text:
bestemmes: Det tillades ikke sagsøger ... at fremlægge det af professor, dr. jur. Erik Werlauff udarbejdede responsum..."
 Sagsøger kærede kendelsen til Østre Landsret, der den 6.2.2013 afsagde følgende kendelse (5. afd. kære nr. B-107-13):
 “Det juridiske responsum ... er udarbejdet af professor, dr. jur. Erik Werlauff den 30. juni 2011, og sagen er anlagt ved stævning dateret 27. februar 2012. Da responsummet således er indhentet før sagens anlæg tillades det, uanset at det er ensidigt indhentet, fremlagt, hvorfor bestemmes:
 Det juridiske responsum, sagens bilag 8, udarbejdet af professor, dr. Jur. Erik Werlauff den 30. juni 2011 tillades fremlagt.”
 Østre Landsret nåede således frem til det modsatte resultat af byretten. Landsretten støttede sig ikke til Højesterets kendelse i U.1998.276H, men synes derimod at have lagt sig op ad de afgørelser om faktuelle erklæringer, citeret ovenfor i pkt. 3, hvor domstolene har tilladt fremlæggelse af ensidige (faktuelle) erklæringer indhentet inden sagsanlæg.
 Der blev herefter opnået tredjeinstansbevilling, hvorefter spørgsmålet blev forelagt Højesteret, der den 11.10.2013 med deltagelse af syv dommere afsagde følgende kendelse:
 “Sagen angår, om et ensidigt indhentet responsum vedrørende dansk ret kan fremlægges som bevis i sagen eller indgå i sagen til brug for den juridiske argumentation.
 Der er ikke regler i retsplejeloven, som særligt regulerer, om et ensidigt indhentet juridisk responsum om dansk ret kan indgå i en sag til brug for den juridiske argumentation. Retten skal bygge sin afgørelse på anvendelse af gældende dansk ret. Parterne vil i almindelighed behandle sagens juridiske problemer i deres processkrifter og i deres procedure, og det er ikke usædvanligt, at parterne til brug for deres procedure har udarbejdet en materialesamling, der indeholder de relevante retsregler, juridisk litteratur mv.
 Professor, dr.jur. Erik Werlauffs responsum af 30. juni 2011 kan således indgå i sagen til brug for den juridiske argumentation, men ikke som bevis....
 Thi bestemmes: Professor, dr. jur. Erik Werlauffs responsum af 30. juni 2011 kan indgå i sagen til brug for den juridiske argumentation, men ikke som bevis.”
 Paradigmeskift i forhold til tidligere praksis
 Kendelsen statuerer et paradigmeskift i forhold til tidligere praksis omkring juridiske responsa, jfr. de ovenfor refererede kendelser, hvor Højesteret tidligere har nægtet tilladelse til fremlæggelse af ensidigt indhentede juridiske responsa, når modparten protesterede herimod, uanset om der var tale om responsa indhentet før eller under retssagen.
 Højesteret fastslår, at juridiske responsa kan indgå i en sag på samme måde som partsindlæg og materialesamlinger.
 Højesteret fastslår endvidere, at et responsum ikke udgør et bevis. Dermed adskiller de juridiske responsa sig helt afgørende fra de faktuelle erklæringer og retspraksis herom. Højesteret lægger dermed afstand til Østre Landsrets analogisering til retspraksis omkring faktuelle erklæringer.
 Højesteret tillægger det, modsat Østre Landsret, ingen betydning, at responsummet blev indhentet inden sagens anlæg. Højesterets præmisser betyder derfor, at juridiske responsa kan indgå i partsindlæg og materialesamlinger, uanset om de er indhentet før eller under en retssag. Denne nye og ændrede praksis må antages at få stor betydning fremover.
 Højesteret præciserer hele fire steder i kendelsen, at sagen angår et responsum om dansk ret.
 Det må derfor


text:
antages, at kendelsen ikke angår responsa om fremmed ret. Begrundelsen for denne antagelse kan søges i den europæiske konvention af 7. juni 1968 om oplysninger om fremmed ret.
 Om konventionen kan henvises til Vejledning nr. 72 af 15. juni 1988 om tilvejebringelse af oplysninger om fremmed ret. Den i vejledningen foreskrevne fremgangsmåde vil således blive fulgt, når domstolene skal forholde sig til indholdet af fremmed ret. Fremlæggelse af et ensidigt indhentet juridisk responsum vil derfor næppe blive tilladt, når der under en retssag opstår juridiske spørgsmål om indholdet af fremmed ret.
 EU-retten er en del af dansk ret. Højesterets kendelse udelukker ikke fremlæggelse af responsa om EU-retlige spørgsmål. Danske domstole er ikke mindst i førsteinstanssager tilbageholdende med at lade EU-retlige fortolkningsspørgsmål forelægge præjudicielt i henhold til Traktaten om den europæiske unions funktionsmåde artikel 267. Det er nærliggende at antage, at Højesterets kendelse kan give anledning til, at den part, for hvem det ikke er lykkedes at komme igennem med en anmodning om præjudiciel forelæggelse, i stedet vælger at fremlægge et ensidigt indhentet juridisk responsum om relevante EU-retlige fortolkningsspørgsmål.
 En konsekvens af den forudgående landsretskendelse i sagen var, at en part kunne indhente et juridisk responsum og derefter anlægge sag, hvorved sagsøgte ville kunne blive afskåret fra at fremlægge et af sagsøgte efter sagens anlæg indhentet responsum. Sagsøgeren ville dermed råde over et redskab, som var egnet til at påvirke sagens udfald. Landsrettens kendelse indebar derfor risiko for processuel ulighed og vilkårlighed, stridende mod det kontradiktoriske princip.
 Højesterets kendelse afværger den risiko for processuel ulighed, som landsretskendelsen afstedkom, idet Højesteret med kendelsen af 11.10.2013 har givet sagens parter lige mulighed for at lade juridiske responsa indgå i en retssag.
 Det kan selvfølgelig diskuteres, om selve det forhold, at der åbnes mulighed for fremlæggelse af juridiske responsa, medfører processuel ulighed for en økonomisk svagere part, men denne form for ulighed håndterer domstolene i forvejen dagligt, når ‘den ubemidlede selvmøder’ giver møde overfor ’den eksklusive specialist-advokat’.
 På snævre retsområder, hvor der kun er få juridiske eksperter, vil det være særlig oplagt at indhente juridiske responsa. Her kan man imidlertid forudse situationer, hvor en part ser sin fordel i defensivt at indhente responsa fra de tilgængelige eksperter (uden nødvendigvis at fremlægge disse). Dermed er modparten afskåret fra at lade sagen belyse via et responsum grundet inhabilitet hos de få eksperter.
 Hvorom alting er, bør det gode juridiske responsum være mere end et rent bestillingsarbejde for den ene af sagens parter, forstået på den måde, at responsummet bør forholde sig objektivt til, hvad der er gældende ret på et givent område. I den forstand udgør det juridiske responsum et supplement til parternes materialesamlinger med domme og juridisk litteratur. I et samfund, hvor retssystemet er både stort og komplekst, vil et juridisk responsum – i lighed med de juridiske materialesamlinger – udgøre et nyttigt redskab for rettens overvejelser vedrørende jus.
 Højesteret anfører i kendelsen, at et ensidigt indhentet juridisk responsum om dansk ret kan indgå i en sag på samme måde som partsindlæg og juridisk litteratur.

type: other


text:
I praksis forekommer det ikke sjældent, at en part (undertiden som nummereret/litreret bilag) fremlægger en dom eller uddrag af juridisk litteratur i forbindelse med en argumentation i et processkrift. Højesterets kendelse vil medføre, at det fremover vil være tilladt tillige at fremlægge et juridisk responsum under sagens forberedelse (eventuelt som nummereret/litreret bilag).
 Det forekommer mest korrekt at undlade at medtage et ensidigt indhentet juridisk responsum i en ekstrakt til brug for domsforhandlingen, idet responsummet – uanset om dette er fremlagt som bilag i forbindelse med et partsindlæg – rettelig hører til i en materialesamling.
 Højesterets kendelse vil formentlig medføre, at domstolene fremover skal forholde sig til ‘mod-responsa’ (og endog måske ‘replik’- og ‘duplik-responsa’), ligesom det vil forekomme, at en part fremlægger mere end ét responsum til støtte for sine anbringender. Det bliver op til domstolene at afgøre, hvor grænserne i så henseende skal gå.
 Med hensyn til private retshjælpsforsikringer er det i betingelsernes pkt. 4.5. anført, at udgifter til ensidigt indhentede specialisterklæringer dækkes, såfremt indhentelsen på forhånd er godkendt af forsikringsselskabet. En tilsvarende bestemmelse forekommer også i en del retshjælpsforsikringer for erhverv. Dog er det i visse erhvervsbetingelser udtrykkeligt tilføjet, at omkostninger til juridiske responsa om gældende ret ikke er dækket. Hvordan forsikringsselskaberne i praksis vil håndtere juridiske responsa vil tiden vise.
 Hvor sent kan responsum præsenteres?
 Det må forudses, at der vil opstå spørgsmål om, hvor sent i en proces et ensidigt indhentet juridisk responsum kan præsenteres. Højesterets henvisning til partsindlæg og juridisk litteratur giver ikke nogen klar indikation: Partsindlæg fremlægges iht. retsplejelovens regler, herunder kapitel 33 (Sagsforberedelse i 1. instans), kapitel 36 (Anke) og kapitel 37 (Kære), medens fremlæggelse af juridisk litteratur er ulovreguleret. Højesteret og landsretterne har afgivet vejledninger om retssagsbehandlingen, der blandt andet indeholder anvisninger om fremlæggelse af juridisk litteratur i form af materialesamlinger.
 Spørgsmålet er, om fremlæggelsen af juridiske responsa bør følge retsplejelovens gennemregulerede rammer for partsindlæg eller domstolenes mere pragmatiske vejledninger om materialesamlinger. Reale hensyn, herunder hensynet til kontradiktion, taler for anvendelse af førstnævnte regelsæt på juridiske responsa.
 Kendelsen angår et skriftligt responsum. Det kan ikke antages, at der med kendelsen er blevet skabt mulighed for, at der for en part kan afgives mundtlige responsa under retssager, hvorved bemærkes, at retsplejelovens regler om vidner samt syn og skøn angår oplysning af sagens faktum. Responsa angår derimod jus. Heller ikke det forhold, at Højesteret sidestiller et responsum med et partsindlæg hjemler mundtlig afgivelse af responsa for en part under retssager, idet det som udgangspunkt kun er advokater, der leverer juridiske partsindlæg i henhold til retsplejelovens kapitel 13.
 En problematik, der afslutningsvis kort skal berøres, er sagsomkostninger, jfr. retsplejelovens kapitel 30. Det må antages, at domstolene vil være tilbageholdende med at anse udgifter til ensidig indhentning af et juridisk responsum som en udgift omfattet af “de udgifter, der har været fornødne til sagens forsvarlige udførelse," jfr. retsplejelovens § 316. Dette kan blandt andet støttes på det forhold, at et juridisk responsum ikke angår bevisførelsen, og på, at en part ikke kan kræve erstatning for dobbelte udgifter


text:
Skat.dk: C.C.4.1.1 Husdyrbeskatningslovens begreber (husdyrbesætninger og landbrugere)
 Dette afsnit indeholder en kort gennemgang af begreber og regler for landbrugere og husdyrbesætninger.
 Husdyrbesætninger
 xOversigt over domme, kendelser, afgørelser, SKM-meddelelser mvx.
 Reglerne om den skattemæssige behandling af landbrugets husdyrbesætninger findes i lovbekendtgørelse nr. 1143 af 7. oktober 2014.
 Lovbekendtgørelsen kaldes også for husdyrbeskatningsloven forkortet HUSDYL.
 Mange regler i husdyrbeskatningsloven gælder kun for landbrugeres husdyrbesætninger. Se i dette afsnit under overskrifterne "Husdyrbesætninger" og "Landbrugere".
 Reglerne for dyr uden for husdyrbeskatningsloven er beskrevet i afsnit C.C.4.1.3.
 Landbrugeres husdyrbesætninger opdeles i
 stambesætninger og
 salgsbesætninger.
 Husdyrbeskatningsloven indeholder skematiske regler for, hvornår et dyr er en del af stambesætningen, jf. HUSDYL. Se afsnit C.C.4.1.2.
 Den skattemæssige behandling af stambesætninger og salgsbesætninger adskiller sig på følgende måde:
 For salgsbesætninger skal enhver ændring i værdien tages i betragtning ved indkomstopgørelsen, se afsnit C.C.4.1.2.1.
 For stambesætninger skal der korrigeres for konjunkturændringer, se afsnit C.C.4.1.2.4.
 Hvorfor sondring?
 Reglerne i HUSDYL § 2, § 3, § 4, stk. 1, § 5 og dele af § 8 gælder kun for landbrugere.
 For at kunne bruge reglerne i HUSDYL er det derfor nødvendigt at finde ud af, om der er tale om en landbruger eller ej.
 Personer, der ikke er landbrugere men har som erhverv at handle med husdyr, kan anvende reglerne i varelagerloven.
 Hvad er en landbruger?
 Begrebet landbruger er ikke nærmere defineret i husdyrbeskatningsloven.
 Begrebet landbruger skal derfor forstås i overensstemmelse med praksis forud for husdyrbeskatningsloven, jf. LSRM 1984, 153 LSR. Det vil sige den praksis, der havde dannet sig i reglerne om stambesætning, skalaværdier mv.
 Der skal foretages et konkret skøn over skatteyderens landbrugsmæssige virksomhed for at slå fast, om skatteyderen kan anses for landbruger i husdyrbeskatningslovens forstand.
 Hovedområdet for begrebet en landbruger er skatteydere, der driver et egentligt landbrug.
 Eksempelvis er en skatteyder, der driver opdræt af og handel med kreaturer fra lejede arealer og stalde, ikke landbruger i relation til husdyrbeskatningsloven
 Stutteri betragtes heller ikke som landbrug i egentlig forstand, og hestene betragtes derfor ikke som landbrugsheste.
 Se også SKM2012.359.HR, hvor Højesteret ikke finder, at drift af en minkfarm er landbrug.
 Ved afståelse af en ejendom ønskede to brødre, at deres anskaffelsessum ved avanceopgørelse skulle pristalsreguleres efter EBL § 5 A. Denne bestemmelse omhandler bl.a. ejendomme, der på afståelsestidspunktet helt eller delvist benyttes til landbrug.
 Højesteret fandt dels som følge af en langvarig forståelse i vurderingsmæssig sammenhæng, dels som følge af en traditionel forståelse af begrebet landbrug, at driften af en minkfarm ikke er landbrug.
 Højesteret fandt, at VUL § 33, stk. 1, må forstås sådan, at ikke enhver uvæsentlig landbrugsmæssig benyttelse af en ejendom kan føre til, at ejendommen skal anses for at være benyttet til landbrug og dermed omfattet af de særligt gunstige skatteregler gældende for de opregnede erhverv, herunder EBL § 5 A.
 Højesteret fandt, at de to brødres benyttelse af ejendommen i alt væsentligt angik drift af en minkfarm. Højesteret henviste bl.a. til, at omsætningen ved salg af minkskind udgjorde over to mio. kr., mens forpagtningsafgiften var under 30.000 kr.
 Højesteret fandt ikke grundlag for


