text:
Skat.dk: Akupunktør - indtægtskonti i Gibraltar - kursus - alternative behandlere - konsuletydelser fra England
 16 Oct 2006 09:43
 06 Sep 2006 14:49
 1. afdeling, 339/2005 og 340/2005
 Akupunktør, kursus, erhvervelsesmoms, konsulentydelser
 Højesteret lagde til grund, at et af appellanten afholdt kursus primært måtte anses for rettet mod personer, der praktiserede akupunktur erhvervsmæssigt og afholdt med gevinst for øje. Det fulgte derfor allerede af momslovens § 13, stk. 1, nr. 3, 2. pkt., at kurset ikke var fritaget for moms, hvorfor Højesteret - i modsætning til landsretten - ikke tog stilling til, om kurset var omfattet af momslovens § 13, stk. 1, nr. 3, 1. pkt.
 I øvrigt stadfæstede Højesteret landsrettens dom om, at der for så vidt angår nogle konsulentydelser, som appellanten havde modtaget fra England, ikke var tale om videnskab, hvorfor ydelserne ikke var omfattet af fritagelsesreglen i momslovens § 17, stk. 1, nr. 1.
 Endelig stadfæstede Højesteret landsrettens dom om, at det påhvilede appellanten at sandsynliggøre, at en række indbetalinger på appellantens bankkonti på Gibraltar var sket med beskattede midler, og at denne bevisbyrde ikke var løftet.
 Momsloven (dagældende) § 17, stk. 1, nr. 1, nugældende 18, stk. 1, nr. 1
 Momsloven (dagældende) § 18, stk. 1, nr. 3, nugældende 15, stk. 2, nr. 3
 Ligningsvejledningen 2006-4 E.B.1
 Momsvejledningen 2006-4 D.11.3.1
 Momsvejledningen 2006-4 E.3.4.1
 Momsvejledningen 2006-4 E.3.1.3
 Momsvejledningen 2006-4 L.1.2.3
 Per Sørensen, Lene Pagter Kristensen, Marianne Højgaard Pedersen, Thomas Rørdam og Jens Peter Christensen
 l tidligere instans er afsagt dom af Vestre Landsrets 13. afdeling den 24. juni 2005.
 Sagerne er behandlet skriftligt, jf. retsplejelovens § 387.
 I sag 339/2005 har H1 ApS nedlagt påstand om, at Skatteministeriet skal anerkende, at selskabets afgiftstilsvar for 1998 nedsættes med 84.055 kr.
 I sag 340/2005 har A gentaget sine påstande.
 Skatteministeriet har i begge sager påstået stadfæstelse.
 H1 har frafaldet anbringendet om, at videoen er momsfritaget.
 A har i sin sag frafaldet anbringendet om, at Skatteministeriet ikke har dokumenteret, at der er overført beløb til konti i Gibraltar.
 Som anført af landsretten må kurset afholdt i efteråret 1998 på G1 Kro primært anses for rettet mod personer, der praktiserede akupunktur erhvervsmæssigt, og afholdt med gevinst for øje. Uanset om kurset måtte være omfattet af momslovens § 13, stk. 1, nr. 3, 1. pkt., er det derfor ikke fritaget for moms, jf. bestemmelsens 2. pkt.
 Herefter og af de grunde, der i øvrigt er anført af landsretten, stadfæster Højesteret dommen i begge sager.
 Landsrettens dom stadfæstes i begge sager.
 H1 ApS skal i sagsomkostninger for Højesteret betale 25.000 kr. til Skatteministeriet.
 A skal i sagsomkostninger for Højesteret betale 25.000 kr. til Skatteministeriet.
 Sagsomkostningsbeløbene for Højesteret forrentes efter rentelovens § 8 a.


text:
Skat.dk: Udlodning af bonus - Beskatning som aktieindkomst
 Den juridiske vejledning, afsnit C.B.3.1.
 "Kan det bekræftes, at en kommende udlodning fra H1 smba til selskabsdeltagerne skal beskattes som aktieindkomst hos de deltagere, der er fysiske personer?"
 Landsskatteretten ændrer det bindende svar til et "Ja". Der henvises til Landsskatterettens begrundelse nedenfor.
 "H1 smba blev stiftet i 1995 ved en sammenlægning af H2 smba og H3 smba, som begge var etableret i 1991 i forbindelse med omdannelsen af de hidtidige H4-forsikringsselskaber. Omdannelsen i 1991 skete skattefrit i henhold til fusionsskattelovens § 14.
 Direktionen"
 Retten til bonus er en personlig ret for medlemmerne, og retten kan således ikke overdrages til tredjemand hverken til eje eller til sikkerhed".
 Selskabets formue skal fordeles blandt medlemmerne efter principper, som skal godkendes af Erhvervsstyrelsen, og som nærmere skal bestemmes af repræsentantskabet med det i § 7.3, stk. 1, første punktum nævnte kvalificerede flertal".
 Spørgsmål 1 blev besvaret med "ja", og spørgsmål 2 og 3 blev afvist med henvisning til skatteforvaltningslovens § 21, stk. 1.
 I forlængelse heraf udbetalte H1 smba i alt 700 mio. kr. som bonus, svarende til 5-8 % af H6 A/S’ præmier."
 Skatterådet har besvaret det stillede spørgsmål med et "Nej". Skatterådet tiltrådte herved SKATs indstilling og begrundelse i sagen med en supplerende begrundelse.
 "Det ønskes bekræftet, at udlodning i form af bonus fra H1 smba til fysiske personer skal beskattes som aktieindkomst.
 Udbytter beskattes som aktieindkomst hos fysiske personer, når der er tale om "aktieudbytte efter ligningslovens § 16 A ... fra selskaber, der er skattepligtige efter selskabsskattelovens § 1, stk. 1, nr. 1, 2, 2 e, 2 h, 4 eller 5 a", jf. personskattelovens § 4 a, stk. 1.
 Ligningslovens § 16 A vedrører opgørelsen af den skattepligtige indkomst i forbindelse med "udbytte af aktier, andelsbeviser og lignende værdipapirer". Til udbytte henregnes alt, "hvad der af selskabet udloddes til aktuelle aktionærer eller andelshavere".
 Selskabsskatteloven fastsatte i 1960 skattepligt for bl.a. aktieselskaber og "andre selskaber i hvilke ingen af deltagerne hæfter personligt for selskabets forpligtelser, og som fordeler overskuddet i forhold til deltagernes i selskabet indskudte kapital", jf. § 1, stk. 1, nr. 2. Bestemmelsen blev forstået således, at det var et krav, at der var en indskudskapital, dog at overskuddet kunne fordeles på grundlag af samhandel med selskabet, når blot et eventuelt likvidationsprovenu blev fordelt på grundlag af deltagernes kapitalindskud, jf. Søren Friis Hansen i Skattepolitisk Oversigt, 2015.91.
 Ved lov nr. 254 af 30. marts 2011 blev selskabsskattelovens § 1, stk. 1, nr. 2, ændret således, at skattepligten kom til at omfatte "selskaber m.v. omfattet af § 3 i lov om visse erhvervsdrivende virksomheder", herunder selskaber med begrænset ansvar. I de almindelige bemærkninger til lovforslaget (FT 2010-11 L 84) anførte Skatteministeriet, at selskaber med begrænset ansvar ikke var omfattet af den dagældende § 1, stk. 1, nr. 2, da disse selskaber netop ikke må fordele overskud i forhold til deltagernes indskudte kapital. Videre anførtes, at da selskaber med begrænset ansvar er erhvervsdrivende, skulle det sikres, at disse selskaber skattemæssigt behandles efter samme

type: other


text:
regler, som gælder for aktie- og anpartsselskaber.
 Henvisningen i selskabsskattelovens § 1, stk. 1, nr. 2, til § 3 i lov om visse erhvervsdrivende virksomheder viste sig imidlertid at være uhensigtsmæssig, fordi erhvervsdrivende foreninger derved blev inddraget under skattepligten, mens de pågældende foreninger hidtil havde været omfattet af selskabsskattelovens § 1, stk. 1, nr. 6.Ved lov nr. 1637 af 26. december 2013 blev selskabsskattelovens § 1, stk. 1, nr. 2, derfor redigeret således, at henvisningen til lov om visse erhvervsdrivende virksomheder udgik og blev erstattet med den nugældende formulering "registrerede selskaber med begrænset ansvar". Det anførtes i bemærkningen til lovforslaget (L 2013-14 L 47), at hovedformålet med lovændringen i 2011 var at selskaber med begrænset ansvar i alle tilfælde skulle være omfattet af den fulde skattepligt. Det anførtes endvidere, at registrerede selskaber stiftet frem til den 1. januar 2014 således vil være omfattet af selskabsskattelovens § 1, stk. 1, nr. 2, uanset hvordan selskaberne eventuelt fordeler overskuddet mellem selskabsdeltagerne.
 Den generelle hjemmel til beskatning af udbytte findes i statsskattelovens § 4, litra e, som omfatter "udbytte af alle slags ... aktier eller andre inden- og udenlandske pengeeffekter". Videre hedder det, at "som udbyttet af aktier og andelsbeviser skal anses alt, hvad der af vedkommende selskab er udbetalt aktionærer eller andelshavere som en del af selskabet i sidste eller i tidligere regnskabsår indtjente overskud ...".
 Ligningslovens § 16 A trådte i kraft den 1. januar 1962 og erstattede i vidt omfang statsskattelovens § 4, litra e, for så vidt angår udbytte, jf. ligningslovens § 16 D. Ligningslovens § 16 A, stk. 1, vedrører udbytte af "aktier, andelsbeviser og lignende værdipapirer".
 Forarbejderne til ligningslovens § 16 A indeholder ikke bidrag til fortolkning af, hvad der skal anses for "lignende værdipapirer".
 Skattelovgivningen indeholder ikke en generel definition af, hvad der skal anses som aktier eller lignende værdipapirer mv. Aktieavancebeskatningslovens § 1, stk. 2, bestemmer dog, at loven foruden på aktier også finder anvendelse på "anparter, andelsbeviser, omsættelige investeringsbeviser og lignende værdipapirer".
 Den juridiske vejledning C.B.2.1.3.1 beskriver i forlængelse heraf, hvilke værdipapirer, der er omfattet af aktieavancebeskatningsloven. Det fremgår bl.a., at "lignende værdipapirer" omfattet af aktieavancebeskatningsloven efter praksis er omsættelige andele i et selvstændigt skattesubjekt, der giver ejendomsret til en andel i foreningens formue samt ejendomsret til en andel af foreningens formue ved opløsning.
 Ordlyden af aktieavancebeskatningslovens § 1, stk. 2, og ligningslovens § 16 A, stk. 1, er ikke identiske, idet aktieavancebeskatningsloven tillige omfatter "omsættelige investeringsbeviser". Begge love omfatter derimod aktier, andelsbeviser og lignende værdipapirer.
 Om begrebet "lignende værdipapir" anfører Henrik Peytz i Aktieavancebeskatningsloven med kommentarer, 3. udgave (2015), side 117, at det formentlig er afgørende, at der foreligger en omsættelig ejerandel i et selskab med selvstændig skatteretsevne, og at selskabsdeltagerne har en retligt begrundet forventning om at modtage andel af selskabets formue ved likvidation.
 Det fremgår af praksis, at der er to betingelser for, at der er tale om et "lignende værdipapir". Medlemmet skal dels have ret til selskabets formue ved likvidation, dels eje en omsættelig andel. Den sidste betingelse fremgår af


text:
SKM2001.11.ØLR, SKM2002.158.LR og SKM2002.345.LR. I Højesterets dom i SKM2004.259.HR blev der ikke taget stilling til spørgsmålet, men det fremgår af dommen, at medlemmets arvinger ved død indtrådte i medlemmets rettigheder, og at overdragelse af medlemskabet kunne ske med bestyrelsens godkendelse.
 Medlemskabet af H1 smba beror på forsikringstegning i H6 A/S, som indirekte ejes af H1 smba med 60 %. Det er således medlemmerne i H1 smba - og forsikringstagerne i H6 A/S - som er flertalsejere af forsikringsvirksomheden. I løbet af medlemskabet har medlemmerne mulighed for bonus og kan udøve forvaltningsmæssige beføjelser. Medlemmerne i H1 smba har imidlertid ikke krav på nogen del af formuen ved udtræden.
 Efter SKATs opfattelse skal "lignende værdipapir" forstås ens, uanset hvordan det udloddende selskab beskattes. Der er således hverken i bestemmelsens ordlyd, dens forarbejder eller i praksis grundlag for, at begrebet kan fortolkes anderledes, fordi selskabet er selskabsskattepligtigt af hele sin indkomst.
 Det er overordnet SKATs opfattelse, at to betingelser skal være opfyldt, for at der er tale om et "lignende værdipapir" i medfør af ligningslovens § 16 A. Den enkelte deltager skal dels eje en omsættelig andel i formuen, dels skal medlemmet have krav på formuen ved opløsning. Praksis og dele af teorien støtter denne opfattelse. Dette fremgår også af Den juridiske vejledning C.B.2.1.3.1.
 For så vidt angår citatet fra 1. udgaven af Preben Underbjerg Poulsen og Søren Rasmussen, Aktieavancebeskatning (1995), side 144 i Lene Hjerminds artikel i TfS 2001.342 bemærkes, at det i bogen det anførte sted fremgår, at fælles for værdipapirer mv., der beskattes efter aktieavancebeskatningsloven, er, "at der er tale om ejendomsret til en del af egenkapitalen i tilfælde af opløsning i selvstændige skattesubjekter" (forfatternes kursivering), dvs. at ret til egenkapitalen ved opløsning ikke er det eneste kriterium. Citatet er således fra før afsigelsen af SKM2001.11.ØLR og er efter SKATs opfattelse ikke dækkende for retstilstanden i dag.
 "Den ledende dom til afklaring af, hvad lovens "lignende værdipapir" omfatter, er TfS 2001.124 Ø (Svendborg Amts Gensidige Brandassuranceselskab) (SKM2001.11.ØLR). Dommen vedrørte den skattemæssige behandling af et likvidationsprovenu fra medlemskab af en gensidig forsikringsforening. Medlemmernes andele var ikke omsættelige, og medlemmer, som udtrådte før likvidationen, fik ikke andel i foreningens formue. Medlemmerne havde derimod efter vedtægterne krav på hele formuen ved foreningens opløsning.
 Østre Landsret fandt det således ikke tilstrækkeligt til at være omfattet af aktieavancebeskatningsloven, at medlemmerne havde krav på en forholdsmæssig del af egenkapitalen ved foreningens eventuelle opløsning. Højesteret har ikke haft anledning til at tage stilling til dette spørgsmål".
 Det generelle krav om omsættelighed fastholdes endvidere af Jan Pedersen i Skatteretten 2, side 427 f, hvor han sætter lighedstegn mellem aktieavancebeskatningslovens § 1 og ligningslovens § 16 A, som begge omfatter "lignende værdipapirer". I overensstemmelse hermed konkluderer Jan Pedersen, at deltagerne i en juridisk person bl.a. skal have en omsættelig deltagerandel for at modtage udbytte i medfør af ligningslovens § 16 A.
 Ifølge Den juridiske vejledning C.B.2.1.3.1 er et "lignende værdipapirer" efter praksis en omsættelige andel i et selvstændigt skattesubjekt, der giver ejendomsret til en andel af foreningens formue samt


