text:
nogen form for begrænsninger eller krav til, at sådanne formuegenstande eller ejendele skal have en bestemt karakter.
 Dette er i øvrigt også antaget af Jan Pedersen m.fl., Skatteretten I, 7. udgave, 2015, p. 223, hvoraf fremgår følgende:
 ”Indtægter, der hidrører fra ”salg” af ”ejendele” medregnes derfor som hovedregel i medfør af § 5, stk. 1, litra a, ikke til den skattepligtige indkomst. Modstykket hertil er, at SL § 6, stk. 1, litra a, ikke hjemler fradragsret for udgifter til anskaffelse m.v. af de aktiver, der således kan sælges skattefrit. Dette gælder i princippet, uanset om de pågældende aktiver udgør privat anvendte aktiver, eller om disse f. eks. som driftsaktiver indgår i indkomstskabende aktivitet. Den driftsudgift- anskaffelsen af aktiver, der indgår i en indkomstskabende aktivitet, f. eks. erhvervsvirksomhed – må i stedet aktiveres og afskrives efter Afskrivningsloven eller evt. SL § 6.”
 Der er i praksis mange eksempler på, at forskellige erhvervsmæssige aktiver må anses som ”ejendele” i statsskattelovens forstand.
 Eksempler herpå omfatter vederlag for goodwill og påtagelse af konkurrenceklausuler, som er skattefrie. Se fx afgørelsen LOSR Medd. 1933 Nr. 139, hvor en agent modtog et beløb for at medvirke ved overgangen af agenturet til tredjemand. Begrundelsen for at anse beløbet for skattefrit var, at:
 ”Da han i et vist omfang havde haft Dispositionsret over Agenturet, og da der hos dette for ham havde repræsenteret en Formueværdi, nemlig den ved hans eget Arbejde tilvejebragte Kundekreds, blev det antaget, at der ved Agenturets Overdragelse til Tredjemand imod Vederlag var sket en Ombytning af Formuegoder, og at følgelig det nævnte Beløb ikke kunde medregnes til hans skattepligtige Indkomst.” (Vores understregning)
 Videre fremgår det af SKATs Juridiske Vejledning 2017-1 afsnit C.C.2.1.3.3.1:
 ”Det er et grundlæggende princip, at fortjenester og tab, der konstateres ved salg af den skattepligtiges formuegoder (aktiver), ikke beskattes. Se SL § 5, stk. 1, litra a, som altså indeholder en negativ afgrænsning af indkomstbegrebet i SL § 4.”
 Statsskattelovens § 5, stk. 1, litra a, finder efter sin ordlyd og praksis anvendelse på ethvert materielt og immaterielt aktiv eller formuegode, hvad enten disse anvendes privat eller erhvervsmæssigt.
 Der er således ikke grundlag for at konkludere, at statsskattelovens § 5, stk. 1, litra a, alene er anvendelig på afståelse af skatteyderes private ejendele.
 SKAT er da også selv af den opfattelse, at overførsel af de skattemæssige underskud i de engelske selskaber er en ”aktivoverdragelse”, jf. udkastet til indstilling til bindende svar (SKATs indstilling til svar på spørgsmål 4):
 ”Efter SKATs opfattelse er der dog ikke grundlag for at se bort fra denne praksis. Der er tale om overførsel af et skattemæssigt aktiv, der har en værdi.”
 SKAT er således af den opfattelse, at ved vurderingen af skattepligten for det erhvervende selskab efter statsskattelovens § 4 er skattemæssige underskud et aktiv, der kan være genstand for overdragelse, men ved vurderingen af skattepligten efter statsskattelovens § 5, stk. 1, litra, a for det afstående selskab, er de skattemæssige underskud ikke en ”ejendel”, der kan overdrages.
 En sådan manglende sammenhæng og symmetri i kvalifikationen af


text:
de skattemæssige underskud i de engelske selskaber har ingen støtte i hverken ordlyden af eller praksis vedrørende statsskattelovens §§ 4 og 5.
 Beskatning af afståelse af ikke-næringsaktiver kræver særlig hjemmel
 Som redegjort for i vores anmodning om bindende svar kræver beskatning af overdragelse af aktiver uden for næringssituationer en særlig lovhjemmel, jf. også den refererede afgørelse fra Ligningsrådet af 17. august 2004.
 Nyere praksis bekræfter dette.
 I denne forbindelse henvises til Skatterådets bindende svar offentliggjort som SKM2014.94.SR, hvor Skatterådet fandt, at et selskab, som havde erhvervet et havneområde, skattefrit kunne afstå et parti bolværkstræ, som befandt sig på området, da selskabet erhvervede dette. I det bindende svar indstillede SKAT, og Skatterådet tiltrådte:
 ”Ifølge statsskattelovens § 5 er gevinst ved afståelse af formuegoder ikke skattepligtig, medmindre den er konstateret ved salg eller anden afståelse af aktiver, der har karakter af omsætningsformue, dvs. hvor salget sker som led i skatteyderens næringsvej eller hvor der er tale om spekulation. I disse tilfælde vil fortjenesten være skattepligtig, jf. statsskattelovens § 4.
 Der vil følgelig være tale om et ikke skattepligtigt salg af et formuegode, jf. statsskattelovens § 5. Dette harmonerer med resultatet i afgørelsen TfS 1998, 92 LSR vedrørende salg af træ i forbindelse med rydning af et skovareal med henblik på bebyggelse. Her blev fortjenesten anset for skattefri, jf. statsskattelovens § 5, uanset at skove og træer på roden normalt anses for en del af den faste ejendom og indgår i opgørelsen af ejendomsavancen, og uanset, at træer ved fældning normalt bliver en del af varelageret.”
 Da der ikke er indført en anden særskilt beskatningshjemmel for beskatning af overdragelsen af skattemæssige underskud, fastholdes det, at overdragelse af skattemæssige underskud i overensstemmelse med de engelske Consortium Relief regler er skattefri efter statsskattelovens § 5.
 Sammenfatning – skattefrihed efter statsskattelovens § 5
 Det fremgår bl.a. af Højesterets dom i SKM2013.320 H, at den udenlandske retlige kvalifikation af en disposition skal lægges til grund som en del af faktum ved vurderingen af de danske skattemæssige konsekvenser af en sådan disposition.
 Efter de engelske Consortium Relief-regler udgør skattemæssige underskud ejendele, som kan overdrages særskilt, hvilket således skal lægges til grund ved den danske vurdering af de skattemæssige konsekvenser af overdragelsen af sådanne underskud.
 Der er således ikke, som påstået af SKAT, grundlag for en konklusion om, at overdragelsen af underskud mellem de engelske selskaber ikke omfattes af skattefriheden i statsskattelovens § 5, stk. 1, litra a, som følge af, at skattemæssige underskud ikke er en ”ejendel, der kan overdrages særskilt”.
 Videre ses der heller ikke i øvrig dansk skattelovgivning eller dansk praksis at være grundlag for en konklusion om, at et skattemæssigt underskud ikke kan anses som en ejendel.
 I dansk skattelovgivning er det anerkendt, at andre aktiver, der ej heller kan overdrages særskilt, også kan udgøre ejendele. SKAT har da også selv i sit udkast til indstilling til bindende svar anført, at de skattemæssige underskud er ”aktiver” i statsskattelovens forstand. At skattemæssige underskud udgør ejendele omfattet af statsskattelovens § 5 understøttes også af den regnskabsmæssige behandling

type: other


text:
af sådanne underskud.
 Beskatning af en overdragelse af et skattemæssigt underskud mod armslængde vederlag kræver en særlig lovhjemmel, og en sådan lovhjemmel findes ikke i dansk skattelovgivning.
 Sammenfattende fastholder vi derfor, at skattemæssige underskud, der overdrages efter de engelske Consortium Relief-regler, udgør ejendele omfattet af skattefriheden i statsskattelovens § 5, stk. 1, litra a, hvorfor overdragelsen af disse skattemæssige underskud ikke påvirker den danske indkomst-opgørelse.
 Beskatning af det overdragende selskab efter statsskattelovens § 4
 Såfremt SKAT fastholder, at overdragelse af skattemæssige underskud efter de engelske Consortium Relief-regler er en skattepligtig transaktion, gøres det gældende, at der ikke kan være en avance til beskatning hos det overdragende selskab, medmindre vederlaget for det overdragne underskud overstiger handelsværdien af det overdragne skattemæssige underskud.
 Som anført af SKAT, anses den skattepligtiges samlede årsindtægter, hvad enten de hidrører her fra landet eller ikke, bestående i penge eller formuegoder af pengeværdi, som udgangspunkt som skattepligtig indkomst, jf. statsskattelovens § 4.
 Når et selskab overdrager et aktiv mod betaling af aktivets fulde værdi, oppebæres der ikke en skattepligtig avance i det overdragende selskab – der er alene tale om salg af et aktiv mod betaling af aktivets skattemæssige værdi herfor.
 Beskatning af det overdragende selskab efter statsskattelovens § 4 er således udelukket i tilfælde, hvor det overdragende selskab afgiver aktiver, hvis markedsværdi modsvarer det modtagne vederlag.
 Vi henviser nærmere til redegørelsen under punkt 5.
 3.6 Sambeskatningsreglerne
 I vores anmodning om bindende svar gjorde vi gældende, at betalingerne under de engelske regler om Consortium Relief under en international sambeskatning skal behandles som betalinger mellem danske selskaber under en lokal dansk sambeskatning og dermed være skattefrie.
 De engelske regler om Consortium Relief er udtryk for det engelske skattesystems pendant til sambeskatningsregler, og anvendelsen af disse regler er derfor ikke udtryk for et ønske om at berige visse selskaber i koncernen eller konsortiet.
 Som vi tidligere redegjorde for, er der i selskabsskattelovens § 31 A, stk. 2, fastsat regler, der tager højde for effekten af udenlandske ”koncernbidrags” regler. Med bestemmelsen har man tilsigtet at eliminere negative effekter mellem de danske sambeskatningsregler og udenlandske sambeskatnings-lignende regler i de situationer, hvor sådanne regelsæt begge finder anvendelse på indkomst oppebåret af et udenlandsk selskab.
 Bestemmelsens eksistens illustrerer intentionen om, at de danske regler om international sambeskatning ikke bør føre til utilsigtede skattemæssige konsekvenser når et udenlandsk selskab tillige er omfattet af lokale sambeskatnings-lignende systemer.
 Tilsvarende ses i SKAT Juras svar til FSR af 8. juli 2016 på deres henvendelse vedrørende koncernbidrag betalt af et svensk datterselskab af et dansk selskab til det danske selskabs svenske moderselskab. Udtalelsen illustrerer, at de danske skattemyndigheder i vidt omfang anerkender anvendelsen af udenlandske regler om lokal sambeskatning, uden at dette giver anledning til dansk beskatning, når de udenlandske regler ligesom de danske alene har til formål at udligne skattemæssige overskud og underskud inden for visse rammer.
 Der er således fra såvel politisk side som hos SKAT vist ønske om, at de danske regler om international sambeskatning ikke bør føre til en merbeskatning i tilfælde hvor selskaber omfattet


text:
af sambeskatningen tillige er omfattet af lokale sambeskatningslignende regler.
 På denne baggrund fastholdes det, at overførsel af underskud mellem selskaber omfattet af udenlandske sambeskatningsregler ikke bør have betydning for den danske indkomstopgørelse.
 5. Bemærkninger til SKATs udkast til indstilling til bindende svar 2016 – Kommentarer til spørgsmål 3
 SKAT er i udkastet til indstilling til bindende svar enig med os i, at spørgsmål 3 skal besvares med et ”ja”, hvorfor vi ikke har yderligere kommentarer til spørgsmål 3.
 Bemærkninger til SKATs udkast til indstilling til bindende svar – Kommentarer til spørgsmål 4
 SKAT har i udkastet anført, at ”betalingen skal anses for en skattepligtig aktivoverdragelse efter statsskattelovens § 4, uanset om der sker betaling for underskuddet.”
 Efter vores opfattelse må der sondres mellem, om der foretages betaling, eller om overdragelsen sker uden vederlag.
 5.1 Overdragelse uden vederlag
 I det omfang der ikke ydes et vederlag for det modtagne underskud, fastholdes det, at der ikke bør ske beskatning af det modtagende selskab.
 SKAT anfører i den forbindelse, at de nævnte afgørelser SKM2005.61.LR og TfS 1997, 746 er anvendelige på nærværende situation, og at det er uden betydning, at de to afgørelser omhandler overdragelse af skattepligtig indkomst og ikke overdragelsen af et aktiv, som det her er tilfældet. Der er tale om to konkret begrundede afgørelser, der understøtter, at der efter praksis anvendes en pragmatisk fortolkning, når der sker overførsler af skattemæssige underskud i overensstemmelse med udenlandske sambeskatningssystemer.
 Som også skrevet i SKAT Juras svar til FSR af 8. juli 2016, hvor SKM2005.61 LR også refereres, må det bero på en konkret vurdering, om en overførsel mellem to selskaber har passeret mellemliggende selskaber. Det refererede eksempel fra bilag 10 til lov nr. 343 af 18. april 2007 (L110 2006-07) vedrørte også et tilskud mellem søsterselskaber.
 Konkret er det den indgåede aktionæroverenskomst, der muliggør, at H3 kan anvende underskuddet uden vederlag, hvorfor værdien konkret bør anses at have passeret aktionærerne i H4a. og derfor bør anses som et skattefrit tilskud. En sådan konkret vurdering vil indebære, at de engelske sambeskatningsregler kan anvendes uden dansk beskatning i en situation, hvor der ikke sker formueforskydning mellem aktionærerne i H4, og hvor overførslen uden vederlag er et konkret resultat af aktionæroverenskomsten indgået på armslængde mellem de uafhængige aktionærer. Der er således en række konkrete forhold, der tilsiger, at det bør anerkendes, at de modtagne værdier må anses som skattefrit tilskud fra enten H7 eller H1 (UK)
 Overdragelse mod vederlag
 Som ovenfor redegjort er SKAT tilsyneladende af den opfattelse, at H3 som det erhvervende selskab skal anses for at oppebære en indtægt ved erhvervelse af skattemæssige underskud fra H4, uanset at H3 betaler den fulde markedsværdi for erhvervede underskud.
 Som nærmere beskrevet under spørgsmål 1 og 2 mener vi først og fremmest, at en overdragelse af underskud mod vederlag må anses som en skattefri aktivoverdragelse, der omfattes af statsskattelovens § 5. For erhververen af det skattemæssige underskud gøres det gældende, at der alene kan blive tale om en ”indtægt”, i det omfang værdien af det erhvervede aktiv