text:
at tilsidesætte SKATs bedømmelse af dette spørgsmål.
 SKM2005.92.LSR
 Skatteyder, der var sælger i firmaet B og uden landbrugsmæssig uddannelse, købte en landbrugsejendom på 30 ha. Skatteyder købte 12 bisoner for 252.000 kr. Landsskatteretten fandt, at skatteyderen var landbruger i husdyrbeskatningslovens forstand og dermed kunne anvende HUSDYL § 2 om normalhandelsværdier. Landsskatteretten lagde vægt på ejendommens og besætningens størrelse, samt at opdræt af bison med henblik på salg af kød ikke var en ualmindelig form for kødproduktion i Danmark. Landsskatteretten godkendte derfor underskud af virksomhed på 237.403 kr.
 TfS 1988, 486 LSR
 Skatteyderen havde lejet de staldbygninger, der hørte til faderens landbrugsejendom. Skatteyderen drev en omfattende produktion af svin fra de lejede bygninger. Ca. 3.000 svin om året.
 Lejens størrelse var på 120.000 kr. årligt, og skatteyderen drev ikke anden produktion eller havde lønindkomst ved siden af svineavlen.
 Det daværende Skattedepartement udtalte bl.a., at man ikke fandt hjemmel i husdyrbeskatningsloven til generelt at nægte nedskrivningsadgang, fordi en skatteyder som lejer ikke kunne anses som "landbruger" i lovens forstand.
 Landsskatteretten fandt, at skatteyderen var landbruger i husdyrbeskatningslovens forstand.
 TfS 1986, 289 LSR
 En skatteyder havde forpagtet et gods. Med forpagtningen fulgte der 110 malkekøer. Ved forpagtningens ophør skulle der leveres 94 køer tilbage til bortforpagter, ellers skulle skatteyderen betale bortforpagteren et pengebeløb svarende til besætningens reelle værdi.
 Landskatteretten fandt, at skatteyderen var den reelle ejer af besætningen, og, at han var landbruger i husdyrbeskatningslovens forstand.
 LSRM 1986, 53 LSR
 Skatteyderen havde tidligere været landbruger, men drev nu en ornecentral. Skatteyderen købte ornerne gennem et slagteri og sendte dem ud hos forskellige svineproducenter. Ornerne blev udskiftet i løbet af ca. 1 år.
 Landsskatteretten lagde vægt på, skatteyderen ikke drev et egentligt landbrug, men alene havde indkøbt ornerne, der udskiftedes i løbet af ca. 1 år, til udstationering.
 Landsskatteretten fandt, at skatteyderen ikke var landbruger og dermed ikke kunne anvende reglerne om stambesætning i husdyrbeskatningsloven.
 TfS 1985, 635 LSR
 Landsskatteretten henviste til, at hverken husdyrbeskatningsloven eller skattedepartementets cirkulære nr. 13 af 2. februar 1982 indeholdt nogen definition af begrebet landbruger.
 Landsskatteretten udtalte, at begrebet landbruger skulle forstås i overensstemmelse med den praksis, der havde udviklet sig forud for husdyrbeskatningsloven. Efter denne praksis var skatteydere, der ikke selv har erhvervet landbrugsjord eller i øvrigt drev landbrug som forpagter, men alene havde kvægopdræt, fx fra lejede arealer eller lejet staldplads, ikke landbrugere.
 Landsskatteretten fandt, at skatteyderen ikke kunne anses for landbruger i husdyrbeskatningslovens forstand. Der blev lagt vægt på praksis forud for husdyrbeskatningsloven, samt at skatteyderens kvægopdræt havde været knyttet til hans lønnede beskæftigelse som medhjælper.
 LSRM 1984, 153 LSR
 Skatteyder var direktør for og hovedanpartshaver i et selskab, der drev en større specialforretning. Skatteyder ejede også en del ejendomme. Herudover drev skatteyder opdræt af og handel med kreaturer. Denne virksomhed var startet i det små i 1974/76, men gennem årene var besætningen blevet udvidet betydeligt. Ved udgangen af 1981 omfattede besætningen 67 dyr. Virksomheden foregik fra lejede arealer og lejet staldplads.
 Landsskatteretten fandt, at skatteyder ikke kunne anses for landbruger i husdyrbeskatningslovens forstand.
 Landsskatteretten bemærkede,


text:
at begrebet landbruger skulle forstås i overensstemmelse med den praksis, der havde udviklet sig forud for husdyrbeskatningsloven.
 Landsskatteretten lagde vægt på, at begrebet landbruger står i modsætning til personer, der har som erhverv at handle med husdyr.
 LSRM 1982, 59 LSR
 En hovedanpartshaver havde i en længere årrække drevet en ca. 170 tdr. land stor ejendom med en besætning bestående af kvæg og svin.
 I marts 1977 blev ejendommens stam- og handelsbesætning overdraget til anpartsselskabet. Selskabet havde samtidig forpagtet ejendommens driftsbygninger mv. I forbindelse med selskabets overtagelse af besætningen var der ikke sket nogen ændringer i driftsformen, der var traditionelt landbrug.
 Landsskatteretten fandt, at anpartsselskabet var landbruger i husdyrbeskatningslovens forstand.
 Landsskatteretten lagde vægt, at selskabet drev landbrug.
 TfS 1989, 43 LR
 100 investorer, der var organiseret i et interessentskab eller kommanditselskab, ville finansiere kødproduktion på en gård G. Der skulle indkøbes 400 ammekøer. Selskabet skulle fuldt ud stå for driften af besætningen. Ejerne af gården G skulle ansættes som driftsleder. Gårdens bygninger, græsningsmuligheder mv. skulle lejes af selskabet.
 Ligningsrådet fandt ikke, at investorerne kunne anses for landbrugere i relation til husdyrbeskatningsloven.


text:
Posted on Thursday, July 23, 2020 1:07:49 AM by Moogusida
 riamu.harmmogst.se › Advice girlfriends › Forældelse af erstatningskrav
 Forældelsesloven - Hvornår forældes et krav? - Legal Desk Højesteret har for nylig taget stilling til, om erstatningskrav for personskade forældes successivt. Hvis det var tilfældet, kunne erstatningskrav måske opdeles i en forældet del og en del, der ikke var forældet. Forældelsesfristen var tidligere 5 år og er nu 3 år, og den regnes fra skadens indtræden. Det bevirker, at hele erstatningskravet som udgangspunkt forælder på samme tidspunkt. I den sag, som Højesteret tog stilling til, gjorde den forældelse gældende, at en del af erstatningskravet ganske vist ved sagsanlæg var mere end 5 år gammelt, men at en del af erstatningskrav på godtgørelse for svie og smerte vedrørte perioder, der lå mindre end 5 år forud for sagsanlægget. Den skadelidte fik ikke medhold i, at forældelsesfristen skulle regnes fra den enkelte fordrings forfaldstidspunkt, der indtrådte dag for dag. romantiske weekendophold i danmark Hvilken frist er der for forældelse af erstatningssager og hvordan bør du forholde dig rent juridisk?. mar Hvis man har et erstatningskrav, vil det som udgangspunkt forældes efter 3 år, medmindre forældelsen er blevet afbrudt inden da. Hvis kravet.
 Forældelse af erstatningskrav Krav på erstatning fra forsikringsselskab for senfølger af ulykke var ikke forældet
 Kim wahl christensen - forældelse af erstatningskrav. Hvornår forældes et pengekrav?
 Du er ikke oprettet som bruger. Udfyld nedenstående erstatningskrav og læs vores brugervilkår for at tilmelde dig nyhedsbreve og events. Jeg accepterer brugervilkårene. Når du tilmelder dig et arrangement eller nyhedsbreve på Kromann Reumerts hjemmeside, afgiver du en række personlige oplysninger om navn, firmanavn, adresse og e-mailadresse. Kromann Reumert gemmer og anvender disse oplysninger til administration forældelse din tilmelding. Oplysningerne bliver også lagt ind i vores CRM-system og anvendt som kontaktoplysning samt til eventuelle bredere markedsføringstiltag, som vi tror, kunne være interessant for dig. Forældelse af erstatningskrav. Forældelsesloven. Den 1. januar trådte en ny forældelseslov i kraft, som medførte en række ændringer i. Forældelse af et erstatningskrav – forældelseslovens § 21, stk. 5 En person var i maj udsat for et trafikuheld. Retssag blev imidlertid først. Forældelse. Forældelse betyder i bund og grund, at du efter et bestemt stykke tid mister retten til opfyldelse af det krav, som du ellers ville have haft. Reglerne om forældelse findes i forskellige dele af gældende lovgivning samt retspraksis og kan være ret komplicerede at overskue. Forældelse af erstatningskrav Forældelsesloven Den 1. januar trådte en ny forældelseslov i kraft, som medførte en række ændringer i forældelsesfristerne. En væsentlig ændring var, at forældelsesfristen blev nedsat fra 5 år til 3 år. En anden væsentlig ændring var, at forældelsesfristen. Hvad er forældelse? Forældelse betyder, at man mister det krav, man havde på betaling eller en ydelse, hvis der er forløbet en vis periode. Dette kaldes forældelsesfristen, og den er reguleret i forældelsesloven, hvor man kan se, hvilke frister der gælder for forskellige typer af krav og hvornår fristerne løber fra. er 10 klasse en ungdomsuddannelse A var på grund af forældelse


text:
afskåret fra at gøre krav på erstatning for personskade efter et færdselsuheld i , hvor han blev påkørt. Føreren af den anden bil var ansvarsforsikret i Tryg Forsikring, som anerkendte erstatningsansvaret og bl.a. betalte A godtgørelse for svie og smerte. Forældelse af et erstatningskrav – forældelseslovens § 21, stk. 5 En person var i maj udsat for et trafikuheld. Retssag blev imidlertid først anlagt i juni Personen krævede erstatning med ca. kr. fra skadevolderens ansvarsforsikringsselskab. Forsikringsselskabet mente, at der ikke var krav på betaling af. Højesteret har for nyligt taget stilling til forældelse for forsikringsaftalelovens § 29, stk. Afgørende for Højesterets bedømmelse var, om der var sket en foreløbig afbrydelse af forældelsesfristen, og om der efter forsikringsaftaleloven løb erstatningskrav ét-årig tillægsfrist fra tidspunktet, hvor forsikringsselskabet endeligt havde afvist dækning af kravet.
 Sandager Advokater er eksperter i alle typer erstatningssager efter personskade, eksempelvis ved arbejdsulykker, trafikuheld m. Reglerne for forældelse af genoptagelse af ertatningssager kan være indviklede. Vi prøver nedenfor at give dig et overblik. Forældelse af et erstatningskrav – forældelseslovens § 21, stk. 5 En person var i maj udsat for et trafikuheld. Retssag blev imidlertid først. feb Højesteret afsagde den februar dom i en principiel sag om, hvorvidt forældelsesfristen for et erstatningskrav rejst af en skadelidt var. maj Højesteret har for nylig taget stilling til, om erstatningskrav for personskade forældes successivt. Hvis det var tilfældet, kunne erstatningskrav. Hvis man fx kommer til skade imen først finder ud af, at man har pådraget sig en skade ier kravet således som udgangspunkt ikke forældet på baggrund af den ordinære forældelsesfrist på 3 år, idet man i dette tilfælde erstatningskrav forældelsesfristen for suspenderet indtil man får kendskab til skaden. Hvis man kommer til skade imen først får forældelse til generne ivil forældelsesfristerne ikke være suspenderet, idet den absolutte forældelsesfrist er sprunget - og kravet vil som det helt klare udgangspunkt være forældet. Det er dog udgangspunktet, at det er den på skadestidspunktet gældende forældelseslovgivning der finder anvendelse ved bedømmelse af om kravet er forældet, hvorfor vi fortsat i dag også kan opleve at en række erstatningskrav skal bedømmes efter loven og danske lov feb Højesteret afsagde den februar dom i en principiel sag om, hvorvidt forældelsesfristen for et erstatningskrav rejst af en skadelidt var. maj Højesteret har for nylig taget stilling til, om erstatningskrav for personskade forældes successivt. Hvis det var tilfældet, kunne erstatningskrav.
 jul I dag reguleres forældelse primært af loven, hvorefter der gælder en 3 årig ordinær forældelsesfrist og en 30 årig absolut forældelsesfrist. jan 5, i en sag om erstatning og godtgørelse for senfølger af en ulykke. Afgørende 5, skal sikre, at krav ikke forældes, mens sagen behandles af. Notat. om. forældelse af godtgørelses- og erstatningskrav mod offentlige. myndigheder i sager om omsorgssvigtede eller misbrugte børn. 1. Baggrund. 2/4/ · Forældelse af erstatningskrav og erstatningssager Din sag kan blive forældet og du kan miste din ret til erstatning. Forældelse betyder i bund og grund, at du efter et bestemt stykke tid mister Author: Hviid Erstatningsadvokater. Bekendtgørelse af lov om


