text:
væde og bliver blødere end når de er allerbedst. Derfor venter jeg helst med at samle lasagnen lige inden den bages og fryser helst lasagnesaucen uden at samle lasagnen og fryse hele lasagnen.
 Men hvis det andet er nødvendigt for at alle enderne når sammen – og sådan er virkeligheden jo også nogle gange :), så ville jeg bage den 15 minutter, så pastapladerne ikke er helt møre, stille den på køl (eller fryseren) og bage den færdig næste dag.
 Fantastisk opskrift. Jeg lavede den med champignon i og færdigkøbt Mornaysauce og ost ovenpå. Meget mættende og vi er ellers til kød. :-)
 16. december 2019 kl. 09:23
 Jane Hede Burkal skrev:
 4. januar 2020 kl. 17:08
 En virkelig lækker lasagne, men revet aubergine og bladselleri fungerer ikke for mig. I stedet snitter jeg bladselleri tyndt og kører auberginen i min tupperware-hakker 😁
 Tak for dejlige opskrifter😊
 4. januar 2020 kl. 18:43
 7. januar 2020 kl. 23:17
 Hvis man nu gerne vil undgå mælkeprodukter, hvad anbefaler du så i stedet for mornaysauce?
 Jeg tænker, at man kan erstatte fløden i spinaten med et mælkefri alternativ, men er det nødvendigt med mornay også? Hvis man nu tilsætter ekstra “fløde” og undlader mornay?
 Ellers tak for god inspiration :-)
 8. januar 2020 kl. 08:25
 jeg synes den er allerbedst med mornaysauce og lidt fløde i, men du kan fint prøve at undlade det.
 17. januar 2020 kl. 18:20
 Tror du man kan sætte lasagnen sammen dagen før, putte den i køleskabet og bage den dagen efter? Eller vil du anbefale jeg laver og bager den dagen før og genopvarmer den dagen efter?
 18. januar 2020 kl. 16:26
 Du kan fint begge dele. Uanset, så tag den gerne ud af køleskabet en times tid før den skal i ovnen, så den ikke er køleskabskold når den sættes ind.
 23. januar 2020 kl. 10:31
 Lyder helt fantastisk! Jeg skal prøve den, og håber den er i din nye kogebog :-)
 Den er ikke i “Valdemarsro Aftensmad” kogebogen som jeg lige har udgivet, desværre ... men den kommer måske med i den næste ;)
 24. januar 2020 kl. 22:16
 Hej, skal den frosne spinat være hakket eller helbladet? Hilsen Anne
 25. januar 2020 kl. 04:59
 Jeg synes begge dele fungere fint
 24. februar 2020 kl. 08:16
 Kan jeg godt lave hele lasagnen klar og stille på køl og så bage den dagen efter ?? (her tænker jeg mest på, at den frosne spinat har været opvarmet – og skal det så igen dagen efter)
 25. februar 2020 kl. 19:33
 Det kan du fint og der er ikke noget galt for at varme spinat igen, det er vist blot en skrøne :)
 – se evt fødevarestyrelsens anbefaling om dette.
 3. marts 2020 kl. 08:41
 Worcestershire sauce er lavet på ansjoser. Så hvis man vil lave en striks vegetarisk lasagne, så skal man udelade Worcestershire sauce.
 3. marts 2020 kl. 08:56
 Man kan godt købe vegansk/vegetarisk worcestershire sauce i helsebutikker og online, der ikke er lavet på


text:
ansjoser :) – af denne grund tager jeg den gerne med som en skøn smagsgiver i mine vegetaropskrifter
 Kan man erstatte selleri med andet? 😊
 Du kan evt undlade det
 14. marts 2020 kl. 12:54
 Best vegetar-lasagne ever. Har du ikke prøvet den, har du noget til gode. :-)
 14. marts 2020 kl. 17:02
 24. marts 2020 kl. 16:28
 Mit ene barn sagde: Det er den bedste lasagne jeg nogensinde har smagt. Mit andet barn troede ikke på at der ikke er kød i. Og min mand mente opskriften skal forrest i opskriftbogen:)
 hvor er det skønt at høre! Mange tak for din fine tilbagemelding på opskriften :)
 1. april 2020 kl. 14:27
 Kan man godt spise denne over nogle dage ved at opbevare i køleskab og så genopvarme? Eller er det no go pga spinat?
 2. april 2020 kl. 21:21
 Ja, det skulle vist være en skrøne :) – ifølge fødevarestyrelsen må man gerne genopvarme retter med spinat også
 7. april 2020 kl. 09:45
 Kan virkelig godt anbefales! Man mangler slet ikke kød med den her lasagne. Super god!
 Hej, jeg ville bare gøre opmærksom på at der er ansjoser i worcestershire sauce til vegetarerne
 Det er helt korrekt at der er det i den traditionelle og klassiske – men der findes også veganske worcestershiresauce, som kan købes i fx helsebutikker og online, hvilket er årsagen til at opskrifterne med den ingrediens også er med i mine vegetariske opskriftssamling :)

type: other


text:
Rettet den 9. marts 2012
 Oldefar Niels Munkgaard Pedersen og hans familie
 Oldefar Niels Munkgaard Pedersen var ikke nogen helt almindelig mand. Han levede et omskifteligt liv i det jyske hedeområde omkring Herning, Ikast og Gjellerup og fik i alt 13 børn med mindst 3 forskellige kvinder. Her er hvad jeg ved hjælp af mange forskellige kilder har samlet sammen om ham.
 Familierelation
 Niels Munkgaard Pedersen født 23 jun 1862 og død 24 aug 1940
 Søn: Peter Gram Petersen født 31 jul 1894 og død 28 maj 1982
 Datter: Else Marie Jørgensen født 14 maj 1924 og død 13 sep 2008
 Søn: Arne Bjørn Jørgensen født 10 jul 1949
 Hans forældre er Peder Albek Pedersen (12 feb 1816 – 18 maj 1892) og hustru Ane Kirstine Christensen (7 jun 1816 – 24 aug 1903). Faderen var gårdmand på gården Siig i Snejbjerg. Niels var den yngste i stor en børneflok på 11, hvoraf mindst 3 dør som spæde. Den 1 mar 1858 fik forældrene et barn, som de kaldte Niels Munkgaard, men han døde straks. Det var almindelig skik dengang, at det næste barn af samme køn fik samme navn, som et tidligt dødt barn.
 Niels blev født den 23 jun 1862 i Snejbjerg, der ligger i Hammerum herred og er en del af Ringkøbing amt. Han blev døbt samme dag i hjemmet i Snejbjerg, og den 23 nov 1862 blev dåben konfirmeret i Snejbjerg kirke.
 Snejbjerg kirke. Kilde: Danske kirker
 Han får navnet Niels Munkgaard Pedersen, men bliver også kendt som Niels Sig Pedersen og som Niels Siig efter sin fødegård. Navnet Munkgaard kommer fra en nabogård.
 Ved dåben i kirken bliver han båret af pigen Rasmine Margrethe Jørgensen i Munkgaard. Faddere er Søren Rasmussen i Munkgaard (nabo), gårdmand Cornelius Nielsen i Snejbjerg (onkel) samt pigen Margrethe Nielsen i Snejbjerg (kusine til Niels).
 Den 14 jul 1864 bliver han vaccineret af læge Vedel, som det var skik på den tid.
 Ud og tjene
 Som det var skik på den tid, så kan han hurtigt ud for at tjene på de omkringliggende gårde. Det fremgår af folketællingen i 1880, at han er tjenestekarl hos gårdejer Peder Nielsen Tolstrup, der har en gård i Hesselbjerg nær Ikast.
 Ringkøbing, Hammerum, Ikast, Hesselbjerg-Fonnesbæk og Lægsgårde, Hesselbjerg By, En Gård, 2, FT-1880
 Peder Nielsen Tolstrup, 27, Gift, Gårdejer (Husfader), , Vinding Sogn Skanderborg Amt
 Jensine Bolette Hanine Lauridsen, 23, Gift, Hans Hustru, Her i Sognet [Ikast]
 Ane Marie Tolstrup, 4, Ugift, Deres Børn, Her i Sognet [Ikast]
 Laurids Johansen Tolstrup, 3, Ugift, Deres Børn, Her i Sognet [Ikast]
 Niels Pedersen Tolstrup, 1, Ugift, Deres Børn, , Her i Sognet [Ikast]
 Niels Munkgård Pedersen, 18, Ugift, Tjenestefolk, Snejbjerg Sogn Her i Amtet [Ringkjøbing]
 Johanne Andersen, 22, Ugift, Tjenestefolk, Tvilum Sogn Århus Amt !! [Tvilum Ligger i Skanderborg Amt]
 Ægteskabet med Else Marie Nielsen
 Han blev gift med Else Marie Nielsen, den 16 mar 1883 i Gjellerup kirke. Else Marie kommer også fra Gjellerup, og hun er født den 17 jul 1859 i Birk, Gjellerup. Som


text:
det fremgår af datoerne, så er Else Marie gravid i 4. måned ved vielsen.
 Det unge ægtepar får i hurtig rækkefølge 4 børn:
 i Ane Kristine Pedersen, * 20 aug 1883 i Gjellerup, † 1 okt 1959 i Herning. Hun blev gift med Theodor Nygaard Nielsen, også kaldet ”Den Røde Murer”, 12 feb 1909 i Herning Kirke, * 22 dec 1886 i Funder, Hids, Viborg, † efter 1959.
 ii Ingeborg Pedersen, tilgiftnavn Ingeborg Madsen, * 20 jul 1885 i Busk, Gjellerup, † 29 sep 1936 i Grindsted, begravet 3 okt 1936 på Grindsted kirkegård. Døbt 24 okt 1920 i Herning. Hun fik et barn udenfor ægteskab med Jens Laurids Jensen omkring 1883 i Holstebro. Hun blev gift med Niels Christian Madsen, 7 okt 1910 i Herning, * 1 okt 1887 i Ringkøbing, † efter 1938.
 iii Nielsine Petra Pedersen, * 12 jun 1887 i Gjellerup, † 17 aug 1902 på Herning Sygehus, begravet 20 aug 1902 på Gjellerup kirkegård.
 iv Birte Marie Pedersen, * 19 okt 1889 i Gjellerup. Hun er måske udvandret til Amerika. Ifølge nogle familiemedlemmer, så omkom hun ved jordskælvet i San Francisco i 1906, men hende navn er ikke fundet på en web-side, hvor de afdøde er listet. Jordskælvet i San Francisco 1906 var et større jordskælv som ramte San Francisco, Californien og kysten af det nordlige Californien klokken 5:12 onsdag den 18. april 1906.
 Else Marie dør den 28 aug 1890 i Gjellerup kun 31 år gammel. Hun dør af tyfus på Epidemihuset i Herning, og hun bliver begravet den 1 sep 1890 på Gjellerup kirkegård.
 Ægteskabet med Mette Marie Pedersen
 Få måneder efter sin 1. kones død gifter Niels sig igen. Han blev gift med Mette Marie Pedersen den 2 dec 1890 i Sunds kirke, * 22 maj 1864 i Sunds.
 Mette Marie står til højre blandt de mange børn, svigerbørn og børnebørn.
 Ægteparret Niels og Mette Marie får tilsammen 8 børn:
 v Mads Kristian Pedersen, * 18 mar 1891 i Mosehuset i Herning, † 3 nov 1964 i Herning og begravet 7 nov 1964 i Sygehusets kapel i Herning. På dåbsattesten står han som barn af Mette Marie Pedersen og Niels Munkgaard Pedersen, men han bliver omtalt som onkel og som plejebarn af efterlevende slægtninge. Han blev kaldt halvbror i Niels Munkgaard (lillebrors) familie. Han er født kun 31⁄2 måned efter forældrenes vielse, og kun 7 måneder efter Niels 1. kones død.
 Mosehuset, Godthåbsvej, Herning. Kilde: Niels Christian Munksgaard Pedersen
 Dødsannonce fra hans efterlevende kone Mette Pedersen lyder sådan: "Min kære mand, vor gode far, svigerfar, bedstefar og oldefar, skomager Mads Kristian Pedersen er afgået ved døden. Herning d. 3. november 1964. Mette Pedersen og børnene. Begravelsen foregår lørdag d. 7. november fra sygehusets kapel kl. 13,30 og fra kirkegårdskapellet kl. 14,00"
 Mads døde den samme dag, som Børge Lorentz (min morfars Peder Grams nevø) blev begravet. Derfor måtte hans bror Peter Gram tage direkte fra begravelse i Brøndbyvester til begravelse i Herning.
 Ved FT 1925, hvor Kathrine lige er død, bor Mads