text:
ejendomsret til en andel af foreningens formue ved opløsning. Dette dobbeltkrav, dvs. en omsættelig andel og krav på formuen ved opløsning, er foreneligt med ligningslovens § 16 A sammenholdt med aktieavancebeskatningslovens § 1 og har støtte i retspraksis og administrativ praksis. Den juridiske vejledning er således efter SKATs opfattelse på linje med praksis.
 Det fremgår af vedtægternes § 16.3, at H1 smbas formue ved opløsning "skal fordeles blandt medlemmerne efter principper, som skal godkendes af Erhvervsstyrelsen, og som nærmere skal bestemmes af repræsentantskabet med det i vedtægternes § 7.3, stk. 1, første punktum nævnte kvalificerede flertal". (SKATs understregning).
 "Skatterådets supplerende begrundelse:
 Efter en samlet vurdering finder Skatterådet derfor ikke, at det enkelte medlem af H1 smba har et "lignende værdipapir" som nævnt i aktieavancebeskatningslovens § 1, stk. 2, og ligningslovens § 16 A, stk. 1."
 Hvad er et "lignende værdipapir"?
 Ifølge ligningslovens § 16 A, stk. 1, medregnes ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst "udbytte af aktier, andelsbeviser og lignende værdipapirer". Eftersom det enkelte medlem af H1 smba hverken har en aktie eller et andelsbevis i selskabet, er spørgsmålet er derfor udelukkende, om medlemmet har et "lignende værdipapir".
 Skatterådet fandt ikke, at det enkelte medlem af H1 smba har et sådant "lignende værdipapir", og at en udlodning derfor ikke kan beskattes som aktieindkomst. Skatterådet besvarede følgelig selskabets spørgsmål med "nej".
 Det er således ikke korrekt, at Skatterådet, som anført af repræsentanten, har "taget afstand" fra kravet om omsættelighed, jf. klagens pkt. 2.1.6, 2.3.6 og 2.3.7. Skatterådets supplerende begrundelse kan ikke læses på anden måde, end at det efter rådets opfattelse er en nødvendig, men også tilstrækkelig, betingelse, at et medlemskab er omsætteligt. Det er derfor underordnet, om et medlemskab, en aktie eller andel eventuelt også er frit omsættelig.
 Begrebet "lignende værdipapir" går igen i ligningslovens § 16 B, som handler om, at en aktionær eller andelshaver afstår aktier, andelsbeviser eller lignende værdipapirer til det udstedende selskab.
 "Som skattepligtig Kapitalvinding betragtes
 "I de almindelige Bemærkninger er der nærmere redegjort for de Grunde, som har ført til, at man i Almindelighed bør inddrage Fortjeneste ved Realisation af Aktiver under Beskatning som Kapitalvinding uden Hensyn til, om den skattepligtige kan formodes at have erhvervet Aktivet i Spekulationsøjemed eller ej. Ved den foreslaaede Bestemmelse har man dog for Værdipapirers vedkommende begrænset Skattepligten til Aktier og lignende Værdipapirer, hvorved forstaas Værdipapirer, der ligesom Aktier er Bærere af Andels- og Udbytterettigheder i Selskaber med Begrænset Ansvar". (min understregning)
 Andelsrettigheder og udbytterettigheder var således i Skattekommissionens arbejde to forskellige ting. Ved at sammenholde ordlyden i udkastets § 83, nr. 2 (afhændelse), med bemærkningen om, at et lignende værdipapir i lighed med en aktie giver andelsret, ligger det fast, at et "lignende værdipapir" var tænkt som en omsættelig andel i et selskab med begrænset ansvar.
 Skattelovskommissionens lovudkast harmonerer således med, at der gælder en dobbeltbetingelse i begrebet "lignende værdipapir", ligesom udkastet svarer til de nugældende bestemmelser i ligningslovens § 16 B og aktieavancebeskatningslovens § 1, stk. 2, om "afståelse" af lignende værdipapirer.
 I SKM2004.259.HR (U2004.2121H) lagde Højesteret tilsvarende


text:
vægt på den anden betingelse, nemlig kravet om ret til andel af formuen ved likvidation, idet retten lagde afgørende vægt på, at det enkelte medlem i Fondsbørsvekselerernes Garantiforening ikke forud for opløsningen havde retskrav på, at formuen skulle fordeles blandt medlemmerne ved opløsning. Højesteret havde ikke anledning til at tage stilling til kravet om omsættelig andel, fordi det fremgik af den pågældende forenings vedtægter, at medlemmerne rent faktisk ejede en sådan andel - om end med begrænset omsættelighed. Det er således ikke korrekt, når repræsentanten anfører, at Højesteret underkendte den ovennævnte landsretsdom.
 Jan Pedersen anfører således i Skatteretten 2, 7. udgave (2015), side 427, at angivelsen af "lignende værdipapir" i ligningslovens § 16 A er i overensstemmelse med angivelsen af de værdipapirer, som ved afståelse er omfattet af aktieavancebeskatningsloven, dvs. at deltageren, andelshaveren, medlemmet osv. skal eje en omsættelig andel og have en forudbestemt vedtægtsmæssig ret til at modtage overskudsandel og likvidationsprovenu.
 Har det enkelte medlem et "lignende værdipapir" i H1 smba?
 Skatterådet fandt i sin afgørelse, at denne bestemmelse om opløsning ikke i tilstrækkelig grad giver medlemmerne i H1 smba en forudbestemt og vedtægtsmæssig ret til likvidationsprovenuet. Den anden betingelse i "lignende værdipapir" er således heller ikke opfyldt.
 Det er derfor SKATs opfattelse, at ingen af de to betingelser for, at der er tale om et "lignende værdipapir", er opfyldt, og at Skatterådets afgørelse derfor er rigtig."
 Selskabets repræsentant har nedlagt påstand om, at det bindende svar på det omhandlede spørgsmål ændres fra et "Nej" til et "Ja".
 "Det gøres gældende, at en udlodning fra Klager er udbytte efter ligningslovens § 16 A, som skal beskattes som aktieindkomst.
 1) aktieudbytte efter ligningslovens§ 16 A samt beløb omfattet af virksomhedsomdannelseslovens § 4, stk. 4, 3. pkt., fra selskaber, der er skattepligtige efter selskabsskattelovens § 1, stk.1, nr.1, 2, 2 e, 2 h, 4 eller 5 a, eller som er eller har været hjemmehørende i udlandet, medmindre aktierne er omfattet af aktieavancebeskatningslovens § 19" (min understregning)
 ''Ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst medregnes udbytte af aktier, andelsbeviser og lignende værdipapirer, jf. dog stk. 4." (min understregning)
 2.2.1 Ligningsloven § 16A vedrører "udbytte af aktier, andelsbeviser og lignende værdipapirer."
 2.2.5 Thøger Nielsen anfører i "Indkomstbeskatning I", Jurist- og Økonomforbundets Forlag, 1965, side 317:
 "... Selv om loven synes at forudsætte dette, bør der næppe herske tvivl om, at såvel ligningslovens udbytteregler som bestemmelserne om likvidationsudlodning i lov om særlig indkomstskat må komme til anvendelse på alle juridiske personer under den hovedforudsætning, at der er tale om korporative enheder, hvis medlemmer har en andelsret i selskabs- eller foreningsformuen, og det må i denne forbindelse være ligegyldigt, hvilket princip den korporative enhed følger med hensyn til udlodning af overskud - om dette sker efter andelene i kapitalen eller efter omsætningen."
 2.3. Udtrykket "lignende værdipapirer" i LL §16 A
 2.3.1 Udtrykket "lignende værdipapirer" er ikke i loven eller forarbejderne givet noget selvstændigt indhold. Det antages i teori og praksis, at det afgørende er, at der er tale om udlodning af en formue som selskabsdeltageren allerede


text:
ejede, jf. gennemgangen nedenfor.
 Udbyttets neutralitet - eksempel ved aktie til værdi 1000 kr.
 "Udbetalingen af de 400.000 kr. fra Fondsbørsvekselerernes Garantiforening under afvikling til sagsøgeren kan ikke efter foreningens oprindelige eller senere vedtægter anses for en udbetaling af en del af en formue, som sagsøgeren allerede ejede, hvorfor statsskattelovens § 5 a ikke kan finde anvendelse. Det enkelte medlem havde ikke forud herfor noget retskrav på, at foreningsformuen skulle fordeles til medlemmerne ved foreningens opløsning. Der forelå således ikke en andelsret til formuen, og ligningslovens § 16 A finder derfor ikke anvendelse på udbetalingen af de 400.000 kr." (min understregning)
 "Som hovedregel kan man gå ud fra, at såfremt rettigheden giver ret til at opnå andel i selskabets formue ved evt. likvidation, er indehaveren af rettigheden selskabsdeltager. Herefter vil bestemmelserne i aktieavancebeskatningsloven (ABL) og udbytte bestemmelsen i ligningslovens§ 16A, stk.1, finde anvendelse.
 Hvis denne forudsætning ikke er til stede, er aktionærbeskatningsreglerne uanvendelige, og dette betyder, at udlodningsbeløb, uanset på hvilket tidspunkt de fremkommer, er indkomstskattepligtig i henhold til statsskattelovens§ 4 e. Dette vil også gælde likvidationsprovenu, idet det kun er i henhold til særlig bestemmelse i ABL § 1, stk. 3, at likvidation sidestilles med salg."
 "...Der er tale om andele i selskaber, der beskattes som selvstændige skattesubjekter efter selskabsskatteloven...
 Ved afgrænsningen af, hvad der skal forstås ved "lignende værdipapirer" må der lægges afgørende vægt på, om selskabsdeltageren har en retligt begrundet formodning om at modtage andel af selskabets formue i tilfælde af selskabets likvidation, jf. nedenfor kap. 32.
 Det kan ikke anses for et betydningsfuldt karakteristikum, at andelen er omsættelig. SKM2001.11.ØLR, der vedrører en gensidig forsikringsforening, og som tillægger den manglende omsættelighed afgørende betydning, må derfor tages med forbehold. I SKM2002.158.LR og SKM2002.345.LR når Ligningsrådet da også med henvisning til krav på andel i formuen ved udtræden og andelsforeningens opløsning til det resultat, at der var tale om rettigheder omfattet af aktieavancebeskatningsloven. Se hertil Aage Michelsen i RR 5/ 2002 side 140."
 Som det fremgår, lægger Liselotte Madsen - ligesom Lene Hjermind ovenfor - afgørende vægt på retten til andel i selskabets formue ved likvidation.
 2.3.3.3 Thøger Nielsen anfører i "Indkomstbeskatning I", Jurist- og Økonomforbundets Forlag, 1965, side 316f:
 "Ved omtalen af det skatteretlige udbyttebegreb tænker man først og fremmest på det, der i ligningslovens§ 16 A betegnes som udbytte af aktier, andelsbeviser og lignende værdipapirer. Indledningsvis må man rejse spørgsmålet, om en anvendelse af bestemmelserne om denne form for udbytte nødvendigvis forudsætter, at modtageren er i besiddelse af et særligt dokument - en aktie eller et andelsbevis eller lignende. Selv om loven synes at forudsætte dette, bør der næppe herske tvivl om, at såvel ligningslovens udbyttteregler som bestemmelserne om likvidationsudlodning i lov om særlig indkomstskat må komme til anvendelse på alle juridiske personer under den hovedforudsætning, at der er tale om korporative enheder, hvis medlemmer har en andelsret i selskabs- eller foreningsformuen, og det må i denne forbindelse være ligegyldigt, hvilket princip den korporative enhed følger med hensyn til udlodning af overskud - om dette sker efter


