text:
4 xi afsnit C.C.1.2.4 Selvstændigt erhvervsdrivende ved deltagelse i et skattemæssigt transparent selskab.
 Interessenterne ejer hver en ideel andel af interessentskabets aktiver og passiver. Størrelsen af denne andel har betydning for interessentens afskrivningsret og opgørelse af anskaffelses- og afståelsessummer mv.
 Fordelingen af interessentskabets løbende over- eller underskud sker ikke nødvendigvis hos interessenterne i forhold til deres ejerandel. Interessenterne kan have aftalt at anvende en anden fordeling af indkomsten, hvor der fx tages hensyn til arbejdsindsats eller indskudt kapital. Hvis der ikke er aftalt andet, fordeles indkomsten lige.
 Hvis der ikke er aftalt noget om fordelingen af underskuddet, fordeles det på samme måde som overskuddet.
 Hvis fordelingen af over- eller underskud ikke er sagligt begrundet, kan skattemyndighederne tilsidesætte aftalen. Se LSRM 1974, 155 LSR og Østre Landsrets dom i Skd. 1983.67.402 forudsætningsvis. I SKM2013.396.BR forelå der ikke nogen fordelingsaftale, og retten fandt, at skatteyderen ikke havde ført bevis for, at han ejede en mindre del af virksomheden end de 50 pct., som var skønnet af skattemyndighederne.
 Hvor en interessent i kraft af det solidariske ansvar over for kreditorerne må afholde mere end sin forholdsmæssige andel af et underskud, vil han som regel have fradrag også for denne del, hvis han lider et tab af den grund. Dette tab kan skyldes, at medinteressenten ikke kan indfri interessentens regreskrav.
 Interessenten kan trække tabet fra efter reglerne i kursgevinstloven, når det er endeligt konstateret.
 Hvis interessenten er et selskab, er der som udgangspunkt fradragsret for tabet efter KGL § 3. Se afsnit C.B.1.3.3.2.
 Hvis interessenten er en fysisk person, kan tab på en fordring trækkes fra efter KGL § 14. Tab skal efter denne bestemmelse trækkes fra i kapitalindkomsten. Der gælder en bagatelgrænse på 2.000 kr. Reglen gælder kun for fordringer, der er erhvervet den 27. januar 2010 eller senere. Se afsnit C.B.1.4.2.2. Tab på fordringer, der er opstået/erhvervet før den 27. januar 2010, kan ikke trækkes fra.
 Hvis den fysiske persons tab på et regreskrav er erhvervet i tilknytning til den erhvervsmæssige drift af virksomheden, vil det også være omfattet af KGL § 17. I denne situation bestemmer § 17, at reglerne i SL § 6, stk. 1, litra a, anvendes. Det skal altså vurderes, om tabet har karakter af driftsomkostning (eller driftstab). Se afsnit C.B.1.4.2.4.
 KGL § 17 handler også om fradrag for tab på fordringer, som er erhvervet som led i vederlagsnæring.
 Hvis tabet er omfattet af KGL § 17, kan det derfor trækkes fra i den personlige indkomst uden bagatelgrænse.
 Eksempler på fradrag som følge af solidarisk hæftelse
 En skatteyder, der drev en byggevirksomhed med en medinteressent, måtte i forbindelse med virksomhedens ophør betale samtlige interessentskabets kreditorer. Landsretten fandt, at interessentskabets underskud var opstået løbende ved, at der var afholdt udgifter, som havde været nødvendige for interessentskabets drift. Skatteyderen kunne derfor trække det lidte tab fra ved opgørelsen af sin (personlige) indkomst. Se Østre Landsrets dom i skd. 1984.68.38.
 En arkitekt drev erhvervsmæssig udstykningsvirksomhed sammen med en murermester. Murermesteren, drev også selvstændig murermestervirksomhed, som kom i økonomiske vanskeligheder. Det daværende


text:
toldvæsen gjorde derfor udlæg i hans anpart i interessentskabet. For at undgå, at udstykningsvirksomheden måtte standse med tab, var arkitekten gået med til, at interessentskabet optog lån og betalte gælden til toldvæsenet. Da der var den nødvendige forbindelse mellem den tabsgivende disposition og den løbende indtægtserhvervelse, kunne arkitekten ved opgørelsen af sin (personlige) indkomst trække det tab fra, der var opstået i forbindelse med kompagnonens insolvens. Se LSRM 1982, 82 LSR.
 Hvis tabet ikke skyldes den solidariske hæftelse over for kreditorerne men derimod, at medinteressenten har hævet for meget i selskabet, må tabet normalt anses for et tab på udlån, som er foretaget uden for interessentskabets normale drift.
 Tabet kan ikke trækkes fra efter KGL § 17, og kun efter KGL § 14, hvis det er endeligt konstateret. Bestemmelsen gælder dog ikke for tab på fordringer mellem nærtstående eller for hovedaktionærers fordringer på deres selskaber.
 Se afsnit C.B.1.4.2.2 om KGL § 14 og afsnit C.B.1.3.3.2 om selskabers fradrag efter KGL § 3.
 Eksempler: Tab ikke led i interessentskabet drift (normal driftsrisiko)
 Eksemplerne er fra ældre praksis, hvor fradrag er blevet nægtet. Efter den nugældende KGL § 14, kan der dog være fradrag for tilsvarende fordringer. Tabet vil derimod ikke kunne trækkes fra efter KGL § 17 eller § 3, fordi fordringen ikke har tilknytning til den erhvervsmæssige drift af virksomheden:
 To medinteressenters uberettigede hævninger af interessentskabets midler blev ikke anset for at være foretaget som led i driften af interessentskabet, men derimod med det formål at dække medinteressenternes privatforbrug. Kassekreditten blev indfriet af interessenten i dennes egenskab af solidarisk ansvarlig meddebitor. Fordringerne mod medinteressenterne blev anset for uerholdelige. Højesteret afviste fradrag og bemærkede, at tab, der udspringer af, at interessenterne hæver penge til privatforbrug ved at trække checks på interessentskabets kassekreditkonti, falder uden for rammerne af en naturlig driftsrisiko ved erhvervskonti i interessentskabsform. Se TfS 2000, 362 HRD.
 En advokat led tab på grund af en medinteressents uberettigede hævninger. Efter interessenternes aftale skulle interessentskabets overskud fordeles i forhold til parternes indtjening, uanset om den enkelte interessent på den måde opnåede et sædvanligt arbejdsvederlag. Den senere udtrådte medinteressent havde derfor ikke ret til at foretage større acontohævninger på den fælles kassekredit, end hans indtjening betingede. Interessenterne havde mulighed for og var i kraft af interessentskabskontrakten berettiget til løbende at kontrollere både medinteressenternes indtjening og hævningerne på den fælles kassekredit. De uberettigede hævninger var derfor ikke en naturlig driftsrisiko ved deltagelse i interessentskabet. Derfor, og fordi interessentskabet i øvrigt gennem alle årene gav overskud, kunne skatteyderens tab ikke anses som en fradragsberettiget driftsomkostning efter SL § 6, stk. 1, litra a. Se TfS 1997, 619 ØLD.
 En interessent, A, havde lidt et tab, fordi en medinteressent, B, ikke kunne indfri sin negative kapitalkonto. B havde hævet mere, end han havde krav på efter sin overskudsandel. A påstod, at B's hævninger var rimeligt begrundede i driftsresultaterne og arbejdsindsatsen, og at de derfor var et løbende led i indtægtserhvervelsen for interessentskabet. Landsretten fandt derimod, at B havde hævet mere, end han havde krav på,

type: other


text:
og at han på den måde havde fået et lån ved træk på kapitalkontoen. Dette lån var ikke et led i den løbende indkomsterhvervelse for interessentskabet, og A's tab var derfor et formuetab, som ikke kunne trækkes fra efter SL § 6, stk. 1, litra a. Se TfS 1999, 685 VLD.
 I forbindelse med, at en interessent udtrådte af et interessentskab, blev der konstateret et tab, selvom interessentskabet i den givne periode havde haft overskud. Tabet var en følge af, at den udtrædende interessent havde foretaget så store hævninger i selskabet, at han ved sin udtræden ikke var i stand til at betale den del af gælden, der ifølge parternes aftale påhvilede ham. På grund af den solidariske hæftelse led en anden interessent derfor et tab. Landsskatteretten fandt, at tabet ikke var tab på en fordring, der havde tilknytning til driften af interessentskabet, men et formuetab, der var indkomstopgørelsen uvedkommende. Se TfS 1996, 256 LSR.
 Partrederier er en særlig virksomhedstype, som kun kan anvendes af flere personer, der ejer et skib i fællesskab. Reglerne om partrederier findes i sølovens §§ 101-108 og sølovens kapitel 2 om registrering i Skibsregistret. (Lov om erhvervsdrivende virksomheder gælder ikke for partrederier).
 Deltagere i partrederier, partredere, hæfter ikke solidarisk, men pro rata, dvs. i forhold til deres ejerandel. Partrederiets kreditorer har derfor ikke nogen selskabsformue at søge sig fyldestgjort i, men bliver særkreditorer hos hver enkelt partreder for dennes del af gælden.
 Partrederier er skattemæssigt transparente ligesom interessentskaber, og beskatningen foregår hos de enkelte partredere efter samme principper som for interessenter. Se dog nedenfor om den særlige situation, der opstår hvis partrederen påtager sig solidarisk hæftelse og betaler medpartrederens andel af udgifter.
 Praksis vedrørende partrederes fradrag
 Fradrag for tab og omkostninger på grund af en bestyrende reders besvigelse over for et partrederi kunne trækkes fra efter SL § 6, stk. 1, litra a. Landsskatteretten fandt, at tabet som følge af besvigelsen og advokatomkostningerne i den anledning kunne trækkes fra, fordi tabet var et udslag af en normal driftsrisiko ved partrederi. Landsskatteretten lagde vægt på, at de øvrige redere, kort tid efter mistanken om sammenblanding af den bestyrende reders privatøkonomi og partsrederiets økonomi, gennemgik regnskaberne og opdagede besvigelserne. Fordringen imod den bestyrende reder blev anset for at være uerholdelig. Se SKM2002.184.LSR.
 Hvis partrederen - selvom han hæfter pro rata - betaler medpartrederens gæld, kan udgiften som udgangspunkt kun trækkes fra, hvis partrederen er retligt forpligtet til dække udgiften.
 En partreder, der i almindelighed hæfter pro rata, havde påtaget sig solidarisk hæftelse for bankgælden, der stammede fra køb og drift af partrederiets fiskekutter. Højesteret fandt, at det tab, som partrederen i kraft af det solidariske ansvar led ved at indbetale for en af de andre partredere, var fradragsberettiget. Højesteret udtalte, at den omstændighed, at hæftelsen beroede på en aftale, ikke gav grundlag for at behandle tabet anderledes end et tilsvarende tab, som lides af en interessent i et interessentskab. Se TfS 1989, 506 HRD.
 En partreder havde frivilligt betalt medpartrederens del af gælden. De udgifter han havde


text:
dækket, var imidlertid betalinger til kreditorer, som han havde kunnet henvise til at søge fyldestgørelse efter reglerne om pro rata-hæftelse. Landsretten nægtede derfor partrederen fradragsret for beløbet, fordi han ikke var retligt forpligtet til at hæfte solidarisk. Se TfS 1991, 487 VLD.
 Se også TfS 1984, 152 VLD og TfS 1991, 476 TSS.
 Hvis partrederens betaling af den anden partreders gæld udløser et regreskrav mod denne, som må anses for tabt, vil forholdet evt. kunne være omfattet af KGL § 14 om fysiske personers tab på fordringer eller KGL § 3 om selskabers tab på fordringer. Se ovenfor under tab på regreskrav på medinteressenter.
 En interessent måtte indfri en kassekredit i kraft af den solidariske hæftelse.
 Tabet, som skyldtes, at to medinteressenter uberettiget havde hævet af interessentskabets midler, blev ikke anset for at være sket som led i driften af interessentskabet, men med det formål, at dække medinteressenternes privatforbrug. Højesteret bemærkede, at tab, der udspringer af, at interessenterne hæver penge til privatforbrug ved at trække checks på interessentskabets kassekreditkonti, falder uden for rammerne af en naturlig driftsrisiko ved erhvervskonti i interessentskabsform.
 TfS 1989, 506 HRD
 Fradrag godkendt. Partreder
 En partreder, der i almindelighed hæfter pro rata, havde påtaget sig solidarisk hæftelse for bankgælden, der stammede fra køb og drift af partrederiets fiskekutter.
 Højesteret fandt, at det tab, som partrederen i kraft af det solidariske ansvar led ved at indbetale for en af de andre partredere, var fradragsberettiget.
 Retten udtalte, at den omstændighed, at hæftelsen beroede på en aftale, ikke gav grundlag for at behandle tabet anderledes end et tilsvarende tab, som lides af en interessent i et interessentskab.
 UfR 1959, 69 HRD
 En skatteyder havde afholdt advokat- og revisorudgifter på grund af uoverensstemmelser med en medinteressent i forbindelse med opløsning af interessentskabet og overdragelse af aktiverne heri til et aktieselskab, som var ejet af interessenterne.
 Skatteyderen gjorde gældende, at udgifterne var afholdt for at sikre og vedligeholde hans indkomst som direktør og bestyrelsesmedlem i selskabet. Denne indkomst var langt større end aktieudbyttet.
 Ministeriet gjorde gældende, at udgiften primært var afholdt for at sikre skatteyderens formueinteresser, nemlig fordelingen af aktierne i det nystiftede selskab. Højesteret nægtede fradrag med den begrundelse, at udgiften måtte anses for at vedrøre formuen og kun indirekte havde betydning for skatteyderens indkomst.
 Retten lagde til grund, at skatteyderen havde deltaget i driften af en uregistreret virksomhed som en form for interessent.
 Der forelå ikke nogen fordelingsaftale, og retten fandt, at skatteyderen ikke havde ført bevis for, at han alene ejede en mindre del af virksomheden end de skønnede 50 pct., som skattemyndighederne havde lagt til grund.
 Dommen stadfæster SKM2013.396.BR.
 SKM2004.154.VLR
 Regreskrav. Fradrag nægtet.
 Skatteyderen havde ikke bevist, at han havde et krav mod en medinteressent, og havde derfor heller ikke bevist, at han havde lidt et fradragsberettiget tab.
 TfS 1999, 685 VLD
 Uberettiget hævning.
 A drev revisionsfirma med sin søn B. A led et tab, fordi B, ikke kunne indfri sin negative kapitalkonto. B havde hævet mere, end han havde krav på efter sin overskudsandel. A påstod,