text:
Kristian på Godthåbsvej 6 sammen med de 3 ældste børn Regner, Erik og Vera. Han blev først gift med Kathrine Jørgensen den 10 jul 1917 i Madum, Ulfborg ved Ringkøbing, * 2 nov 1895 i Loftager, Staby, Ulfborg, † 29 sep 1925 i Herning og begravet 3 okt 1925 på Herning kirkegård. Kathrine er ud af familien Baunsgaard fra Lihme, og er dermed i familie med min kone Inger Clausen. Mads og Kathrine blev endda gift på min fødselsdag den 10 jul. Efter hendes død blev han gift med Mette Marie Pedersen den 28 nov 1932 i Herning, * 31 jan 1901 i Skjærk, Aulum, † 23 jun 1975.
 vi Else Marie Ingine Pedersen, * 31 jan 1893 i Lund huse i Gjellerup † 9 jun 1924 i Herning. Døbt 3 feb 1918. Hun blev gift med Peder Marius Nielsen den, 9 nov 1909 i Herning Kirke, * 9 sep 1888 i Snejbjerg.
 vii Peter Gram Petersen (min morfar), * 31 jul 1894 i Lund huse i Gjellerup † 28 maj 1982 på Broparken plejehjem i Rødovre og begravet 4 jun 1982 på Rødovre kirkegård. Han blev gift med Maren Elisabeth Petersen (min mormor) den 29 jan 1922 i Brøndbyvester kirke, * 4 apr 1899 i Brøndbyvester, † 20 maj 1980 på Broparken plejehjem, Rødovre og begravet 25 maj 1980 på Rødovre kirkegård.
 viii Jens Pedersen, * 20 maj 1896 i Lund huse ved Gjellerup, † efter 1945. Han var som den eneste af Peter Gram Petersens søskende med til hans sølvbryllup.
 Han levede en del af sin tid på landevejene. Jens kom jævnligt til sin lillebroder Niels med en taske under armen, og blev lidt. Han var ofte fuld, og kom mange gange om natten, så hans børnebørn slog nærmest hånden af ham, fordi han drak så meget. Han blev gift med Amalie Marie Elisabeth Lønne, * 2 mar 1902 i Rørkjær, Hostrup, Slogs ved Tønder, † efter 1945.
 ix Kamilla Anne Marie Pedersen * 4 aug 1897 i Herning. Hun blev først gift med Laurids Marius Lauridsen, 19 mar 1919 i Herning, * 28 apr 1893 i Hørup. Hun blev dernæst gift med Jens Laurids Jensen, * omkring år 1896.
 x Niels Munkgaard Pedersen, øgenavn Malermester Sig (efter gården), * 11 apr 1900 i Våde, Ikast, † 1969. Niels var fritidsmaler. En anden kendt maler fra den tid hed også Munkgaard, og han ville ikke have, at Niels signerede sine billeder med dette navn, selv om han rent faktisk hed det. Det kom til en retsag, og Niels tabte. Dommen blev begrundet med, at den anden var mere kendt, som han brugte sine initialer NMP. Else Marie Jørgensen (min mor) fik flere af Nielses billeder bl.a. et af en frugtkurv, der når den vendes om bliver til et dameansigt. Hun fik det til sin konfirmation, dvs. i 1938. Nu har jeg flere af hans billeder hængende i Birkerød.
 Ifølge barnebarnet Niels Munksgaard Pedersen, så blev han altid sur, når nogle kaldte ham Maler mester Sig. Det skyldes måske


text:
den tabte retssag om navnet Munkgaard. Han blev også kaldt "Lynmaleren fra Herning".
 Han blev gift med Olga Nielsen * 5 sep 1906, † 1984 og begravet på Herning Vestre kirkegård.
 Mette Marie ca. 1934 med sønnen Niels familie:
 Fra venstre: Niels Munkgaard Pedersen (søn), Sigrid Dorthea Nielsen (søster til Olga), Knud Erik Munkgaard Pedersen (barnebarn), Olga Nielsen (svigerdatter), Anna Grethe Munkgaard Pedersen(barnebarn), Martin Storgaard Nielsen (Olgas far), Mette Marie Pedersen og Poul Verner Munksgaard Pedersen (barnebarn – NCMP’s far) Kilde: Niels Christian Munksgaard Pedersen
 xi Sigvald Pedersen, * 24 jun 1903 i Gjellerup. Han blev først borgerligt viet 15 jun 1938 med Karen Petrea Dyrholm, * 20 dec 1910 i Sædding, Ringkøbing. Han blev gift igen * omkring 1944.
 xii Thorvald Petersen, * 12 dec 1905 i Birk, † 27 jul 1960. Han gik på landevejene. Han blev gift med Ragnhild Kamilla Nielsen den 7 nov 1936 i Nøvling kirke, * 12 sep 1911 i Lødderup på Mors, † 21 feb 2002.
 I 1899 købte Niels en ejendom i Ikast af Carl Lauridtsen, og allerede i 1901 købte Carl ejendommen tilbage. Det var sikkert fordi, at den ikke var betalt.
 ”1899 Stempel 6 kr.
 Imellem undertegnede Carl Lauridtsen af Vaadde i Ikast som sælger og Niels Munkgaard Pedersen samme sted som køber er i dag oprettet saadan:
 Jeg Carl Lauridtsen sælger herved til Niels Munkgaard Pedersen den mig tilhørende ejendomspantel ansat under matrikel N: 3f Vaadde i Ikast sogn af hartk. 2alb qlskt 33 fie med rette tilliggende og tilhørende.
 2 Købesummen er 900 kr skriver ni hundrede kroner der berigtiges ved, at køberen i 11. juni termin der optages et laan og saa stortsom muligt og heraf betaler købesummen. Hvad der muligt maatte komme til at mangle i købesummen, skal jeg lade indestaa i det solgte med prioritet og panteret næstefter det laan køberen skal optage i 11.juni termin d. da. Og medoprykningsret og renter.
 3 Naar køberen har opfyldt handlen paa før omførte betingelser, er han berettiget til at faa skødet paa det solgte fri fra andre behæftigelser end i denne købekontrakt nævnte.
 4 Jeg Niels Munkgaard Pedersen bekender herved paa før anføret vilkaar og betingelser at have opkøbt sognefoged Carl Lauridtsen den solgte pantel paa de betingelser, som foran er nævnte. I Tilfælde af jeg ikke opfylder denne kontrakts bestemmelser forbrudt fra min side og sælgeren er berettiget til at sætte sig i besiddelse af det solgte tillige med de paa parcellen muligværende bygninger, besætning, inventarium , sæd, avl og afgrøder samt forrigt tilbehør uden at jeg har krav paa erstatning af nogen art for forbedringer eller forøgelser i nogen retning. Jeg er desforuden pligtig at erstattesælgeren det tab han lider heraf.
 I søgsmålstilfælde er jeg underkastet den ?-ligeretsforfølgning efter forord af 25 januar 1828.Under vore hænder videnes fast .
 p.l.Herning, d.29 april 1899
 Niels Munkgaard Pedersen
 Carl Lauridtsen
 Laust Jakobsgaard
 Da købesummen efter foranstående kontrakt nu er beriget ,saa skøder og overdrager jeg Carl Lauridtsen herved til Niels Munkgaard Pedersen den solgte pantel matrikelnr. 3f


text:
af Vaadde Ikast sogn af hartkorn 2alb.qlskt33fie med rette tilliggende og tilhørende.
 For vanhjemmel indestaar jeg efter loven. Under min haandvidnesfast
 p.l. Herning d. 18 december 1899
 O. R Dejgaard
 L.Knudsen
 Skøde Muderskrene ( murer) Niels Munkgaard Pedersen sælgerskøder og aldeles overdrager herved til sognefoged Carl Lauridtsen af Ikast den mig tilhørende ejendom matr. N 3f af Vaadde i Ikast Sogn af hartkorn 2 alb. Qlskt33 fie med paastaaende bygninger, disses mur og sømfaste tilbehør og i øvrig trette tilhørende og tilliggende.
 Og da køberen har besigtiget den akkorderende købesum 1050kr skriver et tusinde og femti kroner derved at han overtager at tilsvareindfri og forrente den i ejendommen indestaaende gæld 800 kr til den vest og sønderjyske kreditforening i Ringkøbing med statsmæssig forpligtelser og 250til Carl Lauridtsen, saa skal den førnævnte ejendom tilhøre ham med de samme herligheder og rettigheder, pligter og byrder, hermed jeg har ejet den under mit hjemmels ansvar efter loven.
 p.l. Herning d.30 jan 1901
 Ejler Ejlersen”
 Indsat i Herning Arresthus
 I 1901 er Niels indsat i Herning Arresthus, mens resten af familien er anbragt i Fattighuset i Ikast, herunder min 7-årige morfar Peter.
 Man kan gisne om, at oldefar ikke kunne overholde aftalen med Carl Lauridsen så de blev "sat" på gaden Fattiggården og Niels måtte en tur i brummen - måske fordi har blev "sur". Et besøg på Landsarkivet i Viborg vil sikker kunne opklare hvorfor og hvordan dette er foregået.
 Kone og børn bliver anbragt i Fattighuset i Ikast
 Uægteskabeligt barn
 Kort før hans sidste barn Torvald, som blev født i ægteskab, fik han også et barn udenfor ægteskab med den ugifte pige Helene Marie Christensen, * 1869 i Bandsbøl, Hemmet, Nørre Horne ved Ringkøbing. Helene bor ved fødslen på fattiggården i Vejrum.
 xiii Ella Ranghild Christensen, * 17 aug 1905 i Vejrum, Hjerm, Ringkøbing.
 Barnet blev døbt af provst Anthon. Faddere: Pigen Ane Nielsen Skaugaard bar barnet, gårdejer Anton Nielsen og hustru Dorthea Nielsen, ungkarl Jens Peter Asmussen, alle af Vejrum. Dåben er noteret i Nørre Nebel kirkes ministerialbog den 4 okt 1905.
 Omkring 1905 bliver Niels og Mette Marie separeret. Han var dog kun borte en lille Tid, så kom han igen tilbage, og Mette Marie kunne derefter ikke blive af med ham.
 Dømt i Højesteret
 I 1907 bringer Herning Folkeblad en række notitser om oldefar, og de er ikke for det gode. Han har nu en voldssag kørende i Højesteret. Det betyder, at der har været en indledende dom i byretten, derefter er der appelleret til Overretten, og så er der igen appelleret til Højesteret. Det er lidt overaskende, at sagen når så langt, men det må jeg undersøge nærmere ved lejlighed.
 Herning Folkeblad d. 11. maj 1907, side 2 Mishandling af Hustru og Datter
 I Højesteret paabegyndtes i Gaar Behandlingen af Sagen imod den 45-aarige Arbejdsmand Niels Munkgaard Pedersen i Birk. Han fik om Aftenen den 2. Marts i Fjor Besøg af Arbejdsmand Søren Pedersen, som var meget beruset og medbragte to Flasker Brændevin og to Flasker Cognac. Begge


text:
Mændene satte sig hen at drikke Kaffepuncher. Da de kom i Skænderi slog Niels sin Kaffekop i Ansigtet paa Søren, saa baade Koppen og Sørens Kæbe gik itu. De drak og Skændtes imidlertid videre, og Niels slog sin Gæst i Gulvet et par Gange, og tilsidst, henad 4-Tiden om Morgenen, slog han ham over Skinnebenet med en Stol, som gik itu. Det lykkedes nu Søren at slippe bort, men Niels slog derefter løs paa sin Hustru Mette Marie, saa hun blev baade gul og blaa rundt paa Legemet, og han slog ligeledes sin 16-aarige Datter Bertha, som laa i Sengen, saa hun fik en stor Bule i Hovedet. Klokken 10 om Formiddagen maatte Konen hente Sognefogeden, og Niels blev anholdt. Søren Pedersen ønskede ham ikke straffet. Men Niels har været straffet flere Gange for Mishandling af sin Hustru, og ved Hammerum Herreds Ækstraret blev han idømt 90 Dages Tvangsarbejde. Viborg Overret dømte ham, efter midlertidig Lov af 1. April 1905, til 2 Maaneders Fængsel paa sædvanlig Fangekost.
 Ree, der mødte i Højesteret som Anklager, oplyste, at Niels Munkgaard Pedersen for et par Aar siden blev separeret fra sin Hustru. Han var dog kun borte en lille Tid, saa kom han igen tilbage, og hans Hustru kunde derefter ikke blive af med ham. Der var Spørgsmaalet om hans Tilregnelighed, og det blev besluttet at indlægge ham til Observation paa en Sindsygeanstalt. Det blev dog opgivet, da baade Lægeerklæring og alle Naboers Vidnesbyrd gaar ud paa, at han er ganske normal og et meget godlidende Menneske, naar han er ædru, hvorimod han er aldeles ustyrlig, naar han er beruset. Der er ingen Tvivl om, at han har været tilregnelig, om end stærkt beruset, da han mishandlede sin Hustru og sin Datter.
 Sagen fortsættes Mandag.
 Herning Folkeblad d. 13. maj 1907 Højesteretsdom
 Højesteret stadfæstede i Dag Overrettens Dom over Arbejdsmand Niels Munkgaard Pedersen af Birk, der som meddelt var idømt 90 Dages Tvangsarbejde for Vold og Legemsbeskadigelse.
 Herning Folkeblad d. 14. maj 1907: Mishandling af sin Hustru
 Sagen mod Arbejdsmand Niels Munkgaard Pedersen i Birk fortsattes Mandag i Højesteret. Han havde den 2. Marts 1906 i stærkt beruset Tilstand overfaldet og mishandlet saa vel Arbejdsmand Søren Pedersen som sin Hustru og sin voksne Datter. Ved Viborg Overret var han idømt 2 Måneders Fængsel paa sædvanlig Fangekost, og Ree paastod som Anklager for Højesteret denne Dom skærpet eller stadfæstet.
 Dietrichson fremhævede som Forsvarer, at Munkgaard Pedersen havde været fuldstændig utilregnelig. Søren Pedersen var allerede stærkt beruset, da han om Aftenen indfandt sig med de to Flasker Brændevin og to Flasker Cognac. Han kunde saa godt som intet drikke, og Munkgaard Pedersen har været saa godt som ene om at tømme de fire Flasker. Hans Forklaring, at han ikke huskede det mindste af, hvad han havde foretaget sig, er derfor ganske rigtig. Da han, naar han er ædru, er en meget skikkelig godmodig Mand, og da Søren Pedersen, der selv gav Anledning til Drikkeriet, og som i øvrigt ingen Skade har taget, ikke ønsker ham