text:
overstiger betalingen herfor.
 H3 kan ligesom sælgeren af de skattemæssige underskud helt naturligt ikke oppebære en indkomst, der kan beskattes efter statsskattelovens § 4, i en situation, hvor H3 betaler den fulde markedsværdi for de erhvervede skattemæssige underskud.
 Der er – helt som hvis H3 havde købt materielle anlægsaktiver af et koncernforbundet selskab – tale om køb af et aktiv, som helt naturligt ikke indebærer, at det erhvervende selskab oppebærer en skattepligtig indtægt. Dette gælder uanset om aktivet erhverves fra en interesseforbundet part, se hertil de specielle bemærkninger til § 31 D i lovforslag nr. L 110 af 13. december 2006 (lovforslagets § 1, nr. 29), hvoraf det fremgår:
 ”Udtrykket »tilskud« omfatter ikke de tilfælde, hvor der er tale om en armslængdeaflønning af det andet selskab.”
 Der er konkret tale om armslængdebetalinger, hvor den pris, der betales for det modtagne skattemæssige underskud, er aftalt mellem uafhængige parter (aktionærerne i det afgivende selskab), og hvor købesummen for de overdragne skattemæssige underskud erlægges ved overdragelse af et aktiv af tilsvarende værdi.
 Dette er også tilfældet, for så vidt angår beskatningen af næringsaktiver, hvor statsskattelovens § 5 ikke finder anvendelse. Beskatningen af varelagre og aktiver efter statsskattelovens § 4 er også baseret på princippet om, at det alene er avancen, der beskattes. Den medregnede bruttoindkomst efter statsskattelovens § 4 på almindeligt varesalg opgøres med fradrag af omsætningsaktivernes anskaffelsessum.
 SKATs fortolkning vil føre det til det helt urimelige og forkerte resultat, at H3 tilskudsbeskattes i en situation, hvor selskabet betaler et armslængdevederlag for et erhvervet aktiv og dermed ikke har en gevinst.
 Henset til SKATs indstilling til svar på spørgsmål 1 og 2, hvor SKAT tillige har indstillet, at det afstående selskab også skal beskattes fuldt ud af vederlaget for afståede skattemæssige underskud, vil både det erhvervende og afstående selskab skulle beskattes fuldt ud i en situation, hvor der betales et armslængdevederlag for et overdraget aktiv.
 Et sådant resultat har ikke hjemmel i statsskattelovens §§ 4 og 5 og må afvises.
 Det ønskes bekræftet, at H2.’s modtagelse af betaling for overdragelse af underskud til H5 eller et dermed koncernforbundet selskab (H5) under de engelske Consortium Relief regler, ikke er skattepligtig for H2 under den internationale sambeskatning med H1.
 Det er oplyst, at H2 modtager betaling for at overdrage et underskud til H5 under de engelske Consortium Relief regler. H2. indgår i international sambeskatning med H1, men ikke med det betalende selskab, H5.
 Som udgangspunkt anses den skattepligtiges samlede årsindtægter, hvad enten de hidrører her fra landet eller ikke, bestående i penge eller formuegoder af pengeværdi, som skattepligtig indkomst, jf. statsskattelovens § 4.
 Overdragelse af underskud mod betaling må anses som handel med et skatteaktiv. Dette kan i UK ske uden skattemæssig virkning, men vil efter SKATs opfattelse efter danske regler som udgangspunkt skulle anses for en skattepligtig transaktion.
 Repræsentanten finder, at betalingerne må anses for vederlag mod overdragelse af et formueaktiv omfattet af statsskattelovens § 5, stk. 1, litra a.
 Ifølge statsskattelovens § 5, stk. 1, litra a, henregnes til indkomsten ikke indtægter, som


text:
hidrører fra salg af den skattepligtiges ejendele (herunder indbefattet værdipapirer) for så vidt disse salg ikke henhører til vedkommendes næringsvej, for eksempel handelsvirksomhed med faste ejendomme, eller er foretaget i spekulationsøjemed, i hvilke tilfælde den derved indvundne handelsfortjeneste henregnes til indkomsten, ligesom også eventuelt tab kan fradrages i denne.
 Repræsentanten har henvist til bemærkningerne til lov nr. 370 af 24. maj 2005 (L 125 2004-05), der indførte bestemmelsen om avancebeskatning af skibsbygningskontrakter m.v. i afskrivningslovens § 44.
 Dette lovforslag omtaler en bindende forhåndsbesked fra ligningsrådet, hvor ligningsrådet ikke fandt, at der var hjemmel til at medregne fortjeneste på salg af en kontrakt om nybygning af et skib. Ligningsrådet henviste bl.a. til, at der var tale om en normal aftale om levering af et aktiv. Spørgsmålet om beskatning ved overdragelse af kontrakten måtte afgøres efter de almindelige regler i statsskatteloven. Da der ikke var tale om næring eller spekulation, var der ikke grundlag for at medregne fortjeneste ved overdragelsen af kontrakten om nybygning af et skib til sælgerens skattepligtige indkomst efter statsskattelovens § 5, stk. 1, litra a.
 Da skattemæssige underskud ikke er aktiver, der kan sælges særskilt efter danske regler, finder SKAT ikke, at statsskattelovens § 5, stk. 1, litra a, er anvendelig på situationen. Statsskattelovens § 5, stk. 1, litra a, omhandler salg af ”ejendele”. Det er SKATs opfattelse, at et skattemæssigt underskud ikke kan anses som en ”ejendel” omfattet af statsskattelovens § 5, stk. 1, litra a. Det fremgår da også af litteraturen (Jan Pedersen m.fl. i Skatteretten), at Statsskattelovens § 5, stk. 1, litra a, navnlig anvendes på skatteyderes private ejendele.
 Det er derfor SKATs opfattelse, at betaling for overdragelse af underskud efter danske regler som udgangspunkt må anses som skattepligtig efter statsskattelovens § 4.
 Repræsentanten argumenterer for, at et aktiv kan klassificeres som en ”ejendel” efter statsskattelovens § 5, uanset at aktivet ikke kan overdrages selvstændigt efter danske regler. Repræsentanten sammenligner i den forbindelse skattemæssige underskud med goodwill, idet goodwill ikke er et aktiv, der kan overdrages særskilt, men alligevel kan anses for en ejendel, jf. LOSR Medd. 1933 Nr. 139.
 Repræsentanten henviser desuden til SKM2002.310.HR, hvor et datterselskab blev anset for ejer af virksomhedens goodwill, selvom moderselskabet havde købt og betalt for denne goodwill. Højesteret begrundede dette med, at ejendomsretten til goodwill ikke kan overdrages som et særskilt aktiv løsrevet fra den virksomhed, som denne goodwill er knyttet til.
 Repræsentanten anfører desuden, at statsskattelovens § 5, stk. 1, ikke kun er anvendelig på private ejendele. Repræsentanten henviser bl.a. til Skatteretten 1, s. 223 af Jan Pedersen m.fl., hvoraf det fremgår, at det ikke er en betingelse for skattefrihed efter statsskattelovens § 5, at der er tale om privat benyttede aktiver.
 Repræsentanten henviser herudover til SKM2014.94.SR, hvor Skatterådet bekræftede, at et selskabs salg af bolværkstræ ville være skattefrit som afståelse af et formuegode, jf. statsskattelovens § 5, da bolværkstræet ikke var afstået som led i næring og ikke var erhvervet i spekulationshensigt.
 SKAT er enig i, at det ikke er et krav til skattefrihed efter statsskattelovens


text:
§ 5, at der er tale om et privat benyttet aktiv, men som beskrevet af Jan Pedersen anvendes bestemmelsen navnlig på skatteyderes private ejendele (SKATs understregning).
 Det fremgår af det afsnit i Jan Pedersens bog, som repræsentanten har citeret, at modstykket til skattefrihed efter statsskattelovens § 5, stk. 1, litra a, er, at statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a, ikke hjemler fradragsret for udgifter til anskaffelse m.v. af de aktiver, der således kan afstås skattefrit.
 Hvis skatteværdien af et underskud sælges skattefrit efter statsskattelovens § 5, må udgifterne til frembringelsen af dette underskud ikke være fratrukket efter statsskattelovens § 6. Det er SKATs opfattelse, at et skattemæssigt underskud kun kan opstå ved, at de fradragsberettigede udgifter overstiger de skattepligtige indtægter. Herved er betingelsen om skattefrit salg af skatteværdien af et underskud/skatteaktiv efter statsskattelovens § 5 ikke opfyldt.
 Det fremgår af SKM2014.94.SR, at ved købet af hele ejendommen indgik bolværkstræet ikke til nogen værdi. Der er således ikke taget fradrag herfor. Endvidere gælder det i disse situationer generelt, at et aktiv, der er omfattet af statsskattelovens § 5, følgelig ikke kan indgå i et skattemæssigt afskrivningsgrundlag, en skattemæssig anskaffelsessum eller blive anset for en driftsomkostning. Et sådant aktiv vil således heller ikke påvirke indkomstopgørelsen. Derfor kunne bolværkstræet afstås skattefrit.
 Det er SKATs opfattelse, at Højesterets begrundelse i SKM2002.310.HR skal forstås i en skattemæssig sammenhæng – ikke i en civilretlig sammenhæng. Det er derfor SKATs opfattelse, at skattemæssige underskud ikke kan sammenlignes med goodwill i den foreliggende sammenhæng.
 Skatterådets afgørelse i SKM2014.94.SR kan ikke føre til et andet resultat.
 Repræsentanten anfører herudover, at der ikke er indført en anden særskilt beskatningshjemmel for beskatning af overdragelsen af skattemæssige underskud. SKAT er ikke enig i, at der mangler en særskilt hjemmel. Hjemlen findes i statsskattelovens § 4.
 Selskaber skal dog ikke medregne tilskud fra selskaber m.v., der er koncernforbundne efter selskabsskattelovens § 31 C. Det fremgår af selskabsskattelovens § 31 D.
 Der skal være tale om selskaber, der enten sambeskattes efter selskabsskattelovens § 31, eller selskaber, der ville kunne sambeskattes efter selskabsskattelovens § 31 D. I den foreliggende situation er der dog ikke tale om koncernforbindelse efter selskabsskattelovens § 31 C, og det betalende selskab ville ikke kunne indgå i en international sambeskatning efter selskabsskattelovens § 31 A, da ejerskabet kun udgør 25,5 procent og der dermed ikke som umiddelbart oplyst er tale om bestemmende indflydelse som defineret i selskabsskattelovens § 31 C.
 Betalingen for underskuddet vil derfor ikke kunne anses for et skattefrit tilskud efter selskabsskattelovens § 31 D.
 Spørgsmålet er herefter, om betalingen for underskuddet efter andre regler eller efter praksis vil kunne anses for skattefri ved opgørelsen af H2’s indkomst under den internationale sambeskatning med H1.
 Udenlandske sambeskatningslignende systemer
 H2 indgår - som nævnt ovenfor - i international sambeskatning efter selskabsskattelovens § 31 A.
 Spørgerens repræsentant anfører, at den eneste regel i selskabsskattelovens § 31 A, der direkte regulerer udenlandske sambeskatningslignende systemer, findes i bestemmelsens stk. 2, der nævner koncernbidrag efter udenlandske regler. Fradrag for koncernbidrag efter udenlandske regler foretages