text:
at B's hævninger var rimeligt begrundede i driftsresultaterne og arbejdsindsatsen, og at de derfor var et løbende led i indtægtserhvervelsen for interessentskabet. Landsretten fandt derimod, at B havde hævet mere, end han havde krav på, og at han på den måde havde fået et lån ved træk på kapitalkontoen. Dette lån var ikke et led i den løbende indkomsterhvervelse for interessentskabet. A's tab var derfor et formuetab, som ikke kunne trækkes fra efter SL § 6, stk. 1, litra a.
 En advokats tab som følge af en medinteressents uberettigede hævninger på kassekreditten. Retten anså ikke hævningerne som en naturlig driftsrisiko ved deltagelse i interessentskabet. Tabet var derfor ikke en fradragsberettiget driftsomkostning.
 TfS 1991, 487 VLD
 Fradrag nægtet. Partreder. Solidarisk hæftelse.
 En partreder havde frivilligt betalt medpartrederens del af gælden. De udgifter han havde dækket, var imidlertid betalinger til kreditorer, som han havde kunnet henvise til at søge fyldestgørelse efter reglerne om pro rata-hæftelse. Landsretten nægtede derfor partrederen fradragsret for beløbet, fordi han ikke var retligt forpligtet til at hæfte solidarisk.
 TfS 1987, 316 VLD
 En interessent overtog i forbindelse med interessentskabets opløsning medinteressentens personlige firma.
 Retten fandt, at overtagelsen ikke var nødvendig for at sikre fortsættelsen af interessentens eget personlige firma. Derfor kunne en eftergivelse af et tilgodehavende, der opstod som led i handelen, hverken trækkes fra som driftsomkostning eller som driftstab.
 TfS 1984, 152 VLD
 (Skd. 1984.71.713)
 Fradrag nægtet. Partreder.
 En partreder indfriede 3 insolvente partrederes gæld til et skibsværft.
 Landsretten lagde til grund, at dette var sket for at få skibet frigivet til salg, og at partrederen betalte gælden, fordi han ønskede at udtræde af rederiet på grund af det løbende driftsunderskud.
 Tabet havde derfor ikke en sådan forbindelse med den løbende drift, at det kunne trækkes fra efter SL § 6, stk. 1, litra a, eller dennes analogi.
 Tabet kunne heller ikke påvirke opgørelsen af fortjenesten ved salg af skibet som en handelsomkostning.
 Skd. 1984.68.38
 Fradrag godkendt.
 En skatteyder, der drev en byggevirksomhed med en medinteressent, måtte i forbindelse med virksomhedens ophør betale samtlige interessentskabets kreditorer. Landsretten fandt, at interessentskabets underskud var opstået løbende ved, at der var blevet afholdt udgifter, som havde været nødvendige for interessentskabets drift. Skatteyderen kunne derfor trække tabet fra ved sin indkomstopgørelse.
 Skd. 1983.67.402
 Fradrag godkendt
 En dyrlæge og en landmand forpagtede i fællesskab tre landbrugsejendomme. Det blev anerkendt, at parterne (interessenterne) ved den indbyrdes fordeling kunne forøge driftsunderskuddet med arbejdsvederlag og forrentning af kapitalindeståendet, fordi fordelingen af disse poster var sagligt begrundet, og der ikke forelå omgåelseshensigt.
 Fradrag blev godkendt
 for tab og omkostninger som følge af en bestyrende reders besvigelse over for et partrederi. Landsskatteretten fandt, at tabet som følge af besvigelsen samt advokatomkostninger i den forbindelse kunne trækkes fra, fordi tabet var et udslag af en normal driftsrisiko ved partrederi. Landsskatteretten lagde vægt på, at de øvrige redere kort tid efter mistanken om sammenblanding af den bestyrende reders privatøkonomi og partrederiets økonomi gennemgik regnskaberne og opdagede besvigelserne. Fordringen imod den bestyrende reder måtte anses for at være uerholdelig.
 Fradrag


text:
nægtet. Ikke driftsomkostning.
 Tilbagebetaling af et formidlingshonorar, der var modtaget fra de øvrige interessenter som betaling for formidling af deltagelse i et leasingarrangement (10-mandsprojekt), var ikke fradragsberettiget efter SL § 6, stk. 1, litra a.
 Landsskatteretten fandt, at skatteyderens tilbagebetaling af interessenternes indbetalinger til interessentskabet ikke kunne anses for at være udslag af en almindelig driftsrisiko, og at afholdelsen af udgiften således ikke havde en naturlig, driftsmæssig begrundelse.
 Landsskatteretten lagde særlig vægt på, at leasingarrangementet var et typisk 10-mandsprojekt, der ifølge praksis ikke godkendes i skattemæssig henseende.
 Det var videre Landsskatterettens opfattelse, at skatteyderen ikke havde en aktuel, driftsmæssig begrundelse for at afholde udgiften i 1998, idet der på dette tidspunkt ikke forelå nogen drift af en erhvervsmæssig virksomhed, som udgiften kunne relateres til.
 TfS 1996, 256 LSR
 I forbindelse med, at en interessent udtrådte af et interessentskab, blev der konstateret et tab, selvom interessentskabet havde haft overskud. Tabet skyldtes, at den udtrædende interessent havde foretaget så store hævninger i selskabet, at han ved sin udtræden ikke var i stand til at betale den del af gælden, der ifølge parternes aftale påhvilede ham.
 På grund af den solidariske hæftelse led en anden interessent derfor et tab. Landsskatteretten fandt, at tabet ikke var tab på en fordring, der havde tilknytning til driften af interessentskabet, men et formuetab, der var indkomsten uvedkommende.
 LSRM 1982, 82 LSR
 En arkitekt drev erhvervsmæssig udstykningsvirksomhed sammen med en murermester. Murermesteren, der også drev selvstændig murermestervirksomhed, kom i økonomiske vanskeligheder, og det daværende toldvæsen gjorde udlæg i hans anpart i interessentskabet.
 For at undgå, at udstykningsvirksomheden måtte standse med tab, var arkitekten gået med til, at interessentskabet optog lån og betalte gælden til toldvæsenet.
 Da murermesteren døde, overtog arkitekten hele virksomheden og trak det tab fra, han ikke kunne få dækket i boet. Han gjorde gældende, at han havde været tvunget til at indfri gælden for at undgå større tab ved, at virksomheden standsede.
 Landsskatteretten fandt, at der var en sådan fornøden forbindelse mellem den tabsgivende disposition og arkitektens løbende indtægtserhvervelse, han kunne trække tabet fra.
 LSRM 1981, 205 LSR
 Landsretten fandt, at klagerens tab vedrørende medejerens underskudsandel var et fradragsberettiget driftstab efter SL § 6, stk. 1, litra a, fordi underskuddet havde forbindelse med interessentskabets drift, og klageren havde hæftet solidarisk for medejerens underskudsandel.
 LSRM 1974, 155 LSR
 Ved afviklingen af et interessentskab havde en grosserer fratrukket et beløb, der var betalt til dækning af medinteressentens underskud. Da driftsresultatet i tidligere år havde været fordelt ligeligt, fandt landsskatteretten ikke grundlag for at godkende skævdelingen af driftsresultatet.
 LSRM 1971, 38 LSR
 To parter i et interessentskab indgik, efter flere år med underskud i interessentskabet, en tillægsaftale om at den ene interessent ville dække medinteressentens del af driftsunderskuddet for at undgå at ophæve interessentskabet pga. insolvens. Interessentskabets underskud blev i de følgende år fuldt ud dækket af interessenten, som foretog fradrag for sin egen og for medinteressentens andel af underskuddet. Landsskatteretten var enig med Skatterådet i, at interessenten ikke kunne fratrække mere end halvdelen af underskuddet, fordi de


text:
dækkede underskud måtte betragtes som lån til medinteressenten, og i, at disse lån ikke kunne anses for at være endeligt tabt.
 LSRM 1956, 28 LSR
 En skatteyder, der havde drevet virksomhed med to medinteressenter, havde fratrukket et tab, der var opstået ved, at en medinteressent havde hævet mere end det, han kunne efter sin andel i virksomheden. Virksomhedens regnskab viste, at medinteressentens underskudssaldo udelukkende skyldtes overtræk til privatforbrug. Tabet måtte betragtes som et lån til den pågældende medinteressent uden forbindelse med virksomhedens drift, og var derfor ikke fradragsberettiget.
 TfS 1991, 476 TSS
 Fradrag nægtet. Solidarisk hæftelse.
 Et partrederi bad om bindende forhåndsbesked om, hvorvidt et tab på en partreders manglende overholdelse af sin indbetalingsforpligtelse kunne trækkes fra af de øvrige partredere - uden at partrederiet var ophørt.
 Ligningsrådet udtalte, at der kun blev tilført rederiet driftskapital fra de øvrige partredere som følge af manglende likviditet på grund af en partreders manglende betalingsevne.
 Dette tab vedrørte partredernes økonomiske mellemværende i relation til indkomstkilden og var derfor ikke fradragsberettiget i den skattepligtige indkomst.
 Partrederiet havde købt et skib, og købesummen fordeltes på 100 anparter, så der skulle indbetales 20 % kontant i forhold til andelene i skibet. Hvis der opstod et behov for yderligere likvide midler, skulle der indbetales det nødvendige beløb - ligeledes i forhold til anparterne.
 Partrederiet optog lån i Danmarks Skibskreditfond og partrederne, der ellers hæfter pro rata, hæftede solidarisk for dette lån. Hvis driften af skibet gav underskud, skulle der indbetales yderligere beløb, bl.a. til betaling af renter og afdrag til Danmarks Skibskreditfond.
 Ligningsrådet udtalte, at et tab som følge af denne hæftelse først ville kunne konstateres endeligt, når partrederiet ophørte, og det ved konkurs, inkasso eller på lignende måde var konstateret, at regreskravet mod en solidarisk hæftende partreder var værdiløst.
 Hvis det i den forbindelse kunne konstateres, at partrederiets underskud var opstået løbende ved at der var afholdt af udgifter, der var nødvendige for driften, ville de øvrige partredere på dette tidspunkt kunne trække det lidte tab fra som et driftstab.
 Bindende forhåndsbesked.


text:
Udtalelser om børnehaveleder var ikke strafbare - Nyhed - Horten Advokatpartnerselskab
 En pædagogmedhjælper i en børnehave klagede til sin fagforening over sin leders opførsel. Hun skrev i den forbindelse en længere redegørelse om lederens opførsel over for hende selv, børnene i institutionen og børnenes forældre. Pædagogmedhjælperens fagforening sendte redegørelsen videre til kommunens tilsynsmyndighed.
 I redegørelsen anklagede pædagogmedhjælperen blandt andet lederen for at tvinge børnene til at spise, til de kastede op af skræk, for at have skubbet en forælder ud af hendes kontor og sparket vedkommende, for at anvende "Gestapo-metoder" og for ikke at egne sig til at passe børn på grund af psykiske problemer.
 Lederen af institutionen anlagde herefter sag med påstand om, at pædagogmedhjælperen havde overtrådt straffelovens regler om ærekrænkelser samt krav om betaling af godtgørelse for tort.
 Der var i sagen uenighed om i hvilken grad, at der var hold i pædagogmedhjælperens beskyldninger imod lederen.
 Hvornår er en udtalelse strafbar?
 I henhold til straffelovens regler om ærekrænkelser må man ikke fremsætte eller udbrede ærekrænkende udtalelser og "sigtelser", der er egnet til at nedsætte den fornærmede i medborgeres agtelse.
 En sådan sigtelse kan dog være straffri, hvis der føres bevis for dens sandhed, eller hvis sigtelsen er fremsat i god tro, og vedkommende har været forpligtet til at udtale sig eller har handlet i henhold til åbenbare almeninteresser.
 Østre Landsret: Pædagogmedhjælper overskred grænserne
 Østre Landsret fandt ikke, at pædagogmedhjælperen havde løftet bevisbyrden for sandheden af hendes udsagn. Retten anerkendte, at pædagogmedhjælperen var forpligtet til at underrette kommunen, hvis børn blev udsat for vanrøgt eller nedværdigende behandling, men fandt dog, at grænserne for denne underretningspligt eller berettiget varetagelse af åbenbar almeninteresse var blevet overskredet i forbindelse med udtalelserne.
 Pædagogmedhjælperen blev af landsretten idømt 10 dagbøder à 200 kr. og pålagt at betale 5.000 kr. i tortgodtgørelse til lederen. Udtalelserne blev desuden mortificeret.
 Højesteret: Berettiget varetagelse af børnenes tarv
 Højesteret var enig i, at der ikke var ført sandhedsbevis for nogen af udtalelserne. Højesteret lagde til gengæld vægt på, at pædagogmedhjælperen i denne situation "som ansat i børnehaven var berettiget til over for tilsynsmyndigheden at gøre rede for episoder, som hun havde overværet i børnehaven, og som hun opfattede som kritisable i forhold til børnenes trivsel."
 Uanset at udtalelserne på visse punkter var gået lidt videre, end hvad der ifølge pædagogmedhjælperens forklaring i retten var dækning for, lagde Højesteret til grund, at pædagogmedhjælperens forklaringer i retten stemte overens med, hvordan hun havde oplevet de konkrete situationer i børnehaven. Højesteret fandt derfor, at der havde været fornøden dækning for hendes udsagn.
 Højesterets flertal frifandt herefter pædagogmedhjælperen for alle påstandene, mens Højesterets mindretal dog fandt, at udsagnet "Det ligner Gestapo-metoder og ikke en børnehave" var et strafbart udsagn.
 Det er afgørende for sagens udfald, at pædagogmedhjælperen ifølge Højesteret var berettiget til at varetage børnenes tarv og påtale forhold over for den kommunale tilsynsmyndighed, som hun fandt kritisable.
 Da udtalelserne var fremsat under varetagelse af børnenes tarv og pligten til at underrette kommunen, synes Højesteret ikke at stille store krav til dækningen for