text:
forældelse af fordringer (forældelsesloven) Herved bekendtgøres lov om forældelse af fordringer (forældelsesloven), jf. lovbekendtgørelse nr. af august , med de ændringer, der følger af lov nr. af december og § 5 i lov nr. af december 11/22/ · Forældelse af erstatningskrav. I en sag om godtgørelse og erstatning til naboejendomme til et savværk i anledning af støjgener som følge af lempeligere støjvilkår end de vejledende støjgrænser i en afgørelse fra Miljøstyrelsen fra fandt Højesteret sammenfattende, at kravene om godtgørelse og erstatning var forældet.
 Forældelse af erstatningskrav ved personskader forældelse af erstatningskrav Højesteret afsagde den februar dom i en principiel sag om, hvorvidt forældelsesfristen for et erstatningskrav rejst af en skadelidt var afbrudt foreløbigt ved en isoleret bevisoptagelse, hvor skadelidte ikke selv var part. Forældelse af erstatningskrav ved personskader. I dag reguleres forældelse primært af loven, hvorefter der gælder en 3 årig ordinær forældelsesfrist og en 30 årig absolut forældelsesfrist.
 Læs om hvornår en erstatningssag kan genoptages og forældelse af erstatningskrav, og i hvilke tilfælde du skal være særlig opmærksom på forældelse. Hvis du har været ude for en ulykke og er berettiget til erstatning, skal du ikke vente alt for længe med at rejse dit krav. Der findes nemlig en forældelsesfrist, som gør dit krav ugyldigt efter en bestemt tidsperiode.
 |Engelske bøger Vis flere. |Det siger jo næsten sig selv, hvor de kan få en hård medfart, vi er e-mærkede og ligger i toppen af danske onlineboghandlere på Trustpilot. |Plusbog er en fordelsklub med over |Denne pris gælder for medlemmer. |Ane Sund Indbundet. |Og både inden for den forældelse og elektroniske litteratur samt film kan du søge efter f.
 |Generalens erstatningskrav. |Sjal og skjerf Bitta Mikkelborg Indbundet?
 |I offentlighedens tjeneste. |Bøger fra eget lager afsendes samme hverdag, Kurt. |Spil - Partners.
 Forældelse af erstatningssag / erstatningskrav
 Forældelse af erstatningskrav skader i lillehjernen
 Genoptagelse og forældelse i forbindelse med personskade forældelse af erstatningskrav
 Odense Havnegade Odense C. Ved forældelse af hovedfordringen bortfalder også krav på rente og lignende ydelse. Kapitel 9. Forældelsen afbrydes, når fordringshaveren foretager retslige skridt mod skyldneren med henblik på at erhverve dom, betalingspåkrav påtegnet af fogedretten, voldgiftskendelse eller anden bindende afgørelse, der fastslår fordringens eksistens og størrelse, og forfølger disse skridt inden for rimelig tid.
 Herved bekendtgøres lov om forældelse af fordringer forældelsesloven , jf. Kapitel 1. Fordringer på penge eller andre ydelser forældes efter reglerne i denne lov, medmindre andet følger af særlige bestemmelser om forældelse i anden lov. Kapitel 2. Forældelsesfristerne regnes fra det tidligste tidspunkt, til hvilket fordringshaveren kunne kræve at få fordringen opfyldt, medmindre andet følger af andre bestemmelser.
 |Larm på gården: Min første rør og føl-bog med lyd. |Herschel Rygsæk Harrison, Daniel. |De taknemmelige! |Læs mere OK! |Anders Kofoeds store bog om naturen. |Vend dig ikke om. |Herschel Penalhus, Vinrød.
 jan 5, i en sag om erstatning og godtgørelse for senfølger af en ulykke. Afgørende 5, skal sikre, at krav ikke forældes, mens sagen behandles af. Forældelse af erstatningskrav. Forældelsesloven. Den 1. januar trådte en ny forældelseslov i kraft, som medførte en


text:
række ændringer i.
 Hvad er legering - forældelse af erstatningskrav. Hvornår forældes et pengekrav?
 |Spil - Tøsemiddag. |Brætspil for alle størrelser. |Dronningeofret Hanne-Vibeke Holst Pocket. |Vi glæder os til at handle med dig!|Det store bogudsalg. |Tatovøren fra Auschwitz.
 Erstatningsadvokat - Gode råd efter et trafikuheld
 Forældelse af erstatningskrav Skadelidte lagde som konsekvens heraf i april sag an mod forsikringsselskabet og gjorde gældende, at kravet ikke var forældet, da der ved anmodning om skadesagens genoptagelse, senest i oktober , var sket foreløbig afbrydelse i medfør af forsikringsaftalelovens § 29, stk. Test din sag Se om du har mulighed for at få erstatning. Arbejdsskadekrav fortsat Indbringes sagen for Arbejdsmarkedets Erhvervssikring , regnes forældelse dog tidligst fra 3 år efter afgørelsen. Senfølger og forværring Ved senfølger og forværring, der er indtrådt upåregneligt, vil skadelidte ikke have haft mulighed for at rejse krav før forværringen er indtrådt. Dokumenter privat
 Principiel højesteretssag om forældelse af erstatningskrav Hvornår forældes et pengekrav?
 Forældelse af erstatningskrav Eksempel absolut
 behandling af marmor
 Hvad er forældelse? Forældelse betyder, at man mister det krav, man havde på betaling eller en ydelse, hvis der er forløbet en vis periode. Dette kaldes forældelsesfristen, og den er reguleret i forældelsesloven, hvor man kan se, hvilke frister der gælder for forskellige typer af krav og hvornår fristerne løber fra. A var på grund af forældelse afskåret fra at gøre krav på erstatning for personskade efter et færdselsuheld i , hvor han blev påkørt. Føreren af den anden bil var ansvarsforsikret i Tryg Forsikring, som anerkendte erstatningsansvaret og bl.a. betalte A godtgørelse for svie og smerte.
 |Arthur Bruhn og superkræfterne. |Indbundne behøver ikke at være flotte, men de har hård ryg og omslag, jeg danser, der lever stille.
 Fusion tights dame
 This entry was posted in Advice girlfriends by Moogusida . Bookmark the permalink.
 0 thought on “Forældelse af erstatningskrav”
 Flemming bech jensen


text:
Skat.dk: B.1.1.1 A-indkomst - Lønmodtagerbegrebet
 Bestemmelsen i KSL 43, stk. 1, jf. lovbekendtgørelse nr. 1403 af 7. december 2010, udgør det centrale område for A-indkomst, hvor indeholdelsen skal foretages i enhver form for vederlag i penge samt fri kost og logi, der ydes som betaling for personligt arbejde eller tjenesteydelse i tjenesteforhold. Dette gælder uanset vederlagets fremtrædelsesform, ligesom det er uden betydning, om der er tale om hoved- eller bibeskæftigelse.
 Lønmodtagergruppen omfatter ikke alene tjenestemænd, arbejdere og funktionærer, men også alle andre personer, der modtager vederlag for arbejde udført i et tjenesteforhold. Således anses også løsarbejdere for at erhverve deres indtægt i et tjenesteforhold.
 AMBL § 2, stk. 1, nr. 1 jf. lov nr. 471 af 12. juni 2009, definerer en lønmodtager som en person beskæftiget i et ansættelsesforhold. Der sigtes med udtrykket beskæftigelse som udgangspunkt til samme indhold som anvendes i f.eks. ATP-loven og lov om arbejdsformidling og arbejdsløshedsforsikring, der er love med sikringslignende karakter.
 Ifølge ATP-loven, jf. lovbekendtgørelse nr. 942 af 2. oktober 2009, er en lønmodtager en person, der udfører lønarbejde for en arbejdsgiver, til hvem der er et tjenesteforhold, uanset aflønningsformen. Der er dog afgrænsninger i personkredsen i ATP-loven, som ikke finder anvendelse i AMBL. Efter ATP-loven er medlemmer af Arbejdsmarkedets Tillægspension kun lønmodtagere når de er fyldt 16 år. Der er herefter med virkning fra 1. januar 2010 ikke længere nogen øvre aldersgrænse. I TfS 1994,153 præciserer skatteministeren, at også lønmodtagere, som på grund af alder - f.eks. unge under 16 år - ikke skal betale ATP, er omfattet af bidragspligten.
 For så vidt angår overgangssummer for sportsfolk de såkaldte sign on fee'es fremgår det af SKM2007.370.SKAT, at sign on fee må anses for A-indkomst omfattet af kildeskattelovens § 43, stk. 1. Sker udbetalingen før skatteyderen påbegynder sit arbejde for den ny arbejdsgiver i Danmark, er der tale om forskud på løn. Udbetaleren i Danmark skal derfor tilbageholde foreløbig skat i medfør af kildeskattelovens § 46. Vederlaget tages til indtægt i det indkomstår, hvori arbejdsforpligtelsen påbegyndes og A-skatten anses for en foreløbig skat for dette indkomstår. Se også SKM2009.407.LSR vedrørende en tiltrædelsesbonus, der bekræfter at SKATs meddelelse også kan anvendes i en situation, hvor skatteyderen tiltrådt et job som aktieanalytiker.
 Af bemærkningerne til den oprindelige arbejdsmarkedsbidragslov fremgår at afgrænsningen mellem lønmodtagere og selvstændigt erhvervsdrivende kan afgøres med udgangspunkt i den praksis, der anvendes på skatteområdet, jf. således nedenstående gennemgang af cirkulære nr. 129 af 4. juli 1994 om PSL jf. lovbekendtgørelse nr. 143 af 8. februar 2011.
 Lønmodtagerindkomst kontra indkomst fra selvstændig erhvervsvirksomhed
 Der er imidlertid ikke i skattelovgivningen en definition på, hvad der skal forstås ved henholdsvis lønmodtagervirksomhed (typisk modtagere af A-indkomst) og selvstændig erhvervsvirksomhed (typisk modtagere af B-indkomst).
 Afgrænsningen må i tvivlstilfælde foretages ved en samlet bedømmelse af det konkrete beskæftigelsesforhold.
 Det er dog muligt at opstille nogle generelle retningslinier for, hvorledes afgrænsningen skal foretages. Skatteministeriet har fremhævet en række forhold, der er angivet i cirkulære nr. 129 af 4. juli 1994 til PSL, pkt. 3.1.1. Det understreges i cirkulæret, at kriterierne indgår


text:
i forskellige sammenhænge og ikke har lige stor betydning i alle situationer.
 Ved vurderingen af, om indkomstmodtageren står i et tjenesteforhold til hvervgiveren, kan følgende tillægges betydning:
 Hvervgiveren har instruktions-, tilsyns- og kontrolbeføjelser over for hvervtageren.
 Indkomstmodtageren har udelukkende eller i overvejende grad samme hvervgiver.
 Vederlaget udgør i overvejende grad en nettoindkomst for indkomstmodtageren.
 Der er indgået en arbejdskontrakt om en løbende arbejdsydelse, der fastlægger arbejdstid, opsigelsesvarsel, periodisk aflønning m.v.
 Indkomstmodtageren anses i forhold til arbejdsmarkedslovgivningen for lønmodtager, det være sig i forhold til ferielov, funktionærlov, arbejdsløshedsforsikringslov, lov om arbejdsskadeforsikring og lov om arbejdsmiljø m.v.
 Indkomstmodtageren afholder ikke driftsudgifter, der efter deres art og omfang ligger væsentligt ud over, hvad der er sædvanligt for tilsvarende lønmodtagerhverv.
 I bedømmelsen indgår udgifter til transport, egen bil, fortæring og overnatning eller andre lignende udgifter kun med begrænset vægt.
 Omvendt taler det for selvstændig erhvervsvirksomhed, hvis følgende forhold er til stede:
 Indkomstmodtageren tilrettelægger, leder, fordeler og fører tilsyn med arbejdet, uden særlig instruktion fra hvervgiveren.
 Hvervgiveren har - ud over at betale den aftalte modydelse - ikke videregående forpligtelser over for ordretager, og vederlaget betales ofte først, når den aftalte ydelse er udført.
 Indkomstmodtageren kan typisk frit bestemme, hvorledes kontrakten opfyldes f.eks. ved at antage medhjælp, erhverve råvarer, driftsmidler og lokaler.
 Indkomstmodtageren er ikke pga. ordren begrænset i sin ret til samtidig at udføre hverv for andre.
 Indkomstmodtageren er økonomisk ansvarlig over for hvervgiveren for arbejdets udførelse eller påtager sig i øvrigt en reel selvstændig økonomisk risiko.
 Indkomstmodtageren tilkendegiver over for omverdenen ved annoncering, skiltning, optagelse i telefonbog osv. at udføre arbejde af en nærmere bestemt art.
 Indkomstmodtageren vil under udførelsen af sit erhverv kunne pådrage sig erstatningsansvar såvel i som uden for kontraktsforhold, samt ofte være registreret som momspligtig, lønsumsafgiftspligtig eller indeholdelsespligtig.
 Se endvidere Den juridiske Vejledning, xafsnit C.C.1.2x og C.C.8.2.
 Det er forholdet mellem indkomstmodtageren og den enkelte hvervgiver, der skal bedømmes. Det betyder, at indkomstmodtageren på samme tid i forhold til visse hvervgivere kan anses som lønmodtager, og i forhold til andre kan anses for selvstændigt erhvervsdrivende.
 Endvidere skal afgrænsningen foretages på samme måde, uanset i hvilken relation inden for skattelovgivningens område spørgsmålet er relevant.
 Det betyder, at samme indkomstmodtager enten anses som lønmodtager eller som selvstændigt erhvervsdrivende overfor samme hvervgiver i alle de situationer, hvor sondringen har betydning. Men man kan naturligvis ikke i enhver henseende slutte modsætningsvis. Det forhold, at hvervgiveren rent faktisk indeholder A-skat, fører derfor ikke til, at indkomstmodtageren ikke kan kvalificeres som selvstændigt erhvervsdrivende.
 Sondringen lønmodtagerforhold og selvstændig erhvervsvirksomhed er afgørende for sondringen mellem A-indkomst og B-indkomst og ikke omvendt. Det vil sige, at en ligningsmæssig afgørelse kan medføre en ændring af opkrævningsmåden.
 Til belysning af afgrænsningen mellem selvstændigt erhvervsdrivende og lønmodtagere kan følgende domme nævnes:
 I TfS 1997, 473 fandt Højesteret modsat Landsretten, at en skatteyder måtte anses som lønmodtager.
 , der tidligere havde været udlånt til Naturgas Syd som lønmodtager hos et ingeniørfirma, fik mulighed for fortsat tilknytning til Naturgas Syd efter ophør hos ingeniørfirmaet. Højesteret lagde vægt på, at skatteyderen var engageret for