text:
tilsvarende af udenlandske sambeskattede selskaber ved den danske indkomstopgørelse, såfremt koncernbidraget ligeledes medregnes ved den danske indkomstopgørelse af et selskab, som er sambeskattet med førstnævnte selskab, jf. selskabsskattelovens § 31, stk. 2, 4. pkt. Det er altså muligt ved den danske indkomstopgørelse at opnå fradrag for koncernbidrag, hvis koncernbidraget også medregnes ved den danske indkomstopgørelse af et selskab i sambeskatningen.
 Repræsentanten antager på den baggrund, at når et udenlandsk sambeskatningssystem ligner de danske regler om sambeskatning, så vil konsekvenserne af en udenlandsk sambeskatning være de samme, som gælder i selskabsskattelovens § 31, stk. 8.
 Efter selskabsskattelovens § 31, stk. 8, skal et administrationsselskab ved udnyttelse af underskud i danske selskaber mv. forpligte sig til at betale et beløb svarende til skatteværdien af det udnyttede underskud til underskudsselskabet. Det fremgår af selskabsskattelovens § 31, stk. 8, sidste pkt., at betalinger som nævnt i dette stykke ingen skattemæssige konsekvenser har for betaleren eller for modtageren. Betalinger for udnyttelse af underskud under en udenlandsk sambeskatning vil dermed efter repræsentantens opfattelse være den danske skattepligtige indkomst uvedkommende.
 Efter SKATs opfattelse kan det ikke umiddelbart sluttes, at et udenlandsk sambeskatningssystem, der har lighedspunkter med de danske regler om sambeskatning i enhver henseende skal behandles efter reglerne om national sambeskatning. En udenlandsk sambeskatning svarer ikke nødvendigvis i sit indhold til en sambeskatning efter danske regler, og der ses ikke at være positiv lovhjemmel til at anse betalinger som de omhandlede for skattefri i Danmark.
 Udenlandsk indkomst skal under en international sambeskatning som udgangspunkt opgøres efter danske regler, jf. Den juridiske vejledning C.D.3.2.3.
 Repræsentanten finder, at eksistensen af bestemmelsen i selskabsskattelovens § 31 A, stk. 2, om fradrag for udenlandske koncernbidrag illustrerer intentionen om, at de danske regler om international sambeskatning ikke bør føre til utilsigtede skattemæssige konsekvenser, når et udenlandsk selskab også er omfattet af lokale sambeskatningslignende systemer.
 SKAT mener dog ikke, at reglen om koncernbidrag i selskabsskattelovens § 31 A, stk. 2, er tilstrækkelig hjemmel til, at betaling for skattemæssige underskud efter de engelske consortium relief regler ikke skal beskattes.
 Repræsentanten henviser herudover til et svar fra SKAT Jura til FSR af 8. juli 2016, som efter repræsentantens opfattelse er udtryk for et ønske fra SKAT om, at de danske regler om international sambeskatning ikke bør føre til en merbeskatning i tilfælde, hvor selskaber omfattet af sambeskatningen tillige er omfattet af lokale sambeskatningslignende regler.
 Det pågældende svar fra SKAT Jura til FSR forholder sig til en konkret beskrevet situation med koncernbidrag betalt af et svensk datterselskab af et dansk selskab til det danske selskabs moderselskab. Svaret kan ikke opfattes som udtryk for noget generelt ønske om en bestemt form for beskatning af selskaber omfattet af udenlandske sambeskatningslignende regler.
 SKM2013.320.HR og SKM2013.321.HR
 Repræsentanten finder, at hans opfattelse af, at betalinger modtaget via Consortium Relief, bør være skattefrie, støttes af Højesterets dom i SKM2013.320.H. Sagen handlede om et dansk moderselskab, der var sambeskattet med en tysk underkoncern bestående af 10 selskaber. Moderselskabet i den tyske underkoncern havde i medfør af reglerne om ”Organschaft” indgået en beherskelses- og


text:
resultatoverførselsaftale med tre af de tyske datterselskaber, hvorved datterselskaberne forpligtede sig til at overføre deres overskud til det tyske moderselskab, mod at det tyske moderselskab forpligtede sig til at udligne datterselskabernes underskud. En lignende dom er offentliggjort i SKM2013.321.H.
 Efter SKATs opfattelse er det dansk ret, der er afgørende for beskatningen i Danmark, når et skatteretligt begreb er forskelligt i Danmark og i udlandet. I SKM2013.320.HR og SKM2013.321.HR indgik den retlige kvalifikation efter tysk ret i bedømmelsen af faktum. Det er dog SKATs vurdering, at tysk ret ikke indgik ved bedømmelsen af den skattemæssige virkning efter danske regler.
 Højesterets flertal lagde vægt på, at et aktieselskab, der ved overskudsoverførselsaftaler forpligter sig til at overføre sit overskud til den anden part, eller påtager sig at drive sin virksomhed for regning af den anden part, efter tysk ret anses for et fast driftssted af den anden part.
 Der er efter det oplyste ikke tale om, at consortium relief reglerne medfører, at H2 efter UK-ret anses for et fast driftssted. Der er derfor ikke tale om en sammenlignelig situation, og de to domme fra Højesteret kan dermed ikke føre til, at betalinger modtaget under consortium relief reglerne kan være skattefrie.
 Repræsentanten fastholder, at når det efter engelsk ret er muligt at overdrage et skattemæssigt underskud efter consortium relief reglerne, skal dette lægges til grund ved den danske skattemæssige vurdering af konsekvenserne af overdragelse af et sådant underskud.
 Det er SKATs opfattelse, at engelsk ret ikke skal indgå ved den danske skattemæssige vurdering af konsekvenserne af overdragelsen af et underskud.
 Group relief-regler i relation til CFC-beskatning
 Repræsentanten henviser til selskabsskattelovens § 32, stk. 9, om medregning af et datterselskabs underskud ved moderselskabets indkomstopgørelse efter CFC-reglerne.
 Repræsentanten finder, at principperne i selskabsskattelovens § 32, stk. 9, og den praksis, der knytter sig hertil, kan anvendes tilsvarende ved international sambeskatning – selvom CFC-reglerne ikke anvendes, når der er valgt international sambeskatning.
 Efter selskabsskattelovens § 32, stk. 9, kan underskud, der er overført fra andre selskaber som led i en sambeskatning eller andet regelsæt, hvorved underskud kan overføres, medregnes ved moderselskabets indkomstopgørelse. Repræsentanten finder, at når det er muligt efter CFC-reglerne at overdrage underskud efter lokale regelsæt og at anvende disse underskud i den danske indkomstopgørelse, bør det være tilsvarende muligt under international sambeskatning.
 Repræsentanten henviser i den forbindelse til SKM2004.36.LR og SKM2008.229.SR.
 I SKM2004.36.LR fandt Ligningsrådet, at de engelske regler om group relief måtte anses for at være af sambeskatningslignende karakter og dermed omfattet af selskabsskattelovens dagældende § 32, stk. 4, om datterselskabets indkomstopgørelse.
 I SKM2008.229.SR fandt Skatterådet, at de engelske regler om group relief måtte betragtes som et ”andet regelsæt, hvorved underskud kan overføres” i relation til selskabsskattelovens § 32, stk. 9, om, at datterselskabets fremførte underskud medregnes ved moderselskabets indkomstopgørelse efter CFC-reglerne. Hvis det engelske datterselskab derfor havde udnyttet group relief reglerne på en måde, så selskabets engelske indkomstopgørelse var mindsket, skulle dette som udgangspunkt også give sig udslag i det danske moderselskabs indkomstopgørelse.
 Repræsentanten finder herefter, at da overførsler af underskud og betalinger


text:
herfor under de danske sambeskatningsregler er den skattepligtige indkomst uvedkommende, jf. selskabsskattelovens § 31, stk. 8, må dette tilsvarende gælde for betalinger modtaget via consortium relief-reglerne. Det er repræsentantens opfattelse, at der er tale om sammenlignelige betalinger.
 Repræsentanten sætter altså på den baggrund lighedstegn mellem betalinger efter de engelske group relief regler og betalinger nævnt i selskabsskattelovens § 31, stk. 8.
 I CFC-reglerne findes der i selskabsskattelovens § 32, stk. 9, en direkte hjemmel til at medregne underskud overført fra andre selskaber som i bl.a. ”andet regelsæt, hvorved underskud kan overføres”. En sådan hjemmel findes ikke i selskabsskattelovens § 31 A om international sambeskatning. Det er SKATs opfattelse, at betalinger efter de engelske group relief regler/ consortium relief regler ikke kan antages at være omfattet af betalingerne nævnt i selskabsskattelovens § 31, stk. 8.
 Det er SKATs opfattelse, at der ikke er hjemmel til at fravige udgangspunktet om, at betaling for overdragelse af et underskud til et andet selskab er skattepligtigt efter statsskattelovens § 4 i den internationale sambeskatning.
 Selskabets repræsentant har anført, at det er i strid med reglerne om fri etableringsret og kapitalens frie bevægelighed i TEUF, såfremt betalinger modtaget fra H5 anses for skattepligtige for H2. SKAT er ikke enig med repræsentanten heri. Det forhold, at der ikke i den danske internationale sambeskatning er skattefrihed for en modtagen betaling for underskudsoverførsel på baggrund af engelske skatteregler, ses ikke at udgøre en EU-retlig forskelsbehandling af sammenlignelige situationer på baggrund af de danske regler, ligesom der ej heller ses at foreligge en forskelsbehandling eller en restriktion for den frie bevægelighed i øvrigt.
 Det ønskes bekræftet, at såfremt H3 modtager betaling for overdragelse af underskud til H4 under de engelske Consortium Relief regler, er de modtagne beløb ikke skattepligtige for H3 under den internationale sambeskatning med H1?
 Der spørges til, om betalingen for overdragelse af underskud til H4 er skattepligtig for H3 i den danske internationale sambeskatning. H4 indgår ikke i den danske internationale sambeskatning.
 Der er altså tale om ydelser, der erlægges ”sidelæns” i ejerstrukturen.
 Der er ikke mulighed for at anse betalingen for et skattefrit tilskud efter selskabsskattelovens § 31 D, da der ikke er koncernforbindelse efter selskabsskattelovens § 31 C, og det betalende selskab ikke ville kunne indgå i en international sambeskatning efter selskabsskattelovens § 31 A, da H7 ikke har kontrol over H4a.
 Af de samme grunde som anført under besvarelsen af spørgsmål 1, finder SKAT ikke, at konsekvenserne af en udenlandsk sambeskatning vil være de samme, som gælder i selskabsskattelovens § 31, stk. 8.
 Der henvises i øvrigt til besvarelsen af spørgsmål 1 ovenfor.
 Af de samme grunde som er beskrevet under besvarelsen af spørgsmål 1, er det SKATs opfattelse, at der ikke er hjemmel til at fravige udgangspunktet om, at betaling for overdragelse af et underskud til et andet selskab er skattepligtigt efter statsskattelovens § 4 i den internationale sambeskatning.
 Det ønskes bekræftet, at såfremt H1 (UK) modtager et skattemæssigt underskud fra H4 under de engelske Consortium Relief regler med eller uden betaling herfor,


text:
så vil et sådant modtaget eller erhvervet skatteaktiv ikke være skattepligtigt for H1 (UK) under den internationale sambeskatning med H1.
 Problemstillingen er her, om et underskud, der overdrages ”opad” i ejerstrukturen, er skattepligtigt for H1 (UK)
 Repræsentanten finder, at overførsler foretaget i overensstemmelse med engelsk ret bør accepteres under en dansk international sambeskatning, og at et erhvervet skattemæssigt underskud derfor er indkomstopgørelsen uvedkommende.
 Efter SKATs opfattelse er det dansk ret, der er afgørende for beskatningen i Danmark, når et skatteretligt begreb er forskelligt i Danmark og i udlandet. I SKM2013.320.HR og SKM2013.321.HR indgik den retlige kvalifikation efter tysk ret i bedømmelsen af faktum. Det er dog SKATs vurdering, at tysk ret ikke indgik ved bedømmelsen af den skattemæssige virkning efter danske skatteregler. Der henvises til indstillingen under spørgsmål 1.
 SKAT er derfor ikke enig i, at overførsler foretaget i overensstemmelse med engelsk ret uden videre kan accepteres under en dansk international sambeskatning. Det fremgår da også af Den juridiske vejledning C.D.3.2.3, at udenlandsk indkomst under en international sambeskatning som udgangspunkt skal opgøres efter danske regler.
 Overdragelsen af underskuddet må derfor kvalificeres efter danske regler. Repræsentanten argumenterer for, at der kan være tale om en udbytteudlodning, hvis underskuddet erhverves uden modydelse eller mod betaling af et lavere beløb end den nominelle eller den diskonterede værdi af underskuddet.
 Til udbytte henregnes alt, hvad der udloddes af selskabet til aktuelle aktionærer, jf. ligningslovens § 16 A, stk. 2, nr. 1. Dette fremgår også af Den juridiske vejledning C.B.3.1. Det er uden betydning, om udlodningen fra selskabet hidrører fra årets overskud, værdiforøgelser eller realisation af aktiver og omfatter også udbetaling af likvidationsprovenu. Til indkomsten skal medregnes både udbytte fra danske og fra udenlandske selskaber.
 I SKM2006.176.LSR blev koncernbidrag fra et finsk datterselskab efter ligningslovens § 16 A, stk. 1, således også anset som udbytte for det danske selskabs finske datterselskab, der indgik i sambeskatning med det danske selskab efter ligningslovens § 16 A, stk. 1.
 Repræsentanten har herudover henvist til TfS 1994, 318, hvor en hovedaktionærs fordele ved en lånetransaktion måtte anses for at være maskeret udlodning i medfør af ligningslovens § 16 A. Det forhold, at udlodningen fra datterselskaberne havde passeret moderselskabet, var ikke til hinder for beskatning efter ligningslovens § 16 A.
 Herudover har repræsentanten henvist til TfS 1991, 95LR, hvor en overskudsoverførsel fra et tysk datterdatterselskab til et tysk datterselskab blev kvalificeret som udbytte, fordi der forelå en sambeskatning mellem det tyske datterselskab og det danske moderselskab, og til TfS 1995, 43LR, hvor et svensk koncernbidrag modtaget af et svensk datterselskab ikke var skattefrit udbytte, men blev anset for udbytte.
 Også Skatteministeriets kommentar til FSR’s høringssvar til selskabsskattelovens § 31 D, stk. 1, sidste pkt., beskriver, at tilskud til en aktionær – herunder en indirekte aktionær – beskattes som udbytte, medmindre betaleren har fradrag for betalingen efter udenlandske regler.
 De overførsler, der kvalificeres som udbytte i SKM2006, 176.LSR, TfS 1994, 318.Ø og i TfS 1995, 43.LSR er overførsler af kontante betalinger. Overførsel af underskud er ikke en overførsel af en kontant


