ApS under konkurs pålagt konkurskarantæne i tre år som følge af groft uforsvarlig forretningsførelse i selskaberne, som begge var erklæret konkurs den 31. marts 2014.
 Skifteretten havde behandlet de to sager i forbindelse med hinanden, jf. retsplejelovens § 254.
 Ifølge skifterettens bestemmelse skulle treårsfristen i begge sager regnes fra det tidspunkt, hvor kendelserne var endelige.
 A kærede kendelserne med påstand om frifindelse, subsidiært en kortere karantæneperiode end tre år. Kurator nedlagde påstand om stadfæstelse. Østre Landsret behandlede sagerne under ét og stadfæstede ved kendelse af 29. oktober 2015 skifterettens kendelser med den ændring, at de pålagte konkurskarantæner skulle løbe i forlængelse af hinanden.
 Procesbevillingsnævnet gav den 31. maj 2016 A tilladelse til kære til Højesteret af landsrettens kendelse for så vidt angår den del af kendelsen, der vedrører spørgsmålet om, hvorvidt de to konkurskarantæneperioder skal lægges i forlængelse af hinanden.
 A har anført navnlig, at selskaberne X ApS og Y ApS var koncernforbundne, idet Z ApS var ejer af begge selskaber. Der er derfor ikke hjemmel til, at de to konkurskarantæneperioder skal lægges i forlængelse af hinanden, jf. konkurslovens § 157, stk. 3.
 Der er heller ikke hjemmel til at lægge de to konkurskarantæneperioder i forlængelse af hinanden i medfør af konkurslovens § 158, stk. 2, da anvendelse af denne bestemmelse er betinget af, at den pågældende ”tidligere er pålagt konkurskarantæne”. Denne betingelse er ikke
 opfyldt i det foreliggende tilfælde, hvor afgørelsen om konkurskarantæne er truffet samtidig i de to sager. På afgørelsestidspunktet var han derfor ikke ”tidligere” pålagt konkurskarantæne i nogen af sagerne.
 Landsrettens kendelse er endvidere i strid med det kontradiktoriske princip og med retsplejelovens § 338, da kurator alene havde nedlagt påstand om stadfæstelse af skifterettens kendelser.
 Kurator for X ApS og Y ApS begge under konkurs har anført navnlig, at As anbringender om koncernforbindelse mellem selskaberne er nye og i strid med hans tidligere anbringender og med beviserne i sagen. I øvrigt har kurator henvist til landsrettens begrundelse.
 Ved kendelsen af 29. oktober 2015 tiltrådte landsretten, at A på grund af groft uforsvarlig forretningsførelse i relation til såvel Y ApS som X ApS er uegnet til at deltage i


text:
ledelsen af en erhvervsvirksomhed, og at det under hensyn til hans handlemåde og omstændighederne i
 øvrigt er rimeligt at pålægge ham tre års konkurskarantæne i begge sager.
 Spørgsmålet for landsretten var herefter, hvorvidt de to konkurskarantæneperioder skal løbe parallelt, eller om karantæneperioderne skal lægges i forlængelse af hinanden.
 Landsretten lagde til grund, at Y ApS og X ApS ikke var koncernforbundne, og fandt, at de to konkurskarantæneperioder skal lægges i forlængelse af hinanden.
 Procesbevillingsnævnet har givet tilladelse til, at landsrettens kendelse kæres til Højesteret ”for så vidt angår den del af kendelsen, der vedrører spørgsmålet om, hvorvidt de to konkurskarantæneperioder skal lægges i forlængelse af hinanden”.
 Ved Højesterets prøvelse skal det således lægges til grund, at A er pålagt tre års konkurskarantæne i hver sag, og at de to selskaber ikke var koncernforbundne. Højesteret skal ikke tage stilling til længden af konkurskarantæneperioderne, men alene til, om de skal løbe
 parallelt eller lægges i forlængelse af hinanden.
 Af de grunde, som landsrettens flertal har anført, tiltræder Højesteret, at bestemmelsen i konkurslovens § 158, stk. 2, må forstås således, at også konkurskarantæneperioder, der pålægges samtidigt vedrørende to eller flere ikke-koncernforbundne selskaber, skal løbe i forlængelse af hinanden. Som følge heraf er der ikke hjemmel til at lade de to konkurskarantæneperioder løbe parallelt.
 Det forhold, at skifterettens kendelser indebar, at de to karantæneperioder som udgangspunkt ville komme til at løbe parallelt, og at kurator for landsretten alene havde nedlagt påstand om stadfæstelse af skifterettens afgørelser, kan ikke føre til et resultat, der fraviger lovens ordning.
 Det bemærkes herved, at det af lovforarbejderne til ordningen med konkurskarantæne fremgår, at skifteretten ved afgørelsen af konkurskarantænens længde ikke er bundet af parternes påstande, idet det dog må forventes, at der normalt ikke vil være anledning til at fastsætte konkurskarantænen til en længere periode end påstået af kurator. Landsretten må på tilsvarende måde være ubundet af påstandene, når en sag om konkurskarantæne er indbragt for landsretten. I det foreliggende tilfælde, hvor kurator ikke – hverken i sine påstande for
 skifteretten eller for landsretten – havde forholdt sig til, hvordan de to karantæneperioder skal afvikles i forhold til hinanden, burde landsretten dog have givet parterne lejlighed til at udtale sig om spørgsmålet og konsekvenserne heraf, inden landsretten traf afgørelse i sagen.