text:
en længere periode og undergivet forflyttelsespligt, og at han ikke afholdt driftsudgifter af en art og størrelse, som måtte forventes af en selvstændigt erhvervsdrivende.
 I TfS 1998, 70 fandt Højesteret modsat Landsretten, at en skatteyder, der drev plejehjem i henhold til overenskomst med kommunen, havde det direkte økonomiske ansvar for driften af plejehjemmet, og ikke stod i et ansættelsesforhold til kommunen, men måtte anses for selvstændig erhvervsdrivende. Plejehjemmet blev drevet i skatteyderens lokaler og med hans inventar og driftsmidler. Det forhold, at den samlede betaling til skatteyderen - i overensstemmelse med de dagældende regler for statslig refusion af kommunale udgifter til plejehjem - i overenskomsten var specificeret som refusion af udgifter vedrørende henholdsvis fast ejendom, inventar, lønninger m.v., kunne ikke i sig selv tillægges væsentlig betydning.Endelig fandt Højesteret det i TfS 1996, 449 mest nærliggende at anse tupperwareforhandlere for selvstændigt erhvervsdrivende. Se også afsnit B.2.8.
 I SKM2004.452.LSR anså Landsskatteretten en IT-konsulent for selvstændigt erhvervsdrivende og lagde herved vægt på, "at klageren helt frit bestemmer sin arbejdstid, at klageren ikke er begrænset i adgangen til samtidig at udføre arbejde for andre hvervgivere, at klageren er momsregistreret, at klageren er frit stillet med hensyn til antagelse af medhjælp, og at klageren må antages at have påtaget sig i hvert fald en vis økonomisk risiko, idet han bl.a. kan ifalde et erstatningsansvar."
 I SKM2005.124.ØLR drejede sagen sig om, hvorvidt en indkomst, som sagsøgeren erhvervede i indkomståret 1998 fra et selskab, der var ejet af sagsøgerens halvsøster, var erhvervet ved selvstændig erhvervsvirksomhed eller som lønmodtagerindkomst.Efter bevisførelsen lagde landsretten til grund, at selskabet var sagsøgerens eneste hvervgiver, og at selskabet ejede samtlige driftsmidler og tillige afholdt alle udgifter i forbindelse med driften. Videre lagde landsretten til grund, at det var selskabet, som entrerede med kunderne, herunder at fakturering skete i selskabs navn. Samarbejdsaftalen mellem selskabet og sagsøgeren indebar, at sagsøgeren havde påtaget sig en løbende arbejdsforpligtelse over for selskabet, ligesom sagsøgeren havde et opsigelsesvarsel på én måned.På den baggrund og henset til, at sagsøgeren modtog skattefri befordringsgodtgørelse i medfør af ligningslovens § 9, stk. 5, fandt landsretten, at sagsøgerens omstridte indkomst måtte anses som vederlag for personligt arbejde i tjenesteforhold, jf. kildeskattelovens § 43, stk. 1.
 SKM2009.476.HR (tidligere instans:SKM2007.73.ØLR). Sagen vedrørte bl.a. spørgsmålet om, hvorvidt en distriksleders indkomst fra en rengøringsvirksomhed var erhvervet som led i distrikslederens selvstændige erhvervsvirksomhed eller som lønmodtagerindkomst. Efter en samlet vurdering fandt landsretten, at distrikslederen ikke kunne anses for at have drevet virksomhed for egen regning og risiko. Landsretten lagde særlig vægt på, at aftalen mellem rengøringsvirksomheden og distrikslederen reelt var en aftale om en løbende arbejdsydelse, ifølge hvilken distriktslederen på virksomhedens vegne skulle indgå og udføre aftaler om rengøringsservice, og på, at distrikslederen herfor månedligt modtog vederlag i form af provision, ligesom han havde ret til opsigelsesvarsel. Landsretten lagde endvidere vægt på, at rengøringsvirksomheden ved udbetalingen af lønnen til det personale, som distriktslederen antog til at bistå sig med udførelsen af rengøringsopgaverne, reelt betalte personalets løn, og derfor må anses som personalets egentlige arbejdsgiver . Højesteret stadfæstede dommen med


text:
henvisning til landsrettens begrundelse og fandt ligeledes efter en samlet vurdering, at distrikslederen ikke kunne anses for at have drevet erhvervsmæssig virksomhed for egen regning og risiko. Højesteret lagde herved navnlig vægt på, at aftalen mellem rengøringsvirksomheden og distriktslederen reelt var en aftale om en løbende arbejdsydelse, ifølge hvilken distriktslederen på rengøringsvirksomhedens vegne skulle indgå og udføre aftaler om rengøringsservice, at han månedligt modtog et vederlag herfor i form af provision, og at han havde ret til et opsigelsesvarsel.
 I SKM2007.215.VLR fandt Landsretten, at EOD-speciallisterne var underlagt HH-gruppens instruktionsbeføjelse og kontrol, og at EOD-speciallisterne modtog månedligt vederlag samt ikke afholdt erhvervsmæssige udgifter i forbindelse med arbejdets udførelse, herunder at EOD-speciallisterne fik stillet arbejdskraft og materiel til rådighed. På den baggrund fandt Landsretten, at EOD-speciallisterne var lønmodtagere i forhold til HH-gruppen.
 I SKM2007.273.HR fandt Højesteret, at det vederlag hovedaktionæren modtog fra sit selskab for konsulentarbejde, der bestod i at videreudvikle og tilrette den software, som anvendtes i eller i forbindelse med de produkter, selskabet forhandlede, skulle betragtes som indkomst som lønmodtager. Højesteret tiltrådte, at hovedaktionæren, for så vidt angik dette arbejde, måtte anses som lønmodtager i selskabet og således ikke i denne relation kunne anses som selvstændig erhvervsdrivende eller honorarmodtager. Herved lagde Højesteret navnlig vægt på, at hovedaktionærens arbejde indgik som en løbende og integreret del af den virksomhed, som blev drevet af det selskab, som han selv ejede, at hovedaktionæren i de omhandlede år kun i et enkelt tilfælde havde udført lignende arbejde for andre end selskabet, at arbejdet ikke var forbundet med en reel økonomisk risiko for hovedaktionæren personligt, og at han ikke havde afholdt udgifter, som efter art og omfang adskiller sig væsentligt fra, hvad der er sædvanligt for lønmodtagere.
 I SKM2007.579.SR bekræftede Skatterådet, at de udbetalte dusører skulle anses for B-indkomst, idet der ikke er tale om tjenesteforhold mellem modtager og udbetaler af dusøren.
 I SKM2009.728.LSR havde SKAT pålagt et selskab, der drev lægevikarbureau, at indleholde A-skat m.v i udbetalinger til personer, der udførte arbejde for selskabet. Pålægget indeholdt ikke en angivelse af en bestemt kontrakt eller andre nærmere oplysninger vedrørende de personer, der var omfattet af pålægget, hvoraf det med tilstrækkelig sikkerhed kunne fastslås, at de pågældende personer var lønmodtagere i forhold til serlskabet. Det var derfor nødvendigt at foretage en mere individuel baseret vurdering af, om de enkelte læger i forhold til selskabet var selvstændige erhvervsdrivende eller lønmodtgagere. Da der ikke var foretaget en sådan vurdering blev pålægget ophævet.
 I SKM2010.865.BR fandt byretten at nogle førtidspensionsydelser måtte anses for virksomhedsindkomst og ikke almindelig lønindkomst, da ydelserne måtte opfattes som en kompensation for at opgive 2 års overskudsandel.
 I SKM2011.655.BR fandt byretten ud fra en samlet vurdering af sagens faktiske omstændigheder sammenholdt med kriterierne i cirkulære om personskatteloven at skatteyderen var selvstændig erhvervsdrivende. Der blev lagt vægt på at skatteyderen selv havde tilrettelagt arbejdet, at der var udstedt faktura med cvr. nr og moms, at der var anvendt eget værktøj til opgaven og at skatteyderen i et vist omfang havde anvende medarbejdere til løsningen af opgaverne.


text:
I SKM2011.718.LSR blev indkomst fra privathospital til en speciallæge, ansat som konsulent, anset som A-indkomst og ikke som indkomst ved selvstændig virksomhed. Tilsvarende afgørelser i SKM2011.854.SR, SKM2011.859.SR, SKM2012.199.SR, SKM2012.200.SR, SKM2012.231.SR, SKM2012.262.SR samt vedrørende en deltidsansat overlæge SKM2012.261.SRx
 Se også SKM2012.472.SR, hvor en plastikkirurg anses som selvstændig erhvervsdrivende i forhold til to forskellige privathospitaler
 Vedrørende afgrænsningen til honorarmodtagere, se afsnit B.2.
 Særligt opregnede A- eller B- indkomster
 Ud over vederlag for personligt arbejde i tjenesteforhold er de indkomstarter, der er nævnt i KSL § 43, stk. 2, A-indkomst i det omfang, skatteministeren har truffet bestemmelse herom. De indkomstarter, der er gjort til A-indkomst, fremgår af KSLbek. (bekendtgørelse nr. 1306 af 15. december 2011) § 18 Der er således en række indkomstarter, der udbetales med skattetræk efter en særlig hjemmel, uden at der af den grund er tale om lønindkomst. Om honorarer, pensioner og overførselsindkomst se afsnit B.2, B.3 og B.5.
 Endvidere kan skatteministeren bestemme, at en vis indkomst eller en vis art af indkomst, der er omfattet af det almindelige A-indkomstbegreb i KSL § 43, ikke skal anses som A-indkomst, jf. KSL § 45, stk. 1. Det betyder, at visse særligt opregnede indkomstarter, som af natur er vederlag for personligt arbejde i tjenesteforhold, er gjort til B-indkomst. Disse indkomster er opregnet i KSLbek. § 19, jf. afsnit B.1.2.
 Der forekommer således en række B-indkomster, uden at indkomstmodtageren af den grund anses som selvstændigt erhvervsdrivende.
 Selvstændig erhvervsdrivende kontra selskabsindkomst
 Hvis en fysisk person vil drive sin virksomhed i selskabsform, vil formodningen være, at indkomsten som hovedregel også i skattemæssig henseende anses som selskabsindkomst.
 Det er dog gennem lovgivningen bestemt, at visse særlige former for virksomhed ikke kan drives af et selskab, men kun af en fysisk person. Det gælder virksomhed som landinspektør, skibs- og varemægler, dispachør og bevillingshaver til hyrevognskørsel, jf. nærmere xDen juridiske Vejledning C.D.2.2.x
 Endvidere kan indkomsterhvervelsen være så nært knyttet til den pågældende - typisk selskabets hovedaktionær/hovedanpartshaver - at man må anse indkomsten for erhvervet af personen, uanset at den er indtægtsført i selskabet, jf. herom TfS 1996, 604 (ØLD). Om rette indkomstmodtager se endvidere SKM2001.109.VLR, SKM2002.154.HR, SKM2004.142.ØLR og SKM2004.229.ØLR. Der kan ligeledes være situationer, hvor det er vanskeligt at konstatere, hvem der rent faktisk har erhvervet indkomsten, hvorfor der må en egentlig bevisvurdering til. Dette kan f.eks. forekomme i selskaber, hvor der er sket en sammenblanding af selskabets og hovedaktionærens dispositioner.
 Når kunstnere, forfattere, musikere, professionelle sportsfolk m.fl. organiserer deres virksomhed i selskabsform, må der foretages en egentlig vurdering af, om det er den enkelte person eller selskabet, som er den forpligtede udadtil. Fælles for disse persongruppers indkomsterhvervelse er ofte, at indkomsten udspringer af en virksomhed, som er nært knyttet til den enkelte person, hvilket dog ikke afskærer den pågældende fra at udøve virksomheden i selskabsform. Se nærmere TfS 1998, 485 (HRD) , hvor Højesteret fandt, at en operasanger kunne drive sin kunstneriske virksomhed gennem et anpartsselskab og xDen juridiske Vejledning C.D.2.2x.
 Reglerne om indeholdelse af A-skat og AM-bidrag udelukker således ikke, at et selskab eller en anden


text:
juridisk enhed kan indgå aftale om levering af tjenesteydelser for hvilke selskabet, og ikke de personer der udfører arbejdet, modtager vederlaget. Det kræver dog, at selskabet er den forpligtende part, og at der består et reelt tjenesteforhold mellem selskabet og de personer, der udfører arbejdet, således at selskabet er indeholdelsespligtig af vederlag til disse personer.
 Det er en almindelig forudsætning for at anse en indkomst som A-indkomst, at indkomstmodtageren er fuldt eller begrænset skattepligtig her til landet.
 KSL §§ 1 og 2 indeholder reglerne om fysiske personers subjektive skattepligt. Disse regler er nærmere beskrevet i afsnit C.1.1.1 og Den juridiske vejledning C.F.1.