text:
andelene i kapitalen eller efter omsætningen.
 Der kan næppe herske tvivl om, at hvis en selvejende institution, en stiftelse eller et legat eller en forening, der ikke kan siges at være et andelsselskab, bliver opløst på en sådan måde, at formuen udloddes til en kreds af personer - hvad enten disse har haft karakter af "medlemmer" eller ej - da må beskatning ske efter den almindelige grundregel i statsskattelovens § 4, og der er ikke mulighed for at gøre undtagelsesreglerne vedrørende friaktier og likvidationsudlodninger gældende. Modtageren af sådanne udlodningsbeløb kan siges at erhverve noget, vedkommende ikke hidtil har haft nogen retligt begrundet udsigt til at modtage, og dette må netop være det vejledende synspunkt ved grænsedragningen mellem statsskattelovens almindelige indkomstbegreb og det særlige område, der falder ind under LL § 16A og LSI § 2 nr. 8"
 Thøger Nielsen lægger afgørende vægt på retten til andel i formuen ved likvidation, og ikke om der eksisterer "værdipapirer". Hvis der er en sådan andelsret, vil udlodninger anses for omfattet af ligningslovens § 16 A som udbytte af aktier, andelsbeviser og lignende værdipapirer.
 ''Aktieindkomsten omfatter først og fremmest udbytte fra aktie- og anpartsselskaber, der er skattepligtige efter selskabsskattelovens § 1, stk. 1,nr. 1. samt udbytter fra selskaber, der er eller har været hjemmehørende i udlandet. Tilsvarende gælde udbytte fra aktieselskabslignende selskaber, der er skattepligtige efter selskabsskattelovens §1, stk.1, nr. 2, hvor ingen af deltagerne hæfter personligt for selskabets forpligtigelser, og hvor indskuddet fordeles i forhold til den indskudte kapital."
 "som udbytte anses ikke udbetalinger fra foreninger, hvis formue medlemmerne ikke har andelsret til, jf. bl.a. SKM2004.259.HR vedr. en udlodning på 400.000 kr. til hvert af de 38 medlemmer af Fondsbørsvekselerernes Garantiforening under afvikling"
 "I teorien er der stort set enighed om, at det afgørende kriterium for, om andelshavere har en andelsret i andelsselskabet i indkomstskatteretlig forstand, er, om andelshaverne har en retlig begrund et forventning om at modtage en andel af andelsselskabets likvidationsprovenu i til fælde af selskabets likvidation, jf. således allerede Thøger Nielsen, Indkomstbeskatning I, 1965 s.318.
 Praksis er med to undtagelser -TfS 2001.124ØLD og TfS 2001.893LR - også i overensstemmelse med den altovervejende opfattelse i den skatteretlige teori, hvorefter det afgørende for spørgsmålet, om andelshaverne har en andelsret et i andelsselskaber, er, om andelshaverne har en retlig begrundet forventning om at modtage andele i et eventuelt likvidationsprovenu, jf. LSR 1974.8, LSR 1983.152, TfS 1985.321 LSR, en utrykt afgørelse af Ligningsrådet (j.nr. 350-4432-1939) om garantibeviser, jf. Lene Hjermind TfS 2001.342 s. 1330 ff, TSS cirkulære 1998-42 om Dansk Krigs-Søforsikring, jf. hertil Niels Josephsen, TfS 1998.589, og TfS 1999.322 LR." (mine understregninger)
 "Det er nær liggende at antage, at Ligningsrådet har anset sig for »bundet« af Østre Landsrets dom i TfS 2001.124 ØLD. Når henses til, at der ikke i dansk ret gælder en lære om præjudikaters bindende virkning, således som det er tilfældet i engelsk, hvor der gælder en lære om såkaldt »stare decisis«, jf. hertil Morten Wegener, Juridisk Metode, 3. udg. 2000 s. 96.ff., må spørgsmålet rejses, om en åbenbart urigtig


text:
dom er bindende for de øvrige retsanvendende myndigheder. Efter min mening taler alle hensyn for, at de øvrige retsanvendende myndigheder i sådanne tilfælde ikke bør anse sig for bundet." (mine understregninger)
 "Det karakteristiske for et andelsselskab og en andelshaver er: 1) at andel i andelsselskaber ikke kan overdrages uden samtykke fra bestyrelsen. De er således ikke frit omsættelige, jf. Erik Hørlyck, Dansk Andelsret, 3. udg. 2000 s. 82 f med henvisninger.
 »Med andre ord kan man lidt firkantet udtrykke forholdet således, at de nævnte vedtægtsmæssige omsættelighedsindskrænkninger altid binder minoritetsaktionærerne i selskabet (for de har ikke en vedtægtsændring i deres magt), mens de ikke binder deneller de majoritetsaktionærer, der har en vedtægtsændring i deres magt... «. Det kan således ikke være et karakteristikum ved en andelsret, at andelsretten er frit omsættelig." (mine understregninger)
 ''Det forekommer derfor, at Ligningsrådet meget let kunne have besvaret det første spørgsmål med henvisning til, at deltagere i andelsselskaber, der beskattes efter kooperationsbeskatningsreglerne tidligere efter SEL § 1, stk. 1, nr. 3 a (nu nr. 3), og efterfølgende efter SEL § 1, stk.1, nr. 4, vil være omfattet af aktieavancebeskatningslovens regler. Herved kunne man også have undgået akkviescerende at forholde sig til Østre Landsrets åbenbart urigtige afgørelse i TfS 2001.124, som så vidt vides - kun ved en fejl ikke blev indbragt for Højesteret."(mine understregninger)
 "Her har der været en meget stor overensstemmelse mellem teori og praksis, og på dette grundlag forekommer afgørelsen også ganske ejendommelig."
 "I Thøger Nielsen "Indkomstbeskatning 1" fra 1965 analyseres det skatteretlige udbyttebegreb i ligningslovens § 16 A, og det anføres:
 ''Der bør næppe herske tvivl om, at såvel ligningslovens udbytteregler som bestemmelserne om likvidationsudlodning i lov om særlig indkomstskat må komme til anvendelse på alle jud diske personer under den hovedforudsætning, at der er tale om kooperative enheder, hvis medlemmer har en andelsret i selskabs- eller foreningsformuen. Det må i denne forbindelse være ligegyldigt, hvilket princip den kooperative enhedfølger med hensyn til udlodning af overskud - om dette sker efter andelene i kapitalen eller efter omsætningen."
 Her [hos Thøger Nielsen] er der således lagt vægt på likvidationssituationen, mens der utvetydigt tages afstand fra at lægge vægt på omsætningssisutationen".
 I kommentar til Lov om særlig Indkomstskat m.v. 1966 af Colding og P. Dyhr, s.123 anføres:" Andelsretten er som nævnt kendetegnet ved, at den berettiger sin indehaver til en ideel anpart i foreningens formue i tilfælde af dennes opløsning og normalt men ikke altid ved den pågældendes udtræden af foreninqen."
 Fra nyere teori kan også nævnes Preben Underbjerg Poulsen og Søren Rasmussens "Aktieavancebeskatning" fra 1995, hvor det på s. 144 under spørgsmålet om, hvilke værdipapirer der beskattes efter aktieavancebeskatningsloven, anføres, at fælles for disse værdipapirer er, at der er tale om ejendomsret til en del af egenkapitalen i tilfælde af opløsning i selvstændige skattesubjekter.
 Også Eivind Christiansen er i "Beskatning af aktionærer", 3. udgave, side 18 af samme opfattelse.
 Endelig kan der henvises til Karnov, 15. udgave, hvor forfatteren anfører: "Afgørende er, om deltagerne har en på forhånd retligt begrundet udsigt til at modtage


text:
andel i udbytte og evt. likvidationsprovenu."
 Kun "Skatteretten" synes at lægge vægt på, at der skal være tale om omsættelige rettigheder, men de to afgørelser, der henvises til, synes ikke efter det offentliggjorte indhold tilstrækkelige til at bære denne opfattelse". [mine fremhævninger].
 ''Ved afgrænsningen af, hvad der skalforstås ved »lignende værdipapirer«, må der lægges afgørende vægt på, om selskabsdeltagerne har en retligt begrundet forventning om at modtage en andel af selskabets formue i tilfælde af selskabets likvidation, jf. nedenfor kap. 32. Det kan ikke anses for et betydningsfuldt karakteristikum, at andelen er omsættelig."(mine understregninger)
 "Svendborg Amts gensidige brandassuranceselskab var en gensidig forsikringsforening omfattet af kap. 21 i lov om forsikringsvirksomhed. Efter foreningens karakter, herunder at medlemmerne ikke har kunnet eje omsættelige andele i foreningen, og at udtrådte medlemmer ikke havde andel i foreningens formue, kan sagsøgerens medlemskab af foreningen ikke anses for en formuegenstand en skattepligtig ejer, og således omfattet af statsskattelovens § 5."
 Østre Landsret angiver, at sagen er afgjort med henvisning til "foreningens karakter", og anvendelse af udtrykket "herunder" angiver, at der har indgået flere kriterier end opregnet i præmisserne. Det er således ikke muligt at læse af dommen alle kriterier, der ligger til grund for resultatet.
 I præmisserne opregner landsretten kun eet af de forhold, som landsretten har tillagt vægt, nemlig at medlemmerne ikke havde nogen andel at sælge (hverken til tredjemand eller foreningen), jf. sætningerne "at medlemmerne ikke har kunnet eje omsættelige andele i foreningen" [de kunne ikke sælge til tredjemand] og "udtrådte medlemmer ikke havde andel i foreningens formue" [de kunne ikke sælge til foreningen ved udmeldelse].
 "Der kan efter Skatterådets opfattelse ikke stilles krav om, at medlemsskabet er frit omsætteligt."
 "For så vidt angik likvidationsudlodningerne, var Styrelsen enig med selskabet i, at den enkelte andelshaver måtte anses for at have en egentlig andelsret i selskab A, idet der især måtte lægges afgørende vægt på opløsningsbestemmelsen i vedtægternes § 15, der bl.a. fastslår, at et evt. overskud ved selskabets ophør udbetales til andelshaverne i forhold til de af dem betalte fast afgifter i det sidste forløbne regnskabsår."
 "Landsskatteretten var imidlertid enig med skatterådet i, at de omhandlede indskudsbeviser efter de foreliggende oplysninger efter de foreliggende oplysninger ikke kunne sidestilles med de af nævnte lovbestemmelser omfattede værdipapirer, allerede fordi tilskuddene alene kunne tilbagebetales med højst det indskudte beløb, og således ikke kunne anses som udtryk for indehaverens ejendomsret til en andel i hele fondens formue." (min understregning)
 ''Medlemmernes ret til andel af nettoformuen ved udtræden henholdsvis ved A.m.bA'ets opløsning er fastlagt i vedtægternes §§ 6 og 14. Af disse bestemmelser følger, at hvis selskabets gæld overstiger selskabets aktiver, og nettoformuen således er negativ, forvandles formuerettigheden til en indbetalingsforpligtelse som betingelse for udtræden af A.m.bA'et. Da indbetalingsforpligtelsen har karakter af et gældsforhold, må den efter styrelsens opfattelse behandles efter kursgevinstlovens regler. Dette er imidlertid en konsekvens af de civilretlige hæftelsesregler fastsat i vedtægterne, som efter styrelsens opfattelse ikke umiddelbart har betydning for, hvorvidt der i skatteretlig henseende består en egentlig formuerettighed."
 Styrelsen indstillede på denne baggrund, at


text:
andele i A.m.bA var omfattet af reglerne i aktieavancebeskatningsloven."
 "Medlemmer af A.m.bA. fik ved udtræden udbetalt en eventuel andel i medlemmernes reservefond, men havde herudover intet krav på udbetaling af andel i foreningens eventuelle øvrigeformue, jf. vedtægternes§ 2, stk. 8. Medlemmernes reservefond bestod af indskud ved indtræden og de gennem årene foretagne hensættelser. Hensættelse til det enkelte medlems reservefondskonto var foretaget med en procentsats af det enkelte medlems leverancer. Medlemmernes reservefond var i årsregnskabet ført som en del af egenkapitalen, og indgik i foreningens hæftelsesgrundlag på linie med selskabets øvrige formue, jf. vedtægternes § 5, stk.1. Styrelsen fandt, at det herefter måtte lægges til grund, at et medlem ved udtræden fik en andel af foreningens formue, idet denne andel dog af hensyn til foreningens fortsatte virke kun udgjorde en begrænset del af egenkapitalen.
 Det var derfor Styrelsens opfattelse, at medlemsskab af A.m.b.A. i skatteretlig forstand skulle anses for en andelsret, omfattet af ABL, jf. lovens § 1, stk. 1."
 "Udbetalingen af de 400.000 kr. fra Fondsbørsvekselerernes Garantiforening under afvikling til sagsøgeren kan ikke efter foreningens oprindelige eller senere vedtægter anses for en udbetaling af en del af en formue, som sagsøgeren allerede ejede, hvorfor statsskattelovens § 5 a ikke kan finde anvendelse. Det enkelte medlem havde ikke forud herfor noget retskrav på, at foreningsformuen skulle fordeles til medlemmerne ved foreningens opløsning. Der forelå således ikke en andelsret tilformuen, og ligningslovens § 16 A finder derfor ikke anvendelse på udbetalingen af de 400.000 kr." (min understregning)
 "Til foreningens opløsning kræves, at 3A af samtlige medlemmer stemmer for opløsningen. Den opløsende generalforsamling træffer samtidig bestemmelse om, hvorledes der skal for holdes med foreningens formue."
 "På generalforsamling den 19. marts 1990 udtalte sagsøgeren som formand for foreningen ifølge notat af 21. november 2001 fra sekretariatschef i Foreningen af Fondsbørsvekselerere Klaus Struwe: »Hvad angår os selv, må man spørge: Hvad skal vi gøre med den formue, der er opsamlet i garantiforeningen? Der er to muligheder: Den kan udloddes til medlemmerne med eller uden skat, eller den kan holdes samlet til et formål, som vi så må enes om. I givet fald må der indhentes forslag fra medlemmerne.«" (min understregning)
 "Selskabets formue skal fordeles blandt medlemmerne efter principper, som skal godkendes af Erhvervsstyrelsen, og som nærmere skal bestemmes af repræsentantskabet med det i § 7.3, stk.1, første punktum nævnte kvalificerede flertal." (min understregning)
 "Bestemmelsen i selskabsskattelovens §1, stk. 1, nr.5, omfatter efter gældende regler alene de gensidige forsikringsforeninger, som også overtager forsikringer uden forpligtelse til deltagelse i det gensidige ansvar. Disse forsikringsforeninger er undergivet almindelig aktieselskabsbeskatning.
 Det forslås derfor, at beskatningen efter § 1, stk.1, nr. 5 kun omfatter de forsikringsforeninger, der er undergivet fuldt tilsyn. De foreninger, der i henhold til kapital 21 i lov om forsikringsvirksomhed enten er undergivet begrænset tilsyn, eller som slet ikke er undergivet tilsyn, vil være skattepligtige efter § 1, stk. 1, nr. 6"
 2.10.9 Det følger af det anførte, at den civil- og selskabsretlige form "forening" har direkte skattemæssige konsekvenser, og at det kræver særskilt lovhjemmel skatteretligt at