 På den anførte baggrund tiltræder Højesteret, at de to konkurskarantæneperioder i det foreliggende tilfælde skal lægges i forlængelse af hinanden.
 Herefter, og da spørgsmålet om længden af de to konkurskarantæneperioder som anført ikke er omfattet af procesbevillingen til Højesteret, stadfæster Højesteret kendelsen.
 Det følger af konkurslovens § 164, stk. 4, at virkningerne af konkurskarantænen har været stillet i bero fra den 31. maj 2016, hvor Procesbevillingsnævnet meddelte procesbevilling i sagen. Den afbrudte karantæneperiode løber videre fra datoen for Højesterets kendelse.
 Efter sagens karakter og forløb skal ingen af parterne betale sagsomkostninger for Højesteret til den anden part eller til statskassen.
 Ingen af parterne skal betale sagsomkostninger for Højesteret til den anden part eller til statskassen.


text:
11.04.17 | Rolf Bergkvist
 Magtkamp: Bliver Venezuela til et diktatur?
 Den seneste tids udvikling i Venezuela har været dramatisk, efter at Højesteret har givet den socialistiske regering ret til at forbigå det borgerligt dominerede parlament i visse spørgsmål, hvilket har fået højrefløjen til at råbe op om "diktatur".
 Lad os gå igennem hvad der rent faktisk skete i forrige uge. Det hele blev udløst ved at landets Højesteret forrige onsdag [den 29. marts o.a.] tilkendegav, at grundet parlamentets manglende evne at gennemføre sine forfatningsmæssige opgaver ville domstolen midlertidigt overtage parlamentets lovgivende rolle.
 Bag dette kryptiske budskab ligger en løbende konflikt, som gik i gang allerede i december 2015, da den USA-støttede opposition i landet, Mesa de la Unidad Democrática, MUD, vandt parlamentsvalget med i alt 56 procent af stemmerne mod det regerende Partido Socialista Unido de Venezuela, PSUV, der fik 41 procent. I slutningen af samme måned afgjorde Højesteret, at der havde været valgsvindel ved valget af 4 parlamentsmedlemmer fra delstaten Amazonas: 3 fra oppositionen og en fra regeringspartiet PSUV. Derfor skulle der gennemføres et omvalg i denne delstat.
 PSUV accepterede denne afgørelse, men det borgerlige parlamentsflertal nægtede og lod de tre parlamentsmedlemmer indtræde i januar 2016. Under hele det sidste år foregik der et spil, hvor de 3 medlemmer i visse tilfælde frasagde sig deres parlamentsposter for så blot nogle uger senere på ny at genindtage deres pladser. Oftest syntes der at være en direkte sammenhæng med udviklingen i forhandlinger mellem regeringen og oppositionen, der skiftevis var i gang eller var blevet afbrudt.
 I august erklærede Højesteret, at parlamentet havde udvist foragt for domstolen, fordi det havde brudt mod dommen fra december. Et par måneder senere stemte parlamentsflertallet for at indlede en politisk rettergang mod præsident Maduro med en anklage om, at han ikke skulle være venezuelansk statsborger og derfor ikke kunne være præsident.
 I den samme periode har Højesteret - på sin side - stoppet næsten alle love, som parlamentet har vedtaget med henvisning til, at de strider mod landets grundlov. Oppositionen har i år så yderligere optrappet konflikten ved at anmode OAS, de amerikanske staters organisation, som domineres af USA, om både at ekskludere Venezuela med henvisning til organisationens "demokratiske grundlag" og gribe ind i den løbende konflikt.
 Og her er vi fremme ved forrige uges retslige afgørelse. Regeringen henvendte sig til Højesteret med en forespørgsel, om den var nødsaget til at sende sin beslutning om at skabe joint venture-selskaber (med udenlandske, private firmaer) inden for oliebranchen til ratificering i parlamentet. Det var her, at Højesteret så kom med svaret, at eftersom parlamentet var dømt for foragt for retten og ikke havde gjort noget for at rette op på dette, behøvede regeringen ikke at henvende sig der, men derimod ville Højesteret overtage den lovgivende magt. Dagen før havde Højesteret endog - på det samme grundlag - erklæret, at medlemmerne ikke længere besidder nogen parlamentarisk immunitet.
 Den USA-støttede opposition gik øjeblikkeligt ud gennem sine internationale mediekanaler om det nært forestående "diktatur" i Venezuela. Til og med i vores


text:
afsides del af verdenen poppede nyheden op i nyhederne på tv og i aviserne. Højreregeringene i Argentina, Brasilien, Paraguay, Colombia og Mexico fordømte umiddelbart rettens afgørelse og krævede et møde i OAS. Peru hjemkaldte sin ambassadør.
 Efter yderligere en dag indkaldte præsident Maduro det Nationale Sikkerhedsråd (med højtstående officerer og bureaukrater fra ministerierne) for at diskutere situationen. Lørdag morgen [1. april] opfordrede rådet Højesteret til at overveje sin afgørelse. Og begge afgørelser fra onsdagen før blev øjeblikkeligt trukket tilbage.