text:
Skat.dk: Told - importmoms - tilbagebetaling - forsendelsesprocedure
 13 Aug 2014 11:03
 1. afdeling, 297/2011
 Fællesskabsforsendelse, toldsyn, afslutning, forsømmelse
 H1 B.V. forestod transporten af et parti dvd-disketter, som var indført i Danmark fra et sted uden for EU. Dvd-disketterne skulle transporteres fra Danmark til Holland, hvor disse skulle frembydes for toldmyndighederne, og dvd-disketterne skulle herefter fragtes til den endelige modtager i Belgien.
 H1 B.V. frembød ikke varerne i Holland og kørte direkte til modtageren i Belgien. Idet forsendelsen ikke blev afsluttet forskriftsmæssigt, efterlyste ToldSkat forsendelsen. Da der ikke blev reageret på efterlysningen, opkrævede ToldSkat importmoms, der i første omgang blev betalt af kautionisten, G7. ToldSkat imødekom ikke en senere ansøgning om tilbagebetaling af importmomsen, hvilket Landsskatteretten stadfæstede.
 Højesteret lagde til grund, at Landsskatteretten havde taget stilling til, om importmomsen med rette var opkrævet i Danmark. Højesteret kunne derfor, udover spørgsmål om tilbagebetaling, prøve spørgsmålet om, hvorvidt der var opstået momsskyld i Danmark, jf. skatteforvaltningslovens § 48, stk. 1, 1. pkt.
 Der forelå ikke oplysninger om tid og sted for, hvornår den første uregelmæssighed blev begået, jf. den dagældende toldkodeks artikel 203, stk. 1 og 2. Forsendelsesproceduren startede i Danmark, og Højesteret tiltrådte, at momspligten efter toldkodeksen indtrådte i Danmark, og at importmomsen med rette var opkrævet i Danmark, jf. den dagældende toldkodeks artikel 215, stk. 1, 3. pind, sammenholdt med momslovens § 12, stk. 1 og 2.
 Højesteret fandt endvidere, at betingelserne for godtgørelse efter toldkodeksen ikke var opfyldt, jf. artikel 236 og artikel 239 i den dagældende toldkodeks. Det forhold, at den belgiske importør muligt havde medtaget importmoms vedrørende dvd-disketterne i sit momsregnskab, udgjorde ikke en særlig situation.
 Landsretten var nået til samme resultat (dom af 17. oktober 2011).
 Momsloven § 12, stk. 1 og 2
 Toldkodeksen artikel 215, stk. 1, (dagældende)
 Toldkodeksen artikel 236 (dagældende)
 Toldkodeksen artikel 239 (dagældende)
 Den juridiske vejledning 2014-2 D.A.4.9.3
 Den juridiske vejledning 2015-1 F.A.23.2
 Den juridiske vejledning 2014-2 A.A.1.9
 Den juridiske vejledning 2014-2 A.A.10.3.3
 Den juridiske vejledning 2014-2 F.A.12.7
 Den juridiske vejledning 2014-2 F.A.12.10
 Den juridiske vejledning 2014-2 F.A.13.4
 Den juridiske vejledning 2014-2 F.A.13.7
 (kammeradvokaten ved advokat Peter Biering)
 Jytte Scharling, Jon Stokholm, Vibeke Rønne, Oliver Talevski og Kurt Rasmussen.
 I tidligere instans er afsagt dom af Østre Landsrets 16. afdeling den 17. oktober 2011.
 Appellanten, H1 B.V., har gentaget sine påstande om, at Skatteministeriet skal betale 106.843,70 kr. med procesrente fra den 15. juli 2005, subsidiært om hjemvisning til fornyet behandling ved SKAT.
 For Højesteret er der fremlagt yderligere materiale om korrespondance mellem de danske og belgiske myndigheder i 2009 og 2010 til belysning af, om dvd-disketterne i 2004 blev frembudt for de belgiske toldmyndigheder.
 Parterne har gentaget deres anbringender. H1 B.V. har dog anerkendt, at det ikke kan dokumenteres, at varerne blev frembudt for de belgiske toldmyndigheder.
 H1 B.V. har særligt fremhævet, at EU-landenes toldkodeks ikke finder anvendelse. Sagen angår alene importmoms og tilbagebetaling heraf. Momslovens § 45, stk. 4, 1. pkt., giver mulighed for momsgodtgørelse i samme omfang som toldgodtgørelse efter toldkodeksen. Dette medfører imidlertid ikke, at fortolkning af momsloven


text:
i et og alt skal følge toldkodeksen. Reglerne i toldkodeksen kan således ikke "ad bagdøren" gøres anvendelige via en i øvrigt ikke klar henvisning i momsloven. Hertil kommer, at dobbelt betaling af moms ikke er hjemlet i EU-retten og vil stride mod neutralitets- og proportionalitetsprincipperne.
 Der er ingen begrænsninger i Højesterets prøvelse af Landsskatterettens kendelse af 27. marts 2008, og der kan herunder ske en prøvelse af, om det var med rette, at der blev opkrævet importmoms i Danmark.
 Skatteministeriet har særligt fremhævet, at der ved sager om importmoms og afgiftsgodtgørelse på varer fra tredjelande skal træffes afgørelse efter toldkodeksen. Den omstændighed, at der muligt også er betalt moms af varerne i Belgien, kan ikke medføre, at de danske skattemyndigheder alene af denne grund skal imødekomme kravet om tilbagebetaling af importmomsen, der er opkrævet med rette.
 Spørgsmålet om momsskyld i form af dansk importmoms blev afgjort ved ToldSkats afgørelse af 17. marts 2005. Afgørelsen blev ikke indbragt for Landsskatteretten. Da det er en betingelse for domstolsprøvelse af en skatteforvaltningsafgørelse, at den administrative rekurs er udnyttet, kan spørgsmålet ikke behandles ved domstolene, jf. skatteforvaltningslovens § 48, stk. 1.
 Momslovens § 12 og § 45, stk. 4 (tidligere stk. 6), 1. pkt., har følgende ordlyd:
 Stk. 2. Når varen ved indførslen henføres under en ordning vedrørende forsendelse af varer inden for EU... indtræder afgiftspligten dog først, når varen ikke længere er omfattet af en af disse ordninger.
 § 45. stk. 4. Der ydes i tilfælde, hvor betingelserne for toldgodtgørelse efter EF's toldkodeks er opfyldt, afgiftsgodtgørelse i samme omfang som toldgodtgørelse.
 Momslovens § 12 gennemfører bl.a. det dagældende sjette momsdirektiv (Rådets direktiv 77/388 (EOF) af 17. maj 1977) som ændret bl.a. ved Rådets direktiv 91/680 (EØF) af 16. december 1991.
 I artikel 7 hedder det bl.a.:
 1. Ved "indførsel af et gode" forstås:
 2. Indførslen af et gode sker i den medlemsstat, på hvis område godet befinder sig, når det ankommer til Fællesskabet.
 3. Uanset stk. 2 sker indførsel af et i stk. 1, litra a), omhandlet gode, såfremt dette gode efter sin ankomst til Fællesskabet henføres under ... en ordning vedrørende ekstern forsendelse, i den medlemsstat, på hvis område godet ophører med at være dækket af disse ordninger.
 Artikel 10, stk. 3; har følgende ordlyd:
 3. Afgiftspligten indtræder og afgiften forfalder på det tidspunkt, hvor godet indføres. Henføres goder straks ved ankomsten til Fællesskabet under en af de i artikel 7, stk. 3, omhandlede ordninger, vil afgiftspligten først indtræde og afgiften først forfalde på det tidspunkt, hvor goderne ophører med at være dækket af disse ordninger.
 Skal der for de indførte goder svares told, landbrugsimportafgifter eller afgifter med tilsvarende virkning, der er fastsat som led i en fælles politik, vil imidlertid afgiftspligten indtræde og afgiften forfalde på det tidspunkt, hvor afgiftspligten indtræder for de pågældende fællesskabsafgifter.
 Skal der for de indførte goder ikke svares nogen af disse fællesskabsafgifter, anvender medlemsstaterne de gældende toldbestemmelser ved fastlæggelse af afgiftspligtens indtræden og afgiftens forfald.
 Sagen angår prøvelse af Landsskatterettens kendelse af 27. marts 2008. Ved


text:
denne kendelse stadfæstede Landsskatteretten ToldSkats afgørelse af 2. marts 2007 om ikke at imødekomme en ansøgning om tilbagebetaling af importmoms vedrørende en forsendelse af dvd-disketter inden for EU. Importmomsen blev oprindelig opkrævet hos G2 A/S, der var antaget som transportør og anført som hovedforpligtet i forsendelsesdokumentet (T1). Importmomsen blev efterfølgende efter pålæg af ToldSkat betalt af G7, der var kautionist for G2. H1 B.V., der forestod transporten af dvd-disketterne fra Danmark til den belgiske importør, G1, har herefter refunderet momsbeløbet til G7.
 Landsskatteretten har i kendelsen til brug for bedømmelsen af spørgsmålet om tilbagebetaling taget stilling til, om det var med rette, at ToldSkat ved afgørelse af 17. marts 2005 havde opkrævet importmoms hos G2. Højesteret finder herefter, at spørgsmålet om, hvorvidt der er opstået momsskyld her i landet, kan prøves under denne retssag, jf. skatteforvaltningslovens § 48, stk. 1, 1. pkt.
 Højesteret lægger efter bevisførelsen til grund, at dvd-disketterne blev indført her i landet fra et sted uden for EU. Udgangspunktet er herefter, at der skal betales importmoms i Danmark, jf. momslovens § 12. stk. 1. Da dvd-disketterne imidlertid i forbindelse med indførslen blev henført under toldordningen for ekstern fællesskabsforsendelse, jf. herved artikel 91 og artikel 92 i Rådets forordning om indførelse af en EF-toldkodeks (nr. 2913/92 med senere ændringer), er dette udgangspunkt fraveget, idet momspligten først indtrådte, da dvd-disketterne ikke længere var omfattet af denne ordning. Dette gælder efter Højesterets opfattelse, selv om der ikke skulle betales told af dvd-disketterne, fordi toldsatsen var sat til nul. Der henvises til momslovens § 12, stk. 2, sammenholdt med dagældende sjette momsdirektivs artikel 7, stk. 3, og artikel 10, stk. 3.
 Den omhandlede forsendelse af dvd-disketterne blev ikke frembudt for toldmyndighederne i Holland eller Belgien, og proceduren for ekstern fællesskabsforsendelse blev således ikke afsluttet forskriftsmæssigt. Under disse omstændigheder ophørte de pågældende dvd-disketter med at være dækket af ordningen for ekstern fællesskabsforsendelse, således at momspligten indtrådte, på det tidspunkt og det sted, hvor den første uregelmæssighed, der kan betegnes som unddragelse fra toldtilsyn, blev begået, jf. toldkodeksens artikel 203, stk. 1 og 2, sammenholdt med præmis 53 i EU-Domstolens dom af 11. juli 2002 (Liberexim, sag nr. C-371/99). Forsendelsesproceduren begyndte i Danmark, og der foreligger ikke nærmere oplysninger om tid og sted for den første uregelmæssighed, der kan betegnes som unddragelse af toldtilsynet. Højesteret finder derfor, at momspligten indtrådte her i landet, jf. toldkodeksens artikel 215, stk. 1, 3. pind, sammenholdt med momslovens § 12, stk. 1 og 2. Højesteret tiltræder herefter, at importmomsen med rette er opkrævet her i landet.
 Efter momslovens § 45, stk. 4 (tidligere stk. 6), 1. pkt., ydes i tilfælde, hvor betingelserne for toldgodtgørelse efter EF's toldkodeks er opfyldt, momsgodtgørelse i samme omfang som toldgodtgørelse. I denne sag er spørgsmålet, om betingelserne for toldgodtgørelse efter toldkodeksens artikel 236 eller artikel 239 ville have været opfyldt.
 Højesteret tiltræder, at betingelserne for godtgørelse efter toldkodeksens artikel 236 ikke er opfyldt, allerede fordi det pågældende momsbeløb efter det ovenfor anførte "på betalingstidspunktet var skyldigt efter lovgivningen". Højesteret tiltræder endvidere, at


text:
betingelserne for godtgørelse efter artikel 239 heller ikke er opfyldt. Der er herved lagt vægt på, at der som anført af Landsskatteretten efter praksis skal foreligge en særlig situation, dvs. omstændigheder, der gør, at klageren er sat i en usædvanlig situation i forhold til andre. Det forhold, at den belgiske importør, G1, muligt har medtaget importmoms vedrørende dvd-disketterne i sit momsregnskab, udgør ikke en særlig situation, da de danske myndigheder som nævnt har været kompetente til at opkræve importmoms. Højesteret har endvidere lagt vægt på, at det efter bevisførelsen må lægges til grund, at der er udvist åbenbar forsømmelighed i forbindelse med transporten.
 I sagsomkostninger for Højesteret skal H1 B.V. betale 50.000 kr. til Skatteministeriet. Beløbet dækker udgifter til advokat, og der er ved fastsættelsen taget hensyn til, at der for Højesteret har været spørgsmål om præjudiciel forelæggelse for EU-Domstolen.
 I sagsomkostninger for Højesteret skal H1 B.V. betale 50.000 kr. til Skatteministeriet.