text:
behandle den retlige form "forening" som et selskab.
 "2. Lovforslagets indhold
 I forbindelse med en omdannelse til aktieselskab vil den gensidige forsikringsforening overdrage hele sin forsikringsbestand. Forsikringsforeningen skal herefter ændres, og ved lovforslaget er det foreslået, at det sikres, at den forening, der besidder aktierne i forsikringsselskabet er undergivet fuld beskatning uanset hvilket skattesubjekt, den ændres til."
 2.10.12 Det fremgår af citaterne, at de omhandlede foreninger ikke kunne bruge fusionsskattelovens regler, som kun gjaldt for selskaber, og at det var nødvendigt med særskilt lovhjemmel, hvis fusionsskatteloven også skulle gælde for foreningerne. Denne forskel skyldtes eneog alene forskellen mellem den retlige form "selskab" over for "forening". Der er ikke i forarbejderne henvist til, at der skal ske en realitetsbedømmelse af den enkelte forenings karakteristika eller vedtægter for derigennem at afgøre, om den reelt er et selskab eller skatteretligt kan sidestilles hermed. Selve den retlige organisationsform synes at være afgørende, og de skattemæssige konsekvenser afledes af den selskabsretlige organisationsform.
 I den foreslåede § 14 d, stk. 3, 2. pkt. fastslås, at den gensidige forsikringsforening i fusionslovens forstand anses som det ophørende selskab, og at aktieselskabet anses som det fortsættende selskab. Ved en normal fusion vil et eller begge af de omhandlede selskaber ophøre med at eksistere. En omdannelse som den foreliggende, hvor foreningen i princippet fortsætter, er således ikke umiddelbart at sammenligne med en normal fusion. Det er dog under alle omstændigheder fundet mest hensigtsmæssigt at indføje reglerne i fusionsloven med de nødvendige tilpasninger."
 Det må derfor lægges til grund, at udlodning fra Klager er udbytte efter ligningslovens § 16 A, som skal beskattes som aktieindkomst."
 "Vedrørende jus
 "Det er ubestridt, at det enkelte medlem af H1 smba ikke har et omsætteligt medlemskab af selskabet. Allerede af den grund er det udelukket, at der er tale om et lignende værdipapir." (minunderstregning)
 SKAT tillægger brugen af ordet "frit" overdreven og afgørende betydning. SKAT mener således på trods af begrundelsens klare ordlyd, at Skatterådet har afgjort, at der gælder et krav om omsættelighed, omsætteligheden behøver blot ikke at være fri. Der er ikke ingen holdepunkter for denne fortolkning. Skatterådet anfører ikke, at der gælder et krav om omsættelighed, selv om dette havde været logisk, hvis dette var Skatterådets opfattelse. Det er en meget kryptisk måde at sige, at der gælder et krav om omsættelighed ved at sige, at der ikke gælder noget krav om fri omsættelighed. Skatterådet går heller ikke ind i nogen vurdering af, hvilken grad af omsættelighed, der i givet fald skal til, hvilket måtte forventes, hvis SKATs fortolkning skulle være rigtig.
 "Udbetalingen af de 400.000 kr. fra Fondsbørsvekselerernes Garantiforening under afvikling til sagsøgeren kan ikke efter foreningens oprindelige eller senere vedtægter anses for en udbetaling af en del af en formue, som sagsøgeren allerede da ejede, hvorfor statsskattelovens § 5 a ikke kan finde anvendelse.
 Udbetalingen må derimod anses som skattepligtig indkomst for sagsøgeren efter statsskattelovens § 4, som giver hjemmel til beskatning af denne indkomst." (min understregning).
 "Svendborg Amts gensidige brandassuranceselskab var en gensidig forsikringsforening omfattet af kap. 21 i


text:
lov om forsikringsvirksomhed. Efter foreningens karakter, herunder at medlemmerne ikke har kunnet eje omsættelige andele i foreningen, og at udtrådte medlemmer ikke havde andel i foreningens formue, kan sagsøgerens medlemskab af foreningen ikke anses for en formuegenstand en skattepligtig ejer, og således omfattet af statsskattelovens § 5 eller aktieavancebeskatningsloven" (min understregning)
 "I SKM2004.259.HR (U20054.2121H) lagde Højesteret tilsvarende vægt på den anden betingelse, nemlig kravet om ret til andel af formuen ved likvidation, idet retten lagde afgørende vægt på, at det enkelte medlem i Fondsbørsvekselerernes Garantiforening ikke forud for opløsningen havde retskrav på, at formuen skulle fordeles blandt medlemmerne ved opløsning. Højesteret havde ikke anledning til at tage stilling om kravet om omsættelig andel, fordi det fremgik af den pågældende forenings vedtægter, at medlemmernes rent faktisk ejede en sådan andel, om end med begrænset omsættelighed. Det er således ikke korrekt, når repræsentanten anfører, at Højesteret underkendte den ovennævnte landsretsdom."
 ''Ved den foreslaaede Bestemmelse har man dog for Værdipapirers vedkommende begrænset Skattepligten til Aktier og lignende Værdipapirer, hvorved forstaas Værdipapirer, der ligesom Aktier er Bærere af Andels- og Udbytterettigheder i Selskaber med Begrænset Ansvar."
 Samlet fastholdes det, at medlemmernes ret til andel af likvidationsprovenu og ret til bonus/udbytte er udtryk for, at udlodning fra Klager er udbetaling af en del af en formue, som medlemmerne allerede ejer."
 "1 Beskatning strider mod hensynet til sammenhængen i beskatningsordningen og dermed mod formålet
 I SKM2011.11.ØLR henviste landsretten ellers direkte i præmisserne til, at en gensidig forsikringsforening var omfattet af kap. 21 i lov om forsikringsvirksomhed (og dermed i realiteten var skattefri, da omsætning med medlemmerne ikke var skattepligtig for foreninger omfattet af kapitel 21), jf. sætningen "X-Amts gensidige brandassuranceselskab var en gensidig forsikringsforening omfattet af lov kap. 21 i lov om forsikringsvirksomhed". Hensynet til sammenhængen i beskatningsordningen tilsagde derfor i den sag, at der skulle ske beskatning som personlig indkomst.
 Et selskab kan også i vedtægter eller aktionæroverenskomst have fastsat en lav pris eller ingen pris for ejerandelen ved afståelse. Der er intet til hinder for at aftale, at en selskabsdeltager går "nøgen ind og nøgen ud".
 Kontorindstillingen giver ingen begrundelse for, at retten til udbytte eller likvidationsprovenu (de to første måder at få værdi på) skulle være uden betydning, og at omsætteligheden (den tredje måde) skulle være eneafgørende. Der anføres blot: "Der er herved lagt afgørende vægt på SKM2011.11.ØLR og nærmere bestemt på, at medlemmerne af H1 smba ved udtræden ikke har krav på en andel af H1 smba’s formue. Den omstændighed, at H1 smba’s formue ved opløsning skal fordeles blandt medlemmerne efter principper, som skal godkendes af Erhvervsstyrelsen, er således ikke anset for eneafgørende for, om medlemmerne kan anses for at have andelsret til H1 smba’s formue. Medlemmernes ret til bonus efter bestemmelserne i vedtægternes § 15 er heller ikke tillagt afgørende vægt."
 I relation til beskatning som udbytte anførte Landsretten som tiltrådt af Højesteret, at det var "den opløsende generalforsamling, der traf bestemmelse om, hvorledes der skulle forholdes med foreningens formue. Det enkelte medlem havde ikke forud herfor noget retskrav på, hvorledes


text:
foreningsformuen skulle fordeles til medlemmerne ved foreningens opløsning. Der forelå således ikke en andelsret til formuen, og ligningslovens § 16 A finder derfor ikke anvendelse på udbetalingen af de 400.000 kr."
 Kontorindstillingen svarer ikke på, hvorfor det af Højesteret anførte kriterium om, at ret til andel i formuen ved likvidation er afgørende, ikke skulle være gældende for H1 smba."
 "§ 4 a. Aktieindkomst omfatter det samlede beløb af:
 1) aktieudbytte efter ligningslovens § 16 A samt beløb omfattet af virksomhedsomdannelseslovens § 4, stk. 4, 3. pkt., fra selskaber, der er skattepligtige efter selskabsskattelovens § 1, stk. 1, nr. 2, 2 e, 2 h, 4 eller 5 a, ..."
 1) Alt, hvad der af selskabet udloddes til aktuelle aktionærer eller andelshavere ..."
 Det fremgår, at det i sagen stillede spørgsmål omhandler udbetaling af bonus til visse medlemmer af H1 smba, og spørgsmålet i sagen er nærmere bestemt, om den udbetalte bonus i henhold til ligningslovens § 16 A, stk. 1, kan karakteriseres som udbytte af lignende værdipapirer. Dette fordrer for det første, at den omhandlede bonus kan karakteriseres som udbytte, og for det andet, at medlemmerne i den sammenhæng kan anses for indehavere af "lignende værdipapirer".
 Ud fra en samlet, konkret vurdering finder retten, at den omhandlede bonus, der i henhold til vedtægternes § 15 kan udbetales ved H1 smba’s overskud i nærmere angivne tilfælde, kan karakteriseres som udbytte som omhandlet i ligningslovens § 16 A, stk. 1, og at medlemmerne må anses for indehavere af "lignende værdipapirer" som omhandlet i ligningslovens § 16 A, stk. 1.
 Derfor ændres det bindende svar til et "Ja".


text:
Civile sager henhører under distriktsdomstolenes (maakohus) kompetence. Distriktsdomstolene behandler civile sager som domstole i første instans. Civile sager dækker en lang række områder og omfatter tvister, der udspringer af kontrakter og forpligtelser samt familie- og arveforhold, tvister vedrørende tinglige rettigheder, forhold vedrørende virksomheders og almennyttige organisationers aktiviteter og ledelse, konkursprocedurer og arbejdsretlige forhold. For at anlægge en civil sag skal der indgives en stævning til en distriktsdomstol. I den stævning, der indgives til retten, angives den person, stævningen udtages mod, hvad der nedlægges påstand om, hvorfor der nedlægges påstand (dvs. retsgrundlaget), samt dokumentation til støtte for påstanden.
 Et krav mod en anden person om betaling af et fast pengebeløb, der udspringer af et privatretligt forhold, kan efter anmodning også behandles efter hasteproceduren for betalingspåkrav. En part, der ønsker at anvende hasteproceduren for betalingspåkrav i forbindelse med krav om underholdsbidrag eller krav om betaling af en gældsfordring, kan kontakte distriktsdomstolens afdeling for betalingspåkrav via webstedet https://www.e-toimik.ee/. Hasteproceduren for betalingspåkrav kan ikke anvendes for krav, der overstiger 6 400 EUR (gældsfordringer); dette beløb omfatter både hovedkrav og underordnede krav. Hasteproceduren kan ligeledes ikke anvendes, hvis det krævede underholdsbidrag overstiger 200 EUR om måneden. Hasteproceduren for betalingspåkrav kan ikke anvendes, hvis debitor ikke i et barns fødselsattest er opført som barnets forælder. Hasteproceduren for betalingspåkrav gennemføres af domhuset i Haapsalu under distriktsdomstolen for Pärnu (Pärnu Maakohtu Haapsalu kohtumaja).
 Visse tvister kan indgives for udenretslige nævn, inden retten til domstolsprøvelse udnyttes. Arbejdsretlige tvister behandles f.eks. af et arbejdsnævn (töövaidluskomisjon). Et arbejdsnævn er et uafhængigt organ, der behandler individuelle arbejdsretlige tvister, inden det kommer til en retssag. Både arbejdsgivere og arbejdstagere kan indbringe en sag for et nævn uden at skulle betale statslige gebyrer. Enhver tvist, der opstår på grundlag af et forhold mellem arbejdsgivere og arbejdstagere, kan indbringes for et arbejdsnævn. I forbindelse med retten til at indbringe en arbejdsretlig tvist for et arbejdsnævn skal det bemærkes, at nævnet kun kan behandle krav under 10 000 EUR. Krav, der overstiger 10 000 EUR, behandles af domstolene. Når en sag indbringes for arbejdsnævnet, beskrives de omstændigheder, der er relevante for tvisten. Hvis f.eks. ophævelsen af en ansættelsesaftale anfægtes, angives tidspunktet for og begrundelsen for ophævelsen. Det forhold, som parterne er uenige om, skal beskrives, dvs. hvad arbejdstageren eller arbejdsgiveren ikke har gjort eller har gjort i strid med lovgivningen. Alle påstande og krav skal begrundes, og derfor anføres forhold, der kan underbygges af skriftlig dokumentation (ansættelseskontrakt, overenskomst eller korrespondance mellem arbejdstager og arbejdsgiver osv.), eller der henvises til anden dokumentation eller vidner. Denne skriftlige dokumentation, som underbygger arbejdstagerens eller arbejdsgiverens krav, vedlægges stævningen, når den indgives. Hvis sagsøger finder det nødvendigt at indkalde et vidne til mødet, anføres vidnets navn og adresse i stævningen.
 Krav, der opstår på grundlag af en kontrakt mellem en forbruger og en handlende, kan behandles af et forbrugerklagenævn (tarbijakaebuste komisjon). Et forbrugerklagenævn kan afgøre tvister, der opstår på grundlag af kontrakter mellem forbrugere og handlende, hvis parterne ikke har kunnet indgå forlig om tvisten, og hvis værdien af de omhandlede