text:
de fremsatte udsagn. Derimod lægger Højesteret vægt på troværdigheden af pædagogmedhjælperens egne forklaringer for retten om, hvordan hun havde oplevet de konkrete episoder.
 Dette kan ses som et udtryk for, at der er en generel samfundsmæssig interesse i, at folk – herunder medarbejdere - kan ytre sig om denne slags kritisable forhold uden at skulle frygte at ifalde et strafferetligt ansvar.
 Det skal dog bemærkes, at selvom man i medfør af sin stilling har en vis retlig eller moralsk pligt til at berette om kritisable forhold, har man ikke "carte blanche" til at fremsætte anklager vedrørende andre personer. Der skal være en vis grad af dækning for de anklager, der fremsættes.


text:
2001-02, 2. samling - B 47 (som fremsat): Forslag til folketingsbeslutning om sikring af organisationsfriheden.
 B 47 (som fremsat): Forslag til folketingsbeslutning om sikring af organisationsfriheden.
 Fremsat den 10. januar 2002 af Ole M. Nielsen (KRF), Tove Videbæk (KRF), Bent Bøgsted (DF) og Kristian Thulesen Dahl (DF)
 om sikring af organisationsfriheden
 Folketinget pålægger regeringen inden 1. juli 2002 at sikre, at enhver arbejdsgiver og enhver arbejdstager har frihed til at melde sig ind i arbejdsgiverforeninger og fagforeninger eller til at undlade at gøre det, uden at det må komme den pågældende personligt eller erhvervsmæssigt til skade.
 Forslaget er en uændret genfremsættelse af følgende beslutningsforslag:
 – Nr. B 21 fra folketingsåret 2001-02, 1. samling. Se Folketingstidende 2001-02, 1. samling, tillæg A side 819 og 823.
 – Nr. B 12 fra folketingsåret 2000-01. Se Folketingstidende 2000-01, forhandlingerne side 968 og tillæg A side 1312 og 1316.
 – Nr. B 34 fra folketingsåret 1999-2000. Se Folketingstidende 1999-2000, forhandlingerne side 1883 og tillæg A side 2532 og 2536.
 – Nr. B 18 fra folketingsåret 1998-99. Se Folketingstidende 1998-99, forhandlingerne side 1249 og 6802, tillæg A side 1531 og 1534 og tillæg B side 1040.
 – Nr. B 42 fra folketingsåret 1997-98, 1. samling. Se Folketingstidende 1997-98, 1. samling, forhandlingerne side 2256 og tillæg A side 1336 og 1339.
 – Nr. B 85 fra folketingsåret 1996-97. Se Folketingstidende 1996-97, forhandlingerne side 4311 og 7070, tillæg A side 2881 og 2982 og tillæg B side 822.
 – Nr. B 30 fra folketingsåret 1994-95. Se Folketingstidende 1994-95, forhandlingerne side 1195 og 2192 og tillæg A side 994.
 Det må være en grundlæggende ret, at arbejdsgivere og lønmodtagere frit kan slutte sig sammen og oprette arbejdsgiverforeninger og fagforeninger efter eget valg til varetagelse af deres økonomiske og sociale interesser. Omvendt må det også stå enhver frit for at undlade at melde sig ind i disse foreninger.
 Regeringen har tilkendegivet, at den vil iværksætte et udvalgsarbejde med det formål at sikre, at krav om medlemskab af bestemte foreninger ikke forhindrer nogen i at udøve deres erhverv, hverken lønmodtagere eller virksomheder. Forslagstillerne ser ingen hindringer for, at regeringen umiddelbart kan ophæve eksklusivaftalerne på arbejdsmarkedet. Problemet med begrænsninger i foreningsfriheden for liberale erhverv må løses på et senere tidspunkt, når det nødvendige udvalgsarbejde er afsluttet.
 Den nugældende lovgivning
 Danmark har ved lov indført en foreningsfrihed, der dog kun gælder for personer, som er ansat forud for indgåelse af eksklusivaftaler. Det betyder, at personer, der ønsker ansættelse i et firma, vil kunne tvinges til at melde sig ind i faglige organisationer mod deres eget ønske. Foreningsfrihedsloven er således, som nedenfor beskrevet, ikke dækkende for den negative foreningsfrihed.
 Endvidere har Danmark indført muligheden for, at medlemmer af faglige organisationer skal udfylde en frameldingskupon, hvis de ikke ønsker at bidrage til politiske partier. Desværre har medierne tydeligt afdækket, at den regel ikke overholdes, og at medlemmer, som har benyttet deres ret til at melde fra, alligevel må se deres kontingentmidler gå til politiske partier eller annoncer, der anbefaler bestemte politiske partier og kandidater. Muligheden


text:
for at bruge en frameldingskupon er derfor kun at betragte som en narresut, der ikke har nogen egentlig virkning på de faglige organisationers brug af midler til politisk agitation. Kun ved at gennemføre en reel foreningsfrihed kan man sikre medlemmer mod, at deres kontingent bliver brugt til politisk arbejde mod deres vilje.
 Eksklusivbestemmelsernes udbredelse
 Eksklusiv- og fortrinsbestemmelser er accepteret på det danske arbejdsmarked. Bestemmelserne indebærer, at ansatte er forpligtede til at være medlemmer af en bestemt faglig organisation. Eksklusiv- og fortrinsbestemmelser er et betydeligt problem på det danske arbejdsmarked. Et betydeligt antal lønmodtagere er tvangsindmeldt i bestemte faglige organisationer som følge af eksklusiv- og fortrinsklausuler. Der findes ingen præcis opgørelse over antallet af lønmodtagere, der er underlagt en eksklusivaftale. Efter Kristelig Fagforenings skøn er mindst 200.000 lønmodtagere omfattet af eksklusiv- og fortrinsklausuler. Dansk Arbejdsgiverforening har foretaget et forsigtigt skøn, der tyder på, at mindst 230.000 lønmodtagere er bundet af disse bestemmelser.
 Aftalefriheden påberåbes ofte i forbindelse med indgåelse af eksklusivaftaler. Arbejdsgiverne må sige nej til eksklusivaftaler. Imidlertid må det konstateres, at aftalefriheden kun er teoretisk. Uorganiserede arbejdsgivere trues ofte til at indgå overenskomster med eksklusivaftaler. Dette sker ved trussel om anvendelse af kampskridt for at få en overenskomst med eksklusivaftale.
 Retsstillingen i Danmark
 Den danske foreningsfrihedslov tillader eksklusivbestemmelser. Foreningsfrihedsloven beskytter den positive foreningsfrihed. Positiv foreningsfrihed er en sikring af den enkeltes ret til at tilslutte sig eller danne foreninger. Det betyder, at en afskedigelse, der finder sted alene på grund af en medarbejders organisationstilhørsforhold, anses for at være ulovlig. Foreningsfrihedsloven beskytter derimod ikke på samme måde den negative foreningsfrihed. Negativ foreningfrihed er retten til uhindret at stå uden for foreninger og til uhindret at melde sig ud af en forening. En arbejdsgiver kan ved ansættelsen kræve, at arbejdstageren er medlem af en bestemt arbejdstagerorganisation.
 Det er fastsat i foreningsfrihedsloven, at en arbejdsgiver hverken må afskedige en lønmodtager, fordi denne er medlem af en bestemt forening (§ 1), eller fordi den pågældende ikke er medlem af en bestemt forening (§ 2, stk. 1). Reglen i § 2, stk. 1, gælder dog ikke, såfremt lønmodtageren ved ansættelsen var bekendt med, at arbejdsgiveren stillede medlemskab af en bestemt forening som betingelse for beskæftigelse i virksomheden. Den gælder endvidere ikke, hvor en lønmodtager, der er medlem af en forening, efter ansættelsen gøres bekendt med, at medlemskab af denne forening er en betingelse for fortsat ansættelse i virksomheden.
 Eksklusivbestemmelser er i strid med menneskerettighederne. I henhold til den europæiske menneskerettighedskonvention (EMRK) art. 11 har enhver ret til frit at deltage i fredelige forsamlinger og til foreningsfrihed. Spørgsmålet om den negative foreningsfrihed blev første gang prøvet i sagen »Young, James og Webster EMD 44« også kaldet »British Rail«. Dommen angik tre jernbanefunktionærer, der havde været ansat ved den britiske jernbane. Efter deres ansættelse indgik arbejdsgiveren en aftale med tre fagforeninger, hvorefter medlemskab af en af disse var en betingelse for ansættelse ved jernbanerne. Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol (EMD) fandt, at der forelå et indgreb i strid med EMRK art. 11, eftersom afskedigelse med tab af eksistensgrundlag til


text:
følge var en særlig form for tvang, der ramte selve kernen af den frihed, der er garanteret i art. 11. EMD lagde ligeledes vægt på, at der er tale om »bristede forudsætninger«, da der ikke fra statsbanernes side var stillet krav om medlemskab af en forening som vilkår for ansættelsen. Dommen blev afsagt med dommerstemmerne 18-3. Et stort mindretal på 7 af de dommere, der ville domfælde, ønskede at gå videre i retning af mere generelt at beskytte den negative foreningsfrihed.
 Domsresultatet i British Rail-sagen kan betegnes som en dynamisk fortolkning af art. 11. De dissentierende nordiske dommere, i hvis lande eksklusivaftaler i vidt omfang accepteres, fremhævede, at der på en diplomatkonference i forbindelse med konventionens tilblivelse var blevet fremført betænkeligheder ved at inkludere en regulering af det negative aspekt af foreningsfriheden i forbindelse med formuleringen af art. 11.
 Mindretallet i dommerkollegiet ser dette som en normering af fortolkningen, hvorimod flertallet lader hensynet til en dynamisk udvikling af konventionsbeskyttelsen veje tungere. Dommen kan ikke tages til indtægt for en generel stillingtagen til spørgsmålet om det retmæssige i at kræve medlemskab af bestemte faglige organisationer. Den ledende sag på området er nu »Sigurjónsson EMD 264«. Sagen omhandler en islandsk taxachauffør, der havde indmeldt sig i en fagforening, Frami Automobile Association. Medlemskabet var en offentligretlig betingelse for opnåelse af en bevilling til at drive hyrevognsvirksomhed. På grund af faglige uoverensstemmelser meldte han sig efter opnåelsen af bevillingen ud af foreningen, hvorefter bevillingen blev inddraget af det islandske hyrevognsnævn. Sagen blev forelagt de islandske domstole. Den islandske højesteret fandt, at kravet om obligatorisk medlemskab og inddragelsen af bevillingen ikke stred mod art. 73 vedrørende foreningsfrihed i den islandske grundlov. Højesteret fandt imidlertid, at den administrative regulering, som dannede grundlag for kravet om foreningsmedlemskabet, ikke havde den fornødne lovhjemmel. Altinget tilvejebragte herefter den nødvendige lovhjemmel. Herefter indbragte taxachaufføren spørgsmålet for Menneskerettighedskommissionen.
 Kommissionen fandt med 17 stemmer mod 1, at der var tale om en krænkelse af konventionens art. 11. Domstolen fandt ligeledes med 8 stemmer mod 1 (den islandske dommer), at forholdet stred mod konventionens art. 11. Det blev i dommen understreget, at allerede »British Rail« havde fastslået, at den negative foreningsfrihed var omfattet af art. 11. Herudover fremhæver domstolen, at ILO-konventionerne nr. 87 om foreningsfrihed og beskyttelse af retten til at organisere sig og nr. 98 om retten til at organisere og føre kollektive forhandlinger fastslår, at den negative foreningsfrihed er garanteret. Disse konventioner er ratificeret af Danmark i henholdsvis bekendtgørelse nr. 16 af 23. april 1952 og bekendtgørelse nr. 2 af 4. januar 1957. Domstolen pegede endvidere på, at der siden afgørelsen af British Rail-sagen er sket en betydelig politisk udvikling, blandt andet ved vedtagelsen af EF’s Charter of the Fundamental Social Rights of Workers, som i art. 11, stk. 2, fremhæver den negative foreningsfrihed. Endvidere henviser domstolen til, at konventionen er et levende instrument og må fortolkes dynamisk. Af særlig interesse fastslog domstolen endvidere, at der ikke kunne lægges afgørende vægt på, at klager indvilligede i medlemskab af Frami som betingelse