text:
straffet, indstillede Dietrichson ham til mildeste Dom.
 Højesteret stadfæstede Overretsdommen.
 Herning Folkeblad d. 22. august 1907 side 3 Betinget benaadet
 Som det vil erindres, blev Niels Munkgaard Pedersen af Gellerup ved Højesterets Dom for Vold mod sin Hustru og Datter samt en Trediemand idømt Straf af Fængsel paa sædvanlig Fangekost i to Maaneder. Han har senere søgt om Benaadning og ved Kgl. Resolution er han nu bleven fritaget for at udstaa Straffen paa Betingelse af, at han i 5 Aar fører en efter Justitsministeriets Skøn ulastelig Vandel og særlig i dette Tidsrum afholder sig fra Forulæmpelse af sin Familie og vedbliver at være Medlem af en Afholdsforening og overholder dens Regler.
 Herning Folkeblad d. 17. december 1907 side 2 Drikkeriets Følger
 Som tidligere meddelt idømtes Arbejdsmand Niels Munkgaard Pedersen i Birk i Foraaret ved Højesteret 2 Maaneders Fængsel paa sædvanlig Fangekost for Mishandling af sin Hustru og Familie, hvilken Straf paa Hustruens Forbøn ved Kgl. Resolution er bleven ham eftergivet paa Betingelse af, at han forbliver Afholdsmand og afholder sig fra at forulæmpe Familien. Han er nu atter falden for Fristelsen til at nyde Spiritus og har i beruset Tilstand atter forulæmpet Familien.
 Herning Folkeblad d. 16. marts 1908 side 2. Spildt Humanitet
 Som tidligere omtalt blev Arbejdsmand Niels Munkgaard Pedersen af Birk, der for Vold mod sin Familie og en Trediemand ved Højesterets Dom i Fjor blev anket med Straf af Fængsel paa sædvanlig Fangekost i 2 Maaneder, ved Kongelig Resolution fritaget for at afsone denne Straf paa den udtrykkelige Betingelse, at han ikke i 5 Aar paany gjorde sig skyldig i lignende Forhold og holdt sig som Medlem af en Afholdsforening. Denne Betingelse har han nu overtraadt, og Justitsministeriet har derefter resolveret, at han skal afsone den udslaaede Straf.
 Ekstra-ret, en. (jur.) ret, der holdes uden for det sædvanlige tingsted ell. uden for den sædvanlige tid.
 Mange forskellige stillinger, samt spillemand
 Niels havde mange forskellige stillinger i løbet af sit liv. Her er et udpluk af dem:
 · 1880: Tjenestekarl hos landmand Peder Nielsen i Tolstrup
 · 1889: Husmand på Nørlund Mark i Gjellerup
 · 1891: Arbejdsmand
 · 1894-1900: Husmand
 · 1897: Arbejdsmand i Herning
 · 1896-1903: Indsidder
 · 1901: Husmand ved agerbrug
 · 1905: Arbejdsmand hos Peder Stampe i Birk
 · 1906-1910: Murer i Gjellerup
 · 1911: Arbejdsmand i Herning
 · 1936: Husmand
 Han rejste en del rundt i Hammerum herred som murer og spillemand, bl.a. i Gjellerup, Herning, Ikast og Sunds sogne. Han var en, der godt kunne lide en lille en. Spillede rundt om på gårdene, hvor han så også boede i perioder. Det ses også af børnenes forskellige fødesteder
 På det tidspunkt var det meget usædvanligt, at ægtepar blev skilt, men det blev Niels og Mette Marie. Ved Folketællingen i 1916 fremgår det, at de er blevet skilt, og ved hans død fremgår det også af kirkebogen, at han er skilt fra Mette Marie.
 Som det fremgår af ovenstående, så blev de separeret omkring 1905, og efter voldsdommen i 1907 og den efterfølgende fængselsstraf,


text:
så er de blevet skilt.
 P.t. ved jeg ikke så meget om hans liv efter skilsmissen, men efter er langt og begivenhedsrigt liv, så dør Niels den 24 aug 1940 på plejehjemmet i Herning i en alder af 78 år, og han blev begravet 29 aug 1940 på Herning kirkegård. Provst Smidt stod for begravelsen.
 Hans fraskilte kone Mette Marie Pedersen lever en del år endnu. Hun boede på Gammel Kirkevej 7 i Herning, og min mor besøgte familien adskillige gange. Hun dør den 11 nov 1947 i hjemmet, og bliver begravet den 15 nov 1947 på Herning kirkegård.
 · Kirkebøger med døb, konfirmationer, giftemål og dødsfald
 · Folketællinger fra 1870, 1880, 1901, 1906, 1911, 1916, 1925, 1930
 · Slægtsbog for efterkommere efter Christen Laursen Baunsgård, Ane-Arkivet, Fredericia, 1987
 · Ægteskabsbog for Herning Købstad og Hammerum herred 1923 – 1926
 · Statsbiblioteket i Århus
 · Lokalhistorisk Arkiv i Herning
 · Herning Folkeblad
 · Danske kirker
 · Ellis Island indvandringsdatabase
 · Mormon databasen
 · Else Marie Jørgensen, barnebarn
 · Niels Christian Munksgaard Pedersen, oldebarn
 · Arne Bjørn Jørgensen, oldebarn
 · Lene Harling Michaelsen, slægtsforsker
 · Fie Lindenstrøm, slægtning og slægtsforsker
 · Paul Ristock, slægtsforsker


text:
Republikansk vrede over Højesteret - Kongressen.com
 Republikansk vrede over Højesteret
 af Kongressen 29. juni 2015 30. juni 2015
 Afgørelserne i de to længe ventede sager om sundhedsreformens fremtid i King v. Burwell og spørgsmålet om homoægteskaber i Obergefell v. Hodges har skabt vrede blandt Amerikas konservative. Selvom der ikke kan gøres meget ved resultatet, kommer afgørelserne formentlig til at præge temaerne i de republikanske primærvalg.
 Af Jeppe Dela Hoffmann
 Den vel nok mest ventede afgørelse var den i Obergefell v. Hodges. Her fandt en 5-4 majoritet bestående af de fire liberale dommere (Kagan, Sotomayor, Breyer og Ginsburg) ledet af Anthony Kennedy, at ”retten til ægteskab er fundamental for alle menneskers frihed,” og at forfatningens 14. lovtillæg garanterer denne ret for par af samme køn.
 Obergefell v. Hodges blev oprindeligt indledt i Ohio, efter at Jim Obergefells mand John Arthur døde af sklerose i 2013, og Jim Obergefell ønskede at blive nævnt på dødscertifikatet som den afdødes ægtefælle. Staten Ohio nægtede dog at anerkende Arthur og Obergefells ægteskab, som var indgået i Maryland. Jim Obergefells efterfølgende sagsanlæg mod Ohio blev siden lagt sammen med andre lignende sager rundt omkring i landet.
 Det var ikke ligefrem overraskende, at Kennedy blev tungen på vægtskålen, hvis man tænker tilbage på høringerne i sagen i april. Her lagde Kennedy i høj grad vægt på spørgsmålet om, hvorvidt man ikke berøvede homopar deres værdighed ved ikke at anerkende deres ret til ægteskab og dermed deres egenskab til at elske hinanden og fungere i parforhold og som forældre. Kennedy er ellers kendt for at være en stor fortaler for staternes ret til selv at bestemme på de fleste områder, men i dette tilfælde blev den inklination tilsyneladende overskygget af hans bekymringer om værdighed.
 Kennedys afgørelse er også en sejr for den tolkning af forfatningen, der kaldes ”living Constitution”. Kennedys beslutning gjorde det tydeligt, at dommeren mener, at man må tage samfundets udvikling i betragtning, når man læser forfatningen. Kennedy skriver blandt andet, at selvom ægteskab har været det samme i tusinder af år, har samfundet som helhed lagt tanker om, at kvinder er mænd underdanige bag sig, og så må det samme også kunne ske med tanker om, at ægteskabet kun kan være heteroseksuelt.
 Det direkte resultat af afgørelsen i Obergefell er, at homoægteskaber nu er lovlige i alle USA’s 50 delstater. Der gik da heller ikke mere end fem minutter, fra nyheden om afgørelsen var kommet ud af højesteretten, til at homopar blev viet på rådhuse fra Texas til Nebraska.
 Den kristne højrefløj har reageret voldsomt på afgørelsen og frygter, at det bare er et spørgsmål om tid, før den føderale regering tvinger kirker til at vie homoseksuelle, eller bagerier og fotografer til at levere ydelser til homoseksuelle bryllupper på trods af deres personlige overbevisninger. Denne frygt er dog indtil videre fuldstændig uden grund, da Kennedy i sin afgørelse gjorde meget ud af at understrege, at forfatningens første lovtillæg stadig beskytter den enkeltes frihed til at tro og tænke, som man vil, og udøve sin ret


text:
til ytringsfrihed.
 Nogen præsidentkandidater på højrefløjen vil dog stadig gå til valg på denne frygt med valgløfter om øget beskyttelse af religionsfrihed og andre udmeldinger, som man har hørt dem i kulturkampen, siden aborten blev fri med Roe v. Wade i 1973. Andre mere moderate præsidentkandidater var måske i virkeligheden lettede over, at `homospørgsmålet` nu synes at være besvaret en gang for alle; på trods af at det fortsat er svært at komme igennem de republikanske primærvalg uden en vis leflen for den kristne base.
 Obamacare overlever – igen
 Den anden store sag, King v. Burwell, blev indledt af den republikanske tænketank Competitive Enterprise Institute som et sidste forsøg på at få skovlen under Obamas signatursundhedslovgivning. Sagen drejede sig i al sin enkelhed om, at der – hvis man skal tro på regeringen – havde sneget sig en sjuskefejl ind i den 900 sider lange lovtekst, der udgør sundhedsreformen. Denne sjuskefejl betød, at hvis man læste loven ordret, ville hele lovgivningen ikke fungere, og således ville mange af de borgere, der nød godt af reformen, miste de skattefradrag, der sikrede, at de havde råd til sygeforsikring.
 Sagsøgerens argument var, at det selvfølgelig ikke var en sjuskefejl, og at højesteret derfor ikke skulle lade loven fungere, præcist som en nærlæsning ville diktere. Regeringen forsvarede sig med, at hvis man læste loven i sin helhed, var det klart, at det naturligvis ikke var meningen med loven, at man i en enkelt sætning havde gemt en lille fælde, som ville fratage mere end fem millioner borgere deres fradrag og formentlig bankerotte en række forsikringsselskaber som følge.
 Højesteret var lydhør overfor regeringens forsvar, og afgjorde i en 6-3 afstemning, at loven skulle læses i sin helhed, og den ene sætning ikke kunne spænde ben for resten af loven. På majoritetssiden var rettens fire liberale dommere samt svingdøren Anthony Kennedy. Men måske vigtigst var, at afgørelsen var skrevet af retspræsidenten John Roberts, som egentlig anses som en konservativ dommer, men også ved sidste anslag mod Obamacare i 2012 stemte til fordel for sundhedsreformen.
 Det interessante ved denne afgørelse i forhold til den tidligere er, at Roberts’ afgørelse læner sig meget tættere op af de liberale dommeres syn på sagen. Ved at erklære, at der er tale om en sjuskefejl i højere grad end et tolkningsspørgsmål, fratog Roberts en fremtidig republikansk præsident dermed også nok muligheden for at ophæve Obamacare.
 Roberts bliver af konservative nu beskyldt for aktivistisk at have omskrevet loven, og især hans kollega Antonin Scalia har argumenteret for, at man kun skal forstå loven, som den står skrevet, og ikke inddrage den lovgivende magts intentioner med loven. Dette er dog i direkte modstand til Scalias sædvanlige syn på, hvordan forfatningen skal tolkes, hvor Scalia har advokeret for, at man altid overvejer debatten og intentionen bag hvert enkelt ord.
 Liberale tilstande
 På trods af Mitt Romneys valgnederlag i 2012 og de katastrofale følger, det ville få for republikanernes egen vælgerbase, står en ophævelse af Obamacare stadig øverst i valgprogrammet hos mange håbefulde republikanske præsidentkandidater.