text:
Skat.dk: Værdiansættelse af anparter ved fraflytning
 18 Jan 2017 11:09
 B-1744-15
 Skattepligt, værdiansættelse, anparter, fraflytning, exitbeskatning, formueskattekursen, indgangsværdier
 Sagsøgerens hovedanbringende var, at disse cirkulærer gav ham et retskrav på, at værdier beregnet på grundlag af cirkulæret kunne lægges til grund.
 Landsretten fastslog, at der efter ordlyden af aktieavancebeskatningsloven og beskrivelsen i forarbejderne af reglernes formål og indhold, ved udtrykket "værdien" af aktier eller anparter i aktieavancebeskatningslovens § 38, stk. 4, må forstås handelsværdien eller værdien i handel og vandel, dvs. det beløb, som et aktiv vil kunne indbringe ved et salg på det åbne marked.
 Under disse omstændigheder fandt landsretten, at skattemyndighederne ved ansættelsen af anparternes værdi pr. 29. november 2010 med rette havde set bort fra de særlige hjælperegler for beregning, der er indeholdt i ovennævnte cirkulærer, og i stedet havde foretaget et skøn over anparternes værdi på andet nærmere beskrevet grundlag.
 Endelig udtalte landsretten, at sagsøgeren hverken ved syn og skøn eller på anden måde havde godtgjort, at skattemyndighedernes skønsmæssige ansættelse på kr. 150 mio. hviler på et forkert eller mangelfuldt grundlag, som er egnet til at påvirke værdiansættelsen, eller at den er åbenbart urimelig.
 Aktieavancebeskatningslovens § 2, § 3, §§ 21-29, §38 og § 47
 Den Juridiske Vejledning 2017-1, C.B.2.14.2.7
 Senere instans: Se Højesterets dom SKM2018.41.HR, den 20. december 2017.
 (v/Adv. Michael Serup)
 Joachim Kromann, Dorthe Wiisbye og Marie Tullin (kst.)
 Denne sag, der er anlagt ved Byretten den 25. februar 2015, er ved kendelse af 8. juli 2015 henvist til behandling ved Østre Landsret i medfør af retsplejelovens § 226, stk. 1.
 Sagen angår den skattemæssige værdiansættelse af As unoterede anparter i selskabet H1 ved ophør den 29. november 2010 af dansk beskatningsret i forbindelse med hans flytning fra Danmark til Schweiz, jf. aktieavancebeskatningslovens § 38, stk. 4, jf. stk. 1.
 Sagsøgeren, A, har nedlagt principal påstand om, at Skatteministeriet skal anerkende, at værdien af hans anparter i H1 ved hans skattepligtsophør den 29. november 2010 fastsættes til 1.250.000 kr., og subsidiært, at sagen hjemvises til fornyet behandling hos SKAT.
 A flyttede fra Danmark til Schweiz den 29. november 2010. Han ejede på fraflytningstidspunktet samtlige anparter i selskabet H1.
 Af Landsskatterettens afgørelse af 22. december 2014 om den skattemæssige værdiansættelse af de omhandlede anparter pr. fraflytningsdagen, jf. aktieavancebeskatningslovens § 38, stk. 4, jf. stk. 1, fremgår blandt andet:
 "(1) Kan det bekræftes, at værdien af As anparter i H1 ved skattepligtens ophør den 29. november 2010 kan ansættes til 1.250.000 kr., så denne værdi kan lægges til grund i henhold til aktieavancebeskatningslovens § 38?
 (2) Hvis spørgsmål 1 besvares benægtende, bedes SKAT meddele, hvilken værdi anparterne i stedet kan ansættes til?"
 SKAT har besvaret spørgsmål (1) med nej og spørgsmål (2) med 150 mio. kr. Landsskatteretten stadfæster SKATs besvarelse af spørgsmål (1) og (2).
 H1 er moderselskab for 2 datterselskaber i Danmark og 8 datterselskaber i udlandet. H1 blev den 1. juli 2009 moderselskab, idet H1 via gældsbrevsfinansiering erhvervede de 2 datterselskaber i Danmark og 8 datterselskaber i udlandet fra klagerens moders selskab.
 Koncernen har som


text:
hovedaktivitet at udvikle, producere og sælge ventilatorvinger til industrielle formål. Alle selskaberne har kalenderåret som regnskabsår.
 H1s regnskabstal for perioden 2006 - 2010 er således:
 Den 12. december 2009 erhvervede klageren ved gavebrev fra sin moder 100 % af anpartskapitalen i H1. Klagerens daværende revisor opgjorde værdien af anparterne i H1 til 1 kr.
 Klagerens revisor har den 28. november 2010 opgjort egenkapitalen og periodens resultat som følger:
 Nettoopskrivninger datterselskaber
 1.065.332 kr.
 -495.454 kr.
 -5.931.369 kr.
 Værdiregulering fra datterselskaber
 2.662.037 kr.
 -2.574.454 kr.
 Resultat for perioden 01.01.2010 - 28.11.2010
 -4.435.297 kr.
 Afskrivninger goodwill tilbageført
 1.129.470 kr.
 Renteperiodiseringer 01.07.2010 - 28.11.2010 på gældsbrev
 -2.625.542 kr.
 Klagerens fulde skattepligt til Danmark ophørte den 29. november 2010.
 H1s årsrapport for 2010 blev offentliggjort af Erhvervs- og Selskabsstyrelsen den 10. maj 2011. Det fremgår af den omhandlede årsrapport, at egenkapitalen udgjorde 22.438.855 kr. i indkomståret 2010. Det fremgår af årsrapporten for indkomståret 2010, at H1s årsresultat var på 37.217.098 kr.
 Det fremgår af H1s budget for indkomståret 2011, at selskabets årsresultat er budgetteret til 52.088.000 kr.
 SKAT har efterfølgende udarbejdet en værdiansættelse af selskabets handelsværdi den 29. november 2010. Der er anvendt tre værdiansættelsesmetoder. De tre metoder har medført en ansættelse af selskabets værdi for klageren på henholdsvis 165.648.090 kr., 139.930.377 kr. og 389.691.048 kr./639.537.645 kr.
 Det fremgår af Skatteministerens svar af 15. februar 1999 på ministerspørgsmål S 1114, at:
 "Ved beregning af bo- og gaveafgift skal man efter loven og Cirkulære nr. 185 af 17.11.1982, som er udstedt af Skatteministeriets Departement, anvende handelsværdien. Hvis der imidlertid ikke kan fremskaffes oplysninger om handelsværdien ud fra stedfunden omsætning, så bestemmer cirkulæret, at formueskattekursen kan finde anvendelse. Der er altså her tale om lempeligere adgang til at anvende skattekursen end ved avancebeskatningen ved arv og handel mellem interesseforbundne parter.
 Hvis formueskattekursen lægges til grund for afgiftsberegningen i forbindelse med arveforskud og gave, finder den automatisk anvendelse ved avanceopgørelsen på de pågældende aktier, jf. aktieavancebeskatningslovens § 9, stk. 1, 1. pkt.
 1982-cirkulæret giver altså skatteydere et retskrav på i visse situationer at anvende skattekursen dels ved beregning af bo- og arveafgift, dels ved avancebeskatning ved gave og arveforskud.
 Ændringer i værdiansættelsen på dette område kan kun ske ved lovændring eller ændring af Departementets cirkulære. Jeg har i denne sammenhæng besluttet, at jeg vil afvente Generationsskifteudvalgtes rapport, før jeg foretager mig noget i forhold til værdiansættelsescirkulæret fra 1982, jf. vedlagte brev af 12. februar 1999 til skatteordførerne. "
 Ved ophør af fuld skattepligt til Danmark er anparterne anset for realiseret på fraflytningstidspunktet, jf. aktieavancebeskatningslovens § 38, stk. 1. Handelsværdien af anparterne ved skattepligtens ophør skal anvendes som afståelsessum, jf. aktieavancebeskatningslovens § 38, stk. 4. Det fremgår af lovbemærkningerne, at handelsværdien skal opgøres i henhold til reglerne i cirkulære nr. 185 af 17. november 1982. Efter dette cirkulære skal børsnoterede aktier ansættes til kursværdien, mens værdien af unoterede værdipapirer skal fastsættes på basis af retningslinjerne for beregning af formueskattekursen.
 Ved værdiansættelse af aktier og anparter i forbindelse med fraflytning kan både retningslinjerne i TSS-cirkulære nr. 2009-9 og TSS-cirkulære nr.


text:
2000-10 og Værdiansættelsesvejledningen finde anvendelse, jf. SKM2002.156.VLR og TfS 2006.163 (SKM2005.530.LSR).
 SKAT har foretaget en fastsættelse af selskabets værdi ud fra to hovedkriterier/undersøgelser.
 Den første undersøgelse er foretaget i G1 og har taget udgangspunkt i, hvad selskaber inden for branchen "Industiastrial Machinery" blev handlet til den 29. november 2010, hvilket undersøgelsessammenligningsgrundlag er blevet geografisk afgrænset til selskaber med hovedsæde i Danmark, Sverige, Norge og Tyskland.
 Ud fra denne metode/undersøgelse er den samlede værdi af selskabet opgjort til 299,1 mio. kr., hvilket har givet en egenkapital på 165,6 mio. kr. (Enterprise value på 197,8 mio. kr. fratrukket minoritetsaktionærernes andel på 16,24 %). Værdien er opgjort på følgende måde:
 EV/EBIT-multipel
 Fundet via søgning i G1
 Normaliseret indtjening
 17.892.130
 Entreprise value på minoritetsbasis
 249.237.371
 13,93*17.892.130
 Kontrolpræmie (20 %)
 49.847.474
 249.237.371*20 %
 299.084.845
 249.237.371 + 49.847.474
 101.327.140
 101.321.153*11/12 + 101.393.000*1/12
 Værdi af egenkapital og minoritetsinteresser
 32.109.614
 197.757.705*16,24 %
 27.124.433
 167.054.810*16,24 %
 Værdi af egenkapital
 139.930.377
 167.054.810 - 27.124.433
 Medianen af EV/EBIT-multiplen fra de sammenlignelige selskaber findes til 13,93 ud fra undersøgelsen. Dette er udtryk for prisen på selskabet i forhold til driftsindtjeningen. Således er sammenlignelige selskaber handlet til 13,93 kr. pr. indtjeningskrone (EBIT). Ved anvendelse af den sammenligningsgruppe, som selskabet selv har anført som konkurrenter, vil værdien således være endnu større. Der er beregnet en normaliseret indtjening på 17,9 mio. kr.
 Nettorentebærende gæld er i indkomstårene 2009 og 2010 estimeret til henholdsvis 101.393.000 kr. og 101.321.153 kr.
 Den anden undersøgelse/vurdering af selskabets handelsværdi er foretaget ud fra en undersøgelse af værdien af de pengestrømme, som er genereret i H1. Dette er foretaget ved at benytte den normaliserede indtjening efter skat og finde nutidsværdien af pengestrømmene ved at tilbagediskontere disse.
 Ud fra denne metode er den samlede værdi af selskabet opgjort til knap 268,4 mio. kr., hvilket har givet en egenkapital på 139,9 mio. kr. Værdien er opgjort på følgende måde:
 Skat (25 %)
 4.473.033
 17.892.130 * 25 %
 Normaliseret
 13.419.098
 17.892.130 - 4.473.033
 Indtjening efter skat Diskonteringssats (WACC-vækst)
 0,08 - 0,03 %
 268.381.950
 13.419.098/0,05
 101.321.153 * 11/12 + 101.393.000 * 1/12
 167.054.810 * 16,24 %
 For at finde værdien af hele selskabet er der taget udgangspunkt i den normaliserede indtjening efter skat. Herefter er disse pengestrømme blevet tilbagediskonteret. Diskonteringsfaktoren er fundet ud fra en søgning i selskabsdatabasen Orbis. Der er søgt på børsnoterede selskaber i Vesteuropa med samme branchekode som H1 (US SIC: 5084 Induststrial Machinery and Equipment). Diskonteringsfaktoren for denne gruppe selskaber er herefter fundet i G1. Herefter er fratrukket en vækst på 3 %. Væksten er estimeret ud fra Den Internationale Valutafund, som i oktober 2010 var på 2,9 % for Danmark, mens den var på henholdsvis 3,1 % og 7,1 % for EU og resten af verden. Vækstestimatet på 3 % er skønnet ud fra, at koncernen har hovedsæde i Danmark, men har salg over det meste af verden. Dette vil give selskabet en værdi på 268,4 mio. kr.
 På grundlag af begge disse undersøgelser er værdien skønsmæssigt fastsat til 150.000.000 kr.
 TfS 2004, 266 LSR (SKM2004.104.LR) kan ikke finde anvendelse.