text:
varer eller tjenesteydelser er mindst 20 EUR. Krav, der opstår på grundlag af dødsfald, fysisk skade eller anden sundhedsskade, kan ikke behandles af et nævn, men behandles af domstolene.
 Et nævn kan ikke afgøre tvister, der vedrører levering af sundhedsydelser, juridiske ydelser eller overdragelse af fast ejendom, eller tvister, for hvilke bilæggelsesproceduren er fastlagt ved anden lovgivning. Sådanne tvister løses af den kompetente institution eller domstol. Proceduren for bilæggelse af tvister vedrørende lejeforhold er f.eks. fastlagt i loven om bilæggelse af tvister vedrørende lejeforhold (üürivaidluse lahendamise seadus).
 Et forbrugerklagenævn har kompetence til at bilægge alle tvister vedrørende tab, der opstår som følge af defekte produkter, såfremt tabet kan fastslås. Hvis det kan godtgøres, at der er lidt et tab, men det præcise beløb for tabet ikke kan bestemmes, f.eks. hvis der er tale om ikkepengemæssige tab eller tab, der vil opstå i fremtiden, fastlægges erstatningsbeløbet af en domstol.
 For at vide hvilken domstol der har kompetence til at behandle en sag, er det vigtigt at kende kompetenceprincipperne. Kompetence er opdelt i tre områder: 1) generel kompetence, som afhænger af personens bopæl, 2) valgfri kompetence og 3) enekompetence (se afsnit 2.2).
 Der er forskel mellem domstole i lavere og højere instans, idet Estlands retssystem består af tre instanser.
 Distriktsdomstolene (maakohus) behandler alle civile sager som domstole i første instans. Der kan ved lov fastlægges visse typer forhold, som kun kan behandles af en bestemt distriktsdomstol, hvis dette gør sagsbehandlingen hurtigere eller på anden måde gør processen mere effektiv.
 Appeldomstolene (ringkonnakohus) efterprøver afgørelser, som distriktsdomstolene inden for deres retskreds har truffet i civile sager, på grundlag af appeller af afgørelser eller kendelser. Appeldomstolene træffer også afgørelse i andre sager, der ifølge lovgivningen henhører under deres kompetence.
 Højesteret (Riigikohus) efterprøver afgørelser, som appeldomstolene har truffet i civile sager, på grundlag af kassationsappeller og kære af kendelser. Højesteret afgør også begæringer om fornyet prøvelse af gældende domstolsafgørelser i sager, hvor en domstol ifølge loven har den nødvendige kompetence til at afgøre en sag, og afgør andre sager, der ved lov henhører under dens kompetence.
 En sag behandles og afgøres først af en distriktsdomstol som domstol i første instans. Hvis en person ikke er tilfreds med en dom, kan vedkommende indgive en appel til en domstol i højere instans, dvs. en appeldomstol. Appeldomstole er domstole i anden instans, og de efterprøver afgørelser truffet af distrikts- og forvaltningsdomstole på grundlag af appeller og kære af kendelser. En appeldomstol træffer afgørelse i civile sager i kollegium. Appelsager afgøres af et panel af tre dommere.
 Højesteret er den højeste instans og afgør kassationsappeller og begæringer om fornyet prøvelse af domstolsafgørelser. Kassation henviser til indgivelse af en appel mod en dom, som på grund af juridiske spørgsmål endnu ikke er trådt i kraft, og en højere domstols prøvelse af denne dom uden fornyet vurdering af de faktiske omstændigheder. Prøvelse af domstolsafgørelser henviser til fornyet behandling af afgørelser og kendelser, der allerede er trådt i kraft, i sager, hvor der er indtrådt nye omstændigheder, og på grundlag af en begæring


text:
indgivet af en part i sagen.
 En kassationsappel kan indgives til højesteret af en part i sagen, som ikke er tilfreds med en lavere domstols dom. En appel kan kun indgives af en kvalificeret repræsentant, ikke personligt. Højesteret antager en kassationsappel, hvis påstandene i appellen rejser tvivl om, hvorvidt den lavere domstol har anvendt den materielle ret korrekt, eller om den har gjort sig skyldig i en alvorlig overtrædelse af de processuelle regler, som kunne have ført til en uretfærdig kendelse. Højesteret antager desuden sagen, hvis behandlingen af kassationsappellen vil være af grundlæggende betydning for retssikkerheden og fastlæggelsen af en ensartet retspraksis eller for videreudviklingen af lovgivningen.
 Kompetence er en persons ret og forpligtelse til at udøve sine processuelle rettigheder ved en bestemt domstol. Kompetence opdeles i generel kompetence, valgfri kompetence eller enekompetence.
 Generel kompetence angiver den domstol, som en sag mod en person kan anlægges ved, og hvor der kan træffes andre proceduremæssige foranstaltninger over for en person, medmindre det ved lov er fastlagt, at sagen kan anlægges eller foranstaltningen kan træffes ved en anden domstol.
 Valgfri kompetence angiver den domstol, som en sag mod en person kan anlægges ved, og hvor andre proceduremæssige foranstaltninger kan træffes, i tillæg til generel kompetence. Det betyder, at sager, der omfatter ejendomsretlige krav mod en fysisk person, kan anlægges ved domstolen i den retskreds, hvor vedkommende har haft sin bopæl i længst tid. Hvis en person har bopæl i udlandet, kan en sag, der omfatter et ejendomsretligt krav, også anlægges ved domstolen i den retskreds, hvor den omhandlede ejendom er beliggende, eller ved domstolen i den retskreds, hvor personens øvrige ejendom er beliggende.
 Enekompetence angiver den eneste domstol, som en civil sag kan anlægges ved. Begæringer er altid omfattet af princippet om enekompetence, medmindre andet er fastlagt ved lov. Enekompetence kan f.eks. fastlægges på grundlag af det sted, hvor den faste ejendom, en juridisk persons registrerede hjemsted osv. er beliggende.
 En sag mod en fysisk person kan anlægges ved domstolen i den retskreds, hvor vedkommende har bopæl, og en sag mod en juridisk person kan anlægges ved domstolen i den retskreds, hvor vedkommendes hovedkvarter ligger. Hvis en fysisk persons bopæl ikke kendes, kan der anlægges sag mod den pågældende ved domstolen i den retskreds, hvor vedkommendes sidst kendte bopæl er beliggende.
 En sag mod en estisk statsborger, der bor i et andet land, og som er underlagt ekstraterritorialitet, eller mod en estisk statsborger, der bor i et andet land, og som er tjenestemand, kan anlægges ved domstolen i den retskreds, hvor vedkommendes sidst kendte bopæl er beliggende. Hvis en person ikke har haft bopæl i Estland, kan en sag anlægges mod vedkommende ved distriktsdomstolen i Harju (Harju Maakohus). En sag kan anlægges mod et statsligt organ eller en lokal myndighed ved domstolen i den retskreds, hvor det statslige organs eller den lokale myndigheds registrerede sæde er beliggende. Hvis det statslige organ ikke kan fastslås, anlægges sagen ved distriktsdomstolen i Harju. Hvis den lokale myndighed ikke kan fastslås, anlægges sagen ved domstolen i


text:
den retskreds, hvor den lokale myndighed har sæde.
 En sag kan anlægges mod et statsligt organ eller en lokal myndighed ved domstolen i den retskreds, hvor det statslige organs eller den lokale myndigheds registrerede sæde er beliggende.
 Hvis det statslige organ ikke kan fastslås, anlægges sagen ved distriktsdomstolen i Harju. Hvis den lokale myndighed ikke kan fastslås, anlægges sagen ved domstolen i den retskreds, hvor den lokale myndighed har sæde. En sagsøger kan også anlægge en sag ved domstolen i den retskreds, hvor vedkommende egen bopæl er beliggende.
 I de sager, der er fastsat ved lov, kan en person vælge en domstol, som en sag mod en person kan anlægges ved, og hvor andre proceduremæssige foranstaltninger kan træffes, i tillæg til generel kompetence.
 En sag, der omfatter et ejendomsretligt krav, kan også anlægges mod en fysisk person ved domstolen i den retskreds, hvor vedkommende har bopæl, hvis personen har boet der i en længere periode i forbindelse med et ansættelses- eller tjenesteforhold, studier eller lignende.
 Kompetence baseret på forretningssted – En sag, der vedrører sagsøgtes økonomiske eller erhvervsmæssige aktiviteter, kan også anlægges ved domstolen i den retskreds, hvor vedkommende har forretningssted.
 Kompetence baseret på en juridisk persons registrerede hjemsted – En juridisk person i sin egenskab af medlem, herunder et selskab, eller et medlem, en partner eller en aktionær heri, kan anlægge en sag, der udspringer af den pågældendes medlemskab eller ejerandel, mod et medlem af, en partner eller en aktionær i den juridiske person ved domstolen i den retskreds, hvor den juridiske persons registrerede hjemsted er beliggende.
 Kompetence baseret på ejendoms beliggenhed – Hvis en person har bopæl eller registreret hjemsted i udlandet, kan en sag, der omfatter et ejendomsretligt krav, anlægges mod vedkommende ved domstolen i den retskreds, hvor den omhandlede ejendom er beliggende, eller domstolen i den retskreds, hvor personens øvrige ejendom befinder sig. Hvis ejendommen er registreret i et offentligt register, kan sagen anlægges ved domstolen i den retskreds, hvor det register, som ejendommen er registreret i, er beliggende. Hvis ejendommen udgør et krav ifølge loven om forpligtelser, kan sagen anlægges ved domstolen i den retskreds, hvor skyldnerens bopæl eller registrerede hjemsted er beliggende. Hvis kravet er sikret med et aktiv, kan sagen anlægges ved domstolen i den retskreds, hvor aktivet befinder sig.
 Kompetence i sager, der vedrører et krav, som er sikret ved pant i eller behæftelse af fast ejendom – En sag om inddrivelse af et krav, som er sikret ved pant i eller behæftelse af fast ejendom, eller en anden sag, som vedrører et lignende krav, kan anlægges ved domstolen i den retskreds, hvor den faste ejendom er beliggende, såfremt skyldneren er ejer af den registrerede ejendom, som er sikret ved pant i eller behæftelse af fast ejendom.
 Kompetence i sager, der udspringer af ejerskab af en lejlighed – En sag mod et medlem af en ejerforening eller en anden sammenslutning af ejere af lejligheder, der udspringer af medlemmernes fælles ejerskab eller af forvaltningen af genstanden for det fælles ejerskab, eller som er


text:
baseret på den fysiske andel af ejerskabet af ejerboligen, kan også anlægges ved domstolen i den retskreds, hvor den registrerede ejendom, som er behæftet med lejlighedsejerskab, er beliggende.
 Kompetence baseret på stedet for opfyldelsen af en kontrakt – En sag, der udspringer af en kontrakt, eller en sag, der har til formål at efterprøve gyldigheden af en kontrakt, kan anlægges ved domstolen i den retskreds, hvor den anfægtede kontraktlige forpligtelse skal opfyldes. Hvis der er tale om en kontrakt om salg af løsøre, betragtes det sted, hvor løsøret blev overdraget eller skulle have været overdraget til køberen, og, hvis der er tale om en kontrakt om levering af en tjenesteydelse, det sted, hvor tjenesteydelsen blev leveret eller skulle have været leveret, som stedet for opfyldelsen af forpligtelsen. I andre tilfælde betragtes skyldnerens forretningssted eller, hvis et sådant ikke findes, skyldnerens bopæl eller hjemsted som stedet for opfyldelsen af forpligtelsen. Disse bestemmelser gælder, medmindre parterne har aftalt andet.
 Kompetence baseret på en forbrugers bopæl – En sag, der udspringer af en kontrakt eller et forhold, der er omhandlet i §§ 35, 46, 52, 208, stk. 4, 379, 402, 635, stk. 4, 709, 734 og 866 i loven om forpligtelser (võlaõigusseadus), eller en sag, der udspringer af en anden kontrakt, der er indgået med et foretagende, der har hjemsted eller forretningssted i Estland, kan anlægges af en forbruger ved domstolen i den retskreds, hvor forbrugere har bopæl. Ovennævnte gælder ikke for sager, der udspringer af fragtaftaler.
 Kompetence i sager, der udspringer af en forsikringsaftale – En forsikringstager, en begunstiget person eller en anden person, der har ret til at kræve opfyldelse af en forpligtelse fra forsikringsselskabets side på grundlag af en forsikringsaftale, kan anlægge en sag, der udspringer af forsikringsaftalen, mod forsikringsselskabet ved domstolen i den retskreds, hvor forsikringstageren har bopæl eller hjemsted. Hvis der er tale om ansvarsforsikring eller forsikring af anlæg eller fast ejendom eller løsøre sammen med anlæg eller fast ejendom, kan der anlægges sag mod forsikringsselskabet ved domstolen i den retskreds, hvor den handling eller begivenhed, der forårsagede skaden, fandt sted.
 Kompetence baseret på en arbejdstagers bopæl eller arbejdssted – En arbejdstager kan anlægge en sag, der udspringer af den pågældendes ansættelsesaftale, ved domstol i den retskreds, hvor vedkommende har bopæl eller arbejdssted.
 Kompetence i sager, der udspringer af en veksel eller check – En sag, der vedrører en veksel eller check, kan anlægges ved domstolen i den retskreds, hvor vekslen eller checken blev betalt.
 Kompetence i sager vedrørende hærværk – En sag vedrørende erstatning for hærværk kan anlægges ved domstolen i den retskreds, hvor den handling eller begivenhed, der forårsagede skaden, fandt sted.
 Kompetence i sager vedrørende et krav ifølge søretten, redningsarbejde eller en redningsaftale – En sag, der udspringer af et eller flere krav ifølge søretten, der er omhandlet i loven om maritim ejendom (laeva asjaõigusseadus), kan anlægges ved domstolen i den retskreds, hvor den havn, hvor sagsøgtes skib befinder sig, eller skibets hjemstedshavn er beliggende. En sag, der udspringer af redningsarbejde eller en redningsaftale, kan