text:
Med højesteretsafgørelsen må de nu ud og indsamle penge på ryggen af en ide om, at de kan skrive en ny og bedre sundhedsreform, hvis ”bare” de kan overtage præsidentembedet og sidde på en supermajoritet i Senatet og en majoritet i Repræsentanternes Hus.
 Mange iagttagere har i år givet udtryk for, at den siddende højesteret har taget en liberal drejning. Disse to afgørelser kunne umiddelbart godt bidrage til den tolkning. Det ligger dog formentlig sådan, at John Roberts i virkeligheden til stadighed forsøger at afpolitisere højesteret, som han sagde at han ville i sin indsættelseshøring tilbage i 2005: ”Det er højesterets rolle at kalde ’balls’ og ’strikes’, ikke at kaste og batte.”
 De højt profilerede liberale sejre i højesteret er måske nærmere et udtryk for, at der har været en relativt liberal regering i Washington i seks år, samt at der blandt konservative eksisterer en modstand mod dels de lovgivninger, der er kommet igennem i Washington, og den trussel den liberale regering udgør mod konservative kerneværdier.
 Den amerikanske drøm anno 2016
 Det republikanske latino-dilemma


text:
Advokaten 3 Hvor hurtigt skal en EU-dom efterleves?
 Højesteret kunne forholdsvis let have stadfæstet landsrettens dom i henhold til grundene, men valgte i stedet at benytte anledningen til at vejlede udførligt og generelt om retsstillingen på området.
 Skjold-dommen giver nogle vigtige og nyttige generelle pejlemærker om, hvad der forventes af danske myndigheder, når der opstår tilstrækkelig tvivl om dansk rets forenelighed med EU-retten, og når danske myndigheder som følge heraf får pligt til at afklare behovet for at ændre dansk ret og til at foretage de nødvendige ændringer.
 Hvor hurtigt skal danske myndigheder efterleve en EU-dom for ikke at handle ansvarspådragende? Højesteret har givet usædvanligt præcise anvisninger i Skjold-dommen.
 Af advokat Daniella Elkan og advokat Rass Holdgaard, begge Kammeradvokaten
 Offentlige myndigheder kan principielt ifalde erstatningsansvar for overtrædelse af EU-retlige regler både efter dansk rets almindelige erstatningsregler og efter de EU-retlige minimumskrav, som EU-Domstolen har udviklet. I det praktiske retsliv behandles de to ansvarsstandarder normalt samlet, og danske domstole har derfor også normalt foretaget en samlet bedømmelse af, om begge standarder er overtrådt.
 Ifølge EU-Domstolens faste praksis handler medlemsstaternes myndigheder ansvarspådragende, når de overtræder en EU-retlig regel, der tillægger virksomheder og borgere individuelle rettigheder, på en ‘tilstrækkelig kvalificeret’ måde. Der er efterhånden en ganske omfattende praksis fra både danske domstole og EU-Domstolen om, hvorledes denne ansvarsnorm skal anvendes på forskelligartede typer af overtrædelser af EU-retten, for eksempel i forbindelse med medlemsstaters manglende implementering eller fejlimplementering af direktiver, fejladministration af forordninger, overtrædelser af traktatens grundlæggende rettigheder til fri bevægelighed og endda nationale domstoles fejlfortolkninger af EU-retten eller manglende pligtmæssige forelæggelse for Domstolen.
 Med nogle få undtagelser, hvor medlemsstaterne ikke har noget skøn, har dommene fra EU-Domstolen det til fælles, at de ikke fastsætter ufravigelige krav. Ansvarsvurderingen er en konkret bedømmelse af en ikke-udtømmende række momenter. Det gælder også for et ganske ofte praktisk forekommende spørgsmål: Når EU-Domstolen i en ny dom udtaler sig om rækkevidden af EU-retten, og når det herefter er tvivlsomt, om en medlemsstats retsregler er i strid med EU-retten, hvor lang tid har medlemsstaten da til at undersøge spørgsmålet og ændre reglerne, før den handler ansvarspådragende?
 I den ledende dom, Brasserie du pêcheur (C-46/93 og C-48/93), har Domstolen udtalt, at en overtrædelse af EU-retten under alle omstændigheder er tilstrækkeligt kvalificeret – og dermed ansvarspådragende – når overtrædelsen har varet ved til trods for, at der er afsagt en dom i en præjudiciel sag, hvoraf det fremgår, at den omtvistede adfærd har karakter af en overtrædelse. Medlemsstaterne kan naturligvis ikke blot ignorere domme fra EU-Domstolen.
 I Jonkman-dommen (C-231/06-C-233/06) udtalte Domstolen, at efter at der er afsagt en dom i anledning af en præjudiciel sag, hvoraf følger, at en national lovgivning er uforenelig med EU-retten, skal medlemsstaten træffe de foranstaltninger, der er egnet til at sikre overholdelsen af EU-retten. Medlemsstaten skal i den forbindelse navnlig påse, at national ret så hurtigt som muligt bringes i overensstemmelse med EU-retten, og at borgernes rettigheder i henhold til EU-retten gennemføres fuldt ud. Domstolen mindede derefter om, at medlemsstaten i øvrigt er forpligtet til at


text:
yde erstatning, såfremt betingelserne for, at der foreligger en sådan forpligtelse, er opfyldt. Jonkman-dommen forudsætter med andre ord, at medlemsstaterne har et vist tidsrum (‘så hurtigt som muligt’) til at bringe national ret i overensstemmelse med den retsstilling, som Domstolen har fastslået. Hvor langt dette tidsrum må være i konkrete sager, har EU-Domstolen hidtil overladt til de nationale domstole at fastlægge.
 I Skjold-sagen var det Højesterets tur til at foretage denne vurdering.
 Pereda-dommen: syg før eller under ferien
 Skjold-sagen angik Danmarks overtrædelse af arbejdstidsdirektivets artikel 7, stk. 1. Af bestemmelsen følger, at arbejdstagere har ret til mindst fire ugers årlig betalt ferie. Den 10. september 2009 fastslog Domstolen i Pereda-dommen (C-277/08), der udsprang af en præjudiciel forelæggelse fra en spansk domstol, at artikel 7, stk. 1, skal forstås således, at en arbejdstager har ret til erstatningsferie, hvis den pågældende på grund af sygdom bliver forhindret i at afholde sin planlagte ferie.
 Pereda-sagen handlede om en arbejdstager, som blev syg, inden ferien begyndte. Det kunne derfor ikke udledes direkte af dommen, om arbejdstagere også efter bestemmelsen har ret til erstatningsferie, når de bliver syge, efter at ferien er begyndt. Præmisserne i Pereda-dommen var dog generelt formulerede, og dette kunne tyde på, at Domstolen mente, at beskyttelsen i arbejdstidsdirektivets artikel 7, stk. 1, også gjaldt, når sygdommen opstod under ferien.
 Danmarks efterlevelse af Pereda-dommen
 I Danmark har arbejdstagere siden 1938 kun haft ret til erstatningsferie, hvis sygdommen opstod før ferien. Blev man først syg, efter at ferien var begyndt, var det med andre ord ikke arbejdsgiverens problem.
 Som følge af Pereda-dommen og den tvivl om lovligheden af den danske retsstilling, som dommen affødte, blev der i januar 2010 nedsat en arbejdsgruppe under Implementeringsudvalget, der skulle undersøge Pereda-dommens implikationer i forhold til den danske ferielovgivning. Udvalget, der blev nedsat i 1999, består af Beskæftigelsesministeriet og repræsentanter for arbejdsmarkedets parter.
 Implementeringsudvalget afgav rapport i september 2010. Rapporten konkluderede, at den dagældende danske ferielov sandsynligvis ville blive underkendt på dette punkt, hvis den blev forelagt for EU-Domstolen. Ifølge rapporten var det nærliggende at fortolke Pereda-dommen således, at arbejdstagere har ret til erstatningsferie, uanset om sygdommen opstår før eller under ferien. Den relevante bestemmelse i ferieloven blev herefter ændret i april 2012 med ikrafttrædelse 1. maj 2012.
 Skjold-sagen
 Cirka ti måneder efter at Domstolen havde afsagt dom i Pereda-sagen – men inden Implementeringsudvalgets rapport – blev A syg under sin sommerferie i juni 2010. Hans arbejdsgiver, virksomheden Skjold, afviste at give ham erstatningsferie, fordi den dagældende ferielov kun gav ham denne ret, hvis han blev syg, før ferien var begyndt.
 CO-industri anlagde som mandatar for A sag mod Beskæftigelsesministeriet med krav om erstatning opgjort som den erstatningsferie, som han ikke kunne kræve af Skjold. Spørgsmålet var derfor, om Beskæftigelsesministeriet havde handlet ansvarspådragende ved ikke på tidspunktet for A’s sygemelding i sommeren 2010 at have bragt dansk ret i overensstemmelse med Pereda-dommen.
 Det spørgsmål var ikke kun interessant for A. Beskæftigelsesministeriet havde nemlig indgået suspensionsaftaler med en række andre arbejdstagere, der var blevet syge under afholdelsen af


text:
deres respektive ferie, og hvis sygdom var indtrådt både før og efter sommeren 2010.
 Landsretten – en dom om A’s krav
 Østre Landsret frifandt i en dom fra februar 2016 Beskæftigelsesministeriet. Landsretten fandt, at der i den konkrete sag måtte tilkomme ministeriet en rimelig frist til at tilpasse ferieloven efter afsigelsen af Pereda-dommen, og at ministeriet ikke handlede ansvarspådragende allerede i juni 2010, hvor A blev syg.
 Højesteret – en dom om danske myndigheders pligter
 A ankede dommen. Højesteret, der valgte at sætte sagen med syv dommere, stadfæstede 19. januar i år landsrettens dom. Selvom Højesteret, ligesom landsretten, mente, at ministeriet ikke havde handlet ansvarspådragende over for A, benyttede Højesteret anledningen til at udtale sig mere generelt om, hvornår Beskæftigelsesministeriets manglende efterlevelse af Pereda-dommen blev ansvarspådragende.
 Højesteret udtalte som det første, at det var nærliggende at forstå Pereda-dommens præmisser således, at dommen ikke kun tog stilling til det tilfælde, hvor sygdommen indtraf før ferien, men også den situation, hvor sygdommen indtraf efter feriens begyndelse. Efter Pereda-dommen var der skabt en sådan tvivl om den danske ferielovs forenelighed med EU-retten, at de danske myndigheder havde pligt til “så hurtigt som muligt at afklare behovet for ændringer af den danske ferielov og til at gennemføre de nødvendige ændringer.”
 Efter denne generelle indledning, der lægger sig helt op ad Jonkman-dommen, blev Højesteret mere konkret. Højesteret fandt, at det var “velbegrundet at iværksætte og gennemføre de undersøgelser og vurderinger i forbindelse med Pereda-dommen, som i overensstemmelse med sædvanlig praksis skete med inddragelse af arbejdsmarkedets parter via Implementeringsudvalget.”
 Højesteret blåstempler altså inddragelsen af Implementeringsudvalget og anerkender dermed, at arbejdsmarkedets parter, som det er sædvanlig praksis, kan inddrages, når det skal udredes, om der skal ske ændringer af for eksempel dansk ferielovgivning som følge af EU-retten. Højesteret anerkender vel dermed også mere generelt, at et udredningsarbejde i anledning af en EU-dom principielt er acceptabelt, og at det ved tilrettelæggelsen af udredningsarbejdets omfang og proces har betydning, hvad der er sædvanlig praksis på området.
 Det tredje led i Højesterets begrundelse sætter en præcis grænse for det acceptable: Udvalgets rapport kom som nævnt i september 2010, og herefter stod det klart, at den gældende danske retsstilling sandsynligvis ville blive underkendt, hvis EU-Domstolen blev spurgt. På den baggrund, sagde Højesteret, var de danske myndigheder ‘i umiddelbar forlængelse’ af rapporten forpligtet til at bringe ferieloven i overensstemmelse med den retstilstand, som blev fastslået ved Pereda-dommen. Ændringen var afgrænset og simpel og burde derfor være gennemført til ikrafttræden ‘1. januar 2011’. Med andre ord skulle lovgivningen have været gennemført i folketingssamlingen, umiddelbart efter at rapporten fremkom. Højesteret bemærkede, at ministeriet ikke havde anført forhold, som kunne begrunde, at høringen af udkastet til ændring af ferieloven først blev iværksat i januar 2012, og at lovændringen først blev vedtaget i april 2012. De danske myndigheder havde altså handlet ansvarspådragende i perioden fra 1. januar 2011 til 1. maj 2012.
 EU-Domstolens domme skal tages alvorligt
 Som navnlig tidligere højesteretspræsident Børge Dahl har beskrevet i forskellige sammenhænge, har Højesteret de seneste ti år stilfærdigt udviklet


text:
sig fra en appeldomstol, der afgør konkrete sager, til en præjudikatdomstol, der giver generelle anvisninger om principielle spørgsmål. Skjold-dommen er et meget klart eksempel på, hvordan denne nye rolle udfyldes i praksis. Højesteret kunne forholdsvis let have stadfæstet landsrettens dom i henhold til grundene, men valgte i stedet at benytte anledningen til at vejlede udførligt og generelt om retsstillingen på området. Den præcise grænse – 1. januar 2011 – som slet ikke var nødvendig at fastlægge for at afgøre sagen, er et usædvanlig klart obiter dictum, der meget operativt kan benyttes i alle de suspenderede sager.
 Skjold-dommen giver nogle vigtige og nyttige generelle pejlemærker om, hvad der forventes af danske myndigheder, når der opstår tilstrækkelig tvivl om dansk rets forenelighed med EU-retten, og når danske myndigheder som følge heraf får pligt til at afklare behovet for at ændre dansk ret og til at foretage de nødvendige ændringer. Dommens resultat er dog også konkret begrundet. Navnlig fremhæver Højesteret arbejdet i Implementeringsudvalget, der jo er særligt på arbejdsrettens område, og at den påkrævede lovændring var afgrænset og simpel.
 Endelig er det vel værd at bemærke i disse post-Ajos tider (se Advokaten 1/2017), at syv højesteretsdommere i Skjold-sagen, hvoraf de fleste var med i Ajos-sagen, klart indikerer, at EU-Domstolens udlægninger af EU-retten naturligvis i alle normale tilfælde skal efterleves fuldt ud.
 Rass Holgaard
 Er pt. på orlov fra Kammeradvokatens team for EU-ret og international ret, hvor hun rådgiver danske myndigheder og fører retssager ved danske domstole om en bred vifte af EU-retlige emner.