text:
betaling. Det er derfor SKATs opfattelse, at de overførsler af underskud, der foretages mellem H4 og H1a, kan derfor ikke sammenlignes med overførslerne i de nævnte sager.
 Kursværdien af det skattemæssige underskud (skatteaktivet) har kun en værdi for en erhverver, hvis det kan bruges i indkomstopgørelsen. Det vil således ikke repræsentere nogen værdi for en erhverver undergivet danske skatteregler. Dette gælder uanset købspriser herfor, da værdien uden hjemmel ikke kan bruges til fradrag i indkomstopgørelsen. Skatteaktivet kan repræsentere en værdi for en engelsk køber, hvilket skyldes, at underskuddet efter de engelske regler rent faktisk kan bruges.
 Det er SKATs opfattelse, at underskuddene ikke har en værdi for H1a ved den danske indkomstopgørelse, da underskuddene ikke kan modregnes i den danske indkomst under den danske internationale sambeskatning.
 Det er derfor SKATs opfattelse, at det underskud, som H1a modtager, ikke har en værdi, der kan beskattes efter statsskattelovens § 4.
 Det ønskes bekræftet, at såfremt H3 modtager et skattemæssigt underskud fra H4 under de engelske Consortium Relief regler med eller uden betaling herfor, så vil et sådant modtaget eller erhvervet skatteaktiv ikke være skattepligtigt for H3 under den internationale sambeskatning med H1.
 Problemstillingen er her, om overdragelsen af et underskud ”sidelæns” i strukturen er skattepligtigt for H3.
 Repræsentanten finder, at underskuddet kan overdrages uden skattepligt hos H3, fordi overdragelsen kun er mulig p.g.a. H1 (UK)’s indirekte ejerskab over H4 og den konkrete aktionæroverenskomst. Repræsentanten vurderer, at overdragelsen initialt må anses som indirekte udbytteudlodning til H1 (UK) og herefter et tilskud til H3.
 Repræsentanten nævner videre, at spørgsmålet om, hvorvidt en betaling til et søsterselskab skal anses for at have passeret et fælles moderselskab, er behandlet i forhold til koncernbidrag i en række sager. Repræsentanten finder dog, at disse sager har vedrørt skattesystemer, hvor der overdrages skattepligtig indkomst, og at de derfor adskiller sig fra den foreliggende sag.
 I SKM2005.61.LR og TfS 1997, 746 blev koncernbidrag betalt mellem svenske selskaber ikke anset for skattepligtige i Danmark for de overliggende danske selskaber.
 Ligningsrådet fandt i disse sager ikke, at der var tale om udbetaling af udbytte med efterfølgende betaling af tilskud. Ligningsrådet lagde i begge sager vægt på, at overførslerne var i overensstemmelse med svenske regler og ikke påvirkede den skattepligtige indkomst for de danske selskaber. De svenske selskaber indgik ikke i dansk sambeskatning.
 Repræsentanten finder, at Ligningsrådets afgørelser ikke er sammenlignelige med den foreliggende situation, da afgivelsen af underskuddet ikke er led i en resultatoverførsel.
 Repræsentanten finder herudover, at erhververen af det skattemæssige underskud, H3, ikke kan beskattes efter statsskattelovens § 4, hvis H3 betaler den fulde markedsværdi for de erhvervede skattemæssige underskud.
 De overførsler, der omhandles i TfS 1997, 746 og SKM2005.61.LR er overførsler af kontante betalinger. Overførsel af underskud er ikke en overførsel af en kontant betaling. Det er derfor SKATs opfattelse, at de overførsler af underskud, der foretages mellem H4 og H3, kan derfor ikke sammenlignes med overførslerne i de nævnte sager.
 Det er derfor SKATs opfattelse, at de overførte underskud ikke har en værdi for H3 ved den danske


text:
indkomstopgørelse, da underskuddene ikke kan modregnes i den danske indkomst under den danske internationale sambeskatning.
 Det er derfor SKATs opfattelse, at det underskud, som H3 modtager, ikke har en værdi, der kan beskattes efter statsskattelovens § 4.
 af agerbrug, skovbrug, industri, handel, håndværk, fabriksdrift, søfart, fiskeri, eller hvilken som helst anden næring eller virksomhed, så og alt, hvad der er oppebåret for eller at anse som vederlag for videnskabelig, kunstnerisk eller litterær virksomhed eller for arbejde, tjeneste eller bistandsydelse af hvilken som helst art;
 Selskabsskattelovens § 31 D, stk. 1
 Selskabsskattelovens § 31, stk. 8
 Ved moderselskabets indkomstopgørelse medregnes datterselskabets fremførte underskud. Tilsvarende gælder underskud, der er overført fra andre selskaber som led i en sambeskatning eller andet regelsæt, hvorved underskud kan overføres. Datterselskabets fremførte og overførte underskud kan dog højst medregnes med et beløb svarende til underskuddet opgjort efter danske regler. Ligningslovens § 33 H finder tilsvarende anvendelse, for så vidt angår moderselskabets egne underskud, der ikke kan modregnes i datterselskabets indkomst.
 Bemærkninger til lov nr. 370 af 24. maj 2005 om ændring af afskrivningsloven, ejendomsavancebeskatningsloven og tonnageskatteloven (Beskatning ved afståelse af kontrakter om levering af skibe og andre driftsmidler samt entreprisekontrakter. Beskatning ved afståelse af skibe og andre driftsmidler, der endnu ikke er færdige til at indgå i driften af en virksomhed) (L 125 2004-05, pkt. 2.1)
 Ligningsrådet har i en bindende forhåndsbesked af 17. august 2004 vedrørende salg af en kontrakt om nybygning af et skib antaget, at der " når bortses fra efterbeskatning af forskudsafskrivninger på skibet " med de gældende regler ikke er hjemmel til at medregne fortjeneste eller tab ved opgørelsen af sælgerens skattepligtige indkomst.
 Der var derfor ikke grundlag for at medregne fortjeneste eller tab ved overdragelsen af kontrakten om nybygning af et skib til sælgerens skattepligtige indkomst.
 Bemærkninger til lov nr. 433 af 26. juni 1998 (L 102 1997-98, 2. samling)
 Uanset at det ikke fremgår udtrykkeligt af den gældende afskrivningslov, har det været forudsat, at retten til at afskrive tilkommer ejeren af aktivet, dog bortset fra edb software. Dette gælder fortsat.
 Den juridiske vejledning C.D.3.2.3 Opgørelse af sambeskatningsindkomsten
 Den juridiske vejledning C.C.2.1.3.3.1
 Det er et grundlæggende princip, at fortjenester og tab, der konstateres ved salg af den skattepligtiges formuegoder (aktiver), ikke beskattes. Se SL § 5, stk. 1, litra a, som altså indeholder en negativ afgrænsning af indkomstbegrebet i SL § 4 (...)
 Den juridiske vejledning C.C.6.4.1.1
 SKM2004.36.LR
 Ligningsrådet fandt, at de engelske regler om group relief måtte anses for at være af sambeskatningslignende karakter og dermed omfattet af selskabsskattelovens § 32, stk. 4. Der kunne ikke indfortolkes et krav i selskabsskattelovens § 32, stk. 4, om at de overførsler, der var muliggjort efter udenlandske regler, også skulle være mulige efter dansk selskabsskatteret. Det udenlandske datterselskab var derfor ikke lavt beskattet i relation til reglerne i selskabsskattelovens § 32, og d
 Skatterådet bekræftede, at skattepligtig indkomst i det engelske datterselskab alene CFC-beskattedes i det danske moderselskab i den udstrækning, datterselskabets renteindtægter oversteg de faktisk overførte underskud i henhold til de engelske


text:
regler om group relief. SKM2004.36.LR var fortsat gældende, hvorved de engelske regler om group relief måtte betragtes som et ”andet regelsæt, hvorved underskud kan overføres”. Det gjaldt herefter, at havde det engelske datterselskab udnyttet group relief reglerne på en måde, så selskabets engelske indkomstopgørelse var mindsket, skulle dette som udgangspunkt også give sig udslag i moderselskabets indkomstopgørelse.
 I begge sager var et dansk moderselskab sambeskattet med tyske selskaber. De tyske selskaber havde i medfør af de tyske selskabsretlige regler om ”Organ-schaft” indgået en beherskelses- og resultatoverførselsaftale, hvorved det tyske datterselskab/ datterselskaber forpligtede sig til at overføre deres overskud til det tyske moderselskab, mod at det tyske moderselskab forpligtede sig til at udligne datterselskabernes underskud. De danske skattemyndigheder anså beløbene for skattepligtigt tilskud til datterselskaberne.
 Højesterets flertal fandt i begge sager, at begrebet ”overskudsoverførselsaftaler” efter tysk selskabsret omfatter både aftaler, der er formuleret, således at selskabet forpligter sig til at overføre sit overskud til den anden part, og aftaler, der er formuleret, således at selskabet påtager sig at drive sin virksomhed for regning af den anden part.
 Den skattemæssige virkning af overskudsoverførselsaftalerne og de betalinger, der skete til datterselskaberne til udligning af underskud, skulle bedømmes efter danske skatteregler ved opgørelse af sambeskatningsindkomsten for 2003 for det danske moderselskab. Bedømmelsen efter danske skatteregler skulle ske på grundlag af den retlige kvalifikation efter tysk aktieselskabsret, der således indgik i bedømmelsen som faktum.
 Højesteret fandt, at betalinger til udligning af underskud efter tysk selskabsret blot indebærer, at underskuddet placeres hos den part, som skal bære det. Denne forståelse blev støttet af, at betalingerne efter tysk skatteret er indkomstopgørelsen uvedkommende. Underskudsudligningsbetalingerne fra moderselskaberne til datterselskaberne var under disse omstændigheder ikke omfattet af statsskattelovens § 4, men var skattefrie for datterselskabet.
 LOSR Medd. 1933 Nr. 139
 Efter de blandt andet ved en mundtlig Forhandling paa Landsoverskatteraadets Kontor fremkomne Oplysninger har Klageren i et vist Omfang haft Dispositionsret over Agenturet, og da der hos dette for ham har repræsenteret en Formueværdi, nemlig den ved hans eget Arbejde tilvejebragte Kundekreds, maa Landsoverskatteraadet give Klageren Medhold i, at der ved Agenturets Overdragelse til Tredjemand imod Vederlag 2 000 Kr. er sket en Ombytning af Formuegoder, og at følgelig det nævnte Beløb ikke vil kunne medregnes til Klagerens skattepligtige Indkomst.
 I forbindelse med datterselskabets køb af en virksomhed købte og betalte moderselskabet for virksomhedens goodwill. Uanset aftalen blev datterselskabet anset for ejer af virksomhedens goodwill, da ejendomsretten til goodwill ikke kan overdrages som et særskilt aktiv løsrevet fra den virksomhed, som denne goodwill er knyttet til. Moderselskabets betaling for virksomhedens goodwill blev derfor beskattet som kapitaltilskud til datterselskabet, jf. SL § 4. (dissens) (stadfæstelse af TfS 2000, 486 Ø).
 Jan Pedersen m.fl.: Skatteretten, Karnov Group, 6. udgave 2013, s. 192
 Da alle væsentligere kapitalgevinster og –tab imidlertid er blevet skattepligtige i henhold til anden lovgivning, kan retsstillingen beskrives således, at den praktiske hovedregel er, at kapitalgevinster er skattepligtige, medens den teoretiske hovedregel i SL § 5, stk. 1, litra a, er, at de er skattefri.7
 Den teoretiske hovedregel om skattefrihed