text:
Gevinst og tab på aktier omfattet af reglerne i aktieavancebeskatningsloven betragtes som realiseret, hvis gevinsten eller tabet vedrører en aktie, der er omfattet af dansk beskatning, og den danske beskatningsret ophører af anden grund end den skattepligtiges død, jf. dog stk. 2 og 3, jf. aktieavancebeskatningslovens § 38, stk. 1, 1. pkt. (lovbekendtgørelse nr. 171 af 6. marts 2009).
 Gevinst og tab, der anses for realiseret efter aktieavancebeskatningslovens § 38, stk. 1, skal opgøres i henhold til aktieavancebeskatningslovens §§ 23 - 29 og § 47, dog træder værdien ved skattepligtens ophør i stedet for afståelsessummen, jf. aktieavancebeskatningslovens § 38, stk. 4, 1. pkt.
 Det fremgår af forarbejderne til aktieavancebeskatningslovens § 38, stk. 4, 1. pkt., (bemærkningerne til § 13a som blev indført ved lov nr. 310 af 25. maj 1987) at værdien skal opgøres efter reglerne i cirkulære nr. 185 af 17. november 1982.
 Af cirkulære nr. 185 af 17. november 1982 om værdiansættelse af aktiver og passiver i dødsboer m.m. og ved gaveafgiftsberegning fremgår af punkt 2, at aktiver, der omfattes af skatte- og afgiftsberegningen, normalt ansættes til deres værdi i handel og vandel på det tidspunkt, der er afgørende for afgiftsberegningen. Ved værdien i handel og vandel forstås det beløb, som aktivet vil kunne indbringe ved et salg i det åbne marked. Af cirkulærets punkt 17, 2. afsnit, fremgår det ligeledes, at værdiansættelsen for unoterede aktier skal ske efter aktiernes handelsværdi. Såfremt handelsværdien ikke kan fastsættes ud fra stedfundne omsætninger, vil skattekursen udregnet efter de af Ligningsrådet fastsatte retningslinjer kunne anvendes ved værdiansættelsen.
 Det bemærkes, at Cirkulære nr. 2000-9 af 28. marts 2000 og cirkulære nr. 2000-10 af 28. marts 2000 vedrørende overdragelse mellem interesseforbundne parter alene finder anvendelse, hvor overdragelsen ikke er omfattet af cirkulære nr. 185 af 17. november 1982.
 Det følger af SKATs meddelelse af 21. december 2009, offentliggjort i SKM2009.804.SKAT, at værdiansættelse skal foretages i overensstemmelse med hidtidig praksis, jf. Ligningsvejledningen 1996, afsnit A,H.3.1.1.
 Af Folketingssvar af 15. januar 1999 på spørgsmål S 1114 fremgår, at der i visse situationer er retskrav på at anvende skattekursen.
 På baggrund af konkrete omstændigheder kan skattekursen fraviges, jf. blandt andet Vestre Landsrets dom af 24. marts 2010, offentliggjort i SKM2010.290.VLR, hvor skattekursen for 4 nystiftede selskaber ikke blev lagt til grund, idet der på et tidspunkt mellem stiftelsen af de 4 selskaber og gaveoverdragelse heraf var foretaget kapitalforhøjelser ved apportindskud af aktier og anparter i selskaberne.
 Det bemærkes, at klagerens fraflytning fandt sted den 29. november 2010 - umiddelbart før afslutningen af regnskabsåret 2010, hvorved der ikke ved fastsættelse af handelsværdien kan bortses fra regnskabsåret 2010. Henset til H1s egenkapital og resultat for 2010 som fremgår af årsrapporten for 2010 anses skattekursen beregnet på baggrund af årsregnskabet for 2009 således for uegnet som udtryk for anparternes handelsværdi på fraflytningstidspunktet.
 Herefter anses skattemyndighederne for berettiget til at ansætte værdien af anparterne på fraflytningstidspunktet efter et samlet skøn over handelsværdien.
 Vedrørende skønsudøvelsen bemærker to retsmedlemmer - herunder retsformanden:
 Henset til H1s resultater for 2010 som de fremgår af årsrapporten


text:
samt budgettet for 2011 anses der ikke ved det anførte at være grundlag for at tilsidesætte SKATs skøn.
 Disse retsmedlemmer finder derfor, at SKATs afgørelse skal stadfæstes. Et retsmedlem bemærker:
 Det af SKAT udøvede skøn er fortaget på et spinkelt grundlag. Skønnet kan ikke umiddelbart tiltrædes.
 Dette retsmedlem finder derfor, at der på det foreliggende grundlag ikke kan fastsættes en værdi af anparterne.
 Der træffes afgørelse efter stemmeflertallet, og SKATs afgørelse stadfæstes herefter.
 Af årsrapporten for G5 for 2008, som vedtoges på selskabets generalforsamling den 31. maj 2009, fremgår om hoved- og nøgletallene for 2004-2008 blandt andet følgende:
 Koncern (mio. kr.)
 Af årsrapportens ledelsesberetning fremgår blandt andet:
 "Udviklingen i regnskabsåret
 Koncernens omsætning steg lidt mindre end forventet i 2008. Omsætningen steg med 8 % i forhold til regnskabsåret 2007 og blev 219,4 mio. kr. Denne vækst har været mest markant i den indledende del af året, for derefter at aftage markant ved udgangen af 2008. ...
 Væksten er igen i år fordelt på samtlige geografiske markeder, dog har Kina haft en særdeles markant udvikling.
 På det nordamerikanske marked steg omsætningen med 10 % og selskabets amerikanske forhandler fastholder dermed sin position. G2' salg til G3 har dog i 2008 udviklet sig negativt, da man i det amerikanske selskab kraftigt har nedbragt lagre i sidste kvartal, i forventning om tilbagegang i 2009.
 Usædvanlige omkostninger
 Resultatet i 2008 er påvirket af en række usædvanlige omkostninger.
 I forbindelse med at den hidtidige direktør fratrådte sin stilling i regnskabsårets begyndelse, blev der udbetalt 18,1 mio. kr. i fratrædelsesgodtgørelse, ligesom der i forbindelse med fratrædelsen blev brugt advokat og revisorbistand for ca. 400 tkr. Der er i regnskabsåret endvidere iværksat projekter vedrørende personaleudvikling, nyt ERP system, samt strategiudvikling, hvor der er anvendt ca. 3,5 mio. kr. i konsulentbistand udover den bistand, der normalt anvendes.
 Derudover er der opstartet en produktionsenhed i Tjekkiet, og det direkte salg til Centraleuropa er overført fra G2 til G4 i andet halvår, men med bemanding fra 1. januar. Der er endvidere blevet bygget betydelige og nødvendige lagre op i G4 Resultatet i G4 påvirker derfor resultatet i G5 negativt med 6 mio. kr.
 G5 styrkede i 2008 endvidere sin position på det italienske marked ved købet af G1 distributøren G6. G6 er nu et 100 % ejet datterselskab og det næststørste selskab i G1 gruppen.
 Koncernens resultat ender derfor efter de usædvanlige omkostninger med et underskud på 1,997 mio. kr."
 A blev ved et generationsskifte gennemført i 2009 eneejer af G1 koncernen, som hidtil havde været ejet af hans mor, IA. I den forbindelse stiftedes H1, der erhvervede samtlige anparter og aktier i koncernen. Af et notat af 20. oktober 2009 fra advokat JJ fremgår, at købesummen blev aftalt til 95.703.624 kr., som blev berigtiget ved modregning af gæld samt udstedelse af gældsbrev på ca. 78 mio. kr. I et bilag til notatet ansattes koncernens overdragelsesværdi til kr. og selskabets goodwill til 24.490.000 kr.
 Forud for generationsskiftet havde G1 koncernen i 2008 i samarbejde med konsulentfirmaet R1 iværksat udarbejdelsen af


text:
en strategiplan for perioden 2009 til 2013. Af planen fremgår blandt andet:
 Stategic ambition - To be recognized as the world leader in axial impellers measured on revenue, reputation and presence.
 Financial ambition - Turnover of DKK 529,4 million in 2013 EBIT margin of 17.5% for every year in the period 2009-2013
 The consolidated business case for H1 Strategy 2013 is as follows:
 Total investments: DKK 44.8 million
 Total running costs: DKK 74.6 million
 Total benefits: DKK 268.2 million
 Pay back period: 30 months
 ROI 108 %
 H1 has created and maintained very solid financial performance in the period 2003-2008. While growth figures are not above the competitive par, the earnings performance is excellent. The continued profitability of H1 has resulted in a Holding equity of DKK 100.9 millions, providing the company with significant strategic flexibility to invest in organic as well as acquisitative growth moves.
 Af et referat af et bestyrelsesmøde afholdt den 26. januar 2009, hvori deltog IA, A, koncernens bestyrelsesformand, advokat JJ, og revisor, PV, fremgår blandt andet, at A gennemgik resultatet af strategiprocessen, herunder den finansielle ambition om en omsætning på 529,4 mio. kr. i 2013 og en EBIT margin på 17,5 % hvert år frem til 2013. Bestyrelsen godkendte de strategiske temaer samt den strategiske og finansielle ambition.
 Af H1s årsrapport for 2009, som vedtoges på selskabets ordinære generalforsamling den 28. maj 2010, fremgår af ledelsesberetningen blandt andet:
 Koncernen har været mærket af den globale finansielle afmatning, men vurdere at aktiviteten og resultatet siden koncernetableringen har været i fremgang og der ses positivt på fremtiden.
 For 2010 er forventningerne fortsat usikre. Der forventes en fremgang i salget, dog er tempo og styrke af denne fremgang særdeles usikker. Der forventes endvidere store geografiske forskelle.
 I Kina forventes igen stærk vækst, vores markedsposition i Kina er styrket i 2009 og forventes yderligere styrket i 2010.
 Stillingen på det nordamerikanske markedet er fortsat stærk, her er udsigterne for 2010 særdeles usikre, dog forventes der også her vækst men først fra andet halvår af 2010.
 Situationen i 2010 vil også blive vanskelig, dog er der foretaget meget store ændringer i omkostningsstrukturen i 2009, som først får fuld resultateffekt i 2010. Resultatet forventes derfor kraftigt forbedret i 2010, alle selskaber forventes overskudsgivende og vi forventer at øge vores investeringer betydeligt i specielt andet halvår af 2010.
 Af årsrapporten for 2009 fremgår endvidere, at nettoomsætningen i koncernen udgjorde 79.193.419 kr. og årsresultatet 126.703 kr. På aktivsiden udgjorde goodwill 26.429.525 kr. og moderselskabets kapitalinteresser i datterselskaber 87.478.401 kr.
 Af et koncernbudget for 2010 fremgår blandt andet, at koncernen budgetterede med en omsætning på 179.031.000 kr. og et resultat før skat på 8.631.000 kr. Af et referat fra et bestyrelsesmøde afholdt den 30. september 2010, hvori deltog blandt andre A og revisor IK, fremgår blandt andet:
 Ad 2) Orientering om driften generelt i selskabet Budgetterne holdes.
 Men det er dog svært at holde fragtomkostningerne indenfor budget i takt med den stigende ordremængde.
 Oktober ser god ud ifølge de seneste tal. Salgsselskaberne har den


text:
største pipeline nogensinde.
 Fremskrivning 2010: omsætning dkk 244 mio. i gruppen. Dkk 38,6 mio. i indtjening før skat efter renter. Mål for næste år: over dkk 250 mio.
 Af H1s koncernbudget for 2011, der blev gennemgået og godkendt på et bestyrelses møde den 25. januar 2011, fremgår blandt andet, at der budgetteredes med en omsætning på 287.125.000 kr., et driftsresultat på 62.726.000 kr. og et resultat før skat på 44.445.000 kr.
 Af selskabets årsrapport for 2010, som blev vedtaget på selskabets ordinære generalforsamling den 5. maj 2011, fremgår blandt andet, at der i 2010 opnåedes en omsætning på 250.071.000 kr., et driftsresultat på 37.217.098 kr. og et resultat før skat på 29.842.705 kr. Egenkapitalen var ved udgangen af året 22.438.855 kr. med en forrentning på 141,13 %, og goodwill var ansat til 25.074.162 kr. Af ledelsesberetningen fremgår blandt andet følgende:
 Koncernen har oplevet en markant bedring i markederne efter den globale finansielle afmatning i 2009, og selskabets aktiviteter og resultatet har været i fremgang og der ses positivt på fremtiden.
 Den ændrede omkostningsstruktur i 2009 har haft den forventede effekt på koncernens resultat i 2010, dog medførte for høje lagerværdier, at resultatet blev knap så godt som forventet.
 For 2011 er forventningerne generelt positive for koncernen, dog med en forventning om, at der til stadighed vil være fokus på omkostningsbesparelser hos især de globale kunder. Der forventes en vis fremgang i salget, dog er tempo og styrke af denne fremgang særdeles usikker. ...
 På baggrund af den ændrede omkostningsstruktur og en forventning om, at væksten vil tiltage i 2011, forventes det, at koncernen har en realistisk mulighed for at forbedre resultatet i 2011. Forbedring hænger dog nøje sammen med de faktorer, der er nævnt ovenfor, herunder hastigheden i væksten, ligesom vi også forventer at øge vores investeringer i innovation for at sikre en fremtidig og langsigtet vækst.
 I et notat af 19. november 2015 fra revisor IK med underliggende beregninger er det anført, at årets resultat før minoritetsaktionærer for 2010 rettelig burde have været ca. 6,1 mio.kr. lavere, men at resultatet for 2011 i så fald ville have været tilsvarende højere.
 A har forklaret blandt andet, at H1 producerer ventilatorvinger i størrelser fra 30 cm til 3 meter, som sælges til tusindvis af forskellige kunder verden over. H1 er en leverandør af enkeltkomponenter, der indarbejdes i andre producenters produkter.
 Han begyndte i selskabets bestyrelse i 2002 og i selskabets ledelse som direktør i 2008. Da han begyndte som direktør, blev han meget overrasket over at opdage, hvordan situationen i selskabet i virkeligheden var. Der var ingen, der havde et samlet overblik over virksomhedens globale kunder, herunder intet overblik over, i hvilke produkter kunderne indarbejdede H1's ventilatorvinger, og man vidste derfor intet om, hvad der drev efterspørgslen. Selskabet blev i økonomisk henseende ledet af regnskabschef JK, som havde været i selskabet i mange år, og som var selvlært. Økonomien blev styret på en meget gammeldags måde, og selskabets regnskabsprogram fra 1990'erne var forældet. Af samme årsag var der intet overblik over