text:
Skat.dk: Moms - fradragsret brændstof - dansk-tysk busleasingarrangement
 07 Jan 2013 15:04
 SKM2013.257.BR
 BS 1-379/2011
 Leasingaftaler, fuldserviceaftaler, brændstofindkøb, interesseforbundne, koncernforbundne, finansiering, finansielle, transaktioner
 Et i Tyskland hjemmehørende selskab etableret af en dansk koncern af busselskaber fandtes efter en samlet bedømmelse af det i sagen foreliggende Dansk-tyske busleasingarrangement etableret af koncernen ikke at have fradragsret for den danske moms af brændstof indkøbt fra et dansk benzinselskab. Brændstoffet var tanket af det danske rutebusselskab i koncernen på danske tankanlæg og påfyldt koncernens rutebusser. Rutebusserne blev anvendt her i landet til busselskabets opfyldelse af trafikaftaler indgået med amter/regioner. Det tyske selskab fandtes ikke at have rådet som en ejer over brændstoffet og at have foretaget køb og videresalg heraf. Betalingerne fra det danske rutebusselskab til det tyske selskab var således ikke for køb af brændstof, men måtte derimod anses for betalinger som led i finansielle transaktioner, der ikke medførte fradragsret.
 Den juridiske vejledning 2013-1 D.A.5.11.4.2
 Svend Erik Hansen, Peder Johs. Christensen og Pernille Corfitsen (kst.)
 Denne sag drejer sig om, hvorvidt H1.1 GmbH i forbindelse med crossborder leasing i medfør af momslovens § 37, stk. 1, skal indrømmes fradrag for købsmoms vedrørende brændstof købt i forbindelse med selskabets leasingaktivitet.
 Skatteministeriets principale påstand er indbetaling af fratrukket moms for køb af brændstof, overfor hvilken påstand sagsøgte, H1.1 GmbH, har påstået frifindelse.
 I perioden 2005 - 2008 fratrak H1.1 GmbH moms på alle de i relation til leasingaftalerne med H1.2 A/S købte ydelser, herunder fradrag for købsmoms på det brændstof, som leveredes i forbindelse med fuldserviceaftaler.
 Den 30. marts 2009 fremsendte SKAT forslag til betaling af moms på 5.957.633 kr. som følge af, at H1.1 GmbH efter SKATs opfattelse ikke havde fradragsret for brændstof indkøbt til selskabet i form af serviceydelser. SKAT traf den 30. april 2009 afgørelse om at opkræve det varslede beløb.
 H1.1 GmbH indbetalte beløbet under protest og indgav samtidig klage over afgørelsen til Landsskatteretten.
 Brødrene A og B ejer holdingselskabet H1 ApS, hvis hovedaktivitet er at drive virksomhed inden for persontransport. Sagsøgte, H1.1 GmbH, der er hjemhørende i Tyskland, er et 100 % ejet datterselskab af H1 ApS. H1 ApS ejer yderligere et antal datterselskaber, herunder H1.2 A/S og H1.3 ApS.
 H1.1 GmbH blev stiftet i august 2005 med henblik på cross-border leasing, hvilket er karakteriseret ved, at leasinggiver og leasingtager er bosiddende i hvert sit land. I forbindelse med salg af et antal busser blev H1.1 GmbH momsregistreret i Danmark den 1. oktober 2005.
 H1.2 A/S driver udelukkende virksomhed med dansk indenrigs rutekørsel efter aftale med kollektive trafikselskaber, herunder G6. H1.2 A/S havde før stiftelsen af H1.1 GmbH leaset busser til brug for rutekørsel i Danmark af et tysk leasingselskab, G1. Som sagen er oplyst, besluttede H1 ApS af konkurrencemæssige og økonomiske årsager at stifte H1.1 GmbH i forbindelse med genudbydning af busruter i 2005.
 H1.1 GmbH har siden stiftelsen hovedsagelig drevet virksomhed i form af leasing af busser til H1.2 A/S. Som en del af leasingaftalerne mellem H1.1 GmbH og H1.2 A/S indgår en fuldserviceaftale, og som vederlag herfor


text:
modtager H1.1 GmbH en samlet månedlig leasingafgift. Fuldserviceaftalerne omfatter alle ydelser og goder for at bussen til enhver tid er i hel stand og funktionsduelig, og aftalen indbefatter således også en brændstofydelse. Til servicering af busserne har H1.1 GmbH indgået aftale med H1.3 ApS.
 Som eksempel på følgebrev i forbindelse med underskrivelse af serviceaftale er fremlagt brev af 29. august 2007 fra H1.1 GmbH til H1.3 ApS, att.: Direktør JS. Brevet er underskrevet af A:
 Vedr. Serviceaftale nr. ...
 Hermed fremsendes ovennævnte aftaler til underskrift fra Deres side. Aftalerne vedlægges i to eksemplarer - det ene eksemplar er til Deres brug.
 Som aftalt fastlægger De selv i samarbejde med dir. B, H1.2 A/S, de nærmere detaljer vedrørende den daglige drift.
 H1.3 ApS har til brug for servicering af busserne oprettet ni servicestationer på ..., hvortil der ikke er offentlig adgang. Servicestationerne blev oprettet via lån fra den faste leverandør af brændstof, G2 A/S. G2 A/S fakturerer forbrug af brændstof m.v. direkte til H1.3 ApS, og for betaling af fuldserviceydelsen opkræver H1.3 ApS vederlag af H1.1 GmbH tillagt dansk moms.
 Forinden SKATs afgørelse af 30. april 2009 holdt A den 28. august 2008 et møde med tre repræsentanter fra SKAT, herunder KL. Hun sendte den 3. oktober 2008 en mail til SJ - revisor for H1.1 GmbH - hvoraf fremgår:
 A bekræftede på mødet, at kontrakterne indeholder service, bus samt brændstof. Den måde, brændstoffet faktureres er ikke korrekt i momsmæssig henseende, jf. SKM2003.58.TSS. SKAT anser brændstoffet som en vare i Danmark med leveringssted her. Brændstoffet kan ikke gøres til en ydelse med leveringssted i Tyskland. Varen har aldrig været i Tyskland. Derfor vil SKAT ikke give fradrag for den købsmoms som vedrører brændstoffet i perioden 080630 og fremover.
 Landsskatteretten afsagde den 14. december 2010 følgende kendelse, der ændrede SKATs afgørelse af 30. april 2009:
 Klagen skyldes, at SKAT ikke har indrømmet H1.1 GmbH fradrag for købsmoms af brændstof i forbindelse med selskabets leasingaktivitet, jf. momslovens § 37, stk. 1, jf. § 4, stk. 1.
 SKATs afgørelse ændres (dissens).
 H1.1 GmbH (herefter selskabet), der er hjemmehørende i Tyskland, driver blandt andet virksomhed med leasing af busser til det danske selskab H1.2 A/S (herefter leasingtager), CVR-nr. .... Da selskabet jævnligt leverer busser med leveringssted i Danmark, blev selskabet momsregistreret i Danmark med virkning pr. 1. oktober 2005. Der er for Landsskatteretten fremlagt et eksempel på en leasingaftale indgået den 31. december 2006 mellem selskabet som leasinggiver og leasingtager, hvoraf blandt andet fremgår:
 [...] leasingtager leaser af leasinggiver følgende motorkøretøj: ... For perioden 01.01.2007 - 30.06.2013. Leasingydelsen udgør pr. måned DKK 39.734. Ydelsen er excl. Moms. Reduceret ydelse i januar 2007 aftalt til DKK 18.195. Ydelsen forfalder til betaling den sidste dag i måneden.
 Leasingaftalen er en fuldserviceaftale og omfatter alle ydelser og goder for, at motorkøretøjet til enhver tid er i hel stand og funktionsdueligt. Leasingtager skal dog tegne forsikring for den leasede genstand. Forsikringen skal omfatte fuld kasko. Leasinggiver indtræder i forsikringstagers rettigheder i henhold til forsikringen og kan anmelde sin ret


text:
via forsikringsselskabernes panthaverudvalg og i øvrigt udveksle oplysninger om forsikringsforholdet, herunder præmierestancer. Ved indberetning anvendes leasingstagers CVR-nr. Leasinggiver kan transportere denne indtrædelsesret til tredjepart.
 Ved udløb af leasingperioden kan leasinggiver forlange af leasingtager, at leasingtageren anviser en køber til køretøjet i dets aktuelle stand til den kalkulerede retsværdi: DDK 675.000. [...].
 Det er oplyst, at fuldserviceaftalen omfatter alle ydelser og goder, således at busserne til enhver tid er funktionsduelige. Leasingaftalen indeholder også brændstof.
 Selskabet har endvidere indgået serviceaftaler med H1.3 ApS (herefter serviceselskabet), CVR-nr. ..., om at servicerer busserne i Danmark. For Landsskatteretten er fremlagt et eksempel på en sådan aftale underskrevet af parterne den 29. december 2006. Følgende fremgår af aftalen:
 [...] 1. Ordregiveren har indgået en række leasingaftaler med firmaet H1.2 A/S, ...1. Leasingobjekterne er busser og omfatter de busser, der fremgår af bilag 1. Bilag 1 er en del af denne aftale. Foruden at overlade brugsretten til bussen til leasingtageren er ordregiver forpligtet til at levere alle ydelser og goder for, at busserne til enhver tid er funktionsduelige.
 2. Ordretageren forpligter sig herved over for ordregiveren til at levere alle ydelser og goder for, at busserne til enhver tid er funktionsduelige. Ordretageren udarbejder selv procedure for opgavens løsning og varetager opgaven automatisk og uden opfordring fra ordregiverens side. Ordretageren informerer ordregiveren om gennemførelsen af opgaven i forbindelse med udstedelsen af regningerne.
 3. Ordretageren modtager månedligt et vederlag som anført i bilag 1 med tillæg af moms, p.t. 25 pct., for opgavens løsning. Det månedlige vederlag forfalder til betaling den sidste dag i hver måned.
 4. Kontrakten træder i kraft d. 1. jan. 2007 og løber indtil opsigelse fra en af parterne. Opsigelse kan ske med 1 måneds varsel. [...].
 I bilag 1 til aftalen er de enkelte leasingobjekter angivet ved vogn nr., herunder registrerings- og stelnummer. Der er fastsat en individuel pris pr. leasingobjekt for fuldserviceaftalen. Serviceselskabet udsteder en faktura med dansk moms til selskabet vedrørende de foretagne serviceydelser, herunder brændstof.
 Leasingtager og serviceselskabet er begge beliggende på adressen ...1. Begge de danske selskaber er ejet af H1 ApS, CVR-nr. .... Selskabet har samme ejer som de to danske selskaber.
 Selskabets repræsentant har den 19. august 2010 telefonisk oplyst over for Landsskatterettens sagsbehandler, at selskabet ikke er i besiddelse af yderligere materiale til belysning af henholdsvis leasingaftalen og aftalen med serviceselskabet end allerede fremlagt.
 SKAT har den 30. april 2009 truffet afgørelse om at forhøje selskabets momstilsvar for perioden fra den 1. januar 2006 til den 30. september 2008 med 5.957.633 kr.
 Selskabet kan ikke fratrækkes moms af indkøb af brændstof, da brændstoffet ikke kan anses for indkøbt af selskabet. Der er alene tale om finansiering af brændstof, da dette er indkøbt af leverandøren af serviceydelsen og stillet direkte til rådighed for leasingtager. Selskabet har således ikke haft råderet over brændstoffet.
 Af SKM2003.58.TSS fremgår, at levering af et gode, jf. 6. momsdirektivs artikel 5, stk. 1, skal fortolkes således, at der i forbindelse med leasing af køretøjer, der tillige omfatter en aftale om brændstofadministration, ikke foreligger en


text:
brændstoflevering fra leasinggiver til leasingtager, hvis en leasingtager påfylder det leasede køretøj brændstof på tankstationer, selv om påfyldningen foretages i leasinggivers navn og for dennes regning. Den daværende Told- og Skattestyrelse udtalte således følgende:
 1. Ved påfyldning af brændstof her i landet skal der altid betales dansk moms.
 2. Har en leasinggiver i f.eks. Tyskland en dansk momsregistrering, og køber leasinggiver herigennem brændstof i Danmark med henblik på brændstofadministration for danske leasingkunder, så betyder dommen, at leasinggiver ikke har fradragsret for den danske købsmoms, fordi leasinggivers kontrakt med leasingtager er at anse som en kontrakt om finansiering af køb af brændstof.
 SKAT har endvidere henvist til EF-domstolens afgørelse i sagen Auto Lease, C-185/01, præmisserne 33-37, og Højesterets afgørelse offentliggjort som SKM2009.25.HR.
 Selskabet repræsentant har nedlagt principal påstand om, at selskabet er berettiget til at få momsrefusion for brændstof leveret af serviceselskabet til selskabet, hvorfor SKATs forhøjelse af momstilsvaret bortfalder.
 Subsidiært er nedlagt påstand om, at SKATs afgørelse alene skal have fremadrettet virkning fra den 30. april 2009, da den er udtryk for en praksisændring.
 Mest subsidiært er nedlagt påstand om, at der alene skal ske tilbagebetaling for 2. kvartal 2008 og frem.
 Til støtte for den principale påstand har repræsentanten blandt andet anført, at Told- og Skattestyrelsens meddelelse i SKM2003.58.TSS alene har betydning for dansk praksis i en situation, som er identisk med den, der var forelagt EF-domstolen i Auto Lease-sagen. I afgørelsen i SKM2009.25.HR henviste Højesteret ikke til SKM2003.58.TSS i præmisserne, men anvendte EF-domstolens afgørelse i Auto Lease-sagen direkte ved fortolkning af momslovens § 4, stk. 1, 2. pkt. Den forelagte problemstilling er ikke identisk med den, der var forelagt EF-domstolen i Auto Lease-sagen, hvorfor SKM2003.58.TSS ikke finder anvendelse.
 Ud fra EF-domstolens præmisser i Auto Lease-sagen og Højesterets præmisser kan der i relation til forståelsen af momslovens § 4, stk. 1, 2. pkt., opstilles følgende fortolkningsbidrag af relevans for vurderingen af, hvorvidt der kan siges at være leveret et gode i et leasingkoncept indeholdende levering af brændstof. Følgende forhold taler for, at der er sket levering til leasinggiver og ikke til leasingtager:
 leasinggiver kan bestemme, hvordan brændstoffet skal anvendes,
 leasinggiver kan bestemme til hvilket formål brændstoffet skal anvendes,
 leasinggiver har haft indflydelse på, hvilken type brændstof, der kan tankes, herunder kvaliteten af brændstoffet,
 leasinggiver har haft indflydelse på den mængde brændstof, der kan tankes,
 leasinggiver har haft indflydelse på tidspunktet for tankningen, og
 leasinggiver kan bestemme stedet for tankning.
 At leasingtager i realiteten har ubegrænset adgang til tankning, taler imod, at der er sket levering til leasinggiver.
 Om forholdet mellem selskabet og leasingtager har repræsentanten blandt andet anført, at vederlaget for leasing af bussen inklusiv fuldserviceaftalen ikke er genstand for regulering, men at der er tale om en fast pris. At leasingaftalen indeholder en fuldserviceaftale, betyder, at alle ydelser og goder er omfattet, og at brændstoffet ikke er udskilt til særskilt fakturering, men er en del af den samlede aftale.
 Forudsætningerne for aftaleindgåelsen mellem selskabet og leasingtager har blandt andet været, at:
 busserne indsættes på de vognløb (ruter) og