text:
for at opnå bevillingen.
 Under alle omstændigheder var klageren under et konstant pres, og det blev antaget at være spekulationer, hvorvidt han under alle omstændigheder ville være blevet medlem. Domstolen fandt herefter, at forholdet netop var en central del af den beskyttelse, som art. 11 er udtryk for. Domstolen fandt ikke som i »British Rail«, at det skulle tillægges særlig vægt, om klager forud for ansættelsen havde haft kendskab til kravet om foreningsfrihed. Dommen er således udtryk for, at der er sket en udvidelse af området for den negative foreningsfrihed. Domstolen er gået videre i beskyttelsen af den negative foreningsfrihed.
 Den seneste dom fra Menneskerettighedsdomstolen vedrørende art. 11, Chassagnou and others mod Frankrig, støtter i det hele den retsudvikling, der efter klagerens opfattelse har været i fortolkningen af art. 11, der fører til, at art. 11 i dag tillige beskytter den negative foreningsfrihed i et omfang, der forhindrer eksklusivaftaler.
 Danmark har et problem i forhold til Europarådets Socialpagt. Der er indledt klageprocedure mod Danmark for overtrædelse af pagten. Komiteen af uafhængige eksperter, der er et kontrolorgan, som skal påse, at medlemslandene efterlever pagtens bestemmelser, har fastslået, at den negative foreningsfrihed ikke er tilstrækkelig beskyttet i dansk lovgivning. Ekspertkomiteen konkluderer, at socialpagtens art. 5 er overtrådt, så længe eksklusivaftaler er tilladt i den private sektor. Det efterfølgende kontrolorgan – regeringskomiteen – har opretholdt kritikken. Sagen har nu været behandlet i det øverste kontrolorgan – ministerkomiteen – og kun på grund af kravet om kvalificeret flertal blev der ikke vedtaget en rekommandation, som gik Danmark imod. 11 lande stemte for, mens kun Danmark og Irland stemte imod – 15 undlod at stemme. Resultatet viser dog, at hele 11 lande mener, at Danmark ikke overholder socialpagten og således vil være nødt til at forbyde eksklusivaftaler på arbejdsmarkedet. I Irland er eksklusivaftaler tilladt. Ministerkomiteen vedtog i midten af 1999 en rekommandation, hvoraf det fremgår, at den irske lovgivning bør ændres.
 Danmark var i 1989 sammen med 10 andre EU-lande med til at vedtage en fællesskabspagt om arbejdstagernes grundlæggende arbejdsmarkedsmæssige rettigheder. I fællesskabspagten står der bl.a., at enhver arbejdsgiver og enhver arbejdstager har frihed til at melde sig ind i henholdsvis arbejdsgiver- og arbejdstagerorganisationer eller undlade at gøre dette, uden at det må komme den pågældende personligt eller erhvervsmæssigt til skade. Den danske retsstilling er således ikke i overensstemmelse med forpligtelserne i fællesskabspagten. I protokollen til Maastrichttraktaten udtrykker de 11 lande ønske om at gennemføre fællesskabspagten. Med Amsterdamtraktaten indskrives protokollen i selve traktaten, og der henvises igen til fællesskabspagten samt til den europæiske socialpagt. Der er dog tale om hensigtserklæringer og altså ikke retligt bindende bestemmelser.
 I en række lande er eksklusivbestemmelser forbudt. Følgende lande kan nævnes: Tyskland, Frankrig, Italien, Belgien, Storbritannien, Grækenland og Spanien. I Tyskland er foreningsfriheden beskyttet i grundlovens art. 9, afsnit 3. Retten til at stå uden for en organisation er også beskyttet. Følgen heraf er derfor, at eksklusivklausuler er grundlovsstridige.
 Højesteret accepterer eksklusivaftaler
 I en sag anlagt af Kristelig Fagforening har Højesteret fastslået, at foreningsfrihedsloven er i overensstemmelse med praksis


text:
ved Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol. Det indebærer, at Højesteret accepterer eksklusivaftalerne på det danske arbejdsmarked. I en anden sag er Højesteret nået frem til samme resultat.
 Den konkrete sag vedrørte en ansat, der blev afskediget på virksomheden Novadan A/S, fordi han ikke ville betale kontingent til SiD. Begrundelsen herfor var bl.a., at SiD giver økonomisk støtte til Socialdemokratiet. Pågældende blev ansat på Novadan A/S i 1989. Der blev ikke stillet krav om medlemskab af SiD. I 1990 blev der indgået aftale mellem virksomheden og SiD om, at alle nyansatte fremover skulle være medlem af SiD. I slutningen af 1990 meldte han sig ind i SiD. Han blev slettet af SiD i begyndelse af 1996 og som følge heraf afskediget.
 Vestre Landsret afsagde dom i februar 1998. Af præmisserne fremgår det imidlertid, at landsretten finder, at navnlig afgørelsen i Sigurjónsson-sagen rejser begrundet tvivl om, hvorvidt foreningsfrihedslovens undtagelser i § 2, stk. 2 og 3, kan anses for at være i overensstemmelse med forståelsen af konventionens art. 11. Desuden tillægger landsretten det betydning, at det må anses for i sig selv betænkeligt og muligvis i strid med konventionens bestemmelser om blandt andet ytringsfrihed at forpligte individer til mod deres overbevisning af være medlemmer af fagforeninger med et klart partipolitisk tilhørsforhold. Endelig udtaler landsretten, at det bør overlades lovgivningsmagten at tage stilling til, om Menneskerettighedsdomstolens nyere praksis bør give anledning til ændring af foreningsfrihedsloven.
 Højesteret afsagde dom den 6. maj 1999 (Sag nr. 66/1998). I dommen henviser Højesteret blandt andet til British Rail-dommen, hvoraf det fremgår, at det er i strid med menneskerettighedskonventionens art. 11 om foreningsfrihed at afskedige en arbejdstager, fordi vedkommende ikke ønsker at melde sig ind i en fagforening, som en arbejdsgiver efter arbejdstagerens ansættelse har indgået eksklusivaftale med, når medlemskabet ikke var en forudsætning for ansættelsen. Nyere retspraksis ved Menneskerettighedsdomstolen, som parterne henviste til, gav efter Højesterets opfattelse ikke grundlag for at anlægge en anden vurdering af arbejdsmarkedets eksklusivaftaler og disses konsekvenser end den, der fremgik af British Rail-dommen. Spørgsmålet i den foreliggende sag var, om undtagelsesbestemmelsen i lovens § 2, stk. 3, kunne påberåbes af arbejdsgiveren, hvis arbejdstageren – selv om han ikke kunne tvinges til det under trussel om afskedigelse – havde meldt sig ind i en fagforening efter indgåelsen af en eksklusivaftale og derefter på et senere tidspunkt igen havde meldt sig ud.
 Et flertal på 5 højesteretsdommere fandt, at § 2, stk. 3, må forstås således, at bestemmelsen i det hele ikke omfatter en situation, hvor eksklusivaftaler som i det foreliggende tilfælde er indgået efter arbejdstagerens ansættelse og arbejdstageren ikke var medlem af fagforeningen på tidspunktet for eksklusivaftalens indgåelse. Afskedigelsen var således i strid med foreningsfrihedslovens § 2, stk. 1, hvorfor Novadan blev pålagt at betale en godtgørelse på kr. 200.000.
 Kristelig Fagforening har indgivet klage til EMD. Klagen er indgivet på baggrund af ovennævnte sag fra Højesteret. Desuden omfatter klagen en person, der i dag er tvunget til at være medlem af SiD på grund af en eksklusivaftale, men hellere vil være medlem af Kristelig


text:
Fagforening. Ligeledes har Danmarks Frie Fagforening anlagt sag ved EMD på baggrund af et hændelsesforløb, hvor en person blev fyret, da han ikke ønskede at være medlem af SiD.
 Forslag til folketingsbeslutning om sikring af organisationsfriheden.
 (Beslutningsforslag nr. B 47).
 Af Ole M. Nielsen (KRF), Tove Videbæk (KRF), Bent Bøgsted (DF) og Kristian Thulesen Dahl (DF).
 Vedrørende Beskæftigelsesministeriet.
 Ordførere: (1.beh) Jens Vibjerg (V), Ole Vagn Christensen (S), Bent Bøgsted (DF), Lars Barfoed (KF), Ole Sohn (SF), Anders Samuelsen (RV), Pernille Falcon (KRF) og Ole M. Nielsen (KRF).
 Efter 1.beh henvist til Arbejdsmarkedsudvalget (AMU).
 Folketingsbeslutningen pålægger regeringen inden 1. januar 2003 at fremsætte lovforslag, der sikrer, at enhver arbejdsgiver og enhver arbejdstager har frihed til at melde sig ind i arbejdsgiverforeninger og fagforeninger eller undlade at gøre dette, uden at det må komme den pågældende personligt eller erhvervsmæssigt til skade. Baggrund: Beslutningsforslaget blev vedtaget, efter at forslagsstillerne havde stillet ændringsforslag om en ændret frist for regeringen til at fremsætte lovforslaget om at sikre organisationsfriheden. Beslutningsforslaget havde tidligere været uændret fremsat 7 gange, første gang som beslutningsforslag nr. B 30 fra folketingsåret 1994-95, jf. omtalen i Årbog & Registre 1994-95 side 219.
 Beslutningsforslaget vedtaget med 63 stemmer (V, DF, KF og KRF) mod 39 (S, SF og EL); 5 (RV) stemte hverken for eller imod.


text:
Tinamarias Blog - retssager og forfølgelse ...
 Her kan du læse om nogle mærkværdige retssager, som giver indblik i den retslige forfølgelse ...
 Der foregår mange mærkværdigheder i retten i Næstved såvel som i Næstved/Slagelse politi.
 At en sag er afvist eller nægtet genoptaget, er det ikke ensbetydende med, at sagen overhovedet har været for retten og en dommer har gennemgået sagen. Denne korte video "Topkorruption i Danmark" giver et godt indblik i, hvordan sandsigere kan risikere at blive behandlet i retssystemet -
 https://www.youtube.com/watch?v=ARveDw64eBc 13.45 - åbner i et nyt vindue
 Et foretrukkent middel til at fratage en borger retten til selv at føre en sag, er advokatpålæg. Dernæst er det sikkerhedsstillelse, som også er smart, hvis man ved, at borgeren har ingen eller begrænsede midler, for der gives stort set aldrig fri proces og de fleste sager kan man ikke få retshjælp til ...
 Et andet ufint trick retssystemet bruger, er bevidst at fejlbehandle en sag, som kræver både tid, psykiske og økonomiske ressourcer. En sag kan køre i årevis, så vi har slet ikke så retsskaffent et retssystem, som mange går og tror ...
 Du kan læse mere om de forskellige sager under http://tinamarias.dk/blog/sager.html og under kronologisk forløb efterhånden som sagerne bliver oprettet.
 Sagerne herunder er fra retten i Næstved, medmindre andet er anført. Der har været flere retssager end de nedenfor nævnte, hvoraf flere er løst udenretligt.
 Fejlbehandlede sager, nægtede eller afviste sager og idømte krav uden en retssag overhovedet er en måde at hævne mine bøger om skimmelsvamp, lovbrud, tilsynssvigt, korruption og offentlig forfølgelse ...
 Retssystemet fratager helt bevidst borgere deres mulighed for at få erstatning i både skimmelsager og omkring myndighedsfejl, tilsynssvigt og fejlbehandlinger, hvilket giver myndigheder yderligere frirum, for det er helt uden konsekvenser at forfølge folk og fratage dem deres lovsikrede rettigheder.
 Skimmelgården og Sorø huslejenævn
 Min første skimmelsag - skimmelgården Egemarksgaard og Sorø huslejenævn - BS 16-2557/2009 (sagen ført ved advokat Keld Parsberg, som der senere kom sager med fra hans side)
 * den ene udlejer arbejder som stævningsmand i retten i Næstved og i Sorø kommune
 * fejlbehandlet i retten i Næstved og dommeren erklæret inhabil af min advokat
 * fejlbehandlet i Østre Landsret (se advokatbrev på http://tinamarias.dk/blog/landsret.html)
 * en af dommerne var Tuk Bagger (undersøgelsesleder i Tibet-kommissionen) som tilsidesatte min retssikkerhed i J.nr. 12.afd. B-2441-10
 * jeg havde ikke kr. 1.500 til retsafgiften
 * nægtet adgang til Højesteret af Procesbevillingsnævnet
 * Sorø huslejenævn blev frikendt ved manøvren
 * udsat 1 år i strid med menneskeretskonventionen i retten i Næstved
 * udsat 1⁄2 år igen
 * sagen forsinket af at Teknologisk Institut pludselig skulle afholde tre syn og skøn imod normalt ét
 * adciterede Sorø kommune, Sorø boligselskab og Statsforvaltningen
 * urealistisk og udokumenteret skyhøj regning fra Teknologisk Institut
 * fik advokatpålæg op til hovedforhandlingen, udhulet retshjælpsdækningen og nægtet fri proces
 * idømt skadevoldende udlejere og stævningsmand sagsomkostninger på kr. 15.000 – uden en hovedforhandling/retssag
 * Højesteret gav senere adgang grundet ovenstående advokatbrev, hvor min retssikkerhed var tilsidesat
 * adgangen blev