text:
dækningsgrad og likviditet. Den øvrige ledergruppe, som var ret stor, bestod primært af funktionsledere med primært fokus på Danmark og på, hvad der skete inden for de pågældende lederes egne områder, således at ingen havde et overordnet overblik over virksomheden. Det gjorde det svært at planlægge aktiviteter samt at udvikle og prisfastsætte produkter.
 I 2009 overtog han selskabet fra sin mor ved et generationsskifte. Det havde aldrig været hans plan at arbejde i H1, men han kom ind i ledelsen, efter at hans mor var raget uklar med den tidligere direktør. Efter kort tid kom han selv i samme situation som den tidligere direktør, idet han ikke kunne arbejde sammen med sin mor og samtidig få selskabet gennem krisen. Efter drøftelser med selskabets revisor fik de forhandlet sig frem til det generationsskifte, som efterfølgende fandt sted. Det var hårde forhandlinger, og der opstod mange problemer i forbindelse med generationsskiftet. Han betalte samme pris for selskabet, som en udefrakommende skulle have betalt.
 Formålet med at udarbejde strategiplanen "G1 Stragegy 2013" var at få styr på virksomheden. Han blev i begyndelsen mødt med massiv modstand fra medarbejderne, og han ønskede derfor en strategiproces, som involverede den øvrige ledergruppe. Han hyrede R1 til projektet, og der påbegyndtes en proces, hvor de lærte virksomheden at kende og fik et bedre indblik i de forskellige lederes kvaliteter og mangel på samme. Det primære formål var at tilvejebringe et overblik over virksomheden og skabe et lederteam. Der blev lavet en plan med store målsætninger for at skabe en gejst. De opstillede mål byggede på tal, som var grebet ud af den blå luft, for der var ikke data eller dokumentation, som kunne danne grundlag for målene. Tallene var baseret på den fremgang, der havde været i selskabet i perioden 2002-2007. Han husker ikke, om han på bestyrelsesmøder sagde, at tallene var grebet ud af den blå luft. I strategiplanen indarbejdedes også nogle delmål om blandt andet indgåelse af aftaler med virksomhedens store kunder og global koordinering af priser.
 Finanskrisens indtræden betød, at kunderne holdt op med at købe H1's produkter fra den ene dag til den anden. Krisen ramte selskabet meget hårdt og meget pludseligt. Der var reelle problemer med likviditeten, og han måtte afskedige medarbejdere. Der var tale om krisehåndtering. I 2010 havde de fået nedbragt omkostningerne, så de kunne tjene penge på grundlag af en meget lavere omsætning end tidligere. Det skyldtes primært, at de havde flyttet produktionen til et nyetableret datterselskab i Tjekkiet. Denne manøvre havde ikke været uden risiko for selskabet. Desuden havde H1 afskediget en række medarbejdere og skåret alle støttefunktioner væk.
 Budgettet for 2010 var udarbejdet under den forudsætning, at man kunne nå de angivne salgstal, hvilket imidlertid var meget usikkert. H1 var - og er stadig - meget dårlig til at udarbejde sikre salgsprognoser. Overskuddet i 2010-budgettet svarer til et resultat på ca. 8 mio. kr. efter, at hans mor havde fået de aftalte 8 % i rente af gælden til hende.
 Hans samarbejde med F1-bank var præget af,


text:
at banken syntes, at det var vanvittigt at udskifte den tidligere direktør og at lave et generationsskifte på det pågældende tidspunkt. Banken var meget kritisk over for ham og opstillede strenge krav for fortsat kredit.
 I november 2010 flyttede han til udlandet med sin familie. Den primære årsag var, at 2008 og 2009 havde været rædselsfulde for både ham personligt og for hans familie, og han havde desuden et meget anstrengt forhold til sin mor og til medarbejderne i H1. Endvidere spillede Danmark en mindre og mindre rolle i H1, og han ville gerne globalisere virksomheden. Han havde i øvrigt mange rejsedage om året i forvejen.
 I december 2010 skete der igen en brat nedgang i salget. På grund af H1's gamle økonomisystem kunne lagre og valutakurser ikke ajourføres, så det var en voldsom negativ overraskelse.
 Budgettet for 2011 blev udarbejdet på baggrund af indberetninger i november og december 2010 fra datterselskaberne rundt om i verden vedrørende deres salgs- og omkostningsforventninger. Det var et problem, at man på grund af det dårlige økonomisystem ikke da havde et overblik over resultatet for 2010. Resultatet for 2010 kendte de først i januar 2011. Der var bedre grundlag for at lave salgsbudgettet for 2011, end der havde været for 2010, men også 2011-budgettet var behæftet med stor usikkerhed. Det var i det hele taget en usikker tid, og årsresultatet blev da også væsentligt lavere, end de havde forventet.
 Efter 2011 er det gået godt for H1. Ændringerne på det amerikanske marked og H1's genetablering af samarbejdet med deres amerikanske distributør har betydet meget. Der har også været en god udvikling i Kina. Endvidere har selskabet fået en professionel ledergruppe, som er placeret i Singapore, og det gamle økonomisystem er langt om længe blevet udskiftet.
 Han mener, at en investor i 2010 ville se H1 som en virksomhed, hvor der havde været stor turbulens, hvor man ikke kendte kundegrundlaget, og hvor man ikke kunne lave en valid kvalitetsrapportering. SKATs værdiansættelse af virksomheden til 150 mio. kr. virker vanvittig i forhold til den virkelighed, som H1 i 2010 befandt sig i. Det var en virksomhed i en meget tidlig udviklingsproces. Situationen i virksomheden var kaotisk. Anparterne var pantsat, og han havde ingen formue i øvrigt. H1's omsætning for 2010 var 56,1 mio. kr. lavere end forudsat i strategiplanen, hvilket navnlig skyldtes, at omsætningen i relation til strategien "Customer Management & Segmentation" blev 52 mio. kr. lavere end det måltal, som fremgik af planen.
 Bestyrelsesreferaterne blev udarbejdet af hans daværende assistent, som deltog i møderne. Før bestyrelsen fik referaterne til godkendelse, gennemlæste han dem selv, og han ville have foretaget rettelser deri, hvis der stod noget forkert. Når der i referatet fra bestyrelsesmødet den 30. september 2010 står, at salgsselskaberne har den største pipeline nogensinde, skal det forstås på den måde, at det var den største i den tid, hvor man havde målt på dette. De begyndte på dette i 2009. Bemærkningen i samme referat om, at det var svært at holde fragtomkostningerne inden for budget,


text:
var som sådan ikke udtryk for et problem, idet det skyldtes stigende ordremængde. Det i referatet nævnte omsætningsmål for 2010 på 244 mio. kr. beroede på et gæt fra hans side baseret på hans mavefornemmelse. Omsætningen for året endte på ca. 250 mio. kr. For så vidt angår målet for 2011 på 250 mio. kr. beroede dette ligeledes på et gæt. At målet for 2011 i det budget, der blev udarbejdet ca. 4 måneder senere, var 37 mio. kr. højere, skyldtes, at man på dette senere tidspunkt havde større viden om selskabets situation. H1's budgetter baseres på oplysninger fra datterselskaberne, men tingene ændrer sig undervejs, og der er ofte mange udgaver af budgetterne.
 På fra R1' hjemmeside er han citeret for at sige: "R1 Strategy Consulting gennemførte en strategiproces, der var både provokerende, pragmatisk og formåede samtidig at løfte ledelsesteamets strategiske niveau markant. G1 var derfor klar til handling da den økonomiske krise kom - strategien leverer allerede resultater". Det er ikke forkert, hvad der står.
 Vidnet IK har forklaret blandt andet, at han begyndte som revisor for H1 i 2008. Selskabets daværende revisor blev en del af det kontorfællesskab, vidnet deltog i. Da den pågældende revisor pludselig afgik ved døden overtog han rådgivningen i forbindelse med generationsskiftet i virksomheden. I løbet af 2009 blev han selskabets revisor.
 Det var hans opfattelse, at der i H1 var en stor nervøsitet for fremtiden, og at virksomhedens kompetencer ikke levede op til kravene i en organisation som H1. A blev udset som syndebuk og lagt for had, hvilket var tydeligt, når man kom i virksomheden. H1's bestyrelse havde i forhold til det kommende generationsskifte fokus på at sikre As mors forhold, og det var ikke det store strategiske arbejde, der foregik. Der var ikke en decideret ledergruppe, så alt var centreret om A, som også varetog al kontakt til revisor.
 Selskabets økonomifunktion blev varetaget af JK, som havde været i virksomheden i mange år. JK var god til at tage kontakt til revisor, når han blev opmærksom på et problem, men der var mange problemstillinger, han ikke fik identificeret. Den tidligere revisor forekom reelt at have været en del af ledelsen. Virksomhedens økonomisystem var meget gammelt, og der var ingen konsolideringsfunktion, ligesom der ikke blev foretaget kursregulering eller eliminering af koncernens interne avancer. Kvaliteten af økonomirapporteringen var så ringe, at han reelt ikke kunne bruge den til noget.
 Det er hans opfattelse, at A betalte en høj pris for virksomheden i forbindelse med generationsskiftet, og han drøftede både prisen og modellen med A med henblik på at undersøge andre løsninger, men A sagde, at forhandlingerne var afsluttet, og at der ikke kunne rokkes ved resultatet.
 Finanskrisen betød, at selskabets resultater svingede meget, og at flere projekter, herunder en fornyelse af økonomisystemet, blev udskudt. Han deltog ikke i møder med F1-bank, men han har forstået, at der var et anstrengt forhold mellem A og banken. I begyndelsen af 2009 var der tvivl om, hvorvidt banken ville understøtte selskabet i en 12-måneders periode, hvilket


text:
var nødvendigt. Man var meget spændt på regnskabet for 2010, da dette var afgørende for selskabets mulighed for fortsat kredit.
 Han har i november 2015 udarbejdet et notat vedrørende H1's resultat for 2010, hvori han redegør for fejl i beregningerne og det aflagte regnskab. Konsolideringsarket fra den tidligere revisor var på en række punkter ikke hensigtsmæssigt udarbejdet, og det var svært at overskue. Selskabet havde i 2009 erhvervet et varelager fra et andet selskab, og man var nødt til at justere for dette i 2009-regnskabet. I 2010 havde man brugt samme model ved varelagerberegningen, hvilket var forkert, men det blev ikke opdaget på grund af revisorskifte. Der var betydeligt færre restvarer på lager den 31. december 2010, end der havde været den 31. december 2009, så den interne avance burde i 2010 have været højere end det i regnskabet anførte. Han fik ikke tilsendt referat af bestyrelsesmøderne. Han ved derfor ikke, hvilke justeringer eller avancer der henvises til i referatet af bestyrelsesmødet den 25. januar 2011, hvoraf fremgår, at A gjorde opmærksom på, at der i forbindelse med revisionsgennemgangen ville komme nogle relativt store justeringer for avancer på lagre. Han mener imidlertid, at A ikke kan have været bekendt med den pågældende fejl vedrørende beregning af intern avance i 2010-regnskabet. De bilag, der er vedlagt hans notat, har han selv udarbejdet ud fra konsolideringsark. Beløbet på 6.728.210 mio. kr., som ifølge hans notat skulle have været trukket fra i resultatet for 2010, skulle i stedet være indgået i 2011-regnskabet.
 Han tog som revisor ingen forbehold i regnskaberne for 2009 og 2010. Budgettet for 2011 forelå i begyndelsen af 2011. Han husker ikke datoen.
 Han har deltaget som revisor i ca. ti virksomhedshandler, og i et tidligere job deltog han som ledende revisor i et projekt i Vækstfonden vedrørende generationsskifte i mindre virksomheder, hvor de screenede 40-50 virksomheder. Det er hans erfaring, at en ejer ofte har en alt for positiv forestilling om værdien af den pågældendes virksomhed. For så vidt angår værdiansættelsen af H1 i 2010 er det hans opfattelse, at en køber ville have lagt vægt på blandt andet, at organisationen da var afhængig af enkeltpersoner, at regnskabsmaterialet ikke var validt, og at der ikke kunne genereres et validt cash flow-perspektiv.
 Han har i dag ikke den samme kontakt med H1 som tidligere, fordi der er sket en betydelig professionalisering i virksomheden, herunder har virksomheden i dag en velfungerende ledergruppe.
 Vidnet IS har forklaret blandt andet, at han er Chief Strategy Officer i H1 med ansvar for strategi og planlægningsarbejde. Han sidder desuden i en række internationale komitéer. Forud for sin ansættelse i H1 arbejdede han som blandt andet strategikonsulent og som ekstern lektor i marketing ved Y1-by Universitet.
 I 2008 var han som strategikonsulent i R1 med til at udarbejde "H1 Stragegy 2013". Hans arbejde bestod blandt andet i at foretage interviews, indsamle data og udarbejde analyser. Undervejs i forløbet overtog han ledelsen af projektet, fordi en kollega blev syg. Det var et godt projekt med henblik på