text:
for formuegevinster uden for næring og spekulation finder i praksis navnlig anvendelse for skatteydernes private ejendele, der ikke omfattes af kapitalgevinstbeskatningslovene (dvs. ABL, EBL, KGL og AFL). Der sker således ikke beskatning af fortjenester ved afståelse af privat indbo, biler, kunstværker, smykker m.v, ligesom der ikke er fradrag for tab ved afhændelse. Tilsvarende gælder for erhvervsdrivendes afståelse af driftsmidler, der indgår i en virksomhed – herunder maskiner, inventar, biler etc. Såfremt en erhvervsdrivende har foretaget afskrivninger på driftsmidler efter Afskrivningsloven, vil der dog kunne ske beskatning af genvundne afskrivninger (jf. nedenfor kap. 9.2.2.6). Uanset at skattefriheden efter SL § 5, litra a, således er forbeholdt et fåtal af kapitalgevinster, må det fortsat haves for øje, at SL § 5, litra a, fortsat er hovedbestemmelsen, der finder anvendelse i mangel af positiv lovgivning.
 Stort set kun privat indbo, herunder kunst, er omfattet af skattefriheden.
 Jan Pedersen m.fl., Skatteretten 1, 7. udgave, 2015, s. 223
 Indtægter, der hidrører fra ”salg” af ”ejendele” medregnes derfor som hovedregel i medfør af § 5, stk. 1, litra a, ikke til den skattepligtige indkomst. Modstykket hertil er, at SL § 6, stk. 1, litra a, ikke hjemler fradragsret for udgifter til anskaffelse m.v. af de aktiver, der således kan sælges skattefrit. Dette gælder i princippet, uanset om de pågældende aktiver udgør privat anvendte aktiver, eller om disse f.eks. som driftsaktiver indgår i indkomstskabende aktivitet. Den driftsudgift – anskaffelsen af aktiver, der indgår i en indkomstskabende aktivitet, f.eks. erhvervsvirksomhed – må i stedet aktiveres og afskrives efter Afskrivningsloven eller evt. SL § 6.
 Ligningslovens § 16 A, stk. og 2
 Ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst medregnes udbytte af aktier, andelsbeviser og lignende værdipapirer, jf. dog stk. 4.Stk. 2. Til udbytte henregnes:
 Selskabsskattelovens § 13, stk. 1
 2) Udbytte, som de i § 1, stk. 1, nr. 1-2 b, 2 d-2 j, 3 a-5 b, nævnte selskaber og foreninger mv. modtager af aktier eller andele i selskaber omfattet af § 1, stk. 1, nr. 1-2 b, 2 d-2 j og 3 a-5 b, eller selskaber hjemmehørende i udlandet. Dette gælder dog kun udbytter af datterselskabsaktier og koncernselskabsaktier, jf. aktieavancebeskatningslovens §§ 4 A og 4 B. 1. pkt. omfatter ikke udbytter, i det omfang det udbyttegivende selskab har fradrag for udlodningen. Bestemmelsen i 1. pkt. omfatter heller ikke udbytte, i det omfang et datterselskab på et lavere ejerniveau har haft fradrag for udbytteudlodningen, uden at fradraget er modsvaret af beskatning af udbytteudlodningen til et mellemliggende niveau, og kildebeskatningen af udbytteudlodningerne i ingen af de mellemliggende niveauer har skullet frafaldes eller nedsættes efter direktiv 2011/96/EU. Bestemmelsen i 1. pkt. omfatter ikke udbytte vedrørende aktier som nævnt i aktieavancebeskatningslovens § 19. Bestemmelsen i 1. pkt. finder tilsvarende anvendelse, hvis udbyttemodtageren er et tilsvarende selskab eller en forening m.v. som nævnt i § 2, stk. 1, litra a, og selskabet eller foreningen m.v. er hjemmehørende i en fremmed stat, der er medlem af EU eller EØS, på Færøerne eller i Grønland eller en stat, som har en dobbeltbeskatningsoverenskomst med Danmark. Ved


text:
bedømmelsen af, om et selskab eller en forening m.v. som nævnt i § 2, stk. 1, litra a, opfylder betingelsen i 2. pkt., medregnes samtlige aktiebesiddelser, som selskabet eller foreningen m.v. har i det udbyttegivende selskab.
 Skatteministeriets kommentar til høringssvar fra FSR om selskabsskattelovens § 31 D, stk. 1, sidste pkt., i høringsskema til lov nr. 343 af 18. april 2007 – L 110 2006-07
 Bestemmelsen, som er justeret og flyttet til stk. 2, fastslår, at udbyttereglerne går forud for de foreslåede regler om tilskud. ”Tilskud” til en aktionær – herunder en indirekte aktionær – beskattes herefter som udbytte, medmindre betaleren har fradrag for betalingen efter udenlandske regler.
 Skatteministeriets kommentar til henvendelse fra FSR (Bilag 23 til Lov nr. 343 af 18. april 2007 - L 110 2006-07)
 I en koncern der består af moderselskabet A, dets to 100 pct. ejede datterselskaber B og C, og B’s 100 pct. ejede datterselskab D, vil C kunne yde et skattefrit tilskud til D, hvis betingelserne for tilskud mellem søsterselskaber er opfyldte. Det er uden betydning for definitionen ”søsterselskaber” og dermed skattefriheden af tilskuddet, hvor mange selskaber, der ligger mellem selskabet B og det tilskudsmodtagende selskab D i den nævnte struktur.
 Skatteministeriet er enig i, at hvis en betaling (maskeret udlodning) anses for at have passeret det mellemliggende selskab, vil betalingen kunne være skattefri udbytte fra datterdatterselskabet til datterselskabet og videre til moderselskabet, selvom datterselskabet aldrig har været i besiddelse af beløbet. Betalingen anses netop for at have passeret det mellemliggende selskab. Det er selvfølgelig en forudsætning for skattefrihed, at betingelserne for skattefri udbytte er opfyldt i begge led.
 Skatteministeriets kommentar til henvendelse fra FSR (Bilag 9 til Lov nr. 343 af 18. april 2007 – L 100 2006-07)
 Udbytte omfattes som hovedregel ikke af SEL § 31 D, jf. dog bestemmelsens stk. 2.
 SKM2006.176.LSR
 Ved opgørelsen af sambeskatningsindkomsten for et finsk selskab, der indgik i dansk sambeskatning med sit danske moderselskab, skulle koncernbidrag fra selskabets finske datterdatterselskab, som ikke var omfattet af sambeskatningen, anses som skattefrit udbytte og ikke som skattepligtigt tilskud. Efter ligningslovens § 16 A, stk. 1, ansås alt, hvad der af selskabet udloddedes til aktionærer, med undtagelse af fondsaktier og friandele samt udlodning af likvidationsprovenu foretaget i det kalenderår, hvori selskabet endeligt opløses, som skattepligtigt udbytte af aktier m.v. Det modtagne koncernbidrag ansås derfor som udbytte.
 TfS 1994, 318
 En hovedaktionær i et selskab, der igennem 3 datterselskaber havde erhvervet nogle saneringsejendomme, havde finansieret ejendomskøbene ved optagelse af banklån på ca. 1,6 mio. kr., der var videreudlånt til selskaberne mod udstedelse af pantebreve for et nom. beløb på 3,3 mio. kr. og en rente på 9 procent p.a. over 15 år. Skattemyndighederne havde anset halvdelen af afdragene på pantebrevene for maskeret udlodning. Skatteyderen indbragte spørgsmålet for landsretten, hvor han henviste til, at pantebrevenes kursværdi på udlånstidspunktet svarede til handelsværdien. Retten udtalte, at skatteyderen igennem sin indflydelse på selskaberne havde haft afgørende indflydelse på selskabernes beslutninger. Selvom det måtte lægges til grund, at pantebrevene ved udstedelsen havde haft en kurs


text:
på ca. 50 i fri handel, kunne dette ikke tillægges afgørende betydning, idet skatteyderen havde haft mulighed for igennem bygningsforbedringer at eliminere risikoen på pantebrevene. Retten tiltrådte derfor, at skatteyderens fordel ved lånetransaktionen i form af en kursgevinst på 50 procent af pantebrevenes pålydende værdi måtte anses for at være maskeret udlodning. Det forhold, at udlodningen fra datterselskaberne havde passeret moderselskabet, var ikke til hinder for en beskatning efter ligningslovens § 16 A.
 TfS1991, 95
 Selskabsskattelovens dagældende § 13, stk. 3, om et dansk moderselskabs skattefrihed for udbytte fra et sambeskattet udenlandsk datterselskab fandt tilsvarende anvendelse på et tysk datterselskabs udbytte fra sit tyske datterselskab, som det efter tyske regler var sambeskattet med. Der var indgået en aftale om ”Gewinn-abführung”, dvs. om overførsel af overskud mellem det tyske moderselskab og de tyske datterselskaber. Den påtænkte sambeskatning mellem det tyske datterselskab og det danske moderselskab bevirkede, at den dagældende selskabsskattelovs § 13, stk. 3, om udbytte fandt anvendelse.
 TfS1995, 43
 A A/S var sambeskattet med et svensk datterselskab, der havde modtaget et svensk koncernbidrag fra dettes svenske datterselskab. A A/S klagede over en bindende forhåndsbesked, hvorefter det svenske koncernbidrag ikke var skattefrit udbytte efter den dagældende selskabsskattelovens § 13, stk. 3. Landsskatteretten bemærkede, at skattefrihed for det svenske koncernbidrag var betinget af, at beskatningen af den til grund for bidraget liggende selskabsindkomst i Sverige ikke adskilte sig væsentligt fra den tilsvarende beskatning her i landet. I Sverige var koncernbidraget fradragsberettiget, og det måtte tillægges afgørende vægt, om skattesystemerne i deres struktur var væsentlig forskellige i den omhandlede henseende, således at samspillet mellem reglerne kunne medføre skattefrihed for såvel udbyttet som selskabsindkomsten. Når hensås til, at formålet med reglen i selskabsskattelovens § 13, stk. 3, havde været at undgå dobbeltbeskatning af udbytte, stadfæstede Landsskatteretten den bindende forhåndsbesked.
 Bemærkninger til selskabsskattelovens § 31 D, som indført med lov nr. 343 af 18. april 2007 (L 110 2006-07)
 Udtrykket »tilskud« omfatter ikke de tilfælde, hvor der er tale om en armslængdeaflønning af det andet selskab.
 TfS 1997, 746
 Et dansk holdingselskab, A A/S, ejede aktiekapitalen i et datterselskab, B, i Sverige. Der var senere etableret endnu et selskab, C, i Sverige. Dette selskab ejedes 100 procent af det svenske selskab, B. Ingen af de svenske selskaber indgik i sambeskatning med det danske holdingselskab. Overførsel af koncernbidrag udelukkende mellem de to nævnte svenske selskaber påvirkede ikke A A/S’ skattepligtige indkomst. Der hensås til, at overførslen af koncernbidrag var i fuld overensstemmelse med de svenske skatteregler. Der ansås således ikke at foreligge forhold, der indicerede, at andre hensyn – end anvendelse af de nævnte svenske skatteregler – lå til grund for ønsket om at overføre koncernbidrag. Der blev ikke taget stilling til, om udbytte fra det svenske selskab, B, til A A/S ville have været skattefrit.
 Et dansk selskab, A, ejede gennem flere led af danske mellemholdingselskaber bl.a. to svenske datterselskaber, B og C. B og C indgik ikke i dansk sambeskatning og havde i øvrigt ikke fælles direkte moderselskab.
 Overførsel af koncernbidrag udelukkende mellem de


text: nævnte svenske selskaber, som ikke var inddraget under dansk sambeskatning, ville ikke påvirke den skattepligtige indkomst for den danske del af koncernens selskaber. Der blev bl.a. lagt vægt på, at de danske selskaber, herunder topmoderselskabet, på tidspunktet for gennemførelsen af koncernbidraget ikke ville opnå en økonomisk fordel, som var umiddelbart realisabel, samt at det var oplyst, at formålet med betaling af koncernbidrag i Sverige ikke var at berige visse selskaber i koncernen, men alene at opnå sambeskatning i Sverige, samt at overførslen desuden ville ske i fuld overensstemmelse med de svenske skatteregler.


text:
Gravid ansat får godtgørelse
 Kommune dømt, da det ikke var bevist, at en afskedigelse ikke havde forbindelse med graviditet og barsel.
 Højesteret har den 30. marts 2011 afsagt en dom vedrørende afskedigelse af en kommunalt ansat salgskonsulent. Salgskonsulenten havde siden december 2004 været ansat ved amtets revalideringscentre og blev i forbindelse med kommunalreformen i juni 2006 oplyst om, at hun fremover skulle arbejde ved et af centrene, der nu henhørte under kommunen. Kommunen blev i efteråret 2006 klar over, at salgskonsulentens stilling af økonomiske grunde ikke skulle opretholdes.
 Salgskonsulenten oplyste i juni 2006, at hun var gravid. I august 2006 blev hun sygemeldt og kom ikke tilbage på arbejde inden fødslen. Salgskonsulenten havde herefter planlagt barselsorlov frem til december 2007. I begyndelsen af maj 2007 blev salgskonsulenten varslet afskediget grundet manglende arbejdsopgaver og ultimo maj 2007 modtog hun en opsigelse.
 Salgskonsulenten klagede til Ligebehandlingsnævnet, der tilkendte hende en godtgørelse på 250.000 kr. svarende til 9 måneders løn for overtrædelse af ligebehandlingslovens § 9.
 Kommunen anlagde sag mod Ligebehandlingsnævnet og fik i både by- og landsret medhold i, at Ligebehandlingsnævnets afgørelse var ugyldig. Højesteret kom imidlertid til et andet resultat.
 Højesteret fandt det godtgjort, at salgskonsulentens stilling blev nedlagt som følge af ændringerne efter kommunalreformen. Højesteret fandt det ligeledes godtgjort, at kommunen havde forsøgt at omplacere salgskonsulenten, men hvor det var lykkedes at omplacere 19 andre medarbejdere, var det ikke lykkedes kommunen at omplacere salgskonsulenten. Højesteret bemærkede, at kommunen som led i bestræbelser på en omplacering, burde have burde have orienteret hende om nedlæggelsen af stillingen, burde have sikret sig tilstrækkelige oplysninger om hendes kvalifikationer og burde have orienteret hende om ledige stillinger i kommunen. Højesteret fandt det i den forbindelse ikke bevist, at der ikke i kommunen var andre stillinger, som salgskonsulenten kunne varetage. På den baggrund fastslog Højesteret, at kommunen ikke havde godtgjort, at afskedigelsen ikke havde forbindelse til salgskonsulentens graviditet og barsel. Højesteret fastslog herefter, at kommunen skulle betale en godtgørelse på 250.000 kr. som tidligere fastslået af Ligebehandlingsnævnet.
 Dommen fra Højesteret er interessant, idet den viser, at der er ganske strenge krav til arbejdsgiverens omplaceringsbestræbelser. Arbejdsgiver skal således dokumentere, at man har undersøgt om det var muligt at omplacere - særligt hvis der er ledige stillinger og det har været muligt at omplacere andre. Herudover skal arbejdsgiver dokumentere, at der ikke var andre (ledige) stillinger som den pågældende kunne bestride.