text:
stationeringssteder, som fremgår af de kørselskontrakter, som leasingtager har indgået med sine kunder, og som blev fremlagt i forbindelse med leasingaftalens indgåelse,
 alle busser omhandlet af leasingaftalerne er rutebusser i fast kontrakt med fast kørsel,
 leasingtager skal bringe busserne til service/værkstedet og påfyldningsstedet efter nærmere anvisning fra serviceselskabet, der maksimalt må anvise et værksted inden for en afstand af 50 km fra stationeringsstedet og et påfyldningssted maksimalt inden for 1 km fra stationeringsstedet,
 busserne ikke serviceres, efterfyldes eller tankes på anden måde end anvist af serviceselskabet.
 I realiteten skal leasingtager herefter alene sørge for en chauffør, idet selskabet sørger for resten i form af bus og dertil hørende service.
 Vederlaget for serviceydelsen består af et fast vederlag pr. bus, som ikke er genstand for regulering. I serviceydelsen er f.eks. indeholdt mekaniker, almindelig teknisk service, vedligeholdelse, reservedele (viskerblade, kileremme, pærer, spejle osv.), dæk, gearolie, kølervæske, sprinklervæske, Ad Blue, motorolie og brændstof.
 På baggrund af serviceaftalen fremsender serviceselskabet hver måned en faktura til selskabet lydende på et fast beløb for hver enkelt bus identisk med det beløb, der er aftalt i de enkelte serviceaftaler. På fakturaerne er brændstoffet ikke udskilt til særskilt fakturering, men udgør en del af den samlede serviceydelse.
 Forudsætningerne for aftalens indgåelse mellem selskabet og serviceselskabet har blandt andet været, at:
 busserne indsættes på de vognløb (ruter) og er hjemmehørende på de stationeringssteder, som fremgår af de kørselskontrakter, der er indgået af leasingtager, og som blev fremlagt i forbindelse med aftaleindgåelsen mellem selskabet og leasingtager,
 busserne omhandlet af leasingaftalerne er alle rutebusser i fast kontrakt med fast kørsel,
 busserne skal serviceres i et sådant omfang, at de kan udføre kørslen på de angivne vognløb,
 busserne servicemæssigt behandles i henhold til busproducentens forskrifter og efterfyldes og tankes i overensstemmelse med det aftalte,
 selskabet eller selskabets kunder skal bringe busserne til service/værkstedet og påfyldningsstedet efter anvisning fra serviceselskabet, der maksimalt må anvise et værksted inden for en afstand af 50 km fra stationeringsstedet og et påfyldningssted maksimalt inden for 1 km fra stationeringsstedet,
 busserne ikke serviceres, efterfyldes eller tankes på anden måde end anvist af serviceselskabet, og
 selskabet i tilfælde af misligholdelse fra leasingtagers side vil kunne anvise en ny operatør til indtræden i selskabets aftale med serviceselskabet.
 Serviceselskabet har som led i opfyldelsen af aftalen med selskabet etableret flere private service- og påfyldningssteder på Sjælland, hvortil der ikke er offentlig adgang. Servicestederne er etableret flere steder på Sjælland. Samtlige busser er tilknyttet én eller to af lokaliteterne, hvorfra ydelserne leveres og udføres, således at busserne altid er funktionsduelige. Leasingtager kan således ikke selv bestemme stedet for servicens udførelse, herunder stedet for påfyldning af brændstof.
 På samtlige lokaliteter er etableret tankanlæg, som løbende påfyldes af serviceselskabets samarbejdspartner G2 A/S. På anlæggene kan der alene påfyldes såkaldt transportdiesel. Busserne påfyldes kun brændstof fra disse anlæg, hvorfor leasingtager ikke selv har indflydelse på typen eller kvaliteten af det brændstof, der påfyldes. Busserne har endvidere ikke fri adgang til tankning, idet tankningen sker i henhold til en nøje fastlagt plan, der er udarbejdet for


text:
hver enkelt bus på baggrund af dens konkrete vognløb (rute). Af planen fremgår, at der inden for en given periode den pågældende dag, som sædvanligvis udgør en periode af 30-35 minutters varighed, skal foretages vask, rengøring, tankning, olietjek m.m. af den pågældende bus. Når servicen er udført på den enkelte bus, skal den forlade pladsen, så næste bus kan komme til.
 Det er dermed selskabet, der bestemmer, hvordan brændstoffet skal anvendes, og det anvendes udelukkende til påfyldning af de i leasingaftalerne omhandlede busser, der har et fast, dagligt og tilbagevendende kørselsmønster. Det er også selskabet, der bestemmer, hvilket formål brændstoffet skal anvendes til.
 Leasingtager skal ifølge aftalerne alene indfinde sig på de anviste servicelokaliteter på det anviste tidspunkt, hvorefter busserne vedligeholdes, klargøres og påfyldes brændstof m.m. Herefter forlader busserne igen servicelokaliteten. Når servicen er udført, har selskabet modtaget den aftalte serviceydelse fra serviceselskabet.
 De faktiske forhold i den forelagte sag afviger dermed fra de faktiske forhold i Auto Lease-sagen, hvorfor SKM2003.58.TSS ikke finder anvendelse. Selskabet bestemmer de facto tid, sted og mængden af brændstof, der skal påfyldes, og på hvilken måde og til hvilket formål brændstoffet anvendes. Der har dermed været en sådan begrænsning i leasingtagers adgang til brændstof, at det kan lægges til grund, at leasingtager ikke har haft adgang til at råde faktisk over brændstoffet som en ejer, men at brændstoffet derimod er leveret til selskabet fra serviceselskabet.
 Til spørgsmålet om, hvorvidt selskabet har finansieret leasingtagers køb af brændstof, har repræsentanten blandt andet anført, at der på baggrund af Auto Lease dommen kan udledes følgende momenter, der tillægges betydning ved vurderingen af, hvorvidt der er tale om finansiering af køb af brændstof, nemlig om:
 der i forholdet mellem leasinggiver og leasingtager i realiteten kan siges at være etableret et finansieringsforhold, og
 leveringen af brændstof kun tilsyneladende er gennemført for leasinggivers regning, idet det herunder skal vurderes, om leasingtagers månedlige betaling alene kan anses for et forskud på betaling af det faktiske forbrug, om leasingtager indestår for betaling af det faktiske forbrug, og om leasingtager kan siges at bære udgifterne for brændstoflevering i sin helhed.
 Af Højesterets dom i SKM2009.25.HR kan udledes, at det er realiteten i konstruktionen og aftalegrundlaget, der er afgørende for den juridiske vurdering af ydelsens momsmæssige kategorisering. I sagen var realiteten den, at leasingtager betalte i henhold til et faktisk forbrug, hvorfor det samlede realøkonomiske resultat af leasingaftalen var, at leasingtager indestod for betaling af det faktiske forbrug og derfor bar udgiften til brændstofleveringen i sin helhed. Mellemregningen med leasinggiver var alene af finansiel/administrativ karakter, hvilket også gjorde sig gældende i Auto Lease-sagen.
 Finansiering er kendetegnet ved, at der stilles kapital og/eller kreditfaciliteter til rådighed for tredjemand med henblik på senere tilbagebetaling. Momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, litra a, skal forstås i overensstemmelse hermed.
 I det foreliggende tilfælde betaler leasingtager en fast ydelse til selskabet for leasingydelsen, som indeholder en række ydelser og goder, herunder brændstof. Det aftalte vederlag for den samlede leasingydelse er fast og ikke genstand for regulering i henhold til


text:
et faktisk forbrug. Leasingtager indestår således ikke for betalingen ud over det fastsatte vederlag i leasingaftalen. De månedlige betalinger fra leasingtager til selskabet kan derfor ikke anses for forskud på betaling af et senere endeligt opgjort brændstofforbrug, da forskudsbetaling i den sammenhæng definitorisk forudsætter, at der senere skal ske en regulering, hvilket ikke er tilfældet. Det er således alene selskabet, der bærer en risiko for, om den indgåede leasingaftale er rentabel. Leveringen af serviceydelsen i forholdet mellem selskabet og leasingtager sker udelukkende for selskabets regning og risiko.
 Den brændstofleverance, der er indeholdt i leasingkontrakterne mellem selskabet og leasingtager, kan ikke karakteriseres som et finansieringsforhold, idet finansiering er kendetegnet ved, at der stilles kapital til rådighed med henblik på senere tilbagebetaling. Selskabet har hverken stillet kapital eller kreditfaciliteter til rådighed for leasingtager, idet leasingtager betaler et fast vederlag for den samlede leasingydelse.
 Til støtte for den subsidiære påstand har repræsentanten blandt andet anført, at SKATs afgørelse angiver at være truffet i medfør af SKM2003.58.TSS og med direkte hjemmel heri. Hverken SKM2003.58.TSS eller Auto Lease-sagen kan udgøre hjemmel til at træffe en afgørelse som den foreliggende. SKATs afgørelse lider endvidere af væsentlige mangler, idet SKAT har afskåret lovlige kriterier, som er opstillet af EF-domstolen, og som senere er tiltrådt og anvendt af Højesteret, fra at komme i betragtning ved den vurdering, der burde være foretaget i medfør af momslovens § 4, stk. 1, og momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, litra a.
 Til støtte for den mest subsidiære påstand er blandt andet anført, at SKAT for tidligere perioder positivt har godkendt negative angivelser fra selskabet på baggrund af blandt andet indsendte regnskabsoplysninger. Der er således for tidligere momsperioder truffet en bindende forvaltningsretlig afgørelse, som SKAT ikke senere kan ændre. At SKATs regulering oprindeligt alene havde fremadrettet virkning kom f.eks. til udtryk på mødet den 28. august 2008, hvor SKAT tilkendegav, at reguleringen var fremadrettet, og at der ikke ville blive stillet krav om tilbagebetaling. SKAT har således givet selskabet en velbegrundet og berettiget forventning om, at nærværende sag alene vedrører perioden fra 2. kvartal 2008 og fremefter.
 Skatteministeriet, Koncerncentret, har i brev af 30. juli 2010 indstillet, at den påklagede afgørelse stadfæstes, idet det er anført, at den anvendte betalingsmodel for det forbrugte brændstof sammenholdt med det forhold, at alle kendte aftaler er indgået mellem interesseforbundne parter, betyder, at leasinggiver reelt ikke har en økonomisk risiko for, at det faktiske brændstofforbrug adskiller sig væsentligt fra det forbrug, som er lagt til grund ved fastsættelsen af leasingafgifterne.
 Dertil kommer, at brændstoffet er indkøbt af leverandøren af serviceydelsen, at denne har stillet brændstoffet direkte til rådighed for leasingtager, og at tankningen foretages direkte af leasingtager.
 Under disse omstændigheder kan selskabet ud fra en samlet vurdering ikke anses for at have haft ret til som ejer at råde over brændstoffet, jf. i denne retning EF-domstolens dom i Auto Lease-sagen, C-185/01, og Højesterets dom offentliggjort som SKM2009.25.HR.
 Set i forlængelse heraf og i betragtning af den omhandlede koncernstruktur må formålet med den valgte selskabs- og


text:
aftalestruktur ydermere anses for at være et udsalg af et ønske om at opnå en momsfordel gennem kunstige transaktioner. Der skal derfor under alle omstændigheder ses bort fra disse kunstige transaktioner ved anvendelse af momslovgivningen.
 I samme udtalelse har SKAT anført, at brændstoffet er indkøbt af leverandøren af serviceydelsen, der har stillet brændstoffet direkte til rådighed for leasingtager. Selskabet har derfor ikke haft råderet over brændstoffet. Tankningen foretages således direkte af leasingtager, der tanker nærmere angivne steder og til nærmere angivne tider. Til tankningen anvendes kort, og tankningen registreres på den enkelte bus.
 Til referatet fra et møde den 1. juni 2010 mellem selskabets repræsentant og Landsskatterettens sagsbehandler har SKAT i relation til den omtalte mail af 3. oktober 2008 anført, at SKAT havde standset den negative momsangivelse i forbindelse med en udbetalingskontrol for 2. kvartal 2008. Af likviditetsgrunde gav SKAT selskabet mulighed for at udarbejde en opgørelse over den del af momsen, som vedrørte brændstof, således at den resterende del af momsen for det pågældende kvartal kunne udbetales. I mailen er der ikke taget stilling til fremtidige negative momsangivelser, hvor samme forhold kunne tænkes at gøre sig gældende.
 Der blev på mødet den 28. august 2008 med selskabet ikke givet tilsagn om, at SKAT ikke ville regulere for tidligere perioder. Selskabets repræsentant deltog ikke i dette møde. Det er korrekt, at hverken vederlaget i henhold til leasingaftalen eller serviceaftalen er regulerbare. Dette har imidlertid ikke betydning for sagen, da der er økonomisk interessesammenfald.
 Af den dagældende momslovs § 37, stk. 1, og stk. 2, nr. 1, fremgår:
 Bestemmelsen i momslovens § 37 implementerer 6. direktivs artikel 17, der nu findes i momssystemdirektivets artikel 167 til 168, hvoraf blandt andet fremgår:
 a) den moms, som skal betales eller er betalt i nævnte medlemsstat for varer og ydelser, der er eller vil blive leveret til ham af en anden afgiftspligtig person. [...]
 Det fremgår, at selskabet er momsregistreret her i landet, og at selskabets leasingaktivitet er udøvet her i landet med afregning af dansk moms. Leasingaftalerne omfatter ud over selve busserne en fuldservicepakke indeholdende blandt andet levering af brændstof, således at busserne til enhver tid er funktionsduelige.
 Til brug for opfyldelse af sine forpligtelser i henhold til fuldservicepakken har selskabet indgået aftaler med et serviceselskab, der som underleverandør har leveret elementerne i fuldservicepakken til leasingtager. Inkluderet i serviceaftalerne er også brændstof, der udgør en nærmere aftalt mængde pr. leasingobjekt beregnet på baggrund af vognløbet, dvs. den konkrete rute for den enkelte buslinje.
 I sagen C-185/01, Auto Lease, tog EF-domstolen stilling til, hvorvidt et benzinselskabs leverancer af brændstof var sket til leasinggiver eller leasingtager, jf. artikel 5, stk. 1, i det dagældende 6. momsdirektiv, hvorefter levering af et gode består i overdragelsen til som ejer at råde over et materielt gode. Domstolen lagde herved vægt på, om leasinggiver havde ret til at bestemme, på hvilken måde og til hvilke formål brændstoffet skulle anvendes. At leasingtager havde købt brændstoffet i leasinggivers navn og for dennes regning ved anvendelse af et benzinkort udstedt til