 Der var på ingen måde tale om et statskup. Der var ikke engang tale om et forsøg herpå. For helt præcist 15 år siden, i 2002, blev der gennemført et virkeligt kupforsøg i Venezuela. Da blev landets demokratisk valgte præsident, Hugo Chavez, taget til fange af en USA-venlig del af militæret, parlamentet blev opløst, arbejdsgiveforeningens formand blev indsat som ny (ikke-valgt) præsident, og de private massemedier jublede. Dette forsatte i knapt et døgn. Siden begyndte de privatejede tv-stationer uafbrudt at vise tegnefilm, mens massive folkelige protester (støttet af dele af hæren) genindsatte præsidenten og parlamentet. Den nyindsatte arbejdsgiverpræsident blev smidt på porten. I forrige uge blev parlamentet ikke opløst, ingen oppositionspolitikere blev fængslede, ingen massemedier blev forbudt. Der findes altså al grund til at tilbagevise det billede, som både private og statslige massemedier har gengivet.
 Men at tilbagevise et ufuldstændigt og skævt massemediebillede betyder dog ikke, at der findes nogen som helst grund til forsvare Højesterets (og regeringens) beslutning. Forrige uges skuespil begunstiger blot den USA-allierede borgerlige opposition, som her fik foræret en ny mulighed til at styrke sin politiske stilling. Den tragiske farce, der nu opføres på det politiske topniveau i Venezuela, afspejler blot den blindgyde, som den "bolivarianske revolution" er endt i.
 Der findes sociale bevægelser i Venezuela, som har påpeget, at den aktuelle juridiske konflikt mellem parlamentet og Højesteret skjuler det, som burde være den centrale opgave for en regering, som påberåber sig at have socialistiske perspektiver: at opbygge og udvikle et lokalt forankret direkte demokrati nedefra og op. Et udvidet (ikke indskrænket) demokrati, hvor flertallet kan vælge, kontrollere og løbende afsætte de valgte. Og derudover at gribe magten over de vigtigste produktionsmidler. At præsident Maduro valgte at "løse" krisen gennem at indkalde officererne og bureaukraterne i det nationale sikkerhedsråd - og ikke det "kommunale parlament", som han selv lancerede for nogle år siden, endsige at rådføre sig med nogle folkelige bevægelser - siger en hel del om, hvor langt borte fra dette perspektiv PSUV-partiets ledelse har isoleret sig.
 Regeringen synes i stedet at sætte sin lid til gennem juridiske og administrative midler at holde sig fast ved magten, indtil olieprisen er steget til et niveau på 70-80 dollar per tønde og således gennem øjede eksportindtægter kunne få den nødvendige økonomiske marginal til igen at kunne investere i sociale reformer. Og derigennem genvinde den folkelige opbakning og herefter gennemføre valg under mere gunstige betingelser. Problemet er dog, at gennem forsatte økonomiske indrømmelser til de kapitalistiske økonomiske magthavere og total modvilje mod at udvide demokratiet ved at mobilisere fattige


text:
Skat.dk: Registreringsafgift - fritagelse - statsinstitution
 03 Mar 2014 14:32
 23 Dec 2013 13:36
 1. afdeling, B-2735-11
 Universitet, selvejende, institution, fritaget, køretøjer, biler, statsinstitutioner
 Sagen drejede sig om, hvorvidt H1 Universitet var en statsinstitution, jf. registreringsafgiftslovens § 2, stk. 1, nr. 2, således at universitetet var fritaget for at betale registreringsafgift af universitetets køretøjer.
 Ved H1 Universitet-loven fra 2000 og universitetsloven fra 2003 blev H1 Universitet og de øvrige universiteters organisatoriske forhold ændret således, at de i højere grad blev uafhængige af Uddannelsesministeriet. Universiteterne blev "selvejende institutioner" (selvstændige retssubjekter) med egne formuer adskilt fra statens formue. SKAT havde i et bindende svar fundet, at H1 Universitet efter lovændringerne ikke længere var en statsinstitution i registreringsafgiftslovens forstand.
 Landsretten fandt efter en samlet vurdering, at der ikke ved lovændringerne var sket en ændring af, at H1 Universitet i registreringsafgiftslovens forstand skulle anses som danske statsinstitutioner.
 Den juridiske vejledning 2014-1 E.A.8.1.3.2
 Jan Uffe Rasmussen, Olaf Tingleff og Betina Juul Heldmann (kst.)
 Denne sag, der er anlagt ved byretten den 15. juni 2011, er ved kendelse af 19. august 2011 henvist til behandling ved Østre Landsret i medfør af retsplejelovens § 226, stk. 1.
 Sagen drejer sig om, hvorvidt sagsøgte, H1 Universitet, kan anses som en statsinstitution i forhold til reglerne i registreringsafgiftsloven, således at H1 Universitet er fritaget for at betale registreringsafgift af universitetets køretøjer.
 Sagsøgeren, Skatteministeriet, har nedlagt påstand om, at H1 Universitet skal anerkende, at universitetet ikke er en statsinstitution i forhold til registreringsafgiftslovens § 2, stk. 1, nr. 2, og at universitetet skal betale registreringsafgift af køretøjer indregistreret efter 1. juni 2010 og frem til tidspunktet for endelig dom.
 H1 Universitet har nedlagt påstand om frifindelse.