text:
anlægges ved domstolen i den retskreds, hvor redningsarbejdet fandt sted.
 Kompetence i sager vedrørende bodeling – En sag, der vedrører arverettigheder, en arvings krav mod bobestyreren, krav, der udspringer af et testamente eller en arveaftale, eller et krav om tvangsarv eller deling af et bo, kan anlægges ved domstolen i den retskreds, hvor arveladeren var bosiddende på dødstidspunktet. Hvis arveladeren var estisk statsborger, men ikke havde sin bopæl i Estland på dødstidspunktet, kan sagen anlægges ved domstolen i den retskreds, hvor arvelader sidst havde bopæl i Estland. Hvis arveladeren ikke har haft bopæl i Estland, kan sagen anlægges ved distriktsdomstolen i Harju (Harju Maakohus).
 En sag mod flere sagsøgte og flere sager mod én sagsøgt – En sag mod flere sagsøgte kan anlægges ved domstolen i den retskreds, hvor bopælen eller hjemstedet for en af de sagsøgte, som sagsøger vælger, er beliggende. Hvis der anlægges flere sager mod én sagsøgt på grundlag af det samme forhold, kan alle sager anlægges ved domstolen i den retskreds, hvor en sag vedrørende et eller flere af de krav, der udspringer af det samme forhold, kan anlægges.
 Kompetence ved modkrav og i sager, der anlægges af en tredjepart med et særskilt krav – Et modkrav kan anlægges ved den domstol, hvor den oprindelige sag blev anlagt, såfremt betingelserne for anlæggelse af et modkrav overholdes, og modkravet ikke er omfattet af princippet om enekompetence. Ovennævnte gælder også, hvis modkravet ifølge generelle bestemmelser skal anlægges ved en udenlandsk domstol.
 En sag, der anlægges af en tredjepart med et særskilt krav, kan anlægges ved den domstol, der behandler hovedsagen.
 Kompetence i konkurssager – En sag vedrørende konkurs eller et konkursbo mod en person, der er erklæret konkurs, en kurator eller et medlem af konkursudvalget, herunder en sag om udelukkelse af ejendom fra et konkursbo, kan anlægges ved den domstol, der erklærede konkursen. En sag om accept af et krav kan også anlægges ved den domstol, der erklærede konkursen. En person, der er erklæret konkurs, kan også anlægge en sag vedrørende konkursboet, herunder en sag om tilbagetagelse, ved den domstol, der erklærede konkursen.
 I de sager, der er fastsat ved lov, er der enekompetence. Kompetence angiver den eneste domstol, som en civil sag kan anlægges ved. Sager om begæringer er altid omfattet af princippet om enekompetence, medmindre andet er fastlagt ved lov.
 1) Kompetence på grundlag af det sted, hvor fast ejendom er beliggende – En sag med følgende genstande anlægges ved domstolen i den retskreds, hvor den faste ejendom er beliggende:
 krav vedrørende anerkendelse af eksistensen af ejendomsret, begrænsede tinglige rettigheder eller anden behæftelse af fast ejendom, anerkendelse af manglen på sådanne rettigheder eller behæftelser eller krav vedrørende andre rettigheder til fast ejendom
 fastlæggelse af grænser for eller deling af fast ejendom
 beskyttelse af besiddelsen af fast ejendom
 krav vedrørende tinglige rettigheder, der udspringer af ejerskab af lejlighed
 krav vedrørende tvangsfuldbyrdelse i forbindelse med fast ejendom
 krav, der udspringer af en lejeaftale eller erhvervsmæssig lejeaftale vedrørende fast ejendom eller anden aftale vedrørende anvendelsen af fast ejendom ifølge


text:
loven om forpligtelser, eller som udspringer af gyldigheden af sådanne aftaler.
 En sag vedrørende servitutter på fast ejendom, behæftelser af fast ejendom eller fortrinsret anlægges ved domstolen i den retskreds, hvor den servitutbehæftede eller behæftede ejendom er beliggende.
 2) Krav om ophør af anvendelse af standardbetingelser – En sag vedrørende ophør af anvendelsen af en urimelig standardbetingelse eller vedrørende ophør og tilbagetrækning af anbefalingen om anvendelse af betingelsen fra den person, der anbefaler anvendelsen af betingelsen (§ 45 i loven om forpligtelser (võlaõigusseadus)), anlægges ved domstolen i den retskreds, hvor sagsøgtes forretningssted er beliggende, eller, hvis et sådant ikke findes, ved domstol i den retskreds, hvor sagsøgtes bopæl eller hjemsted er beliggende. Hvis sagsøgte ikke har forretningssted, bopæl eller hjemsted i Estland, anlægges sagen ved den domstol, under hvis stedlige kompetence standardbetingelsen blev anvendt.
 3) Kompetence i sager om tilbagekaldelse af en afgørelse truffet af et organ under en juridisk person eller fastlæggelse af dens manglende retskraft – En sag om tilbagekaldelse af en afgørelse truffet af et organ under en juridisk person eller fastlæggelse af dens manglende retskraft anlægges ved domstolen i den retskreds, hvor den juridiske person har hjemsted.
 4) Kompetence i ægteskabssager
 Ægteskabssager er civile sager, hvor der træffes afgørelse om følgende:
 ophævelse af ægteskab
 fastlæggelse af eksistens eller manglende eksistens af ægteskab
 deling af fælles ejendom eller andre krav, der udspringer af formueforholdet mellem ægtefæller
 andre krav, der følger af ægteskab, som indgives af den ene ægtefælle mod den anden.
 En estisk domstol har kompetence til at træffe afgørelse i ægteskabssager, hvis:
 mindst én af ægtefællerne er estisk statsborger eller var statsborger, da ægteskabet blev indgået
 begge ægtefæller har bopæl i Estland
 den ene ægtefælle har bopæl i Estland, medmindre den dom, der vil blive afsagt, tydeligvis ikke anerkendes i den anden ægtefælles hjemland.
 I ægteskabssager, der skal afgøres af en estisk domstol, anlægges sagen ved domstolen i den retskreds, hvor ægtefællerne har fælles bopæl, eller hvis en sådan ikke findes, ved domstolen i den retskreds, hvor sagsøgtes bopæl er beliggende. Hvis sagsøgte ikke har bopæl i Estland, anlægges sagen ved domstolen i den retskreds, hvor bopælen for parternes fælles mindreårige barn er beliggende, og, hvis parterne ikke har et fælles mindreårigt barn, ved domstolen i den retskreds, hvor sagsøger har bopæl.
 Hvis en fraværende persons ejendom er givet i varetægt, fordi personen er forsvundet, eller hvis en værge er udpeget for en person på grund af vedkommendes manglende retsevne, eller hvis en person er blevet idømt fængselsstraf, kan en skilsmissesag mod vedkommende også anlægges ved domstolen i den retskreds, hvor sagsøger har bopæl.
 5) Kompetence i sager vedrørende faderskab og underholdsbidrag – En faderskabssag er en civil sag, der har til formål at fastlægge slægtskab eller anfægte, at en forælder indsættes i et barns fødselsattest eller i folkeregistret. En estisk domstol kan afgøre en faderskabssag, hvis mindst én af parterne er estisk statsborger, eller mindst én af parterne har sin bopæl i Estland. I faderskabssager, der skal afgøres ved en estisk domstol, anlægges sagen ved


text:
domstolen i den retskreds, hvor barnet har bopæl. Hvis barnet ikke har bopæl i Estland, anlægges sagen ved domstolen i den retskreds, hvor sagsøgte har bopæl. Hvis sagsøgte ikke har bopæl i Estland, anlægges sagen ved domstolen i den retskreds, hvor sagsøger har bopæl.
 Disse bestemmelser gælder også for sager vedrørende underholdsbidrag. En sag vedrørende underholdsbidrag er en civil sag, hvor der skal træffes afgørelse om:
 opfyldelsen af en forælders forpligtelse til at betale børnebidrag til et mindreårigt barn ifølge loven
 opfyldelsen af en forpligtelse til at betale underholdsbidrag mellem forældre
 opfyldelsen af en forpligtelse til at betale underholdsbidrag mellem ægtefæller
 opfyldelsen af en anden forpligtelse til at betale underholdsbidrag fastlagt ved lov.
 Hvis en sag samtidig hører under flere estiske domstoles kompetence, kan sagsøgeren vælge, hvilken domstol han vil anlægge sagen ved. I sådanne tilfælde afgøres sagen af den domstol, der først modtog begæringen.
 Hvis en sag anlægges ved domstolen i den retskreds, hvor sagsøgte har bopæl eller hjemsted, eller ved domstolen med enekompetence, behandles sagen i det domhus, hvis stedlige kompetence omfatter sagsøgtes bopæl eller hjemsted, eller det sted, der afgør enekompetencen. Hvis flere steder, som bruges til at bestemme kompetencen, ligger inden for en distriktsdomstols stedlige kompetence, men inden for forskellige domhuses tjenesteområder, vælger sagsøger det domhus, som skal behandle sagen. Hvis sagsøger ikke vælger et domhus, afgør domstolen, hvor sagen skal behandles.
 Begæringer behandles i det domhus, hvis stedlige kompetence omfatter det sted, der er anvendt til at bestemme kompetencen. Hvis forskellige steder, som bruges til at bestemme kompetencen, ligger inden for en distriktsdomstols stedlige kompetence, men inden for forskellige domhuses tjenesteområder, afgør domstolen, hvor sagen skal behandles.
 Hasteproceduren for sager vedrørende betalingspåkrav gennemføres af domhuset i Haapsalu under distriktsdomstolen for Pärnu (Pärnu Maakohtu Haapsalu kohtumaja). Andre civile sager er underlagt ovennævnte kompetenceprincipper.
 Sidste opdatering: 29/10/2018


text:
Ny Højesterets dom vedrørende afskedigelse af gravid medarbejder, herunder omfanget af omplaceringspligten
 11 timer siden 20/09/2018
 1 dage siden 19/09/2018
 2 dage siden 18/09/2018
 I en ny Højesterets dom afsagt den 25. oktober 2016, tager Højesteret stilling til, om en opsigelse af en gravid medarbejder var i strid med ligebehandlingslovens regler, og herunder også i hvilket omfang arbejdsgiveren havde en forpligtelse til at omplacere medarbejderen.
 Sagsøger, medarbejderen A, blev den 15. august 2010 ansat som markedsføringskoordinator hos sagsøgte, Professionshøjskolen University College Nordjylland(UCN), med en ugentlig arbejdstid på 30 timer.
 Ved finansloven for 2011 blev UCN pålagt en række besparelseskrav. Kravene førte til, at UCN den 19. september 2011 på et ledelsesmøde traf beslutning om at afskedige en række medarbejdere, herunder A.
 Efter beslutningen blev truffet om at sætte A på listen over de medarbejdere, som UCN agtede at sige op, fik UCN den 6. oktober 2011 at vide, at hun var gravid. A blev herefter afskediget den 28. november 2011, dvs. mens hun var gravid.
 I perioden mellem opsigelsestidspunktet og fratrædelsestidspunktet ved udgangen af februar 2012 mente A, at der var flere stillinger, hun kunne være blevet omplaceret til, herunder bl.a. en specifikt opslået stilling, hvilket imidlertid ikke skete.
 Sagen angik således, om UCN ved afskedigelsen af A overtrådte ligebehandlingslovens §§ 2 og 9, og herunder ligebehandlingslovens § 16, stk. 4.
 Et spørgsmål i den forbindelse var, om UCN havde haft pligt til at omplacere A både i perioden mellem oplysningen om graviditet og frem til selve opsigelsen samt i perioden mellem opsigelsestidspunktet og fratrædelsestidspunktet.
 A havde fået medhold i landsretten i, at UCN ikke havde levet op til sin omplaceringspligt, hvorfor bevisbyrden ikke havde været anset for løftet.
 Det fremgår af ligebehandlingslovens § 9 bl.a., at en arbejdsgiver ikke må afskedige en lønmodtager på grund af graviditet. Såfremt en afskedigelse finder sted under graviditeten, påhviler det arbejdsgiveren at godtgøre, at afskedigelsen ikke er begrundet i graviditeten, jf. § 16, stk. 4. Der er altså tale om den såkaldt "omvendt bevisbyrde", hvor hele bevisbyrden for at opsigelsen ikke skyldes graviditeten, påhviler arbejdsgiveren.
 Højesteret fastslog, at det almindelige ansættelsesretlige princip, hvorefter rimeligheden af en afskedigelse skal vurderes ud fra forholdene på opsigelsestidspunktet, også gælder ved bedømmelse af lovligheden af en afskedigelse efter reglerne i ligebehandlingsloven.
 Ved vurderingen af, om arbejdsgiveren har løftet sin bevisbyrde efter ligebehandlingsloven, kan det efter omstændighederne få betydning, hvis arbejdsgiveren ikke har udnyttet en eventuel mulighed for omplacering til en stilling, som var ledig i tiden op til opsigelsestidspunktet, eller som på opsigelsestidspunktet måtte forventes at blive ledig inden udløbet af opsigelsesperioden.
 Højesteret gennemgik de faktiske omstændigheder vedrørende fire potentielle stillinger, som A havde anført, hun kunne være blevet omplaceret til i perioden fra hendes oplysning om graviditet den 6. oktober 2011 og indtil opsigelsen den 28. november 2011, men statuerede herefter, at UCN havde godtgjort, at der ikke på opsigelsestidspunktet var relevante omplaceringsmuligheder.
 Højesteret anså det dermed også for godtgjort, at afskedigelsen ikke var hverken helt eller delvist begrundet i graviditeten, jf. ligebehandlingslovens § 9, jf.