text:
leasinggiver var kun tilsyneladende, idet leasingtagers betaling af månedlige rater blot var et forskud efterfulgt af leasingtagers afregning af det faktiske forbrug ved årets udgang. Domstolen fandt, at leasingtager dermed bar udgifterne til brændstoffet i sin helhed.
 I dommen offentliggjort som SKM2009.25.HR fandt Højesteret, at de omhandlede benzinselskaber havde overdraget retten til at råde over brændstoffet til leasingtager og ikke til leasinggiver, da leasingtager i realiteten havde ubegrænset adgang til tankning, og da den endelige betaling blev beregnet i forhold til leasingtagers faktiske forbrug af brændstof.
 Tre retsmedlemmer lægger ved afgørelsen til grund som oplyst af selskabet, at aftalen om brændstof som indeholdt i fuldserviceaftalen mellem selskabet som leasinggiver og leasingtager sker til en fast pris pr. måned fastlagt ud fra beregninger af de enkelte bussers vognløb, og at der ikke efterfølgende foretages reguleringer af prisen på fuldservicepakken, herunder af brændstofprisen, ud fra det faktiske forbrug.
 Idet leasingtager herved alene er berettiget til at råde over brændstoffet med de begrænsninger og forudsætninger, som følger af aftalen, og idet selskabet og ikke leasingstager findes at bære udgifterne til brændstoffet i sin helhed, har selskabet efter disse retsmedlemmers opfattelse ikke ydet brændstofadministration/-finansiering, men levering af brændstof gennem serviceselskabet som underleverandør, jf. momslovens § 4, stk. 1. Selskabet har derfor fradrag for købsmoms af brændstoffet i henhold til momslovens § 37, stk. 1. Disse tre retsmedlemmer stemmer således for at give selskabet medhold.
 Et retsmedlem, retsformanden, bemærker, at selskabet til belysning af de foretagne brændstofindkøb alene har fremlagt kopi af en standard leasingaftale mellem selskabet og leasingtager og en standard serviceaftale mellem selskabet og serviceselskabet samt diverse beregningsmateriale og prislister. Begge de nævnte hovedaftaler rummes inden for en enkelt A4-side.
 Da selskabet trods anmodning fra Landsskatteretten ikke har fremlagt supplerende aftaler, kontrakter, tilbud el.lign., der nærmere belyser vilkårene for aftalerne mellem selskabet og leasingtager og mellem selskabet og serviceselskabet samt forretningsgangene i forbindelse hermed, herunder vilkårene for leasingtagers forbrug af brændstof og afregningen heraf.
 Retsformanden finder, at det har formodningen mod sig, at beskrivelse af aftaler af den omhandlede karakter er udtømt alene ved parternes tilkendegivelse herom. Som følge heraf kan det på det foreliggende ikke lægges til grund, at selskabet har erhvervet retten til faktiske at råde over det omhandlede brændstof, jf. momslovens § 4, stk. 1. Selskabet har derfor ikke leveret brændstof, men udøvet momsfritaget finansiering, jf. momslovens § 13, stk. 1, nr. 11. Selskabet har derfor ikke fradrag for købsmoms af brændstoffet i medfør af momslovens § 37, stk. 1. Retsformanden stemmer således for at stadfæste SKATs afgørelse.
 Idet der afsiges kendelse efter stemmeflertallet, ændres SKATs afgørelse.
 SKAT refunderede herefter det af H1.1 GmbH indbetalte beløb med tillæg af renter.
 Sagsøgeren Skatteministeriet har nedlagt følgende påstande:
 Sagsøgte skal til sagsøgeren betale:
 kr. 4.516.791,- med tillæg af rente efter opkrævningslovens § 7 fra den 23. maj 2009.
 kr. 721.421,- med tillæg af rente efter opkrævningslovens § 7 fra den 18. aug. 2008.
 kr. 719.421,- med tillæg af rente efter opkrævningslovens § 7 fra den 10. nov. 2008.
 kr. 721.499,- med tillæg


text:
af rente efter opkrævningslovens § 7 fra den 10. feb. 2009.
 kr. 1.445.014,- med tillæg af rente efter opkrævningslovens § 7 fra den 1. sep. 2009.
 kr. 1.463.456,- med tillæg af rente efter opkrævningslovens § 7 fra den 1. mar. 2010.
 Sagsøgte skal anerkende, at det momsmæssige leveringssted for sagsøgtes leverancer af brændstof til H1.2 A/S i perioden 1. januar 2006 - 31. december 2009 er her i landet, og at opgørelsen af sagsøgtes afgiftstilsvar for denne periode hjemvises til SKAT.
 Sagsøgte H1.1 GmbH har nedlagt følgende påstande
 Overfor Skatteministeriets principale påstand nedlægges følgende påstande:
 Påstand 1: Principalt: Frifindelse
 Påstand 2: Subsidiært: Frifindelse mod betaling af et mindre beløb.
 Overfor skatteministeriets subsidiære påstand nedlægges følgende påstande:
 Påstand 3: Principalt: Afvisning
 Påstand 4: Principalt: Frifindelse
 Påstand 5: Overfor skatteministeriets subsidiære påstand nedlægges alternativt til de af H1.1 GmbH nedlagte påstande 3 og 4 påstand om: Hjemvisning til fornyet behandling
 Skatteministeriet indbragte sagen for retten den 19. juli 2011.
 LS har blandt andet forklaret, at han blev ansat som økonomichef i H1 ApS den 1. marts 2007, og han blev Geschäftsführer for H1.1 GmbH i januar 2009. H1.1 GmbHs forretningsområde er leasing og salg af busser, og han varetager blandt det administrative arbejde i selskabet. Da han blev ansat, var selskabet etableret, og hans opgave var at bygge videre på engagementerne og at få tingene til at fungere. Han opholder sig typisk i Tyskland en til to gange om måneden, hvor han blandt andet ekspederer faktureringen og udfører omkostningskontrol.
 Han er ansat af H1.1 GmbH og modtager 1.000 Euro i honorar om måneden. H1.1 GmbH lejer et kontor i et momshus, og han er den eneste ansatte. Indskudskapitalen i H1.1 GmbH er minimumskapitalen for et GmbH på 25.000 euro. H1.1 GmbH har ikke andre kunder end H1.2 A/S, og selskabet kører kun lige rundt. H1.1 GmbH er pålagt tysk moms, og den 10 i måneden foretages indrapportering til de tyske skattemyndigheder, Finanzamt. Det drejer sig både om salgsmoms og købsmoms i overensstemmelse med momsindberetning i Danmark, og selskabet benytter en tysk revisor. Den normale drift i H1.1 GmbH er afstemt således, at der er et overskud på mellem 100.000 - 200.000 kr. årligt, hvilket er forbedret som følge af den faldende rente.
 Teksten i leasingkontrakterne indgået mellem H1.1 GmbH og H1.2 A/S er enslydende, men vederlagets størrelse varierer for hver leasingkontrakt, og beløbet reguleres ikke i løbetiden.
 Busserne benytter ikke offentlige tankstationer, de tanker kun på servicesteder, der er etableret på steder lejet af H1.3 ApS. G2 A/S sørger for påfyldning af tankene på servicestederne, og fakturerer direkte til H1.3 ApS. G2 A/S fakturer brændstof for ca. 15.000.000 kr. om året, og der bliver ikke foretaget en beregning af eventuelt udsving i brændstoffaktureringen. Eventuelle ekstraregninger bliver dækket ind - formentlig af moderselskabet H1 ApS. Næsten alt vedrørende den daglige drift er aftalt mellem H1.2 A/S og H1.3 ApS, og tjenesteplanerne til opfyldelse af G6s krav er udarbejdet af H1.2 A/S i samarbejde med G6. H1.1 GmbH har ingen indflydelse på eller i


text:
øvrigt noget at gøre med bussernes daglige drift, som f.eks. påfyldning, servicering m.v.
 Rent praktisk foregår påfyldning mv. af busserne i følge en tjenesteplan, hvor der er indlagt tid til servicering og påfyldning. Som f.eks. på anlægget i ... kører bussen ind i en hal, hvor den serviceres og påfyldes. Der fyldes brændstof på til fuld tank, da bussen skal kunne køre længst muligt. Der tilsættes endvidere Ad Blue, hvilket er et produkt, der bevirker en forbedring af forbrændingen, og at udledningen af miljøskadelige stoffer minimeres.
 Denne sag startede i sommerferien i 2008, hvor han afleverede bilag til SKAT, hvilket resulterede i en afgørelse fra SKAT om betaling af moms. H1.1 GmbH valgte at betale i henhold til afgørelsen blandt andet via lån fra moderselskabet H1 ApS. Sagen blev indbragt for Landsskatteretten, hvorefter det indbetalte beløb blev refunderet af SKAT, og gælden til moderselskabet blev indfriet.
 A har forklaret, at han og broderen, B, hver ejer 50 % af H1.2 A/S gruppen. Han er ansat i holdingselskabet, H1 ApS.
 Det er regionerne der fastsætter ruterne og udbyder kørslen. Der er intens konkurrence i forbindelse med et udbud, hvor det bedste og oftest det billigste tilbud accepteres, og der er færre og færre danske aktører blandt udbyderne. I 2005 skulle en kontrakt - som H1.2 A/S havde med G7 - genudbydes. Det var derfor nødvendigt at foretage en nøjagtig beregning, hvor det blandt andet skulle vurderes, om netop deres tilbud kunne matche f.eks. de jyske selskabers priser. Efter en analyse af H1.2 A/S udgifter lå det klart, at de ikke kunne matche de andre udbydere, hvorfor det blandt andet efter råd fra R1 - der er et velrenommeret rådgivningsselskab indenfor skat og moms - blev besluttet at etablere cross-border leasing. Udover at lade brændstoffet indgå i fuldserviceaftalen indeholdt R1 anbefaling flere elementer.
 På daværende tidspunkt havde de et arrangement om cross-border leasing med G1, der var F1-Finans A/S samarbejdspartner i .... Der var ikke brændstof med i engagementet med G1, og H1.2 A/S indkøbte derfor selv brændstof. Samarbejdet med G1 var besværligt og dyrt. De modtog fakturaer med forkerte opkrævninger, manglende eller forkerte datoer m.v., hvilket gav anledning til irritation og undren over, at et stort tysk selskab kunne tillade en sådan dårlig administration. De fejlbehæftede fakturaer gav anledning til meget bøvl med at få refunderet den tyske moms. De var vidende om, at andre busselskaber, herunder den største operatør på markedet, havde deres eget leasingselskab i Tyskland, hvorfor de besluttede at etablere H1.1 GmbH med ham som direktør.
 Formålet med etableringen af H1.1 GmbH var at sikre busoperatøren den bedst mulige pris, og at få F1-Finans A/S til at lægge deres arrangement med G1 hos H1.1 GmbH. Han tog selv til Tyskland for at etablere H1.1 GmbH - formentlig i august 2005 - hvor han fik selskabet registreret og fik oprettet alle administrative nødvendigheder, mail, postadresse m.v., hvorefter Finanzamt foretog en optegning og registrering af selskabets kontor. De forestillede sig, at det navnlig var jyske operatører, de kunne etablere et