text:
igen bremset af Procesbevillingsnævnet
 * se under genoptagelsessagen i 2016 hvor sagen endnu engang blev bremset/afvist i retten i Næstved
 * genoptagelsessagen er den, som Østre Landsret har parkeret på snart andet år
 * en af de to sager hvor retspræsidenten selv havde været inde og ”blande sig” i forløbet - måske på grund af deres stævningsmand?
 * retspræsidenten har flere gange fastholdt den inhabile stævningsmand til at forkynde for mig
 Skimmelgården (Egemarksgaard BS 16-2557/2009) sagsomkostninger - FS 4-3006/2014 - Camilla Heine Købhøj
 * indsigelser givet på grund rettens bremsning af sagen via advokatpålæg, udhuling af retshjælpsdækning og nægtet fri proces
 * fik desværre brændt retsmødet af
 * retten kunne ikke tilbyde en ny tid over middag
 * fogedmødet blev afholdt under den uretmæssige fogedudsættelse under FS 9-7897/2014, da vi var udsat af lejemålet
 Genoptagelse - skimmelgården Egemarksgaard BS 16-2557/2009 med adciterede parter - Sorø kommune, Statsforvaltningen og Sorø boligselskab - Pernille Holde Poulsen
 * BS 16-2557/2009 blev nægtet genoptaget
 * Egemarksgaard BS 16-2557/2009 samt BS 50-864/2016 afvist
 * Sorø kommune BS 50-865/2016 afvist
 * Statsforvaltningen BS 50-866/2016 afvist
 * Sorø boligselskab BS 50-867/2016 afvist
 Advokat Morten Riise-Knudsen - fogedsag FS 8-10455/2009 - Heidi Lykke Hansen
 * indsigelser da han ikke havde overholdt de advokatetiske principper og var vendt rundt på en tallerken
 * hans fedtspilleri imellem hvem jeg havde og ikke havde en sag imod, forringede kraftigt min helbredsskadelig situation, hvor lungelægen bad mig løse situationen i den skimmelramte bolig eller bestille en kiste
 * forholdet var en medvirkende faktor i en stressudløst blodprop i hjertet
 Advokat Morten Riise-Knudsen - fogedsag FS 8-10455/2009 - Anders Martin Jensen
 * advokaten krævede opstartsgebyr på kr. 5.000, vendte rundt og ophævede samarbejdet
 * advokaten foretog telefonisk opkald til Sorø kommune i erstatningssagen
 * indbragt for Advokanævnet da han sendte regning udover kr. 5.000
 * klagen nåede end ikke forkontoret i Advokatnævnet inden afvisning
 * retten i Næstved gav mig en diffus påstand jeg skulle løfte
 * dommeren var mere optaget af og indigneret over, at jeg havde tilladt mig at klage over advokaten
 * dommeren tilsidesatte overtrædelse af bl.a. de advokatetiske regler
 * samme dommer kom på sagen med Teknologisk Institut
 * advokaten senere dømt i Advokatnævnet i en tilsvarende sag fra en anden kvinde
 Advokat Morten Riise-Knudsen - fogedsag FS 2-17953-2010 - Susan Blixenkrone Møller
 * nedlagde mistillidsvotum til retten og betonede overfor dommeren, at det ikke var personligt møntet
 * dommeren afsagde to straksdomme
 * advokaten fik ordet
 * fik ikke lov til at fremlægge det medbragte advokatbrev
 * dommeren smækkede dommerbogen i og skred ud af lokalet med ordene om, at “hun ikke ville fornærmes i hendes egen ret”
 Scandinavian Book - fogedsag FS 8-8006/2012 - Heidi Harboe
 * indsigelser grundet flere kritisable forhold
 * sagen genoptaget og påtegningen annulleret
 * mærkværdigheder med Transcom/Egeparken
 Scandinavian Book - civilsag BS 50-2119/2012 - Pernille Holde Poulsen, Ulla Rønn m.fl.
 * indsigelser/søgte genoptagelse da sagen var fejlbehandlet
 * retten påstod, jeg ikke havde svaret
 * retten så igennem fingre med, at trykkeriet


text:
havde overtrådt købeloven og produktansvarsloven
 * trykkeriet havde ikke underrettet retten om, at de selv havde forsøgt at løse sagen
 * retten krævede sikkerhedsstillelse
 * retten oplyste, at dommen ikke kunne ankes
 * retten afviste sagen grundet manglende sikkerhedsstillelse
 * sagen kæret til Østre Landsret
 * retten fremsendte aldrig sagen til Østre Landsret
 Scandinavian Book - Østre Landsret - 4. afd. B-1941-13 (byrettens BS-50-2119/2012)
 * Østre Landsret havde oplyst, at jeg intet skulle foretage mig, før jeg hørte fra dem
 * op til den første demonstration havde myndigheder meget travlt
 * Østre Landsret havde travlt og afviste sagen, da der ikke var noget kæreskrift
 * Østre Landsret havde aldrig kontaktet mig
 Scandinavian Book - fogedsag FS 2-5327/2013 - Ulla Rønn
 * retten overholdt ikke frister
 * fik kun en enkelt dag til at reagere
 * fogedretten ville køre en fogedforretning igennem, selvom Østre Landsret ikke havde forholdt sig til sagen
 * fogedsag tilbagekaldt af advokatfirmaet
 * udlæg foretaget
 Revisor LBW
 Revisor LBW - civilsag BS 99-114/2008 - Hans J. Christensen
 * virkede underligt, at modpartens advokat talte flere minutter med dommeren før retsmødet
 * selvom det var min revisor, som nægtede at sende mine bilagsmapper til udfærdigelse af erstatningsopgørelse og pludseligt vendte rundt i sagen, var det mig, som blev pålagt en sikkerhedsstillelse på 10.000 kr.
 * klagede over dommeren
 * blev indkaldt til møde med retten omkring dommerklagen
 * da jeg mødte frem, var mødet ikke at finde nogetsteds
 Humlegaard, Skelbækvej - fogedsag FS 9-8670/2013 - Anna Ulrichsen
 * sagen blev udsat i flere måneder på grund af hingstedilemmaet
 * min staldejer fik fremrykket sagen
 * jeg fik løst problemet inden fogedudsættelsen af hestene
 Advokat Keld Parsberg - fogedsag FS 8-7040/2013 - Lise Høybye
 * indsigelser givet da Keld Parsberg ikke havde overholdt de advokatetiske principper m.m.
 Advokat Keld Parsberg - civilsag BS 99-1495/2013 - Jacob Groth-Christensen
 * dommeren mente, at der kunne være noget at komme efter i forbindelse med regningen
 * dommeren mente, at der var noget at komme efter omkring afregningen og sendte sagen i Advokatnævnet
 * dommeren betonede vigtigheden af, at hans salærklage blev ledsaget af en adfærdsklage til Advokatnævnet
 * dommeren og advokaten var MEGET interesserede i, hvor jeg var flyttet hen
 * dommeren ville skrive, jeg nægtede at oplyse ny adresse på trods af at jeg stadig var tilmeldt gammel adresse
 * jeg oplyste adressen og under en måned efter var min udlejer vendt fuldstændig rundt i sagen og ville have os til at flytte med det samme
 * herefter kom der trusler, løgne, klippet ledning til pillefyret, knivskade af højdrægtig, udegående hoppe, glasskår på foldene og i høkasser, hærværk i løsdrift, indbrudsforsøg, chikaneregninger, chikanefremvisning, snyderi for kr. 8.500 og en uretmæssig fogedudsættelse
 * det ironiske er, at dommeren af advokat Parsberg blev erklæret inhabil i BS 16-2557/2009
 Advokat Parsberg - civilsag BS 99-1220/2015 - Ulla Tange Christensen m.fl.
 * fangede advokaten i at lyve omkring antal af mails, hvoraf han undlod at fremsende de manglende mails
 * dommeren var bekendt med, at


text:
mit svarskrift til retten afhang af de manglende mails fra advokaten
 * advokaten undlod at fremsende de manglende mails inden rettens fastsatte frist til mig
 * jeg blev dømt udeblevet, selvom det var advokatens mails, der var udeblevet
 * jeg søgte genoptagelse
 * retten krævede sikkerhedsstillelse for over 70.000 kr.
 * jeg blev idømt advokatens krav - igen uden en retssag overhovedet
 Advokat Keld Parsberg - fogedsag FS 9-2984/2016 - Stine Reedtz-Thott, Pernille Holde Poulsen
 * anmodede om at båndoptage retsmødet, hvilket blev nægtet
 * kun jeg var fysisk indkaldt - Keld Parsberg deltog pr. telefon
 * udlæg i hestene i FS 9-2984/2016
 * trods klar og tydelig skriftlig besked chikanerede retten
 Sorø Boligselskab - fogedsag FS 2-639/2014 - Louise Rask Havegård
 * sagen taget ud af småsagsprocessen efter telefonisk retsmøde
 * boligselskabets advokat ville have dommeren til at give mig et advokatpålæg - allerede ved telefonmødets start
 * det mente dommeren dog ikke var nødvendigt på dét tidspunkt
 Sorø Boligselskab - civilsag BS 50-622/2015 - Ulla Tange Christensen
 * gav med det samme advokatpålæg uden sagens akter
 * søgte Civilstyrelsen om fri proces
 * Civilstyrelsen ville ikke vente på sagsmaterialet og gav afslag
 * klagede til Procesbevillingsnævnet over afslaget fra Civilstyrelsen
 * Procesbevillingsnævnet ville heller ikke vente på materialet, gav afslag og lovning på genoptagelse, når materialet var klar
 * Procesbevillingsnævnet gav afslag på genoptagelse på trods af at jeg uden tvivl ville vinde retssagen imod boligselskabet på grund af bevisets stilling
 * blev idømt boligselskabets krav - uden en retssag overhovedet
 Landsskatteretten - J.nr. 13-0219963 - Nanna Sten Engberg
 * Skat gav afslag på udsættelse af årsregnskab grundet fejlbehandlet sag
 * Skatteankenævnet kunne først behandle klagesagen næsten et år efter
 * Landsskatteretten forholdt sig til noget, som den ikke var blevet bedt om
 * Landsskatteretten fik på denne måde forlods udmanøvreret Skatteankenævnet på en måde, så Skatteankenævnet ikke selvstændigt kunne tage stilling og gå imod Landsskatteretten
 Landsskatteretten - J.nr. 13-0202574 - Nanna Sten Engberg
 * det var Landsskatteretten selv, der skulle behandle klagen over Skatteankenævnets pålagte fejlbehandling, der var opstået på grund af Landsskatterettens forholden sig til noget, den ikke var blevet bedt om
 Skatteministeriet - civilsag BS 50-1427/2014 - Sanne Egekvist
 * Skat tilsidesatte mit ønske om at bruge retten i Roskilde, da retten i Næstved er inhabil
 * sagen blev afvist, da retten ikke ville forholde sig til de principielle spørgsmål uden sagsgenstand
 * at opgøre en sagsgenstand ville betyde, at jeg skulle lave to vidt forskellige årsregnskaber
 Teknologisk Institut - fogedsag FS 8-6912/2016 - Tina Susanne Nielsen
 * indsigelser grundet regningens størrelse og det kritisable og atypiske syn og skøn
 Teknologisk Institut - civilsag BS 99-1070/2016 - Anders Martin Jensen
 * samme dommer som i sagen med advokat Morten Riise-Knudsen i FS 8-10455/2009
 * jeg bad om at få uddybet den skyhøje regning fra Teknologisk Institut på ca. 100.000 kr.
 * der var flere uklare forhold og poster i regningen
 * jeg havde ført bevis for, at regningen var ualmindelig høj
 * jeg havde også