 Landsskatteretten har den 15. marts 2011 afsagt følgende kendelse:
 Sagen vedrører SKATs bindende svar vedrørende spørgsmål om, hvorvidt H1 Universitet, herefter H1 Universitet, kan anses for en statsinstitution i forhold til registreringsafgiftsloven, således at der kan ske fritagelse for registreringsafgift for H1 Universitet's køretøjer.
 H1 Universitet har stillet følgende spørgsmål med anmodning om bindende svar til SKAT:
 Er H1 Universitet en statsinstitution i forhold til registreringsafgiftslovens § 2, stk. 1, nr. 2?
 SKAT har besvaret spørgsmålet med: "Nej".
 Landsskatteretten ændrer besvarelsen af spørgsmålet til: "Ja".
 Der har været afholdt forhandling med H1 Universitet's repræsentant.
 H1 Universitet (H1 Universitet) er ved lov nr. ... af ..., herefter H1 Universitet-loven, overgået til at være et selvejende universitet under det daværende Forskningsministerium (nu Videnskabsministeriet). Universitetet driver ifølge nævnte lovs § 1 forskning og giver videregående uddannelse indtil det højeste videnskabelige niveau indenfor det teknisk-naturvidenskabelige fagområde og hermed beslægtede områder. Af årsrapporten for 2009 fremgår bl.a., at H1 Universitet's indtægter udover tilskud på finansloven tillige består af eksterne midler til forskning, kursusvirksomhed, patentvirksomhed, notesalg, deltagerbetaling for deltidsuddannelse ligesom der modtages midler fra Globaliseringspuljen og omstillingsreserven mv.
 Af H1 Universitet-lovens § 1, stk. 2, fremgår, at det selvejende universitet er en del af den offentlige forvaltning under tilsyn fra forskningsministeren. Det selvejende universitet er omfattet af universitetsloven, jf. lovbekendtgørelse nr. 754 af 17. juni 2010, med de afvigelser, der


text:
følger af H1 Universitet-loven, jf. denne lovs § 1, stk. 3.
 H1 Universitet er organiseret med en direktion samt omkring 20 institutter, herunder 5 sektorforskningsinstitutter bl.a. det tidligere H1.1, som pr. 1. januar 2007 er fusioneret med H1 Universitet. Pr. 31. december 2009 var der ifølge årsrapporten ansat et antal personer svarende til 4.555 årsværk. Den daglige ledelse varetages i henhold til § 9 i H1 Universitet's vedtægter af rektor indenfor de rammer, som bestyrelsen har fastsat.
 Det fremgår nærmere af kapitel 3 i universitetsloven, at bestyrelsen er øverste myndighed for universitetet og bl.a. godkender universitetets budget efter indstilling fra rektor, der desuden varetager universitets daglige ledelse. Bestyrelsen er ifølge universitetslovens § 11 ansvarlig over universitetets virke overfor ministeren, herunder i relation til forvaltningen af de statslige tilskud. Af H1 Universitet-lovens § 2, stk. 3 fremgår, at bestyrelsen består af en formand og 3 eksterne medlemmer, der udpeges af forskningsministeren. Et af de eksterne medlemmer udpeges efter indstilling fra undervisningsministeren. Medarbejderne ved H1 Universitet vælger 2 medlemmer af bestyrelsen, og de studerende ved H1 Universitet vælger 1 medlem af bestyrelsen.
 Derudover fremgår det af universitetslovens § 19, at ministeren yder tilskud til universitetets undervisnings-, forsknings- og formidlingsvirksomhed og andre opgaver, som er henlagt til universitetet. Tilskuddet fastlægges på de årlige finanslove. Tilskuddene indeholder ifølge H1 Universitet-lovens § 4, stk. 3, såvel bidrag til dækning af de primære opgaver som de indirekte omkostninger ved driften af universitetet. Ministeriet kan desuden yde lån til forskellige institutionsformål, jf. H1 Universitet-lovens § 5. Ifølge universitetslovens § 28 er universitetet omfattet af lov om statens regnskabsvæsen mv.
 Om nedlæggelse fremgår det af H1 Universitet-lovens § 10, at beslutter bestyrelsen at nedlægge universitetet som selvejende institution, overgår dets nettoformue til staten. Beslutning om nedlæggelse skal godkendes af forskningsministeren efter høring af undervisningsministeren. Gaver skænket til H1 Universitet disponeres dog i overensstemmelse med gavegivers ønske eller, såfremt gavegiver ikke har fremsat et ønske, til de formål, der er fastsat i de til enhver tid gældende vedtægter.
 Af bemærkningerne til Lovforslag ..., FT ... om forslag til lov om H1 Universitet's overgang til selveje fremgår bl.a., at omlægningen indebærer, at universitetet får ejendomsretten til sine bygninger og dermed mulighed for at lånefinansiere en tiltrængt modernisering af bygninger og inventar, og at forskningsministeren efter overgangen til selveje ikke længere er universitets øverste myndighed, at klager over H1 Universitet ́s afgørelser for så vidt angår retlige spørgsmål dog fortsat kan påklages til undervisnings- og forskningsministeren, at H1 Universitet efter overgangen til selveje stadig i momslovens forstand anses for en statslig institution, samt at de tjenestemænd, der ikke overgår til ansættelse ved det selvejende universitet, opretholder deres ansættelsesforhold som statstjenestemænd.