text:
Skat.dk: Indeholdelsespligt - A-skat - fri kost - pengevederlag - arbejdsgiverhæftelse - forsømmelighed
 11 Jul 2008 08:47
 26 Jun 2008 09:56
 SKM2008.613.HR
 1. afdeling, 567/2006
 Indkomstarter + Arbejdsgiverens særlige pligter
 A-indkomst, indeholdelse, forsømmelse
 Et selskab var ejet af direktørens mindreårige børn. Direktøren havde tidligere selv ejet selskabet. Selskabet og direktøren havde indgået en aftale om, at direktøren fik stillet bl.a. fri kost til rådighed.
 Direktøren, der havde bestemmende indflydelse i selskabet, brugte selskabets dankort og kontanter til at betale for sine husholdningsudgifter. Højesteret fandt, at selskabets udgifter hertil ikke havde karakter af fri kost for direktøren, men måtte anses for selskabets betaling af hans private udgifter. Denne betaling må anses for vederlag i penge, hvorfor der er tale om A-indkomst for direktøren. Selskabet havde derfor pligt til at indeholde A-skat hos direktøren.
 Højesteret fandt videre, at selskabet havde handlet forsømmeligt, idet selskabet var bekendt med grundlaget for udbetalingen af beløbene, og havde ikke haft føje til at anse direktøren for B-skattepligtig heraf.
 I forhold til landsrettens dom (SKM2006.694.ØLR) gjorde selskabet ikke længere gældende, at det ikke havde hæftelsesansvar vedrørende fri bil og telefon. Anbringendet om, at der forelå fri kost, var nyt for Højesteret og havde således ikke foreligget for landsretten.
 Arbejdsmarkedsfondsloven § 15
 Indeholdelse af A-skat, AM bidrag og SP-bidrag 2008-2 K.2.2
 Indeholdelse af A-skat, AM bidrag og SP-bidrag 2008-2 A.1.4
 Indeholdelse af A-skat, AM bidrag og SP-bidrag 2008-2 A.2.4
 Inddrivelsesvejledningen 2008-2 M.1.2.2
 SKAT Hovedcentret
 Per Walsøe, Jytte Scharling, Thomas Rørdam, Vibeke Rønne og Michael Rekling
 I tidligere instans er afsagt dom af Østre Landrets 6. afdeling den 25. oktober 2006.
 Appellanten H1 ApS, har nedlagt påstand om, at indstævnte, SKAT Hovedcentret, skal anerkende, at selskabets hæftelsesansvar for følgende indkomstår nedsættes således:
 nedsættes med 34.374 kr. bestående af manglende A-skat på 28.502 kr., manglende SP-bidrag på 652 kr. og manglende AM-bidrag på 5.220 kr.
 nedsættes med 33.300 kr., bestående af manglende A-skat på 27.408 kr., manglende SP-bidrag på 654 kr. og manglende AM-bidrag på 5.238 kr.
 nedsættes med 27.659 kr, bestående af manglende A-skat på 22.583 kr., manglende SP-bidrag på 564 kr. og manglende AM-bidrag på 4.512 kr.
 nedsættes med 16.558 kr, bestående af manglende, A-skat på 13.403 kr., manglende SP-bidrag på 350 kr. og manglende AM-bidrag på 2.805 kr.
 For så vidt angår indkomståret 2001 påstås subsidiært hjemvisning til fornyet behandling ved skattemyndlghederne.
 SKAT Hovedcentret har påstået stadfæstelse, subsidiært at H1 skal betale 111.891 kr. med procesrente fra den 16. januar 2007.
 Over for SKAT Hovedcentrets subsidiære påstand har H1 påstået frifindelse.
 H1s ændrede påstand skyldes, at hæftelsesansvaret vedrørende fri bil og telefon ikke indgår i sagen for Højesteret, der herefter alene vedrører hæftelsesansvaret for de beløb, der angives at vedrøre fri kost til A.
 H1 har anføt, at As fri kost materielt skal kvalificeres som B-indkomst i skattemæssig henseende. Den fri kost kan ikke anses for en naturlig del af As løn, og værdien heraf skal derfor ikke ansættes efter Ligningsrådets satser og er således B-indkomst for A. Det kan under alle omstændigheder ikke karakteriseres som forsømmeligt,


text:
at selskaber undlod at indeholde A-skat m.v. af den fri kost.
 Baggrunden for den subsidiære påstand vedrørende indkomståret 2001 er, at der fra august 2001 ikke er udbetalt løn til A. Der har derfor fra dette tidspunkt ikke været løn at foretage indeholdelse i.
 Vedrørende SKAT Hovedcentrets subsidiære påstand har selskabet anført, at der ikke er grundlag for at pålægge selskabet erstatningsansvar for den manglende indeholdelse af A-skat mv. Under alle omstændigheder er SKAT Hovedcentrets erstatningskrav bortfaldt på grund af passivitet.
 SKAT Hovedcentret har anført, at As brug af H1s dankort og kontante midler til køb af private fornødenheder er vederlag i penge og ikke fri kost i skattemæssig henseende. De omstridte beløb må således anses for A-indkomst for A. H1 har handlet forsømmeligt ved ikke at indeholde A-skat m.v. af beløbene.
 SKAT Hovedcentret her vedrørende sin subsidiære påstand henvist til, at H1 har handlet erstatningspådragende. H1 vidste, at A var insolvent, og ved selskabets medvirken - bestemt af A selv - opnåede denne, at der ikke blev indeholdt A-skat m.v. af beløbene. På grund af As insolvens kan skattemyndighederne ikke forvente at få skattebeløbet betalt af A.
 Af en sagsfremstilling, der fulgte med ToldSkats agterskrivelse af 4. december 2002 til H1, fremgår bla.
 "Fra og med august 2001 er der ikke udbetalt løn til A, pga af pålæg fra kommunen om lønindeholdelse."
 Der er for Højesteret fremlagt kasseboner fra supermarkeder vedrørende indkøb foretaget i 2002. Det fremgår heraf, at indkøbene vedrører madvarer, drikkevarer, husholdningsartikler, blomster og slik mv.
 A, der havde bestemmende de indflydelse i H1 ApS, brugte selskabets dankort og kontanter til at betale for sine husholdningsudgifter. Højesteret finder, at selskabets udgifter hertil ikke har karakter af fri kost for A, men må anses for selskabets betaling af hans private udgifter. Denne betaling må anses for vederlag i penge, og der er derfor tale om A-indkomst for A, jf. kildeskattelovens § 43, stk. 1. H1 havde derfor pligt til at indeholde A-skat m.v. hos A.
 H1 var bekendt med grundlaget for ulbetalingen af beløbene og har ikke haft føje til at anse A for B-skattepligtig af dem.
 Med denne begrundelse tiltræder Højesteret, at selskabet er ansvarligt for den manglende indeholdelse af A-skat, SP-bidrag og arbejdsmarkedsbidrag, jf. kildeskattelovens § 69, stk. 1, ATP-lovens § 17 f, stk. 1 og arbejdsmarkedsfondslovens § 15, stk. 3. Højesteret stadfæster derfor domme.
 I sagsomkostninger for Højesteret skal H1 ApS betale 25.000 kr. til SKAT Hovedcentret
 De idømte sagsomkostningsbeløb skal betales14 dage efter denne højesteretsdoms afafsigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.


text:
Offentlig virksomhed og forvaltning 21. december 2017
 Højesteret har netop afgjort en principiel sag om forældelsesfristens begyndelsestidspunkt, der berører alle områder, hvor man kan tale om en ”løbende” skade. Bech-Bruun bistod Fredericia Kommune, der var blevet sagsøgt af en mor til et barn, der uberettiget var blevet tvangsfjernet.
 Den 28. oktober 2011 traf et enigt Børne- og Ungeudvalg i kommunen afgørelse om at tvangsanbringe et barn uden for hjemmet. Afgørelsen blev enstemmigt stadfæstet af Ankestyrelsen den 6. december 2011. Imidlertid ændredes afgørelsen ved dom den 23. maj 2012. Barnets mor anlagde herefter den 9. februar 2015 sag om godtgørelse for den uberettigede tvangsanbringelse.
 Sagen omhandlede for det første, hvorvidt moderens krav var forældet, og for det andet hvorvidt der var grundlag for et godtgørelseskrav.
 Sagen blev i første omgang behandlet i byretten i februar 2016. Byretten tog stilling til grundlaget for godtgørelsen og frifandt kommunen, da der ikke var grundlag for hverken godtgørelse efter Den Europæiske Menneskerettighedskonvention, erstatningsansvarslovens § 26 eller erstatning i øvrigt. Allerede for byretten gjorde kommunen forældelse gældende, men tog således ikke stilling hertil. Byrettens dom er nærmere omtalt her.
 Sagen blev anket til Vestre Landsret, der fandt, at kravet var forældet, da forældelsesfristen skulle regnes fra den 28. oktober 2011, hvor kommunen traf afgørelse om tvangsanbringelsen, ”eller i hvert fald senest fra” fra den 6. december 2011, hvor Ankestyrelsen stadfæstede kommunens afgørelse, og hvor skaden således måtte anses for indtrådt, jf. forældelseslovens § 2, stk. 4. Sagen var derfor anlagt mere end tre år herefter, og kommunen blev frifundet. Landsrettens dom er nærmere omtalt her.
 Moderen opnåede på den baggrund 3. instansbevilling.
 Det fremgår af forældelseslovens § 2, stk. 4, at forældelsen regnes fra skadens indtræden. Men hvornår er skaden indtrådt ved sådanne ”løbende” tilstande? Landsretten opererede som nævnt med to forskellige muligheder. Men i virkeligheden kunne hele seks tidspunkter komme på tale:
 På tidspunktet for Børn- og Ungeudvalgets afgørelse om tvangsanbringelsen den 28. oktober 2011.
 På tidspunktet hvor Børn- og Ungeudvalgets afgørelse fysisk effektueredes, og hvor barnet således fysisk blev tvangsanbragt, hvilket dog i denne sag ligeledes var den 28. oktober 2011.
 På tidspunktet da Ankestyrelsen stadfæstede Børn- og Ungeudvalgets afgørelse den 6. december 2011.
 På tidspunktet da Ankestyrelsen fremsendte afgørelsen af 6. december 2011, hvilket var den 9. december 2011.
 På tidspunktet for hjemgivelsen af barnet.
 Forholdsmæssigt, således at man regnede 3 år tilbage fra denne sags anlæg.
 Kommunen gjorde for Højesteret fortsat gældende, at forældelsesfristen skulle regnes fra det tidspunkt, hvor beslutningen om tvangsfjernelsen blev truffet af Børne- og Ungeudvalget, eftersom dette måtte være tidspunktet for skadens indtræden, jf. forældelseslovens § 2, stk. 4.
 Moderen gjorde gældende, at forældelsesfristen skulle regnes fra hjemgivelsestidspunktet, eftersom hun ikke før dette tidspunkt kunne opgøre sit krav, og da hun ikke tidligere havde været klar over, at hun havde et krav.
 Højesteret fandt, at skaden indtrådte ved Børn- og Ungeudvalgets afgørelse, hvorefter moderen umiddelbart kunne konstatere følgerne af afgørelsen – nemlig tvangsanbringelsen. Således måtte forældelsesfristen begynde at løbe allerede fra den 28. oktober 2011. Det kunne ikke


text:
ændre herved, at moderen ikke på dette tidspunkt kunne opgøre sit krav. Højesteret understregede, at moderen var bekendt med de faktiske omstændigheder i sagen, hvorpå hun nu støtter sit godtgørelseskrav allerede den 28. oktober 2011, eftersom hun påklagede afgørelsen til Ankestyrelsen og senere anmodede om sagens indbringelse for byretten. Alle steder havde hun gjort gældende, at der ikke var grundlag for tvangsanbringelsen. Forældelsesfristen havde derfor ikke havde været suspenderet efter forældelseslovens § 3, stk. 2.
 Allerede som følge af, at der var indtrådt forældelse, kunne moderen ikke kræve godtgørelse af kommunen. Kommunen blev således frifundet i alle tre instanser.
 Sagen blev for kommunen ført af senioradvokat Jacob Schall Holberg i alle tre instanser. Dommene kan læses på Højesterets hjemmeside her.
 Højesteret har med dommen fastslået, at forældelsesfristen allerede løber fra det tidspunkt, hvor man beslutter - den eventuelt fremtidige – skade, også uanset de bagvedliggende omstændigheder er så alvorlige, som i denne sag. Højesteret understregede, at moderen allerede ved beslutningen om tvangsanbringelse kunne konstatere følgerne heraf – nemlig tvangsanbringelsen.
 Forældelseslovens § 2, stk. 4, omhandler generelt forældelse af fordringer på erstatning eller godtgørelse for skade forvoldt uden for kontraktforhold. Højesteret henviser således også i præ-misserne til en dom, hvor naboer til et savværk havde rejst et godtgørelses- og erstatningskrav mod Miljøstyrelsen. Sager om fejlbehæftede lokalplaner, tilbagebetalingskrav, krav efter uberettiget tvangsindlæggelse eller fængsel og isolation og andre sager mangeartede sager, hvori der indgår en ”løbende tilstand” kan potentielt blive berørt af denne dom, hvis ikke krav er fremsat i tide.
 På det konkrete område om myndigheders erstatningsansvar over for børn har Justitsministeriet foreslået, at forældelsesloven ændres, så fordringer på erstatning eller godtgørelse, som udspringer af, at en myndighed har tilsidesat sine forpligtelser over for et barn i forbindelse med et overgreb, ikke forældes. Lovforslaget er endnu ikke vedtaget, men selv hvis det var vedtaget, ville det ikke have haft betydning i denne sag. Dels var sagen her anlagt, at moderen, og ikke barnet (barnets egen sag har været udsat på denne), dels var der tale om en myndighedshandling (tvangsfjernelse), hvilket sandsynligvis ikke ville være et ”overgreb” i lovens forstand, hvor der tænkes på myndighedssvigt sager om (andres) overgreb mod børn.