text:
ført bevis for, at det var et atypisk syn og skøn
 * dommeren havde en måned efter fastsat dato ikke afsagt dom (formodentlig dårlig samvittighed)
 * regningen blev nægtet uddybet med dommerens accept, da jeg havde rykket for en afgørelse
 * dommeren blev efteranmeldt, da jeg kun havde taget forbehold for det i min politianmeldelse af d. 6-3-17
 * kravet var blev registreret i RKI og Skyldnerlisten, selvom sagen ikke var færdigbehandlet
 * sagen blev kæret til landsretten
 Teknologisk Institut - kæresag Østre Landsret - j.nr. 14. afd. B-540-17 - Camilla Nielsen
 * kæremål afvist af landsretten, da sagen ikke kunne indbringes ved kære, men først skulle godkendes af Procesbevillingsnævnet
 * retten i Næstved undlod igen sin vejledningspligt overfor mig
 * søgte landsretten om genoptagelse, hvilket blev nægtet
 * landsretten ville ikke besvare yderligere henvendelser i sagen
 Teknologisk Institut - fogedsag FS 2-6203/2017 - Søren de Paoli
 * indsigelser imod at regningen blev nægtet uddybet med dommerens accept
 * retten ville foretage udlæg i en anden mands bil
 * retten er endnu ikke færdig med sagen, som der er indsigelser imod
 ** Datatilsynet afkortede i 2018 registreringen med 4 år, da registreringen i RKI og Skyldnerlisten ikke var foretaget korrekt
 * der blev foretaget udlæg i en anden mands bil
 * sagen blev kæret til Østre Landsret
 * sagen blev afvist på grund af manglende kæreafgift
 * Østre Landsret har flere gange opkrævet og nægtet at tilbagebetale indbetalt kæreafgift, som jeg har fritagelse for
 * hverken Østre Landsret eller retspræsidenten har svaret på henvendelser herom
 Sorøvej - uretmæssige fogedudsættelser
 Sorøvej 1. uretmæssige fogedudsættelse - FS 9-3400/2014 - Anna Ulrichsen (Susan Blixenkrone-Møller)
 * dommeren Anna Ulrichsen løj og fortalte, at hun ikke havde fået dokumentation, som klart fremgik af materialet
 * modpartens advokat begik mened
 * samme advokat begik bedrageri i den 2. uretmæssige fogedudsættelse
 * Anna Ulrichsen gav i strid med afgivet dokumentation min søn og jeg 14 dage til at flytte
 * Anna Ulrichsen vidste fra en anden sag, hvilken situation hun satte mig i omkring hingstene
 * inhabil dommer satte sig på sagen og henvendelsen til Østre Landsret (Susan Blixenkrone-Møller)
 * Anna Ulrichsen var kun væk en enkelt dag
 * kom på sporet af den offentlige forfølgelse
 * en alvorlig sag at gøre folk uretmæssigt hjemløse
 Sorøvej kæresag 1. uretmæssige fogedudsættelse - Østre Landsret J.nr. 13.afd B-1572-14
 * Østre Landsret underkendte byrettens FS 9-3400/2014 udfra det samme materiale, som byretten fik
 * underkendelsen cementerede, at der var foregået noget i byretten, som ikke burde kunne forekomme
 * Anna Ulrichsen blev politianmeldt for at lyve i retten og lave pligtforsømmelser - politiet reagerede aldrig på anmeldelsen
 * Østre Landsret henviste tvisten omkring depositum til boligretten, hvilket aldrig blev behandlet
 * det kostede fire knivstukne dæk og en smadret forrude, da udlejer tabte i landsretten
 * politikommissæren, som jeg havde fanget i løgn og bevisforvanskelse, parkerede min anmeldelse på trods af flere spor at gå efter
 * politiet efterforskede ikke en eneste af de alvorlige hændelser på Sorøvej - herunder


text:
knivskade
 Sorøvej kære/uretmæssig fogedudsættelse - FS 9-7897/2014 - Susan Blixenkrone-Møller/retspræsident Alex Elisiussen samt Alexia Jensen
 * slettet retsbog
 * inhabil dommer fra (FS 2-17953-2010) satte sig på sagen
 * nedlagt inhabilitetsindgivelser imod både retten i Næstved og Susan Blixenkrone-Møller
 * Susan Blixenkrone-Møller ville undersøge nogle ting og give mig mulighed for at svare på advokatens processkrift
 * sagen var startet, fordi jeg ikke havde betalt husleje, da Anna Ulrichsen uretmæssigt havde smidt os ud i FS 9-3400/2014
 * derudover havde jeg lavet lovligt tilbagehold/modregning i huslejen, da der ikke var tvivl om, at det var min udlejer, der stod bag hærværket på bilen, da han tabte i landsretten
 * tilbagehold såvel som depositum skulle have været behandlet i boligretten
 * jeg forsøgte at få den uretmæssige fogedudsættelse bremset i både landsretten, Højesteret og fra kongehuset
 * hverken retten eller politiet accepterede, at hestene skulle rykke over og demonstrere imod Sorø kommune, hvilket der var lavet plads til
 * retten og politiet tog i stedet hestene
 * politiet og retten oplyste, at vores indbo ville blive kørt til destruktion
 * vores indbo, mine varelagre og firmating blev i stedet overdraget til min udlejer, som havde lavet al balladen og skaderne
 * min udlejer solgte vores ting og indbo til køberne af ejendommen - resten blev brændt af
 * retten afholdt efter fogedudsættelsen et fogedretsmøde på stedet
 * retten og politiet lavede yderligere chikane og bortviste os fra naboens grund
 * politiet og retten nægtede mig at være til stede under læsning af hestene
 * politiets videre ageren omkring hestene var også stærkt kritisabel
 * den ene plag var flere måneder om at blive sig selv, foruden flere andre kritisable forhold
 * retten og politiet lyver i henholdsvis retsbog og politijournal
 * at retten ikke reagerede overfor en emsig udlejer med udsigt til en livstidslejer, beviser, at retten er involveret
 Sorøvej kære uretmæssig fogedudsættelse - Østre Landsret - J.nr. 13.afd. B-2552-14 - John Mosegaard m.fl.
 * da kæreskrifter og inhabilitetsindsigelser forelå i FS 9-7897/2014, traf Susan Blixenkrone-Møller afgørelse om, at vi skulle udsættes af lejemålet
 * modpartens advokat havde under et døgn efter et sagsnummer, hvilket virkede mærkeligt
 * der var indgivet inhabilitetsindgivelser imod retten i Næstved og i særdeleshed imod Susan Blixenkrone-Møller for utilstedelig opførsel
 * landsretten havde et valg imellem pest eller kolera - uanset valg ville det være et udtryk for, at der var et problem med retssikkerheden
 * i den første del af sagen i FS 9-3400/2014 havde landsretten accepteret, at jeg fremsendte underskrevne pdf-filer
 * i anden del af sagen afviste landsretten de underskrevne pdf-filer, fordi de ikke var fremsendt fysisk
 * landsretten vidste, at en afvisning ville indebære en uretmæssig fogedudsættelse
 * da landsretten afviste mine kæreskrifter, undgik de at forholde sig til inhabilitetsindgivelserne
 Sorøvej kære uretmæssig fogedudsættelse - Højesteret - HR-2012-08-7
 * jeg forsøgte at bremse den uretmæssige fogedudsættelse
 * Højesteret brugte det samme sagsnummer til to vidt forskellige sager, som intet havde med hinanden at gøre
 * Højesteret ville ikke forholde sig til den


text:
uretmæssige fogedudsættelse opsættende virkning
 * jeg kunne ikke kære til Højesteret, da Østre Landsret ikke havde afsagt en dom
 * Højesteret oplyste, at jeg ikke kunne kære – Østre Landsret oplyste noget andet
 * Højesteret begrundede afslaget med, at “Landsretten ikke havde truffet en afgørelse” og procesbevillingsnævnet ikke havde givet tilladelse
 * Jeg skrev en mail til Højesteret 7 dage før en uretmæssig fogedudsættelse – Højesteret svarede først 6 dage efter fogedudsættelsen
 * Højesteret brugte ligeledes sagsnummer HR-2012-08-7 i kæresagen af landsrettens afvisning 2012 med sagsnummer BS 16-2557/2009
 * Højesteret krævede kr. 11.200, da jeg søgte om aktindsigt
 Hestesagen Kongskildevej
 http://www.tinamarias.dk/blog/hestesagen.html
 Hestesagen Kongskildevej - civilsag BS 50-328/2017 – Louise Rask Havegård/Camilla Ljørring (politianmeldt)
 * indbragte sagen for retten i Roskilde for en hurtig løsning og grundet flere fejlbehandlede sager i retten i Næstved
 * ny dommer Camilla Ljørring udelukkede mig som sagsøger fra retsmødet
 * blev uden sagskendskab pålagt advokatpålæg
 * retten var bekendt med, at der blev gamblet med hestenes liv og sikkerhed, samt at der var tale om en presset situation
 * retten afslog fri proces
 * dommeren blev politianmeldt - få uger efter havde politiet taget hestene via løgn, lovbrud
 * politiet gennemgik ikke min politianmeldelse, inden den blev afvist
 * dommer Camilla Ljørring satte sig i dommerstolen på trods af politianmeldelse
 * blev idømt fuld betaling af staldleje på trods af ingen ydelse, kraftigt reduceret brug af det lejede og omfattende chikane
 Hestesagen Kongskildevej - fogedsag FS 6400/2017 – politianmeldt funktionschef Susan Blixenkrone-Møller
 * politianmeldt dommer satte sig selv på sagen i FS 6400/2017
 * jeg bekendtgjorde min staldejer med de økonomiske konsekvenser for ham ved en fogedudsættelse af hestene
 * min staldejer trak fogedsagen tilbage
 * min staldejer rejste en selvstændig påstand efter retsmødet, hvor jeg ikke deltog
 Hestesagen Kongskildevej - 12. afd. kære nr. B-2537-17 Østre Landsret –
 * svarskrift afvist fordi retten i Næstved ikke havde fulgt deres vejledningspligt og oplyst, at den selvstændige påstand var omfattet af advokatpålægget
 * retten i Næstved havde selv tilskyndet mig til at fremkomme med mine indsigelser
 Hestesagen Kongskildevej - straffesag SS-1-472/2018 - http://www.tinamarias.dk/blog/straffesagenoversigt
 * ombeskikkelse ikke fundet sted flere måneder efter
 * sagen tåler ikke en forsvarsadvokat på sagen på grund af politiets løgne og lovbrud i forbindelse med hestetyveriet
 * retten i Næstved er uden tvivl involveret i hestetyveriet
 * straffesagen er et resultat af rettens bremsning af hesteerstatningssagen, min blog, mine bøger, min dokumentar og mine politianmeldelser af dommere, politifolk m.fl.
 * retten i Næstved aflyste retsmødet, da anklageren ikke kunne give fremmøde
 * der er først berammet nyt retsmøde 8 måneder efter hestetyveriet
 * jf. retsplejelovens § 843 a
 * retten i Næstved spænder ben for båndoptagelse af retsmødet og lægger spørgsmålet til hovedforhandlingen, så spørgsmålet ikke kan indbringes for højere ret
 * retten i Næstved har spændt ben for vidneindkaldelser i straffesagen og vil ligeledes først behandle det under hovedforhandlingen, som der kun bliver holdt en af
 Klagesag over dommer Camilla Ljørring i Den særlige klageret - undervejs
 Klagesag over dommer Camilla


text:
Ljørring i Højesteret - undervejs
 Advokat Parsberg - krævede sikkerhedsstillelse trods udeblevet materiale fra advokaten
 Velkommen til virkelighedens retssystem, hvor mange mennesker desværre stoler blindt og ukritisk på retssystemet ...
 Ovenstående er kun den retslige del af den offentlige forfølgelse. Den offentlige forfølgelse har sine egne og selvstændige spor ud af både - Skat og skattemyndigheder - politi og politiinstanser - justitsministeriet og ombudsmanden og så er der alt det løse ...
 Man kan selvfølgelig undre sig over, hvordan noget sådan kan få lov til at finde sted med både politiets, kontrol- og tilsynsinstanser, justitsministeriets og ombudsmandens kendskab? Hvorfor griber ingen ind og siger fra?
 Forklaringen er enkel og det samme er forklaringen på, hvordan det er muligt, at så mange mennesker kan deltage og kigge den anden vej.
 Hvis du synes, at ovenstående er for meget og ikke i orden, så synes jeg, at du skal dele opslaget eller på anden vis være behjælpelig med at udbrede kendskabet til min blog.
 Oversigt over offentlig forfølgelse


text:
Højesteret fastlægger kriterier for ulykkesbegreb
 Højesteret har ved dom af 8. november 2013 stadfæstet Landsrettens dom om, at en lærer ikke var udsat for en ulykke i Arbejdsskadesikringslovens forstand.
 Læreren fik akutte ryggener i forbindelse med, at hun skulle undvige et sammenstød med en elev, der kom løbende med en bold. Hændelsen fandt sted den 13. november 2008. Hun gik hjem fra arbejde, da det skete, men mødte på arbejde næste dag. Hun arbejdede på nedsat tid i december 2008 og var sygemeldt i uge 5 i 2009 samt deltidssygemeldt fra den 6. februar 2009 og 1-2 måneder frem. Læreren havde forud for hændelsen den 13. november 2008 haft gener i ryggen, herunder bl.a. hold i ryggen.
 Højesteret udtalte generelt, at det, for at der kan tages stilling til, om der er årsagssammenhæng, må afklares, ”hvilken skade der hævdes forårsaget af hændelsen eller påvirkningen. Der stilles efter forarbejderne beskedne lægelige krav til den anmeldte skade, og forbigående smerter vil således opfylde kravene til personskade. Personskadebegrebet må imidlertid fastlægges i lyset af de ydelser, der kan gives efter arbejdsskadesikringsloven. Forbigående smerter, der ikke kræver behandling, men går over af sig selv, vil derfor normalt ikke være en personskade i arbejdsskadesikringslovens forstand.”
 Højesteret udtalte videre, at læreren ”allerede forud for hændelsen havde tendens til, og flere gange havde haft, hold i lænden, og at hendes langvarige kroniske ryglidelse, og de smerter denne lidelse medfører, skyldes degenerative forandringer og rygskævhed og ikke hændelsen.” Højesteret konkluderede, at hændelsen ikke havde medført ”forværring af en kronisk ryglidelse, eller den har påført hende smerter udover dem, der er en følge af den kroniske lidelse, i et omfang der i sig selv udgør en personskade”.
 Højesteret fandt herefter, at den skadelidte ved hændelsen ikke ”har pådraget sig en arbejdsskade omfattet af arbejdsskadesikringsloven.”.
 Vore bemærkninger:
 Ved dommen har Højesteret fastslået, hvad der skal til for at anerkende en skade omfattet af arbejdsskadesikringsloven efter det nye ulykkesbegreb, og navnlig lagt vægt på, at skadesbegrebet skal fastlægges i ”lyset af de ydelser, der kan gives efter arbejdsskadesikringsloven. Forbigående smerter, der ikke kræver behandling, men går over af sig selv, vil derfor normalt ikke være en personskade i arbejdsskadesikringslovens forstand.” Det er op til skadelidte, at løfte bevisbyrden for, at der foreligger en arbejdsskade omfattet af arbejdsskadesikringsloven. Det afgørende for Højesteret har været om skadelidte - med sin forudbestående lidelse - ved episoden pådrog sig en "merskade", og det vurderede Højesteret altså ikke var tilfældet.
 Det er værd at bemærke, at selvom man som følge af en arbejdsskade alene har forbigående smerter/gener, og derfor ikke kan få erstatning for varigt mén og erhvervsevnetab efter arbejdsskadesikringsloven, så betyder det ikke automatisk, at der ikke kan rejses krav efter erstatningsansvarsloven. Erstatningsansvarsloven dækker udtrykkeligt det midlertidige/forbigående tab i form af tabt arbejdsfortjeneste og svie- og smertegodtgørelse.