 Det fremgår af sagens materiale, at H1 Universitet løbende anskaffer personmotorkøretøjer og varevogne efter reglerne for statsinstitutioner, jf. registreringsafgiftslovens § 2, stk. 1, nr. 2.
 SKAT har besvaret H1 Universitet's anmodning om bindende svar med: "Nej". Til støtte for afgørelsen er anført, at H1 Universitet ikke kan anses for en statsinstitution i registreringsafgiftslovens forstand, jf. registreringsafgiftslovens § 2, stk. 1, nr.


text:
2.
 Ifølge § 1, stk. 4, i H1 Universitet's vedtægter, er H1 Universitet en selvejende institution med bygningsmæssigt selveje. I henhold til universitetslovens § 1, stk. 2, er universiteter selvejende institution indenfor den offentlige forvaltning under tilsyn af ministeren. Statsinstitutioner er i henhold til registreringsafgiftslovens § 1, stk. 1, nr. 2, fritaget for registreringsafgift. Begrebet statsinstitutioner er ikke nærmere defineret i loven.
 Af administrativ praksis, der er beskrevet i punktafgiftsvejledningen for 2010 fremgår, at ved statsinstitutioner forstås institutioner, hvis budget er optaget på finansloven. Selvejende institutioner anses ikke som statsinstitutioner, selvom driften finansieres fuldt ud af det offentlige. Landsskatteretten har i 1999 truffet afgørelse om, at Handelshøjskolen, der er en selvejende institution, ikke kan anses som en statsinstitution, selvom institutionens drift fuldt ud dækkes af tilskud fra staten. Selvejende institutioner er således ifølge administrativ praksis ikke omfattet af begrebet statsinstitutioner.
 Der er endvidere henvist til Finansministeriets rapport om "Selvejende institutioner - styring, regulering og effektivitet" fra april 1999, hvor der er redegjort for begrebet selvejende institution. Det fremgår heraf, at der sondres mellem selvejende institutioner oprettet på privatretligt henholdsvis offentligretligt grundlag, men at der ikke i lovgivningen eller den juridiske teori er fastlagt en entydig definition af begrebet selvejende institution.
 Der er derudover henvist til afsnit 3.1.2. og 2.4.9 i budgetvejledningen i Finansministeriets rapport om selvejende institutioner, hvoraf det fremgår, at de selvejende institutioner ikke er egentlige statsinstitutioner med egen driftsbevilling på finansloven, men finansieres af tilskud fra staten.
 Ydermere er der henvist til afsnit 3.1.4 i vejledning til universitetsloven, ifølge hvilken begrebet selvejende institutioner dækker to forskellige juridiske selskabsformer i form af den privatretlige selskabsform "fonden", og det offentligretlige begreb "særlige forvaltningssubjekter". De særlige forvaltningssubjekter udskilles fra den øvrige statslige forvaltning ved lov. Selvstændigheden kan variere meget fra område til område, men det grundlæggende kendetegn er, at de ikke indgår i det statslige hierarki, og at de ikke er under instruktion fra vedkommende minister. Ledelsen er normalt en selvstændig bestyrelse, og institutionen er ikke omfattet af det statslige bevillingssystem, men har en anden finansiering i form af for eksempel statslige tilskud. Universiteterne vil dog fortsat være underlagt ministerens tilsyn, således at ministeren kan gribe ind overfor bestyrelsen.
 H1 Universitet's repræsentant har fremsat påstand om, at besvarelsen af SKATs bindende svar ændres til: Ja. Til støtte herfor er anført, at begrebet "selvejende" ikke i sig selv udelukker, at en institution kan anses for en statsinstitution i relation til registreringsafgiftslovens § 2, stk. 1, nr. 2. Der skal således foretages en konkret vurdering af de faktiske forhold i institutionen.
 Det fremgår af punktafgiftsvejledningen, at selvejende institutioner, herunder en teknisk skole, ikke kan anses for statsinstitutioner, selvom driften fuldt ud finansieres af det offentlige. Eneste praksis, der underbygger dette, er en ikke-offentliggjort kendelse fra Landsskatteretten fra af 29. oktober 1999 vedrørende Handelshøjskolen.
 Efter repræsentantens opfattelse er Landsskatterettens primære begrundelse i kendelsen af 29. oktober 1999 for ikke at anse Handelshøjskolen for en statsinstitution, at Handelshøjskolen i sin tid blev oprettet på privatretlige vilkår. Det er således tillagt afgørende vægt, at formuen ikke


text:
tilfalder staten ved en likvidation. Der er desuden foretaget en konkret vurdering.
 Hvis selvejende institutioner pr. definition ikke kan være statsinstitutioner, ville det vel være overflødigt for Landsskatteretten i den nævnte kendelse at foretage en nærmere vurdering af Handelshøjskolens status i forhold til registreringsafgiftsloven. Derimod kan man indirekte udlede, at det ikke kan udelukkes, at en selvejende institution kan være en statsinstitution.