text:
Skat.dk: Arbejdsskib - ikke i "international trafik" - Nordisk dobbeltbeskatningsoverenskomst
 09 Feb 2018 10:47
 Den nordiske dobbeltbeskatningsoverenskomst artikel 3, stk. 1, litra h og artikel 15, stk. 1 og 3.
 Den Juridiske Vejledning 2018-1 C.F.9.2.14.6.2
 Den Juridiske Vejledning 2018-1 C.F.8.2.2.3.1.5
 Den Juridiske Vejledning 2018-1 C.F.8.2.2.15.2.3
 Lene Pagter Kristensen, Jon Stokholm, Vibeke Rønne, Jens Kruse Mikkelsen og Kristian Korfits Nielsen.
 I tidligere instans er afsagt dom af Østre Landsrets 16. afdeling den 13. december 2016 (SKM2017.162.ØLR).
 Appellanten, A, har som for landsretten nedlagt påstand om, at indstævnte, Skatteministeriet, skal anerkende, at han er berettiget til lempelse efter eksemptionsmetoden i henhold til artikel 25, stk. 1, litra c, i den nordiske dobbeltbeskatningsoverenskomst vedrørende vederlag for arbejde udført om bord på skibet Skib1.
 A har til støtte for, at hans lønindtægt er omfattet af artikel 15, stk. 3, i den nordiske dobbeltbeskatningsoverenskomst, supplerende anført bl.a., at hverken ordlyden eller forarbejderne til overenskomstens artikel 3, stk. 1, litra h, giver grundlag for at konkludere som anført af landsretten, at der skal udøves virksomhed med transport af passagerer eller gods, for at et skib er i international trafik. Definitionen af begrebet ”international trafik” i overenskomstens artikel 3, stk. 1, litra h, er bred og omfatter både transport i bred geografisk forstand og transport ud over decideret passager- og godstransport i rutefart. At artikel 3, stk. 1, litra h, ikke som OECD’s modeloverenskomst henviser til ”enhver” transport kan ikke føre til, at bestemmelsen i relation til, hvad der skal forstås ved ”transport”, skal fortolkes mere restriktivt end OECD-modeloverenskomsten.
 Hvis Højesteret måtte komme til, at ”international trafik” forudsætter, at der udøves virksomhed med transport af passagerer eller gods, har Skib1 i 2012 udført sådan transport. Skibets hovedopgave var således at transportere operatørens materiel og medarbejdere ud til konkrete positioner på havet ud for Y1-land’s kyst, hvor der skulle gennemføres arbejde og afsættes materiel til brug for operatørens opgaver med udbygning og vedligeholdelse af olieinstallationerne i områderne blok 18 og 31. At der er leveret driftsmateriel og forbrugsvarer, uden at Skib1 gik i havn, kan ikke tillægges afgørende betydning.
 Opgaven, som skibet løste på baggrund af kontrakterne med G4 og G3, var transport af gods og personel, der ikke tilhørte rederiet, men rederiets kunde. De norske skattemyndigheder har ikke taget stilling til, om Skib1 var i ”international trafik” i 2012, men har alene lagt de oplysninger, som blev modtaget fra rederiet, til grund for ligningen.
 Højesteret kan derfor ikke lægge til grund, at de norske skattemyndigheder har foretaget en konkret vurdering af Skib1’s aktiviteter.
 Skatteministeriet har heroverfor supplerende anført bl.a., at et skib alene er i ”international trafik”, jf. den nordiske dobbeltbeskatningsoverenskomsts artikel 3, stk. 1, litra h, hvis det udfører transportvirksomhed. Det vil sige, at skibets hovedvirksomhed skal være transport af gods eller personer. Begrebet ”international trafik” må fortolkes i overensstemmelse med OECD-modeloverenskomstens artikel 3, stk. 1, litra e, idet der dog skal tages hensyn til, at begrebet er defineret snævrere end i den tidligere nordiske dobbeltbeskatningsoverenskomst, som omfattede ”enhver” transport med skib.
 Skib1’s hovedopgave skal fastlægges


text:
ud fra den samlede drift af skibet og ikke snævert ud fra A’s opgaver. Skib1 udførte ikke transportvirksomhed i 2012, men fungerede tværtimod i det væsentligste som et fast positioneret arbejdsskib, hvorfra der kunne udføres konstruktionsog vedligeholdelsesarbejder på olieinstallationer på havbunden, således som skibet er konstrueret til. I forbindelse med dette arbejde var Skib1 stort set stationært og altså ikke i ”international trafik”. Det forhold, at skibet, når det var i havn, har taget mandskab, gods, reservedele og containere med ud til olieinstallationerne, kan ikke føre til, at skibet har udført transport af gods eller passagerer og dermed opereret i ”international trafik”. Der var tale om mandskab og udstyr, som skulle anvendes i forbindelse med arbejdet ved olieinstallationerne, og sådan medtagning af mandskab og udstyr til arbejdet har ikke karakter af transport. A’s arbejdsgiver har anset hans lønindtægt for hidrørende fra stedbunden virksomhed på et andet lands kontinentalsokkel og har i overensstemmelse hermed indberettet hans indkomst som ikke skattepligtig til de norske skattemyndigheder, der har lagt dette til grund ved ligningen af A.
 Der er til brug for Højesteret udarbejdet oversigt over skibets aktivitet i 2012 ud fra logbogen og ... Daily Reports. Det fremgår heraf, at Skib1 i 2012 befandt sig i de to olieudvindingsområder (blok 18 og 31) i ca. 236 døgn, at skibet befandt sig i havn i ca. 33 døgn, at skibet var i transit mellem en havn, blok 18 og blok 31 i ca. 28 døgn, og at det var i transit inden for den enkelte blok i ca. 4 døgn. Herudover lå skibet i havn i 64 døgn henover sommeren 2012 i forbindelse med operatørskiftet til G3.
 Det er endvidere oplyst, at i de perioder, hvor Skib1 har udført arbejde i de to olieindvindingsområder, er mandskab fra operatørerne i 122 tilfælde blevet fløjet ud til skibet med helikopter. Der er i 75 tilfælde overført gods til Skib1 fra et andet skib (ship-to-ship), og mandskab fra operatøren er i 13 tilfælde blevet fragtet ud til Skib1 via andet skib, mens Skib1 lå i de to områder.
 A har for Højesteret supplerende forklaret bl.a., at Skib1 og G5 frem til sommeren 2012 arbejdede direkte under G4. Herefter arbejdede Skib1 for G3. Det ændrede ikke ved skibets arbejdsopgaver, at G3 overtog kontrakten. Skib1 fik leveret madcontainere og affaldscontainere. Der kunne også leveres dele til brug for installation. Skib1 leverede selv omkring 90 procent af det udstyr, der skulle bruges til installation på havbunden. Skib1 blev i varierende grad serviceret af mindre forsyningsskibe. Disse skibe vil som regel ikke sejle med ”juletræer” til olieindvindingen, da de er for tunge. Forsyningsskibene kom 1-2 gange om ugen eller oftere. Der kunne også gå uger imellem. Man må ind og se på skibsdagbogen for at se, hvor ofte det var. Han kan ikke huske det præcist.
 Han kan bekræfte de oplysninger, han har givet til Landsskatteretten, herunder at skibets hovedopgave indtil sommeren 2012 var inspektion, vedligeholdelse og reparation af og på oliestationer. Opgaverne blev udført af forskellige underleverandører. Stedbunden virksomhed er


text:
arbejde indenfor et geografisk område. Det arbejde, han udførte på Skib1, havde han fået at vide, var udført på stedbunden grund, og at det derfor var stedbunden virksomhed. Han kan bekræfte, at han derfor havde oplyst, at det var stedbunden virksomhed, han udførte. Selv om skibet arbejdede inden for et bestemt geografisk område, havde skibet 22 havneanløb i 2012. Han har efter fortolkning fra en norsk skattejurist forstået, at international transport blandt andet er transport fra en stats havn til indretning/fartøj på samme stats kontinentalsokkel. Efter denne definition er det hans opfattelse, at Skib1 udførte international transport, selv om Skib1 arbejdede inden for et begrænset geografisk område.
 Det er korrekt, at han til Landsskatteretten oplyste, at forsyninger – både proviant og materiale til skibets arbejde – oftest blev leveret med pramme. Han mener egentligt ikke, at det var så ofte, at der kom forsyninger med pramme. Det var meningen, at de mindre ting skulle flyttes frem og tilbage med mindre skibe. Hvis Skib1 var inde og hente større ting i havnen, fyldte de op med udstyr. Når Skib1 blev bedt om at sejle til et givent sted og holde en fast position, så var det en position på åbent hav. I den forbindelse transporterede skibet ikke folk til en platform eller lignende.
 Retsgrundlag vedrørende begrebet ”international trafik”
 Overenskomst af 23. september 1996 mellem de nordiske lande til undgåelse af dobbeltbeskatning for så vidt angår indkomst- og formueskatter med senere ændringer (den nordiske dobbeltbeskatningsoverenskomst) fordeler de kontraherende staters beskatningsret til indkomst fra en anden kontraherende stat.
 Dobbeltbeskatningsoverenskomstens artikel 15 regulerer beskatningsretten vedrørende personlige tjenesteydelser. Af bestemmelsen følger bl.a.:
 ”Såfremt bestemmelserne i artiklerne 16, 18, 19, 20 og 21 ikke medfører andet, kan løn og andet lignende vederlag for personligt arbejde i tjenesteforhold, oppebåret af en person, der er hjemmehørende i en kontraherende stat, kun beskattes i denne stat, medmindre arbejdet er udført i en anden kontraherende stat. Er arbejdet udført i denne anden stat, kan det vederlag, som oppebæres herfor, beskattes der.
 Stk. 3. Uanset de foranstående bestemmelser i denne artikel kan vederlag for arbejde, som udføres om bord på et dansk, færøsk, finsk, islandsk, norsk eller svensk skib i international trafik beskattes i den kontraherende stat, hvis nationalitet skibet har;...”
 Dobbeltbeskatningsoverenskomstens artikel 3, stk. 1, litra h, indeholder følgende definition af ”international trafik”:
 ”... ”international trafik” betyder transport med skib eller luftfartøj bortset fra de tilfælde, hvor skibet eller luftfartøjet udelukkende anvendes mellem pladser i en kontraherende stat.”
 Dobbeltbeskatningsoverenskomsten indeholder i artikel 8 en bestemmelse om skibs- og luftfartsvirksomhed, hvor det i stk. 1 hedder:
 ”Indkomst, som en person, der er hjemmehørende i en kontraherende stat, oppebærer ved skibs- eller luftfartsvirksomhed i international trafik, kan kun beskattes i denne kontraherende stat.”
 Den nordiske dobbeltbeskatningsoverenskomst er gennemført i dansk ret ved lov nr. 190 af marts 1997 om indgåelse af dobbeltbeskatningsoverenskomst mellem de nordiske lande.
 I lovforslagets almindelige bemærkninger (Folketingstidende 1996-97, tillæg A, lovforslag nr. L 122, s. 2847), er bl.a. anført:
 ”Dobbeltbeskatningsoverenskomsten mellem de nordiske lande har til formål at