text:
Byrets dom af 17. november 2015 i sag Retten i Glostrup, BS 10A-2299/2012
 Sagen vedrører spørgsmålet om, hvorvidt SKAT har beregnet registreringsafgiften på et af H1 importeret brugt køretøj korrekt, herunder om SKATs beregningsmetode er i overensstemmelse med registreringsafgiftslovens § 4, stk. 7.
 Sagsøgeren, H1 ApS (herefter H1), har nedlagt påstand om, at Skatteministeriet tilpligtes at anerkende, at registreringsafgiften for køretøjet, MCC Smart 0,8, stelnummer ... nedsættes til kr. 6.322 eller et mindre beløb fastsat af retten.
 Sagsøgte, Skatteministeriet, har nedlagt påstand om frifindelse mod, at Skatteministeriet anerkender, at H1 ApS har krav på at få tilbagebetalt 485 kr. i registreringsafgift af køretøjet MCC Smart, stelnummer ... .
 H1 erhvervede i 2011 en brugt Smart 0,8 i udlandet. Bilens første indregistreringsdato i udlandet var den 15. maj 2001. H1 indførte bilen til Danmark i oktober 2011.
 Ved afgørelse af 14. oktober 2011 fastsatte SKAT registreringsafgiften på bilen til 12.583 kr., svarende til en handelspris på 36.900 kr.
 Ved kendelse af 17. april 2012 stadfæstede Landsskatteretten SKATs afgørelse.
 Af landskatterettens bemærkninger og begrundelse fremgår følgende:
 Afgiften for brugte køretøjer beregnes på samme måde som for nye køretøjer. Beløb i stk. 1-3, 5 og 6, § 3, stk. 2, og § 8, stk. 7, nedsættes med samme procentdel, som køretøjets værdi inklusive afgift er ændret, sammenholdt med et tilsvarende køretøj, der er afgiftsberigtiget som nyt.
 Det følger af bestemmelsens ordlyd, idet det er anført, at det er ændringen af værdien inklusive afgift, der skal anvendes, og idet det nævnte om, at der skal sammenholdes med et tilsvarende køretøj, der er afgiftsberigtiget som nyt, vedrører beregningen af afgiften mv. Og ikke ansættelsen af den nævnte procentdel.
 Prisen fra ny uden afgift vil dog være en teoretisk størrelse, idet de beregningskomponenter, der indgår, når den brugte bil eller motorcykel skal afgiftsberigtiges, kun sjældent er de samme, som indgik i beregningen på tidspunktet for bilens eller motorcyklens første registrering eller ibrugtagning. F.eks. justeres skalaknækket op hvert år, og mange af fradragene er af nyere dato. På den måde får de brugte biler og motorcykler del i de afgiftslempelser, der er sket siden deres første registrering eller ibrugtagning. F.eks. justeres skalaknækket op hvert år og mange af fradragene er af nyere dato.
 Endelig henvises til Punktafgiftsvejledningens afsnit E.1.4.1., hvoraf fremgår:
 Ved fastsættelse af den oprindelig nypris inklusive afgift tages udgangspunkt i standardprisen, eller den pris, der kan siges at have været markedsdannede for det pågældende køretøj på det tidspunkt, køretøjet var nyt.
 Nyprisen inkl. afgift udgør 150.000 kr. og registreringsafgiften ansættes herefter til 12.583 kr., jf. SKATs afgørelse. SKATs afgørelse stadfæstes således.
 Der er enighed mellem parterne om, at køretøjet på indregistreringsdatoen havde en oprindelig nypris på 150.000 kr., at det omhandlede brugte køretøj per 14. oktober 2011 havde en handelspris på 36.900 kr., og at en fabriksny bil af samme type per 14. oktober 2011 kunne erhverves af private hos en autoriseret forhandler for ca. kr. 95.000 kr.
 Under skriftvekslingen er der opstået spørgsmål om beregningen af det såkaldte radiofradrag, der indgår som en del


text:
af beregningen af registreringsafgiften, idet radiofradraget fradrages den afgiftspligtige værdi.
 Skatteministeriet har ved processkrift af 27. januar 2015 anerkendt, at det var en fejl, at radiofradraget på 1.000 kr. var nedskrevet med den for køretøjet opgjorte værdifaldsprocent på 75,4 pct. Skatteministeriet har fremlagt støttebilag A, B og C, der viser SKATs afgiftsberegning. Registreringsafgiften skulle således rettelig være opgjort til 12.158 kr., og H1 har herefter krav på at få tilbagebetalt kr. 485,- i afgift.
 Der er herefter mellem parterne enighed om selve den talmæssige beregning af registreringsafgiften på H1's køretøj.
 H1 har under hovedforhandlingen frafaldet anbringendet om, at den anvendte beregningsmetode er i strid med EU-retten.
 MM har forklaret blandt andet, at han er ansat som direktør i selskabet. Han har været med fra starten af denne sag. H1 har været specialiseret i import af økonomiske biler. Da lovændringen kom i 2008, blev deres forretning ødelagt, og der er derfor ikke nogen aktivitet længere på dette område. I denne sag er han også uenig i handelsprisen. De kunne handles til 27.000-33.000 kr., selv om de blev annonceret til en højere pris. De kan imidlertid ikke klage over handelsprisen. Da den afgiftspligtige værdi blev fastsat, var han ikke uenig i den, men handelsprisen burde have været lavere. Da han ikke kunne påklage handelsprisen, var han derfor nødt til at klage over metoden til Landsskatteretten. Han fokuserede mere på det end på beregningen af radiofradraget. Han har haft møde med en medarbejder i SKAT omkring radiofradraget. Radiofradraget vedrører mere end 300 biler for H1's vedkommende. Han er ikke enig i beregningen af radiofradraget. Når han ikke har hævet sagen på trods af Højesterets afgørelse fra 2014 skyldes det, at der efter hans opfattelse er nogle forskelle fra Højesterets dom og situationen i denne sag. Når de importerer nye biler, er det en anden beregning. Den beregning, han fremlagde til brug for sagen i landsskatteretten tog udgangspunkt i en fabriksny bil til 150.000 kr. og med beløb fra 2001, da bilen var ny, i stedet for tallene fra 2011, da bilen skulle indregistreres i Danmark som brugt bil.
 H1 har gjort gældende, at den afgiftspligtige værdi er fastsat for højt, og at den maksimalt kan ansættes til værdien i 2001 og ikke til værdien i 2011, der er højere end værdien i 2001. H1 bestrider således de beregningsprincipper, SKAT har anvendt i sagen.
 H1 har gjort gældende, at der andelsmæssigt ikke kan være indeholdt mere end 180 % registreringsafgift i en importeret brugt bil, end der andelsmæssigt opkræves for en tilsvarende ny bil eller er tilbage i en tilsvarende brugt bil, der allerede er i Danmark på tidspunktet for indførsel af bilen. Registreringsafgiften er således for høj for den importerede bil i nærværende sag.
 H1 har endvidere gjort gældende, at Skatteministeriet ved sin beregning af værdien af radiofradraget har forhøjet den oprindeligt af Skatteministeriet fastsatte afgiftspligtige værdi for bilen. Derved sker der en uberettiget reduktion af den afgift, Skatteministeriet skal tilbagebetale til H1.
 H1 har endelig gjort gældende, at forhøjelsen af den afgiftspligtige


text:
værdi ikke kan ske med tilbagevirkende kraft og er foretaget uden hjemmel i registreringsafgiftsloven. Dette ændres ikke af Højesterets dom offentliggjort i SKM2014.427.HR. Dommen fastslår alene, at SKAT ved beregning af den afgiftspligtige værdi for en bil kan tage udgangspunkt i den konkrete markedspris for bilen på importtidspunktet, ligesom Højesterets dom i den principielle sag omhandler omberegning af registreringsafgift, og at dette ikke er tilfældet for nærværende sag.
 H1 har ved begyndelsen af hovedforhandlingen gjort gældende, at man under hensyn til det nye støttebilag C ønsker at ændre sin påstand således, at sagen skal hjemvises til SKAT med henblik på en ny beregning af afgiften. Alene den omstændighed, at fradraget er forhøjet i beregningen, gør, at der bør ske hjemvisning til en fornyet beregning af den samlede afgift.
 Skatteministeriet har gjort gældende, at SKATs beregningsmetode har hjemmel i registreringslovens § 4, stk. 7, og er i fuld overensstemmelse med forarbejderne til loven.
 Spørgsmålet om lovligheden af SKATs beregningsmetode er endeligt afgjort af Højesteret i Skatteministeriets favør ved den ledende dom i sagskomplekset af 12. juni (SKM2014.427.HR), og nærværende sag har da også været udsat på Højesterets dom.
 Højesteret har såedes endeligt fastslået, at den af SKAT anvendte beregningsmetode har hjemmel i registreringsafgiftslovens § 4, stk. 7, som affattet ved lov nr. 265 fra 2008, og at beregningsprincipperne ikke er i strid med EU-retten.
 Højesterets dom omhandler fortolkningen af registreringslovens § 4, stk. 7, og dommen fastslår i den forbindelse, at beregningsmetoden, som SKAT anvender, er i overensstemmelse med både loven og EU-retten. Det bemærkes, at det er samme beregningsmetode og samme hjemmelsgrundlag, der anvendes i omberegningstilfælde (som i Højesteretssagen) og i tilfælde af førstegangsregistrering i Danmark af et brugt køretøj (som i nærværende sag). H1 har ikke henvist til en eneste relevant forskel mellem nærværende sag og de af Højesteret afgjorte sager.
 SKATs opgørelse af registreringsafgiften på importerede brugte køretøjer som H1's tager udgangspunkt i køretøjets oprindelige nyvognspris inklusiv den (højere) registreringsafgift, som fulgte af reglerne i registreringsafgiftsloven, der var gældende, da køretøjet blev indregistreret som ny den 15. maj 2001 i udlandet. Herefter beregnes det konkrete værdifald på bilen ud fra den brugte bils markedspris inklusive afgift på afgiftsberigtigelsestidspunktet (dvs. i 2011). Der foretages på denne måde en konkret vurdering af værditabet for selve det i sagen omhandlede køretøj.
 Der foretages dernæst en teknisk teoretisk beregning af, hvad afgiftsindholdet i bilen ville have været efter de på afgiftsberigtigelsestidspunktet gældende regler for opgørelsen af registreringsafgiften - herunder indførte nye fradrag - på nye biler. Herved fremkommer der også en beregnet afgiftspligtig værdi for køretøjet, som den ville have været, hvis de nugældende afgiftsregler med de nugældende satser og fradrag havde eksisteret - men denne værdi er alene opgjort som en residual af de øvrige elementer i beregningen, og har således ikke nogen selvstændig funktion i opgørelsen af, hvilken registreringsafgift der skal betales af den brugte importerede bil.
 Da dette beregningstekniske residualbeløb er fremkommet ved at "regne baglæns" fra handelsprisen, betyder det, at en nedsættelse i afgiftssatserne eller indførelsen af yderligere