 H1 Universitet adskiller sig i al væsentlighed kun fra helt traditionelle statsinstitutioner ved, at H1 Universitet kan opretholde en egen formue, som er adskilt fra statens øvrige formue, indtil H1 Universitet eller staten vælger at nedlægge universitetet, samt at H1 Universitet lovgivningsmæssigt er tillagt en lidt større styringsmæssig og økonomisk selvstændighed end den øvrige statslige forvaltning. Der foreligger således ikke lovgivningsmæssige forhold, som kan medføre, at H1 Universitet ikke skal anses for at være en statsinstitution.
 H1 Universitet er optaget på finansloven. Af tekstanmærkningerne fremgår bl.a., at universiteterne er selvforsikrende i henhold til Finansministeriets cirkulære nr. 9783 af 9. december 2005 om selvforsikring i staten, hvilket naturligvis også omfatter biler. I finansloven er der således taget stilling til, at universiteter og dermed også H1 Universitet skal anses for at være en statsinstitution.
 Derudover er universiteterne underlagt Finansministeriets Budgetvejledning. Budgetvejledningen indeholder de såkaldte almindelige bevillingsbestemmelser for statsadministrationens disponering over de bevillinger, der er givet på de årlige bevillingslove mv. Budgetvejledningen er formelt set et cirkulære, der er godkendt af Finansudvalget. Budgetvejledningen har derfor ikke retsvirkning for institutioner uden for staten.
 Af budgetvejledningens afsnit 2.4.16 "Ministerbiler og andre tjenestebiler" fremgår det, at "Anskaffelse og anvendelse af ministerbiler og andre tjenestebiler sker i overensstemmelse med Finansministeriets cirkulære om statens tjenestebiler (cirkulære nr. 9304 af 16/6 2003) ". H1 Universitet er underlagt denne bestemmelse om statens tjenestebiler.
 Skatterådet har i SKM2008.303.SR lagt til grund, at H1 Universitet er en statslig institution, som er omfattet af momslovens § 3, stk. 2, nr. 3. SKAT har ligeledes i "Retningslinerne for universiteternes krav på tilbagebetaling af energiafgifter" af 1. februar 2006, anført, at universiteterne er omfattet af momslovens § 3, stk. 2, nr. 3, og dermed også momslovens § 9, som statsinstitutioner indenfor Videnskabsministeriet ressortområde.
 Når både Skatterådet og SKAT således har afgjort, at universiteter er statsinstitutioner i momslovens forstand, kan universiteterne ikke vurderes anderledes i forhold til registreringsafgiftslovens bestemmelser.
 Overordnet reguleres H1 Universitet af universitetsloven. H1 Universitet-loven er bortset fra bestemmelserne om bygningsselveje ophævet ved lovbekendtgørelse nr. 1322 af 14. december 2004. H1 Universitet-loven er på øvrige områder erstattet af universitetsloven. Af universitetslovens § 1, stk. 2, fremgår, at universiteter er selvejende institutioner inden for den offentlige forvaltning under tilsyn af ministeren for videnskab, teknologi og udvikling. Det fremgår således heraf, at H1 Universitet er en institution inden for den offentlige forvaltning, som er under tilsyn af ministeren for videnskab, teknologi og udvikling. Dermed er H1 Universitet også en del af det statslige hierarki.
 I bemærkningerne til bestemmelsen, jf. lovforslag nr. L 125 af 15. januar 2003, er anført følgende om universiteters status som statsinstitution:
 Universiteterne vil blive selvejende institutioner inden for den offentlige


text:
forvaltning og vil fortsat være omfattet af bl.a. offentlighedsloven, forvaltningsloven, ombudsmandsloven, statsbyggeloven samt persondataloven. H1 Universitet er dermed underlagt disse love på lige fod med alle andre statsinstitutioner.
 Endvidere er der om institutionelt selveje i bemærkningerne anført, at der med lovforslaget etableres institutionelt selveje for de nuværende statsinstitutioner blandt universiteterne. Videre fremgår, at de særlige forvaltningssubjekter udskilles fra den øvrige statslige forvaltning ved lov, der samtidig regulerer, hvilken selvstændighed det pågældende forvaltningssubjekt skal have i forhold til den øvrige statslige forvaltning. Universiteterne vil dog fortsat være underlagt ministerens tilsyn. Det betyder blandt andet, at ministeren har mulighed for at gribe ind overfor bestyrelsen som universitetets øverste myndighed, hvis den ikke lever op til sit ansvar efter dette lovforslag.
 Som det fremgår af bemærkningerne, anvendes begrebet selvejende institution på universitetslovens område synonymt med det offentligretlige begreb "særlige forvaltningssubjekter", hvorved der ifølge bemærkningerne forstås institutioner, der er udskilt fra den øvrige statslige forvaltning ved en lov, der fastsætter, hvilken selvstændighed det pågældende forvaltningssubjekt skal have i forhold til den øvrige statslige forvaltning.
 Det offentligretlige begreb "særlige forvaltningssubjekter"/"statslige selvejende institutioner" er således statslige institutioner indenfor den statslige forvaltning.
 Stiftelsesgrundlaget er således offentligretligt, og grundlaget for institutionernes virke vil i første omgang være ressortlovgivningen eventuelt suppleret med vedtægter fastsat i medfør af ressortlovgivningen.