text:
undgå international dobbeltbeskatning som følge af, at flere af de nordiske lande beskatter samme fysiske eller juridiske person af samme indkomst (eller formue). Det sker typisk, når en person, der er hjemmehørende i et af de nordiske lande, modtager indkomst fra et andet nordisk land.
 Overenskomsten indeholder derfor regler, som regulerer hvilket land, der kan beskatte forskellige typer indkomst, som en person i det ene land (bopælsstaten) modtager fra det andet land (kildestaten). Desuden er der regler om, hvordan bopælsstaten skal ophæve dobbeltbeskatning, når begge stater beskatter samme indkomst. Dobbeltbeskatningsoverenskomsten kan derfor medføre en nedsættelse af den danske beskatning, som skulle gennemføres efter de interne danske skatteregler. Dette gælder både i tilfælde, hvor en person, der er hjemmehørende i Danmark, modtager indkomst fra et af de øvrige nordiske lande, og i tilfælde, hvor det modsatte gør sig gældende.
 Den ny overenskomst baserer sig i lighed med den gældende på OECD’s modeldobbeltbeskatningsoverenskomst. Der foretages derfor visse justeringer i overensstemmelse med ændringer i OECD-modellen.”
 Om definitionen af ”international trafik” fremgår af lovforslagets bemærkninger til artikel 3, stk. 1 (a.st., s. 2849):
 ”Definitionen af international trafik er ændret i forhold til den gældende overenskomst, således at det betyder transport med et skib eller luftfartøj, der anvendes af en person hjemmehørende i en kontraherende stat, bortset fra tilfælde, hvor skibet eller luftfartøjet udelukkende anvendes mellem pladser i en anden kontraherende stat.”
 Definitionen i den nordiske dobbeltbeskatningsoverenskomsts artikel 3, stk. 1, litra h, af begrebet ”international trafik” fik sin nuværende affattelse ved protokol af 6. oktober 1997, jf. lov nr. 1102 af 29. december 1997.
 Der er i lovforslagets bemærkninger (Folketingstidende 1997-98, 1. samling, tillæg A, lovforslag nr. L 85, s. 1918 f.) redegjort for betydningen af ændringen af definitionen af ”international trafik”. Det fremgår heraf, at der ikke blev ændret ved, at der fortsat skal være tale om ”transport med skib”.
 OECD’s modeloverenskomst af 1992 til overenskomst til undgåelse af dobbeltbeskatning for så vidt angår indkomst-og formueskatter indeholder i artikel 3, stk. 1, litra e, følgende definition af ”international trafik”:
 ”udtrykket ”international trafik” betyder enhver transport med et skib eller luftfartøj, der anvendes af et foretagende, hvis virkelige ledelse har sit sæde i en kontraherende stat, bortset fra tilfælde, hvor skibet eller luftfartøjet udelukkende anvendes mellem pladser i den anden kontraherende stat.”
 I OECD’s modeloverenskomst artikel 8, stk. 1, om beskatning af fortjeneste ved drift af skibe i international trafik hedder det:
 ”Skibs- og luftfart
 Fortjeneste ved driften af skibe og luftfartøjer i international trafik kan kun beskattes i den kontraherende stat, i hvilken foretagendets virkelige ledelse har sit sæde.”
 OECD’s modeloverenskomst indeholder i artikel 15 om beskatning af indkomst fra ansættelsesforhold bl.a. følgende bestemmelser:
 ”Såfremt bestemmelserne i art. 16, 18 og 19 ikke finder anvendelse, kan gage, løn og andet lignende vederlag for personligt arbejde, oppebåret af en person, som er hjemmehørende i en af de kontraherende stater, kun beskattes i denne stat, medmindre arbejdet er udført i den anden kontraherende stat. Er arbejdet udført der, kan det vederlag, der hidrører derfra, beskattes


text:
i denne anden stat.
 Stk. 3. Uanset de foranstående bestemmelser i denne artikel kan vederlag for personligt arbejde, der udføres om bord på et skib eller et luftfartøj i international trafik eller om bord på et skib, der benyttes til transport i indre farvande, beskattes i den kontraherende stat, i hvilken foretagendets virkelige ledelse har sit sæde.”
 I OECD’s kommentar til modeloverenskomstens artikel 3, stk. 1, litra e, hedder det bl.a.:
 ”5. Definitionen af udtrykket ”international trafik” sker på grundlag af det princip, der anføres i art. 8, stk. 1, hvorefter beskatningsretten til fortjeneste ved skibs- eller luftfartsvirksomhed i international trafik – henset til den særlige karakter af den internationale trafikvirksomhed – alene tilkommer den kontraherende stat, hvori foretagendets virkelige ledelse har sæde.
 6. Det skal bemærkes, at definitionen af udtrykket ”international trafik” er bredere end udtrykkets sædvanlige betydning. Dette er imidlertid tilsigtet for at bevare beskatningsretten til såvel ren indenlandsk trafik som til trafik mellem tredjestater for den stat, hvori den virkelige ledelse har sit sæde, og for at tillade den anden kontraherende stat at beskatte trafik, der foregår udelukkende inden for dens grænser. Dette kan klargøres med følgende eksempel:
 Et foretagende i en kontraherende stat eller et foretagende, hvis virkelige ledelse har sit sæde i en kontraherende stat, sælger gennem en agent i den anden kontraherende stat billetter til en rejse, der helt er begrænset til den førstnævnte stat eller til en tredjestat. Artiklen tillader ikke den anden stat at beskatte fortjeneste af nogen af disse rejser. Den anden stat kan kun beskatte et sådant foretagende i den førstnævnte stat, hvis virksomheden begrænses alene til steder i denne anden stat.
 6.1 Et skib eller luftfartøj anvendes udelukkende mellem pladser i den anden kontraherende stat i relation til en særskilt rejse, hvis både afgangsstedet og ankomststedet for skibet eller luftfartøjet er i den anden kontraherende stat. Definitionen finder imidlertid anvendelse i tilfælde, hvor rejsen med skibet eller luftfartøjet mellem pladser i den anden kontraherende stat er en del af en længere rejse, der indebærer et afgangssted eller ankomststed, der ligger uden for den anden kontraherende stat. Hvis f.eks., som en del af den samme rejse, et luftfartøj først flyver mellem et sted i en kontraherende stat til et sted i den anden kontraherende stat og herefter fortsætter til en anden destination, der også befinder sig i denne anden kontraherende stat, er både første og anden etape af rejsen en del af en rejse, der anses at falde ind under definitionen af ”international trafik”.
 6.2 Nogle stater er af den opfattelse, at definitionen af ”international trafik” snarere bør henvise til en transport som værende rejsen for en passager eller gods, således at enhver rejse af en passager eller gods udelukkende mellem to pladser i den samme kontraherende stat ikke skal anses for omfattet af definitionen, selvom rejsen er foretaget med et skib eller luftfartøj, der anvendes til en rejse i international trafik. Kontraherende stater, der er af denne opfattelse, kan bilateralt enes om at slette henvisningen til ”skibet eller luftfartøjet”


text:
i den undtagelse, der er indeholdt i definitionen, og erstatte ordlyden med følgende: ”d) udtrykket ”international trafik” betyder enhver transport med et skib eller luftfartøj, der anvendes af et foretagende, hvis virkelige ledelse har sit sæde i en kontraherende stat, bortset fra tilfælde, hvor transporten udelukkende finder sted mellem pladser i den anden kontraherende stat;”
 I OECD’s kommentar til modeloverenskomstens artikel 8, stk. 1, hedder det bl.a.:
 ”4. Den omhandlede fortjeneste består først og fremmest af fortjeneste, som foretagendet direkte har opnået ved transport af passagerer eller gods med skibe eller luftfartøjer i international trafik (uanset om skibene eller luftfartøjerne ejes eller lejes af foretagendet eller på anden måde stilles til rådighed for foretagendet). Således som international trafik har udviklet sig udfører skibs- og luftfartsforetagender uvægerligt en lang række aktiviteter, der har forbindelse med deres internationale skibs- og luftfartsvirksomhed. Bestemmelsen dækker også fortjeneste fra aktiviteter, der er direkte forbundet med sådan virksomhed såvel som fortjeneste, der ikke direkte er forbundet med den internationale skibs og luftfartsvirksomhed, men som kan betegnes som virksomhed af hjælpende karakter.
 4.1. Enhver virksomhed, der udøves primært i forbindelse med foretagendets transport af passagerer eller gods med skib eller luftfartøj i international trafik, skal anses for at være direkte forbundet med denne transport.
 6. Fortjeneste, erhvervet af et foretagende ved transport af passagerer eller gods på anden måde end ved drift af skibe eller luftfartøjer i international trafik, er omfattet af bestemmelsen i det omfang denne transport er direkte knyttet til foretagendets drift af skibe eller luftfartøjer i international trafik eller kan betegnes som virksomhed af hjælpende karakter...
 7. Et yderligere eksempel er, at et foretagende, der transporterer passagerer eller gods med skibe eller luftfartøjer i international trafik, ved hjælp af enhver form for indenlandsk trafik, der udføres af andre foretagender, påtager sig at hente passagererne eller godset i det land, hvor transporten begynder eller transportere passagererne eller levere godset på bestemmelsesstedet...”
 A arbejdede i indkomståret 2012 som overstyrmand på det norsk indregistrerede skib Skib1 ud for Y1-land’s kyst. Han modtog 764.628 NOK i vederlag for dette arbejde.
 Vederlaget for arbejdet om bord på Skib1 blev af arbejdsgiveren indberettet til de norske skattemyndigheder under en kode, som angav, at indtægten ikke var skattepligtig i Norge. Indberetningen blev lagt til grund af de norske skattemyndigheder, og A blev som følge heraf ikke beskattet af lønindtægten i Norge, men han betalte 59.641 NOK svarende til 7,8 % af indkomsten i trygdeafgift (social sikring) til Norge.
 A har ikke bestridt, at han i indkomståret 2012 var fuldt skattepligtig til Danmark, jf. kildeskattelovens § 1, stk. 1, nr. 1, og at han derfor efter statsskattelovens § 4 var skattepligtig her i landet af vederlaget for arbejdet om bord på Skib1.
 Sagen angår, om A i henhold til artikel 25, stk. 1, litra c, i den nordiske dobbeltbeskatningsoverenskomst, jf. § 1 a, stk. 3, i den danske gennemførelseslov, er berettiget til lempelse af den danske indkomstskat med et beløb svarende til den beregnede danske skat af det vederlag, han modtog for


text:
arbejdet om bord på Skib1 (lempelse efter eksemptionsmetoden). Afgørende herfor er i første række, om Norge efter artikel 15, stk. 3, i dobbeltbeskatningsoverenskomsten har beskatningsretten vedrørende vederlaget.
 Dobbeltbeskatningsoverenskomstens artikel 15, stk. 3
 Efter artikel 15, stk. 1, i den nordiske dobbeltbeskatningsoverenskomst kan løn eller andet lignende vederlag for personligt arbejde i tjenesteforhold oppebåret af en person, der er hjemmehørende i en kontraherende stat, kun beskattes i denne stat, medmindre arbejdet er udført i en anden kontraherende stat. Dette gælder dog ikke, hvis der er tale om vederlag for arbejde, som udføres om bord på bl.a. et norsk indregistreret skib i international trafik. I så fald beskattes vederlaget i Norge, jf. dobbeltbeskatningsoverenskomstens artikel 15, stk. 3.
 Det fremgår af forarbejderne til lov nr. 190 af 12. marts 1997, som gennemførte den nordiske dobbeltbeskatningsoverenskomst i dansk ret, at overenskomsten baserer sig på OECD ́s modeldobbeltbeskatningsoverenskomst. Højesteret finder derfor, at begrebet ”international trafik” må fortolkes i lyset af, hvad der forstås ved dette begreb i modeloverenskomsten.
 Såvel artikel 3, stk. 1, litra h, i den nordiske dobbeltbeskatningsoverenskomst som artikel 3, stk. 1, litra e, i modeloverenskomsten, hvor begrebet ”international trafik” defineres, gør brug af ordene ”transport med skib ... bortset fra [de] tilfælde, hvor skibet ... anvendes mellem pladser”. Dette ordvalg må forstås således, at der skal være tale om transport af personer eller gods mellem pladser. Denne forståelse understøttes af OECD’s kommentar til modeloverenskomstens artikel 3 og artikel 8 (om beskatning af bl.a. fortjeneste fra skibsvirksomhed i international trafik), hvor der tales om transport af passagerer eller gods. Det fremgår endvidere af OECD’s kommentar til modeloverenskomstens artikel 8, at den fortjeneste, som kan beskattes efter bestemmelsen, også dækker aktiviteter, som ikke er direkte forbundet med den internationale skibsvirksomhed, men som kan betegnes som virksomhed af hjælpende karakter.
 Det er på den anførte baggrund Højesterets opfattelse, at udtrykket ”international trafik” i den nordiske dobbeltbeskatningsoverenskomsts artikel 3, stk. 1, litra h, skal fortolkes således, at et skib er i international trafik, når dets hovedopgave efter en helhedsvurdering er at transportere personer eller gods for en andens regning mellem pladser.
 Skib1 er et offshore konstruktionsskib, som er bygget til bl.a. at løse opgaver i forbindelse med olieindvinding fra havbunden. Skibet er udstyret med en kran, der gør det muligt at løfte tunge ting ned på havbunden, samtidig med at skibet er i stand til at holde en næsten eksakt position under udførelsen af opgaven.
 Skib1 var i 2012 efter det oplyste lejet af først G4/G5 og dernæst G3 med det formål, at skibet skulle fungere som arbejdsskib i forbindelse med disse virksomheders inspektion, vedligeholdelse, reparation og udbygning af og på olieinstallationer på havbunden inden for områderne blok 18 og 31.
 Efter bevisførelsen lægger Højesteret til grund, at Skib1 i langt den overvejende del af 2012 har befundet sig inden for de to blokke, og dér rent faktisk har fungeret som arbejdsskib for henholdsvis G4/G5 og G3. Det lægges endvidere til grund, at Skib1 i 2012 har haft 19 havneanløb i Y1-land, og at skibet i