text:
samarbejde med i H1.1 GmbH.
 Han tog kontakt til F1-Finans A/S for at komme ud af arrangementet med G1, og de fandt en løsning, hvorefter H1.1 GmbH indtrådte i samarbejdet med H1.2 A/S. Som led i opsigelsen af samarbejdet med G1 indgik, at F1-Finans A/S skulle finansiere og lease busserne til H1.1 GmbH. Betalingen var variabel, da kontrakterne med F1-Finans A/S var tillagt variabel rente. H1.1 GmbHs grundlæggende indtjening var en fee fra busoperatøren, og størrelsen af feen var afhængig af kontrakternes størrelse og varierede fra 300 kr. til 1.000 kr. pr. måned.
 Som en del af aftalen skal H1.1 GmbH levere funktionsduelige busser til H1.2 A/S. En funktionsdygtig bus skal opfylde alle krav til det vognløb, som bussen betjener, og for hver busrute er der udarbejdet en vognløbsliste, der nøjagtigt viser, hvor og hvor langt den enkelte bus kører. Vognlisten er udarbejdet af det udbydende trafikselskab. Ydelsen "funktionsduelig" indeholder en fuldservice, hvilket omfatter alt der skal til, for at bussen kan køre, herunder reparation, lygter, kølervæske, sprinklervæske, brændstof, olie, m.v.
 Til servicering af busserne indgik H1.1 GmbH aftale med H1.3 ApS. H1.3 ApS blev stiftet i 2001, og selskabet leverede også reparationer til eksterne kunder. Fra 2001 og frem har H1.3 ApS leveret ydelser til H1.2 A/S. H1.3 ApS skulle ifølge aftalen etablere de nødvendige servicesteder til levering af funktionsduelige busser. Det er vigtigt, at busserne kører så få kilometer som muligt, hvorfor servicestederne blev etableret tæt på bussernes ruter. H1.3 ApS skulle tilbyde servicesteder indenfor 1 km. og værksteder inden for max. 50 km. fra den enkelte busrute.
 G2 A/S var med til at etablere de nødvendige servicesteder på privat grund, hvortil der ikke er offentlig afgang. Selskabet leverer brændstof m.v. til servicestederne og fakturerer køb af brændstof m.v. til H1.3 ApS. H1.3 ApS har ingen samarbejdsaftale med G2 A/S, og betaler listeprisen med fradrag af rabat til G2 A/S. Rabatten bliver løbende forhandlet og skrives ikke ned. Han er ikke bekendt med, hvor stort et beløb H1.3 ApS indkøber brændstof for hos G2 A/S.
 Alle påfyldninger m.v. af busserne sker i en hal på servicestederne, men der er ikke valgmulighed med hensyn til brændstof. Systemet er indrettet således, at en bus alene skal tankes en gang om dagen, blandt andet for at levere et optimeret rutebusprodukt.
 Årlig omsætning for H1.1 GmbH er anslået 7.000.000 Euro (50.000.000 kr.), inklusiv brændstof, men han er ikke bekendt med, hvor stor en del af omsætningen brændstof udgør.
 Vederlaget for den enkelte leasingaftale er beregnet af H1 ApS økonomichef. Beløbet er fastsat ud fra det enkelte vognløb, og H1.3 ApS omkostninger til levering af den aftalte service. Vederlaget reguleres ikke i aftalens periode. Han vil gerne indgå en tilsvarende kontrakt med en ekstern kunde, og de har tidligere forhandlet med flere - bl.a. G3.
 H1.1 GmbH har været i kontakt med SKAT siden første kvartal efter selskabets stiftelse i 2005, i forbindelse med tilbagesøgning af den tillagte danske moms, hvilket sker hvert kvartal. H1.1 GmbH solgte den 23. december 2005 tre busser


text:
til G4, og han kontaktede SKAT i den anledning med henblik på en beregning, og oplysninger om det rent praktiske vedrørende indgående og udgående moms. SKAT anbefalede, at selskabet blev registreret i Danmark, uanset selskabet ikke hvert kvartal havde udgående moms.
 I juli 2008 henvendte SKAT sig til selskabet vedrørende udbetaling af fradrag for købsmoms. Han sendte kontrakterne og bilagene til SKAT, og han forklarede nærmere om fuldserviceaftalen. Medarbejderen fra SKAT forklarede, at serviceaftalen ikke måtte indeholde brændstof, hvilket kom som et stort chok for ham, da selskabet blandt andet havde beregnet deres tilbud til udbyderen ud fra denne forudsætning. Under et møde med SKAT, hvor problematikken med brændstof blev drøftet, forklarede han SKAT, at dette i givet fald ville blive et stort problem for branchen. SKAT meddelte efterfølgende, at det forhold, at selskabet ikke længere kunne få momsrefusion skulle gælde fra 2. kvartal 2008 og frem.
 NK har forklaret, at hun har været ansat i H1.2 A/S siden 2008. Hun startede som chauffør, har været i bogholderiet, og de seneste år har hun fungeret som teamleder. Tankning af den enkelte bus var fastlagt på forhånd, og bussen tankes helt op. Det er værkstedet, der står for mekanikerdelen, og skal en bus på værksted, giver værkstedet teamlederen besked, hvorefter der sker en ombytning af busserne.
 Hun har som medarbejder i bogholderiet ikke noget med H1.1 GmbH at gøre, og hun har ikke set nogen fakturaer derfra. Hun sad primært med løn og afløste ved sygdom med bogføringen. Hun var bekendt med, at H1.1 GmbH er et selskab i Tyskland, men H1.1 GmbH havde intet at gøre med H1.2 A/S - det havde H1.3 ApS. Det er ledelsen i H1.2 A/S der udarbejder tjenesteplanen, og denne ligger fast for perioden, og hele busdriften blev tillige bestemt af H1.2 A/S.
 Parterne har i deres påstandsdokumenter, som de har gentaget og uddybet under proceduren gjort nedennævnte synspunkter gældende.
 Parterne er enige om, at der ikke er noget fristproblem for så vidt angår 2008 og 2009 i forhold til skatteforvaltningsloven og forældelsesloven.
 Parterne er endvidere enige om, at den ordinære genoptagelsesfrist jf., skatteforvaltningslovens § 32, stk. 1, er sprunget for 2006 og 2007, hvorfor kravet om genoptagelse for denne periode alene kan ske ekstraordinært i medfør af § 32, stk. 1, nr. 2.
 Til støtte for den principale påstand gøres det overordnet gældende, at det er med rette, at afgiftsmyndighederne efter en samlet bedømmelse af det foreliggende dansk-tyske busleasingarrangement har fundet, at H1.1 GmbH ikke er berettiget til fradrag for momsen af brændstof indkøbt her i landet, jf. momslovens § 37, stk. 1, idet H1.1 GmbH ikke har haft en ejers råden over brændstoffet. Der er således ikke tale om H1.1 GmbH ́s køb og videresalg af brændstof til selskabets leasingtagere, men om H1.1 GmbH ́s momsfri finansiering af leasingtagernes køb af brændstoffet, jf. momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, litra a, 6. momsdirektivs artikel 13, punkt B, litra d, nr. 1 (momssystemdirektivets artikel 135, stk. 1, litra b), og retsanvendelsen i EU-Domstolens


text:
dom i sag C-185/01, Auto Lease, samt Højesterets dom i SKM2009.25.HR (G8 Leasing GmbH). Det gøres gældende, at der ikke foreligger sådanne afvigende omstændigheder i sagen vedrørende tilrettelæggelsen af leasingarrangementet, at dette kan føre til en anden momsmæssig bedømmelse end i de nævnte domstolsafgørelser. De af sagsøgte angivne negative momstilsvar er derfor udbetalt af SKAT med urette og skal tilbagebetales til sagsøgeren.
 Til støtte for rentepåstanden gøres det gældende, at de i betalingspåstanden nævnte beløb skal forrentes fra de i påstanden angivne datoer i medfør af opkrævningslovens § 7, jf. tilsvarende SKM2010.396.HR (G9).
 Såfremt retten måtte finde, at H1.1 GmbH har ret til momsfradrag, gøres det til støtte for den subsidiære påstand gældende, at "videreleveringen" af brændstoffet fra H1.1 GmbH til leasingtageren H1.2 A/S har karakter af en selvstændig vareleverance, således at beskatningsstedet for leverancerne er Danmark, jf. momslovens § 14, nr. 1, jf. 6. momsdirektivs artikel 8, stk. 1, litra b (momssystemdirektivets artikel 31). Dette fører til, at H1.1 GmbH ́s brændstofleverancer til leasingtageren skal momsberigtiges her i landet og ikke i Tyskland, som H1.1 GmbH har gjort. H1.1 GmbH ́s momstilsvar for den i sagen omhandlede periode skal i givet fald forhøjes med den ikke angivne og ikke afregnede danske moms af leverancerne. Sagsøgeren er ikke i besiddelse af de nødvendige oplysninger for at kunne opgøre momstilsvaret. Derfor må sagen i givet fald hjemvises til SKAT til opgørelse af afgiftstilsvaret.
 Til støtte for både den principale påstand og den subsidiære påstand gøres det i anden række gældende, at de i sagen omhandlede transaktioner under alle omstændigheder skal tilsidesættes momsmæssigt, idet der foreligger et tilfælde af misbrug af momssystemet.
 Det bestrides, at SKATs afgørelse om forhøjelse af H1.1 GmbH ́s afgiftstilsvar for perioden 1. januar 2006 - 30. september 2008 er udtryk for en skærpelse af praksis, som alene kan få virkning fra afgørelsestidspunktet. Sagsøgte har ikke godtgjort eksistensen af en praksis, hvorefter der - i strid med momsloven - er blevet indrømmet fradragsret for momsen af indkøb af brændstof i arrangementer som det foreliggende. Bevisbyrden for eksistensen af en sådan momspraksis påhviler sagsøgte, jf. SKM2005.446.HR, og denne er ikke løftet.
 Det bestrides endvidere, at SKAT skulle have bibragt H1.1 GmbH en berettiget og retsbeskyttet forventning om, at momsfradrag kunne godkendes. Sagsøgte har aldrig fået noget positivt, individuelt og entydigt tilsagn herom. Myndighedernes manglende indgriben over for H1.1 GmbH ́s momsangivelser kan ikke føre til, at selskabet har krav på fradragsret ud fra et forventningssynspunkt, jf. U1997.302 H.
 Videre bestrides det, at retten skulle være afskåret fra at prøve sagsøgerens subsidiære påstand om beskatningsstedet, selv om dette spørgsmål ikke har været genstand for prøvelse ved Landsskatteretten, idet Skatteministeriet efter fast retspraksis har adgang til at nedlægge nye påstande og fremsætte nye anbringender under en skatte- eller afgiftssag indbragt for domstolene af den skatte-/afgiftspligtige eller af Skatteministeriet selv, jf. U1996.1021 H og SKM2011.242.HR.
 Det bestrides, at genoptagelsesfristerne i skatteforvaltningslovens §§ 31 og 32 er overskredet for så vidt angår den forhøjelse af H1.1 GmbH ́s afgiftstilsvar, der følger af den


text:
subsidiære påstand. Det gøres herved i første række gældende, at der ikke er tale om en forhøjelse af afgiftstilsvaret efter udløbet af den ordinære frist i skatteforvaltningslovens § 31, stk. 1, idet der er tale om et krav vedrørende opgørelsen af momstilsvaret for den samme periode. I anden række gøres det gældende, at forhøjelsen af afgiftstilsvaret i givet fald er en direkte følge af, at retten måtte give H1.1 GmbH medhold i, at der har været tale om H1.1 GmbH ́s køb og videresalg af brændstof, jf. skatteforvaltningslovens § 32, stk. 1, nr. 2.
 1. Fradragsret for dansk købsmoms (den principale påstand).
 1.1 Levering eller finansiering af brændstof
 Den momsmæssige bedømmelse af H1.2 A/S-koncernens leasingarrangement skal foretages på baggrund af regler, der var gældende indtil den 1. januar 2010. Herefter er det i første række afgørende for spørgsmålet om H1.1 GmbH ́s fradragsret for købsmomsen af det indkøbte brændstof hos G2 A/S, jf. momslovens § 37, stk. 1, om H1.1 GmbH skal anses for at have fået leveret et gode (brændstof), jf. 6. momsdirektivs artikel 5, stk. 1, jf. momslovens § 4, stk. 1, 1 pkt., eller om selskabet skal anses for at have foretaget en momsfri finansiering af leasingtageren H1.2 A/S ́ køb af brændstof, jf. 6. momsdirektivs artikel 13, punkt B, litra d, nr. 1, jf. momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, litra a. Vurderingen skal foretages på baggrund af de principper, der fremgår af EU-Domstolens dom i Auto Lease-sagen og den tilsvarende retsanvendelse i Højesterets dom i sagen vedrørende G8 Leasing GmbH.
 I Auto Lease-sagen tog Domstolen stilling til den momsmæssige bedømmelse af et grænseoverskridende billeasingkoncept som det i sagen omhandlede. Domstolen omkvalificerede i Auto Lease-sagen de foreliggende transaktioner fra at være en aftale om levering af brændstof mellem benzinselskaberne og leasingselskabet, og en aftale om videresalg af brændstoffet mellem leasingselskabet og leasingtagerne, til at være en aftale mellem leasingselskabet og leasingtagerne om finansiering af sidstnævntes køb af brændstof. Brændstoffet ansås i realiteten for leveret fra benzinselskaberne til leasingtagerne med leasingselskabet som kreditgiver. Denne omkvalifikation skete ud fra en konkret bedømmelse og analyse af transaktionernes objektive faktiske og økonomiske realitet frem for en accept af parternes formelle betegnelse af transaktionerne som leasingselskabets køb af brændstof og leasingselskabets aftale med leasingkunderne om levering af brændstof, kaldet "brændstofadministration". Ordene "kun tilsyneladende" i dommens præmis 35 og "i virkeligheden" i præmis 36 viser, at Domstolen foretog en konkret realitetsbedømmelse af transaktionernes objektive økonomiske indhold ved retsanvendelsen. Da Domstolen vurderede, at der forelå en aftale om finansiering af køb af brændstof, var det i sagen ufornødent at tage stilling til det andet spørgsmål, nemlig spørgsmålet om det momsmæssige beskatningssted af "videreleveringen" fra Auto Lease til leasingtagerne, jf. dommens præmis 24 og 38.
 I G8-sagen tog Højesteret stilling til, om principperne fra Auto Lease-sagen fandt anvendelse på et af G8 Leasing GmbH udviklet billeasingkoncept. G8s leasingkoncept, "fleet management", gik ud på at tilbyde G8s kunder total administration af den leasede bil og driften heraf. Konceptet indeholdt mulighed for tilvalg af en