 Sådanne institutioner er selvstændige retssubjekter, men de er som udgangspunkt ikke beskyttet mod indgreb fra lovgivningsmagten, og kan nedlægges ved lov, i hvilken forbindelse institutionens formue kan indgå i statskassen. Reguleringen af de pågældende institutioner vil alene være at finde i lovgivningen om institutionen og eventuelle regler, herunder vedtægter, der har hjemmel deri.
 Særlige forvaltningssubjekter er således institutioner, der er stiftet af staten ved lov, og som kan nedlægges ved lov, i hvilken forbindelse formuen kan gå tilbage til statskassen, hvorfor man ikke opfylder det almindelige fondsretlige krav til en selvejende institution om en bindende udskillelse fra stifterens formue. Universiteterne er således ikke selvejende i fondsretlig forstand. H1 Universitet's Institutionelle selveje adskiller ej heller universitetet fra staten på en sådan måde, at H1 Universitet ikke skal anses for at være en statsinstitution.
 Af H1 Universitet's vedtægter fremgår, at H1 Universitet er en selvejende institution med bygningsmæssigt selveje. Af vedtægternes § 21, stk. 1, fremgår nærmere, at hvis bestyrelsen beslutter at nedlægge universitetet som selvejende institution, overgår dets nettoformue til staten. Beslutning om nedlæggelse skal godkendes af ministeren for Videnskab, Teknologi og Udvikling. Videnskabsminister Helge Sander har i egenskab af ressortminister underskrevet vedtægterne sammen med H1 Universitet's bestyrelsesformand.
 Ministerens underskrivelse af vedtægterne har baggrund i, at H1 Universitet ifølge universitetsloven anses for at være en statsinstitution.
 Af bestemmelserne i H1 Universitet's vedtægter vedrørende bestyrelsen kan derudover udledes, at bestyrelsen er direkte ansvarlig overfor ministeren, og ministeren har bemyndigelse til at afsætte bestyrelsen i bestemte situationer. Privatretlige selvejende institutioner er ikke direkte ansvarlig overfor ministeren, ligesom ministeren ikke kan afsætte bestyrelse. Disse forhold bekræfter H1 Universitet's status som statsinstitution.
 Universiteterne er endvidere omfattet af Finansministeriets stillingskontrol med undtagelse af undtaget stillinger som professorer i lønramme 37. Formålet med Finansministeriets stillingskontrol er at styre


text:
antallet af nyoprettede stillinger i lønrammerne 37-42 i staten med henblik på at hindre en uhensigtsmæssig vækst i normeringen i de øverste lønrammer. Desuden skal stillingskontrollen medvirke til at undgå utilsigtet lønglidning i staten samt til at forhindre, at staten bliver lønførende. Dette indikerer, at universiteterne på dette område også betragtes som en institution i staten.
 Rigsrevisionen har derudover i et notat af 30. november 2005 om regnskabs-og revisionsbestemmelser for universiteterne fastslået, at universiteterne, jf. universitetslovens § 32, stk. 1 og 2, er omfattet af statsregnskabsloven. Rigsrevisionen fastslår endvidere, at dette indebærer, at universiteterne skal følge bevillings- og dispositionsreglerne i staten. Endvidere fremgår det af Rigsrevisionens notat, at universiteterne er omfattet af det statslige forvaltningsretlige system. Den eneste undtagelse er universiteternes mulighed for at opbygge egne formuer uden for statsregnskabet.
 Af de statslige selvejende institutioner er det kun universiteterne, der er underlagt de statslige regnskabsregler fuldt ud, mens de øvrige selvejende institutioner som udgangspunkt følger de private regnskabsregler. Det forhold, at universiteterne skal følge bevillings- og dispositionsreglerne i staten bekræfter universiteternes status som statsinstitutioner.
 Der er ydermere henvist til Finansministeriet har i april 2009 udgivet rapporten "Selvejende institutioner - styring, regulering og effektivitet".
 Af registreringsafgiftslovens § 1 fremgår, at der skal svares afgift til statskassen af motorkøretøjer, som skal registreres efter færdselsloven, medmindre andet følger af bestemmelserne i denne lov. Efter registreringsafgiftslovens § 2, stk. 1, nr. 2, er personkøretøjer og varevogne som nævnt i § 5, stk. 1, 2 og 8, der udelukkende anvendes af danske statsinstitutioner, fritaget for registreringsafgift.
 Landsskatteretten finder, at H1 Universitet må anses for en statsinstitution i registreringsafgiftslovens forstand, således at de køretøjer, der udelukkende anvendes af H1 Universitet er undtaget registreringsafgiftspligten i henhold til registreringsafgiftslovens § 2, stk. 1, nr. 2. Der er herved henset til, at H1 Universitet er oprettet i henhold til lov på offentligretligt grundlag, at formuen ikke er uigenkaldeligt udskilt fra staten, idet nettoformuen overgår til staten ved en eventuel opløsning, der i øvrigt skal godkendes af ressortministeren, at H1 Universitet er en del af den offentlige forvaltning under tilsyn fra ressortministeren, at ressortministeren udpeger flertallet af medlemmerne i den bestyrelse, der er H1 Universitet's øverste myndighed, at ressortministeren fastsætter tilskuddene til H1 Universitet, og at H1 Universitet er optaget på finansloven og omfattet af budgetvejledningen.
 Landsskatteretten ændrer dermed besvarelsen af spørgsmålet til: "Ja".