text:
fradrag i registreringsafgiften, således at den samlede registreringsafgift bliver mindre, automatisk vil føre til, at residualbeløbet - den afgiftspligtige værdi - bliver større.
 Den beregnede værdifaldsprocent anvendes derefter ens på alle elementerne i afgiftsberegningen, herunder alle de fradrag, der gælder på afgiftsberigtigelsestidspunktet - dog med undtagelse af radiofradraget, der som følge af den manglende henvisning til registreringsafgiftslovens § 8, stk. 3, i registreringsafgiftslovens § 4, stk. 7, 2. pkt., skal gives som et endelig fradrag på kr. 1.000 og ikke nedskrives med den beregnede værdifaldsprocent. Herved fremkommer den samlede registreringsafgift, der skal betales i forbindelse med importen af den brugte bil. Da værdifaldsprocenten er anvendt på alle de beregningskomponenter, som er gældende på afgiftsberigtigelsestidspunktet, har den importerede brugte bil fået del i de afgiftslempelser, der er indført efter bilen er blevet indregistreret i udlandet første gang som forudsat i lovforarbejderne til lov nr. 265/2008. Også i dette tilfælde vil residualbeløbet af handelsværdien af den brugte bil på afgiftsberigtigelsestidspunktet med fradrag af den beregnede afgift terminologisk udgøre bilens afgiftspligtige værdi.
 Det er denne beregningsmetode, som Højesteret har godkendt i dommen fra 12. juni 2014.
 Særligt vedrørende det ændrede radiofradrag har Skatteministeriet gjort gældende, at beregningen af radiofradraget efter tilføjelsen af 2. led af Skatteministeriets påstand, jf. bilag C, er korrekt. H1 har i øvrigt selv anmodet om en nedsættelse af registreringsafgiften som følge af fejlen vedrørende radiofradraget.
 Skatteministeriet har protesteret over for den af H1 under hovedforhandlingen ændrede påstand om hjemvisning.
 Den af H1 ved hovedforhandlingens begyndelse nedlagte påstand om hjemvisning indebærer stillingtagen til en helt ny påstand, som ikke tidligere har været gjort gældende under sagen, der er anlagt ved stævning modtaget den 18. juli 2012, og som ikke fremgår af H1's påstandsdokument af 5. oktober 2015. Spørgsmålet om bl.a. beregningen af radiofradrag har været behandlet i en række processkrifter mellem parterne. På denne baggrund, og da der ikke foreligger oplysninger om, at påstanden ikke kunne have været fremsat på et tidligere tidspunkt, finder retten, at betingelserne i retsplejelovens § 358, stk. 6, ikke er opfyldt, og retten tillader derfor ikke fremsættelse af den ny påstand.
 Det fremgår af registreringsafgiftslovens § 4, stk. 7, der blev indført ved lov nr. 265 af 23. april 2008, at afgiften for brugte køretøjer beregnes på samme måde som for nye køretøjer, og at de beløb, der indgår i beregningen, nedsættes med samme procentdel, som køretøjets værdi inklusive afgift er ændret, sammenholdt med et tilsvarende køretøj, der er afgiftsberigtiget som nyt.
 Højesteret har i sin afgørelse af 12. juni 2014 (SKM2014.427.HR) tiltrådt, at køretøjets handelsværdi som nyt skal fastsættes med udgangspunkt i den handelspris, der ville have været gældende her i landet for tilsvarende nye køretøjer på det tidspunkt, da det pågældende køretøj blev indregistreret eller ibrugtaget som nyt i udlandet, inklusive den registreringsafgift, der i givet fald skulle have været betalt efter de dagældende danske afgiftsregler, og Højesteret tiltræder således, at den beregningsmåde, som SKAT har anvendt i de foreliggende sager, er i overensstemmelse med ændringen af registreringsafgiftsloven i 2008.
 Sagerne for Højesteret


text:
vedrørte den særlige overgangsregel i 2008-lovens § 4, stk. 2, hvorefter der for visse brugte køretøjer, der var afgiftsberigtiget efter de hidtil gældende regler, efter ansøgning kunne foretages omberegning af registreringsafgiften efter registreringsafgiftsloven som affattet efter den nye lov. Denne omberegning skulle således i givet fald ske efter bestemmelsen i lovens § 4, stk. 7.
 Da Højesteret således har tiltrådt den anvendte beregningsmåde for beregning af registreringsafgift for brugte biler, som også er anvendt i denne sag, tager retten Skatteministeriets påstand til følge.
 Efter sagens udfald skal H1 betale sagsomkostninger til Skatteministeriet som nedenfor bestemt. Ved fastsættelsen af beløbet, der er til dækning af udgifter til advokatbistand inklusive moms, er der lagt vægt på sagsgenstandens størrelse og sagens forløb og udfald.
 Skatteministeriet skal anerkende, at H1 ApS har krav på at få tilbagebetalt 485 kr. i registreringsafgift af køretøjet MCC Smart, stelnummer ... .
 H1 ApS skal i sagsomkostninger inden 14 dage betale 15.000 kr. til Skatteministeriet.


text:
”Luksusgældssanering” nægtet af Højesteret - DELACOUR
 Her er du: Forside / Nyheder / 2018 / Juni / ”Luksusgældssanering” nægtet af Højesteret
 Rekonstruktion Skrevet den 18.06.2018
 Et vedtaget rekonstruktionsforslag, hvor en gæld på ca. kr. 23 mio. blev akkorderet til 1,03%, fandtes næsten udelukkende at ville tilgodese personlig interesse i at få slettet en personlig gæld, hvorfor stadfæstelse af rekonstruktionsforslaget blev nægtet.
 "A" indgav i januar 2017 en begæring om rekonstruktion som følge af personlig konkurs i 2009.
 Et flertal af fordringshaverne efter fordringernes beløb stemte ikke imod rekonstruktionsforslaget, og forslaget blev derfor vedtaget og stadfæstet ved kendelse afsagt af Sø og Handelsretten i februar 2017, hvorefter A skulle betale kr. 251.960 – ud af gæld på ca. kr. 23 mio. – svarende til en dividende på 1,03 %.
 Mindretallet, herunder SKAT, kærede afgørelsen til Østre Landsret med påstand om, at stadfæstelse af rekonstruktionen skulle nægtes.
 I medfør af konkurslovens § 13 e, stk. 5 kan skifteretten nægte at stadfæste en rekonstruktion, hvis vilkårene i forslaget står i misforhold til skyldnerens økonomiske stilling.
 Østre Landsret fandt ud fra en fortolkning af formålet med reglerne – under hensyn til at gælden bestod af A’s personlige gæld (efter en konkurs afsluttet i 2012) og ud fra sagens øvrige omstændigheder – at stadfæstelse af det vedtagne rekonstruktionsforslag burde nægtes, da forslaget stod i misforhold til skyldnerens økonomiske forhold, jf. konkurslovens § 13 e, stk. 5.
 A kærede herefter, med procesbevillingsnævnets tilladelse, afgørelsen til Højesteret og gjorde for Højesteret blandt andet gældende, at reglerne om rekonstruktion kan anvendes for fysiske personer, der ikke er erhvervsdrivende, i overensstemmelse med bemærkningerne til lovforslaget om rekonstruktion.
 Derudover gjorde A gældende, at forslaget ikke stod i misforhold til skyldnerens økonomiske stilling, idet kreditorerne ville opnå en højere dividende ved rekonstruktionen, end i tilfælde af konkurs, hvor dividenden var anslået til 0%.
 Højesteret stadfæstede imidlertid nægtelsen efter § 13 e, stk. 5 med henvisning til, at rekonstruktionsforslaget næsten udelukkende ville tilgodese A’s interesse i at få slettet en personlig gæld.
 Som følge af nægtelsen af rekonstruktion blev A taget under konkursbehandling.
 DELACOURs kommentar
 Præmisserne fra henholdsvis Østre Landsret og Højesteret er relativt kortfattede og forekommer konkret begrundet, herunder i skyldners særlige forhold, hvor der antageligt er lagt afgørende vægt på, at A tidligere var erklæret konkurs, og at konkursboet blev sluttet i 2012 (rekonstruktionen var altså ikke for at undgå konkurs/for at redde en virksomhed).
 A havde under sagen blandt andet påberåbt sig bemærkningerne til lovforslaget ved spørgsmålet om, hvorvidt rekonstruktion kan finde anvendelse ved fysiske personer, der ikke driver erhvervsvirksomhed, men det fremgår ikke, hvilken vægt retten har tillagt disse forarbejder.
 Afgørelsen kan dog næppe ses som et generelt udtryk for, at en personlig skyldner, der ikke driver erhvervsvirksomhed, ikke kan anvende rekonstruktionsreglerne, når blot forslaget står i rimeligt forhold til skyldnerens økonomiske stilling, jf. konkurslovens § 13 e, stk. 5, men den må siges at bringe nogen usikkerhed i forhold til, hvornår reglerne kan finde anvendelse.
 Det er af afgørende betydning, at forslaget tager hensyn til skyldnerens reelle


text:
økonomiske stilling. Spørgsmålet er derfor, hvornår dette er tilfældet.
 Det er i den forbindelse uklart, hvilken betydning størrelsen af det tilbudte beløb til kreditorerne har haft for afgørelsen. Dividendesatsen kan ikke være afgørende i denne sammenhæng, men størrelsen af det konkrete beløb kan naturligvis have betydning, hvis dette ikke er anset at stå i rimelig forhold til skyldners økonomiske formåen. Dette synes dog at have spillet en mindre rolle i sagen.
 Det er som udgangspunkt op til kreditorerne at vurdere, hvorvidt rekonstruktionen skal gennemføres, således at et flertal af kreditorerne kan afgive deres stemme i vished om, at rekonstruktionen bliver gennemført, hvis disse stemmer for (eller i hvert fald ikke imod). Afgørelsen medfører derfor en uvished om, i hvilken udstrækning domstolene ud fra en skønsmæssig vurdering vil nægte en rekonstruktions gennemførelse, uanset at flertallet af fordringshaverne stemmer for (eller ikke imod) forslaget.
 Sammenfattende må Højesterets fremhævelse af, at forslaget stort set kun tilgodeså A's interesse i at få slettet personlig gæld, imidlertid betyde, at den rene sanering af personlig gæld gennem en rekonstruktion fremover vil blive vanskeligere, selvom et flertal af kreditorerne støtter det. Her må skyldneren henvises til at benytte gældssaneringsreglerne.
 Du kan kontakte advokat Flemming Bastholm eller advokat Claus Steen Hansen for eventuelle spørgsmål til afgørelsen, eller hvis du har spørgsmål vedrørende rekonstruktion i øvrigt.


text:
Skat.dk: Maskeret udlodning - køb af fordringer - modregning af gæld - fortjeneste
 15 Feb 2008 08:33
 06 Feb 2008 11:35
 SKM2008.159.HR
 1. afdeling, 539/2004
 Maskeret, udlodning, køb, fordringer, modregning, gæld, fortjeneste, kursgevinster
 Højesteret fastslår, at der allerede som følge af den oprindelige aftale om overskudsdeling tilførtes H1 Futures A/S meget betydelige midler, og Højesteret finder det godtgjort, at denne aftale, som blev indgået mellem to selskaber, der beherskedes af A og hendes ægtefælle, ikke var begrundet i sædvanlige forretningsmæssige hensyn. Det samme gælder allongen. Aftalerne om overskudsdeling dannede grundlag for, at de fordringer, som B havde erhvervet på i alt ca. kr. 23,7 mio., i 1993 blev nedbragt med kr. 12,1 mio. og i 1994 med yderligere kr. 10,1 mio., hvilket indebar en betydelig kursgevinst for B.
 Det må lægges til grund, at alle de ovennævnte dispositioner er truffet med indforståelse af A, der ejede aktiekapitalen i begge selskaber. Højesteret finder, at dispositionerne alene kan anses for begrundet i ægtefællernes interessefællesskab og deres beherskelse af begge selskaber.
 På denne baggrund tiltræder Højesteret, at kursgevinsten ved fordringernes indfrielse må anses for maskeret udbytte for A, jf. ligningslovens § 16 A.
 Ligningsvejledningen 2008-1 S.F.2
 Ligningsvejledningen 2008-1 S.F.2.1.11
 Ligningsvejledningen 2008-2 S.F.2.3.5
 Torben Melchior, Per Walsøe, Asbjørn Jensen, Jon Stokholm og Jens Peter Christensen.
 I tidligere instans er afsagt dom af Østre Landsrets 19. afdeling den 1. december 2004.
 Appellanten, A, har påstået, at hendes aktieindkomst for indkomståret 1993 skal nedsættes med 7.933.379 kr. og med 6.620.252 kr. for indkomståret 1994.
 Indstævnte, Skatteministeriet, har påstået frifindelse.
 De beløb, som er anført i As påstand, er reduceret i forhold til påstanden for landsretten som følge af, at kommunen ved brev af 6. juni 2005 nedsatte hendes indkomst vedrørende den ansatte maskerede udlodning for indkomstårene 1993 og 1994 med henholdsvis 1.807.466 kr. og 1.508.296 kr. Nedsættelsen skyldes, at ligningsmyndighederne har anerkendt, at B har betalt 8.254.999 kr. for fordringerne på H1 Futures A/S og ikke 4.733.766 kr. som tidligere lagt til grund.
 Det fremgår af A og Bs fælles indkomst- og formueopgørelse for indkomståret 1993, at ægtefællernes fælles formue pr. 1. januar 1993 var negativ med 7.845.125 kr., at deres indtægter i 1993 var i alt netto 830.619 kr., at deres bankgæld pr. 31. december 1993 alene udgjorde 1.766.385 kr. til F1-Bank, og at deres beregnede privatforbrug for 1993 var 1.476.009 kr.
 Af H1 Futures' årsberetning for regnskabsåret fra 1. oktober 1991 til 30. september 1992 fremgår bl.a.:
 "Regnskabsårets nettoresultat for moderselskabet og koncernen udgør et underskud på t. kr. 18.614, hvorefter moderselskabets og koncernens egenkapital er negativ med t.kr. 13.477 pr. 30. september 1992.
 Efter regnskabsårets udløb er fondshandelsaktiviteterne indstillet ligesom medarbejderforpligtelserne er overdraget til H1 Securities A/S. Vederlaget for overdragelsen af kundekredsen vil først blive endeligt aftalt, når den beskrevne rekonstruktion af selskabets kapitalforhold er tilendebragt.
 Selskabet vil fremover alene være et hvilende selskab, samt holdingselskab for ejendomsselskabet.
 Koncernens fortsatte drift forudsætter, at der tilføres kapital, og/eller at de igangværende forhandlinger om bankgæld medfører en positiv egenkapital i moder- og datterselskab, hvilket forventes