text:
§ 16, stk. 4.
 Vedrørende ligebehandlingslovens § 2 statuerede Højesteret, at UCN heller ikke havde været forpligtet til at tilbyde eller gøre A opmærksom på en opslået stilling i perioden fra opsigelsestidspunktet og til fratrædelsen. Højesteret vægtede her bl.a., at A hverken havde ansøgt eller givet udtryk for interesse i ansættelse i den opslåede stilling, hvilket går mod landsrettens præmisser på dette punkt.
 A havde derfor ikke ret til godtgørelse efter ligebehandlingsloven, og Højesteret ændrede således landsrettens dom og frifandt UCN.
 Højesteret fastslår med denne dom, at det også i forhold til ligebehandlingsloven først og fremmest er forholdene på opsigelsestidspunktet, der er relevante.
 Højesteret lemper med denne dom også forpligtelserne til arbejdsgiverens omplaceringspligt i tilfælde, hvor arbejdsgiveren ikke på opsigelsestidspunktet er bekendt med, om der skulle blive nogle stillinger ledige i løbet af opsigelsesperioden.


text:
Højesteret godkender valuarvurdering, selv om en skønsmand havde sat værdien meget højere - Min Andelsbolig
 Højesteret godkender valuarvurdering, selv om en skønsmand havde sat værdien meget højere
 En 14 år gammel sag fik sin afslutning her til formiddag, da Højesteret gav en valuar medhold i, at han ikke havde ansat en andelsforenings ejendom for lavt. Både byretten og landsretten var nået til samme resultat.
 Sagen var anlagt af sælgere af boliger i ejendommen, som mente, at andelskronen – altså prisen på deres andele – var værdisat for lavt på baggrund af valuarens vurdering. En skønsmand havde fundet, at ejendommen kunne værdisættes mellem cirka 25 og 50 procent højere, og det prisspænd fandt Højesteret acceptabelt.
 Højesteret hæftede sig i stedet ved, at den første valuars vurdering var udført i overensstemmelse med den dengang gældende vejledning fra Dansk Ejendomsmæglerforening. Det er således underforstået, at valuarer kan have forskellige opfattelser af de tal, der skal sættes ind i regnestykket. Det afgørende er, at de har fulgt procedurerne og argumenteret for de valg, de har truffet.
 Med afgørelsen er der ved at være ryddet op i de efterhånden meget gamle sager om vidt forskellige valuarvurderinger, man så før finanskrisen for ti år siden. Der tegner sig den retspraksis, at købere og sælgere ikke kan få erstatning, blot fordi de mener henholdsvis at have betalt for meget eller fået for lidt for andelene.
 Hvis valuaren har udført sit arbejde efter forskrifterne, er der ikke noget at komme efter. Så må alle parter leve med, at en valuarvurdering ikke er entydig, og at den værdi, der gælder, er den, som den valgte valuar nu engang er kommet frem til.
 Som tidligere omtalt traf Højesteret i begyndelsen af denne måned afgørelse i en lignende sag. Her var det købere af en andel, der mente, de havde betalt for meget for en andel, fordi en valuar havde sat prisen for højt.
 Det gav Højesteret dem ret i, men i det tilfælde havde valuaren også begået en formel fejl – nemlig at han ikke havde argumenteret for, hvorfor værdien af ejendommen skulle ansættes højere end det, som den nystiftede andelsforening havde købt den til kort tid forinden.
 Foto: Per Johansen for Danmarks Domstole.


text:
PROCES. SAG AF ALEXANDER KRAVCHENKO (18+) - ARTIKLER
 Proces. Sag af Alexander Kravchenko (18+)
 A. Kuznetsov: Den 22. december 1978 kom den 9-årige pige, anden-grader Lena Zakotnova, ikke hjem efter skole i byen Shakhty, Rostov. Familien gik selvfølgelig til politiet. Begyndte søgningen. Den 24. december, det var to dage senere, i udkanten af byen, i et meget dårligt stillet område, nær broen over Grushevka-floden, blev Lena's lig fundet og lidt nedstrøms - hendes skolepose.
 Politiet begyndte straks aktive søgninger. Et vidne blev fundet - en kvinde, der hævdede, at et par dage før hændelsen havde hun set en pige i en lys rød jakke på et sporvognstoppested ...
 S. Buntman: Husk at i 1978 klædte sovjetfolkene meget diskret.
 A. Kuznetsov: Ja. Det er derfor, pigen vidne og husker.
 Og denne lille pige talte til en middelaldrende mand i en hat, iført briller, med en taske, hvorfra flaskeflasken udstrålede. Kvinden så en mand og en pige er enige om noget, og manden gik til gaden, og pigen fulgte ham. Vidne til dette billede syntes mærkeligt.
 S. Buntman: Det anerkendte hun Lena?
 A. Kuznetsov: Ja. Derudover havde kvinden en god visuel hukommelse. En kunstner blev kaldt, som fra sine ord skitserede et portræt af den mand, han søgte.
 S. Buntman: Begyndte minedrift område.
 Sidste gang blev Lena Zakotnov set ved sporvognsstoppet
 A. Kuznetsov: Ja. En af distriktets politibetjente, der kom ind på uddannelsesinstitutionen, som var beliggende på dens område, viste portrættet til direktøren. Han identificerede ham som sin medarbejder, som kort før det, der skete i denne kørebane, hvor en mand og en pige var gået i pension, købte en meget elendig lejr i en rum indlagt i jorden for femten hundrede rubler. Denne mands navn var Andrei Romanovich Chikatilo.
 Han, Chikatilo, blev indkaldt til forhør. Ikke kun han, men også de øvrige indbyggere i denne bane. Og her var der en interessant episode. Da alle de forhørte indsamlede i korridoren, vendte en kvinde til Chikatilo: "Er det dig, der er vores nabo? Rart at møde dig. På grund af det faktum, at for nylig i dit hus var lyset på, behøvede jeg ikke at undvige på vores ubelagte gade. Mange tak. " Chikatilo denne taknemmelighed meget flov: "Hvad er du? Jeg købte dette hus til min far. Jeg sker næsten ikke i det ". "Nå, hvordan går det? I to dage i træk var dit lys på, "sagde naboen.
 S. Buntman: Lignede Chikatilo et maleret portræt?
 A. Kuznetsov: Ja. Dette lægger dog ikke stor vægt på. Derudover blev en alibi opdaget i Chikatilo: hans kone bekræftede, at på det tidspunkt, hvor forbrydelsen angiveligt opstod, var han hjemme.
 Elena Zakotnova
 Måske var det en alibi, der ville være begyndt at blive kontrolleret korrekt, men i det samme øjeblik blev en anden mistænkt fundet, som satte Andrei Romanovich i baggrunden. Denne mistænkte var Alexander Petrovich Kravchenko. Otte år før de beskrevne begivenheder, i 1970 forpligtede han sig ved første øjekast til en helt lignende forbrydelse. Derefter var Kravchenko 17 år gammel. En 9-årig


text:
pige kom til huset, hvor han boede hos sine forældre, som Kravchenko voldtog, dræbte, skældte øjnene og begraves i haven.
 S. Buntman: Hit, som de siger, i æblet. Og hvordan var han så fri?
 A. Kuznetsov: Som mindreårig blev han dømt til ti års fængsel. Seks af dem tjente han i kolonien. Resten af straffen for eksemplarisk adfærd blev formindsket, erstattet af den såkaldte "kemi".
 Kravchenko levede stille i to år. Naboer sagde, at de næsten ikke drikede, giftede sig. Det ser ud til at have taget vej for korrektion. Ifølge regimet var der heller ingen klager over ham. Men da efterforskerne fik Kravchenko-sagen og kiggede på adressen på hans bopæl (og han boede i denne mest forfalskede bane), så havde de næsten ingen tvivl tilbage.
 S. Buntman: Men stadig der?
 Til mordet på Lena Zakotnovoy blev Kravchenko dømt til døden
 A. Kuznetsov: Ja. Faktum er, at Kravchenko i første omgang også havde en alibi: hans kone og hendes ven, der besøgte dem på det tidspunkt, var enige om, at han var kommet hjem omkring kl. 18 på den dag. Retsforskere hævdede også, at pigens død fandt sted omkring kl 19.00, ikke tidligere. Vidnet anførte også, at episoden ved busstoppestedet fandt sted omkring kl 18:00.
 Kort tid før talte sin klassekammerat til Lena. Forresten er også en meget interessant historie. Lena pralede over, at hun har en velkendt bedstefar, som lovede at behandle hende med tyggegummi.
 S. Buntman: Hvad er i 1978 for det sovjetiske barn tyggegummi, mange er.
 A. Kuznetsov: Og Lena spurgte selv sin ven om hun ville have en bedstefar til at behandle hende også? Han er venlig, vil ikke nægte. Og en dag senere døde pigen.
 Hvorfor talte vi til bedstefar? Nå, under ingen omstændigheder kunne endda barnet kalde Kravchenko en bedstefar. Han er ikke tredive år gammel.
 S. Buntman: Onkel.
 A. Kuznetsov: Ja, den største - onkel.
 Og Kravchenko blev frigivet. Men efter et stykke tid skete der en helt underlig ting: naboen Kravchenko sagde, at hendes tøjvask var forsvundet fra loftet, og fragmenter af denne vasketøj ledte direkte til Kravtsyns hus. Bogstaveligt talt i politiets kølvand nåede Kravchenko huset og fandt disse ting i ham. Kravchenko tilstod straks tyveri. Og det var her, at de begyndte at arbejde det alvorligt, netop til mord, og på grund af tyveri af ting blev hans kone taget i forvaring.
 Dette er også en meget tvivlsom ting, for på den ene side er operatørernes ønske om at lægge pres på kvinden, så hun ændrer sit vidnesbyrd om ægtefællens ankomsttid, synlig, og på den anden side fører en sådan bevidst og fuldstændig tåbelig tyveri til modstridende tanker. Politikens dramatisering med inddragelse af en ekstern kvinde, ansøgeren eller en velkendt metode - at sætte sig ned på et lille spørgsmål, sidde ud. Og uden at der opstod spørgsmålstegn begyndte at formere en for en.
 Kravchenko startede, som de siger, stabbing for involvering i denne sag. Og det må siges, de har samlet en meget imponerende liste over omstændigheder, men meget