 Registreringsafgiftslovens § 1, stk. 1, og § 2, stk. 1, nr. 2, er sålydende:
 § 2, stk. 1, nr. 2. Fritaget for afgift er personkøretøjer og varevogne som nævnt i § 5, stk. 1, 2 og 8 der udelukkende anvendes af danske statsinstitutioner, bortset fra køretøjer, der anvendes erhvervsmæssigt i konkurrence med private erhvervsdrivende.
 I lov nr. ... af ... om H1 Universitets overgang til selveje er anført:
 Kap. 1. Lovens område, godkendelse m.v.
 Loven omfatter H1 Universitet (H1 Universitet), som er et selvejende universitet under Forskningsministeriet. Universitetet driver forskning og giver videregående uddannelse indtil det højeste videnskabelige niveau inden for det teknisk-naturvidenskabelige fagområde og hermed beslægtede områder.
 Kap. 2. Universitetets ledelse, tegningsret m. v.
 Bestyrelsen


text:
er øverste myndighed for det selvejende universitet. Bestyrelsen varetager universitetets interesser som uddannelses- og forskningsinstitution og fastlægger retningslinjer for universitetets langsigtede virksomhed, udvikling og organisation.
 Stk. 3. Bestyrelsen består af en formand og 3 eksterne medlemmer, der udpeges af forskningsministeren. Et af de eksterne medlemmer udpeges efter indstilling fra undervisningsministeren. Medarbejderne ved H1 Universitet vælger 2 medlemmer af bestyrelsen, og de studerende ved H1 Universitet vælger 1 medlem af bestyrelsen. De nærmere regler for bestyrelsen, dens opgaver samt universitetets organisering fastsættes i vedtægterne, jf. dog stk. 1 og 2.
 Stk. 5. Rektor tegner universitetet med undtagelse af dispositioner over fast ejendom, hvor universitetet tegnes af bestyrelsesformanden sammen med et medlem af bestyrelsen, jf. dog § 3.
 Bestyrelsen er over for forskningsministeren ansvarlig for det selvejende universitets virke, herunder forvaltningen af de statslige tilskud, jf. § 4.
 Stk. 2. Hvis bestyrelsen ikke efterkommer påbud fra forskningsministeren om berigtigelse af retsstridige forhold, kan forskningsministeren pålægge bestyrelsen at træde tilbage, således at en ny bestyrelse skal udpeges.
 Stk. 3. Hvis bestyrelsen ved sine dispositioner bringer universitetets videreførelse i fare, kan forskningsministeren pålægge bestyrelsen straks at træde tilbage og kan i forbindelse hermed indsætte et midlertidigt styre, indtil der er udpeget en ny bestyrelse.
 Stk. 4. Beslutning om at anlægge retssag mod bestyrelsesmedlemmer, rektor, eventuelle revisorer eller andre i anledning af tab påført universitetet kan træffes af bestyrelsen eller forskningsministeren.
 Forskningsministeren yder tilskud til det selvejende universitets forsknings- og formidlingsvirksomhed og andre opgaver, som er henlagt til universitetet. Tilskuddet fastlægges på de årlige finanslove.
 Stk. 2. Undervisningsministeren yder tilskud til universitetets undervisningsvirksomhed. Tilskuddet fastlægges ud fra takster fastsat på de årlige finanslove for grupper af uddannelser og antal årsstuderende.
 Stk. 3. Tilskuddet til universitetets primære opgaver som nævnt i stk. 1 og 2 indeholder tillige et bidrag til dækning af de indirekte omkostninger ved universitetet, herunder ledelse, administration, bygningsdrift m.v. Universitetet kan opspare tilskud til anvendelse til universitetets formål i følgende finansår.
 Forskningsministeren kan tilbageholde tilskud, lade tilskud bortfalde helt eller delvis eller kræve tilskud tilbagebetalt helt eller delvis, hvis det selvejende universitet ikke følger bestemmelserne i denne lov eller de regler eller aftaler, der er fastsat eller indgået i henhold til loven.
 Bestyrelsen skal forvalte det selvejende universitets midler sådan, at de bliver til størst mulig gavn for universitetets formål.
 Stk. 2. Universitetets likvide midler skal anbringes i overensstemmelse med Justitsministeriets bekendtgørelse om anbringelse af fondes midler og bestyrelsesvederlag m.v.
 Stk. 3. Forskningsministeren kan efter forhandling med by- og boligministeren fastsætte nærmere regler om universitetets byggevirksomhed og bygningsforhold i øvrigt.
 Det selvejende universitets regnskabsår er finansåret. Ved regnskabsårets afslutning udarbejdes et årsregnskab omfattende resultatopgørelse, balance og anlægsoversigt. Regnskabet skal underskrives af bestyrelsen og af rektor.
 Stk. 2. Universitets regnskab revideres af rigsrevisor i henhold til lov om revisionen af statens regnskaber m.m.
 Stk. 3. Regnskabet opstilles efter regler, der fastsættes af forskningsministeren. Universitets regnskabsføring skal være i overensstemmelse med regler fastsat i overensstemmelse med regler fastsat af forskningsministeren. Reglerne fastsættes efter forhandling med undervisningsministeren.
 Stk. 4. Rigsrevisor kan med forskningsministeren aftale, at revisionsopgaver