text:
vægtige beviser. Til sidst indrømmede han. Og da et foto af pigen blev præsenteret for ham til identifikation, og det tøj, hun havde iført, angav han umiskend alt. (Et spørgsmålstegn vises igen: enten blev han instrueret om denne bekendtgørelse var blevet slået ud, eller ...).
 En ikke særlig almindelig botanisk undersøgelse blev udført: Prøver af botanisk materiale (tør frø, burdock osv.) Blev taget fra offerets og mistænktes tøj. Og eksperten konkluderede, at dette er typisk for dette sted. (Men værdien af en sådan undersøgelse er ikke særlig stor: pigen var i bakken, der er ingen tvivl om, og Kravchenko levede simpelthen der).
 Men der var noget mere seriøst: på Kravtsyns trøje blev der fundet spor af blod fra samme gruppe som ofret, såvel som mikroskopiske partikler af hendes tøj.
 Der var alvorlige mistanker om, at alibi var falsk. I første omgang viste kvinderne, at Kravchenko kom hjem kl. 18:00, ædru som et glasstykke, og så sagde de, at han optrådte efter 18:30, temmelig fuld.
 Og selvfølgelig spillede tilfældigheden næsten detaljerne i de to mord - 1970'erne og 1978'erne.
 Chikatilo: "Mordet på denne pige havde jeg den første forbrydelse ..."
 Sagen blev anlagt til retten. Kravchenko afviste vidnesbyrdet og sagde, at de, vidnesbyrdet, blev opnået under pres, som de siger er slået ud af det. Den 16. august 1979 dømte Rostov-domstolen Kravchenko til døde, men efter anmodning fra advokater i november samme år returnerede RSFSR's højesteret sagen til yderligere undersøgelse. I maj 1980 returnerede Rostov Regional Office sagen til yderligere undersøgelse. Og i december annullerede Højesteret af RSFSR dødsdommen og forlod 15 år for tyveri.
 Men så begyndte slægtninge til den myrdede Lena at vise aktivitet. Først og fremmest dømte hendes bedstemor, som efterhånden lykkedes at opnå Rostov-domstolen i 1982, for tredje gang dømt Kravchenko. Denne gang fastslog bestyrelsen for Højesteret i RSFSR overbevisningen. Endelig afviste præsidiet for Det Højeste Råd og den relevante Kommission for Det øverste Råds Præsidium et påstand om tillykke. Den 5. juli 1983 blev Kravchenko skudt.
 I mellemtiden begyndte det samme mareridt fra begyndelsen af 1981, det er netop tre år efter mordet på Lena Zakotnova, i Rostov og Rostov-regionen, som først blev navngivet af operationerne og derefter af journalister ved "Forestbreak Case".
 S. Buntman: Nå, det er allerede rent, rent Chikatilo.
 A. Kuznetsov: Ja. Og i dette tilfælde var for mange uskyldige mennesker involveret.
 I sidste ende blev operationen "Forestopolos" i 1990 kronet med tilbageholdelse af Chikatilo, som snarere hurtigt begyndte at tilstå. Han blev anklaget for 53 mord, han indrømmede også i 56. Derefter overfaldede sagen om mordet på Lena Zakotnovaya.
 Fra vidneudsagnet fra Chikatilo under undersøgelsen: "Jeg havde den første forbrydelse med at dræbe denne pige, og jeg selv, uden nogen påmindelse, med venlig hilsen fortalte om omstændighederne ved hendes mord. På tidspunktet for min anholdelse i den foreliggende sag kunne de undersøgende myndigheder ikke have vidst, at dette mord var begået af mig. Det var efter denne forbrydelse, at jeg begyndte at dræbe mine andre ofre ... ".
 Og derefter Issa Magometovich


text:
Kostoyev, en meget erfaren og energisk efterforsker, der på det tidspunkt holdt stilling som stedfortrædende chef for den undersøgende enhed i RSFSR-anklagemyndigheden, bogstaveligt talt klædt på denne sag. Han studerede omhyggeligt denne episode, samlede de nødvendige beviser og skrev et indlæg til højesteret om, at det var nødvendigt at vælte Kravchenko-dommen, erkendte Chikatilo. Højesteret besluttede at dette ikke var nok.
 Kostoev tog det som et klik på næsen, skrev en anden protest, nu som anklagemyndighed med ansvar for tilsyn. Højesteret sparkede ham igen. Kostoev begyndte at grave så dybt, simpelthen forladte ikke en sten, der var uendret fra de tidligere beviser i Kravchenko-sagen, og endelig nåede det til, at Kravchenko's højesteret i 1991 annullerede straffen.
 I mellemtiden begyndte denne episode at falde ud af Chikatilo-sagen - ved en af de første retssessioner afviste han sit tidligere vidnesbyrd. Kostoev foreslog, at Rostov myndighederne besluttede at hvidvaskes selv og pressede på morderen. Skandalen blev forværret af, at Kostoev gav adskillige interviews, hvori offentligt udtalte, at Chikatilo var skyld i mordet på Lena Zakotnova. Issa Magometovichs omdømme kom under alvorligt slag. Og snart, da anklaget i Chikatilo-sagen blev annonceret, nægtede en af de to statsadvokater at anklage Chikatilo af Lena's mord og betragtede ham skyldig uden bevis. Han blev erstattet af en anden anklager.
 I sidste ende kastede Højesteret, som gennemgik og gennemgik Chikatilo, også denne episode: "I strid med kravene i Art. 177 i straffesagskodeksen for RSFSR anlagde retten pålægget om disse episoder på Chikatilos bekendtgørelse under den forundersøgte undersøgelse i mangel af andre ubestridelige beviser, der bekræftede hans tilståelse.
 Det vil sige, at retten blev den eneste juridiske beslutning - fortolket uundgåelig tvivl til fordel for den anklagede.
 Sagen om mordet på Elena Zakotnovoy ikke afsløret indtil nu
 Vladislav Postanogov, en dommer i Rostov-domstolen, som præsiderede den sidste retssag om Kravchenko-sagen, troede på, at han var skyldig i mordet på Lena Zakotnova: "Vi undersøgte sine argumenter lige ved retssessionen, forhørte de politibetjente, der blev kaldt, kontrollerede hvilken celle og hvem nøjagtigt sad Generelt, alt hvad der kunne gøres på det stadium af processen, vi naturligvis kontrolleret. Det var næppe muligt at ignorere den objektive omstændighed, at Kravchenko allerede var dømt for en lignende forbrydelse - mord, ledsaget af voldtægt ... ".
 Og endelig må det siges, at denne sag ville være ufuldstændig, hvis vi ikke nævnte en anden mistænkt. Den 8. januar 1979 (Kravchenko var stadig ikke helt anholdt) i Novocherkassk en hengiven Anatoly Grigoriev, 50 år gammel, født i byen Shakhty. Den 31. december, på tærsklen til det nye år, i sporvognparken, hvoraf han var en medarbejder, var Grigoriev meget beruset og pralede over for kolleger, som han formodentlig dræbte og forkælet pigen om, hvem han skrev i aviserne. Arbejderne vidste, at "i Tolka, beruset, opvågner fantasien", og derfor troede de ham ikke. Grigoriev forventede dog tilsyneladende, at disse berusede åbenbaringer stadig ville svare på ham. Da han kom til sin datter i Novocherkassk, var han meget ked af det, drak meget, græd og svor, at han ikke havde dræbt


text:
nogen, men havde forfalsket sig. Efter at have ventet på, at hendes datter skulle gå på arbejde, hængte Grigoriev sig på toilettet.
 S. Buntman: Og dette er et andet spørgsmålstegn ...
 Se videoen: What we learned from 5 million books (Januar 2020).
 "De franske kæmpede med den største vedholdenhed"
 Prisen på sejr. Italiensk fascisme
 Slaget ved Mortimer Cross
 Sagen om "valuta konger"
 "Den rivaliserende Zeus og Apellesov"
 I dag tilbragte jeg hele dagen med Dr. Lazavert, der var ivrig efter, at mit tog blev genopfyldt med alt, hvad der var nødvendigt, før jeg forlod forfra. Han var ved korsets hovedkvarter, hvor almindelig mudder hersker og beskæftiger sig med intriger, ordrer og skrivepapirer til skade for en livlig sag. Klokken 12 fra den dag, jeg kørte til prins Alexander Petrovich Oldenburgsky, fra hvilken jeg havde morgenmad efter den sædvanlige rapport, kørte fra prinsen til statsdumaen. Læs Mere
 "Din vilje er færdig: Jeg er kejseren, men til hvilken pris!"
 "Jeg kunne ikke give et telegram - i lommen af en krone"


text:
Trumps modstandere marcherer | Kvinfo.dk
 Trumps modstandere marcherer
 Donald Trump får det ikke nemt som USAs præsident. Modstanden mod ham er stor og indædt, og den kommer ikke mindst fra kvinde- og minoritetsgrupper. Dagen efter Trumps indsættelse er der indkaldt til protestmarcher over hele USA. Men det stopper ikke den dag. Siden valget er både penge og nye medlemmer fosset ind til aktivistgrupper for kvinder og minoriteter. De er alle klar til kamp og sværger at kæmpe, så længe Trump sidder i Det Hvide Hus.
 Vivian Jordansen
 Det er den kvindefjendske og racistiske retorik i valgkampen, som har fået aktivister til at indkalde til en kvindemarch i Washington - Women's March - lørdag d. 21. januar - dagen efter Trumps indsættelse som præsident.
 Herfra har idéen bredt sig som en løbeild, så der nu er planlagt marcher i 616 byer, ikke bare i USA men i store dele af verden.
 I København har en lokal gruppe taget initiativ til en kvindemarch fra den amerikanske ambassade til Christiansborg.
 Donald Trump bliver ikke alene om at trække menneskemasser til sin indvielsesceremoni fredag den 20. januar i Washington DC. Dagen efter, at Trump officielt indsættes som USAs 45. præsident, er der indkaldt til Women's March on Washington.
 Arrangørerne venter 200.000 deltagere, der vil demonstrere for kvinders rettigheder. Der er indkaldt til lignende marcher i stort set alle større amerikanske byer. I København og mange andre byer verden over vil kvinder også gå i demonstrationsmarcher.
 Det vil så vise sig, hvilken begivenhed, der trækker flest mennesker. Foreløbig fører kvinderne over Trump. Ifølge Women's march on Washingtons hjemmeside er der anmeldt i alt 616 marcher over hele verden med foreløbig mere end 1,3 millioner tilmeldte deltagere.
 Kvindemarchen startede ydmygt på Hawaii
 Marchen startede ellers meget ydmygt med en 57-årig pensioneret advokat på Hawaii. Teresa Shook blev meget deprimeret over præsidentvalgresultatet i november:
 ”Da jeg gik i seng på valgnatten var jeg meget modløs, og da jeg vågnede igen havde jeg det bare endnu værre. Jeg var så trist og så chokeret over, at en person, der havde ført en valgkamp med så meget had, snæversyn og kvindefjendskhed, nu skulle være vores præsident, og det skrev jeg så på min facebookside”, forklarer Teresa Shook til en lokal avis på Maui.
 Med hjælp fra nogle facebook-venner fik Teresa Shook samme dag lavet en ”facebook-begivenhedsside”, hvor hun inviterede til at deltage i en kvindemarch i Washington.
 ”Da jeg gik i seng, var der 40 tilmeldte og 40 måske. Da jeg vågnede næste morgen var der 10.000 tilmeldte og 10.000 måske”, siger Shook.
 Siden da er det gået stærkt, meget stærkt. Det har bredt sig til hele Verden og alene i Washington er der tilmeldt flere end 200.000 deltagere. Marchen ventes at blive den største demonstration imod Trump.
 ”The rise of the Woman = The Rise of the Nation”
 Marchen er ikke længere en lille privat facebook-begivenhed. Det er en professionelt organiseret march, der støttes af op mod 50 forskellige græsrodsorganisationer. Arrangørerne har gjort meget for at understrege, at


text:
det ikke er en ”anti-Trump” demonstration. Det er en demonstration mod den negative retorik, der blev brugt i valgkampen om kvinder og minoriteter af alle slags. Det er en march for kvinders rettigheder og for menneske- og borgerrettigheder. Marchens motto er ”The rise of the Woman = The Rise of the Nation”.
 Billedet er fra et crowdfundingprojektet "Women's March on Washington Posters".
 Projektet er et eksempel på den græsrodsaktivitet, som reaktionen mod valgkampen og valget af Trump har udløst. Formålet er at rejse penge til at få produceret plakater til lørdagens demonstration.
 Marchen har som nævnt ikke haft svært ved at tiltrække deltagere, det har heller ikke været svært at finde berømtheder og kendte sponsorer. Marchen har valgt feministen Gloria Steinem og borgerrettighedsforkæmperen Harry Bellafonte som topfigurer. Marchdeltagerne vil blive underholdt at bl.a. Cher, Scarlett Johansson, Katy Perry, Amy Schumer og Julianne Moore Skuespilleren Meryl Streep er ikke officielt en støtte af marchen, men det lød sådan, da hun for nylig ved uddelingen af årets Golden Globes priser holdt en takketale, hvor hun kritiserede Trump for netop at tale nedladende om kvinder, handicappede osv.
 De kendte svigter Trump
 Marchen har altså ikke problemer med ”kendissser”, men det har Trump og hans stab. Det har angiveligt været temmelig svært at finde kendte og berømte sangere og musikere, der vil optræde for Trump og hans gæster. Mange er blevet spurgt og mange har sagt nej, det gælder fx Beyonce, Jennifer Lopez, Elton John, Bruce Springstein, Andrea Bocelli, Celine Dion og Lady Gaga, der selv siger, at hun ”hellere vil brænde op i helvede end optræde for Trump”.
 Indsættelsesfester afløst af ”sørgefester”
 Donald Trump holder som traditionen foreskriver et officielt tiltrædelsesbal. Her er det kun særligt inviterede, der har adgang til at stå i det store skrud og sippe cocktails. Desuden har alle de amerikanske delstater har en slags ”ambassade” i Washington DC., og traditionen tro holder de hver deres indsættelsesbal, som såkaldt almindelige amerikanere og turister også kan få billet til. En uges tid før indsættelsen var der ifølge internettet stadig billetter at få til flere af disse baller.
 I Washington er der normalt også mange private indsættelsesfester. I år er der meget få. En af årsagerne er, at Trump er meget lidt populær i Washington DC, hvor 93 pct. stemte for Hillary Clinton ved valget i november.
 Vivian Jordansen er freelancejournalist med base i Washington DC.
 Hun har gennem en årrække skrevet om amerikansk ligestilling og -debat til KVINFOs Webmagasin.
 Fra min egen private verden kan jeg berette, at i den beboelsesejendom med 36 lejligheder i centrum af Washington, hvor jeg bor, var der i 2014 ved Obamas 2. indsættelse mindst otte store og små fester – i år er der ingen, og en nabo fortalte mig, at hun overvejer en ”sørgefest”.
 Hos en anden nabo er der stopfyldt med veninder, der er kommet fra hele USA med deres døtre for at gå med i kvindemarchen. Som en af dem, Nancy, der er midt i fyrrerne sagde til mig:
 ”Jeg ved