text:
mentalundersøgelser.
 Som resultat af disse drøftelser er der indgået en aftale mellem Justitsministeriet og Århus, Nordjyllands og Fyns amter om ambulante mentalundersøgelser. Aftaleteksten er optrykt som bilag til cirkulæreskrivelsen.
 2. Aftalen indebærer, at ambulante mentalundersøgelser i området vest for Storebælt fremover udføres på følgende retspsykiatriske afdelinger og klinikker:
 Middelfart Sygehus, Retspsykiatrisk Afdeling
 Politikredsene 23-32 og 35-36 (Fyn og Sønderjylland)
 Risskov Psykiatrisk Hospital, Retspsykiatrisk Klinik
 Politikredsene 33-34, 37-40 og 42-46 (Midtjylland)
 Ålborg Psykiatrisk Sygehus, Retspsykiatrisk Afdeling
 Politikredsene 41 og 47-54 (Nordjylland)
 De pågældende afdelinger/klinikker udpeger en kontaktperson, som anklagemyndigheden kan rette henvendelse til i forbindelse med rekvirering af ambulante mentalundersøgelser.
 Finder vedkommende afdeling eller klinik, at det på grund af en særlig belastning ikke er muligt at foretage den ambulante mentalundersøgelse inden for rimelig tid, videregives sagens akter mv. efter aftale og med en nærmere begrundelse herfor til den nærmeste anden afdeling eller klinik, som er omfattet af aftalen, og som herefter foretager mentalundersøgelsen.
 3. Det følger af aftalen, at mentalerklæringen så vidt muligt skal foreligge senest 6 uger efter, at anklagemyndigheden har rekvireret mentalundersøgelsen. I indkøringsperioden vil der imidlertid kunne være vanskeligheder forbundet med at overholde denne frist, i det omfang man endnu ikke har haft mulighed for at få etableret det fornødne beredskab. Man må derfor være opmærksom på, at der i indkøringsperioden vil kunne forekomme overskridelser af den aftalte tidsfrist, og det er forudsat, at 6 ugers fristen i aftalen først træder i kraft pr. 1. juli 2001.
 4. I aftalen er fastsat en enhedspris på kr. 25.000 (2000-niveau) pr. færdig retspsykiatrisk erklæring, som er udarbejdet i tilknytning til en ambulant mentalundersøgelse. Enhedsprisen er inklusiv overhead-udgifter, herunder kompensation for eventuelle mérudgifter som følge af, at mentalobservander udebliver.
 5. Den fremtidige ordning for politikredsene 1-22 – området øst for Storebælt – er i øjeblikket under overvejelse. De eksisterende ordninger i disse politikredse opretholdes derfor indtil videre.
 Lars J. Findsen
 AFTALE MELLEM JUSTITSMINISTERIET OG FYNS AMT, NORDJYLLANDS AMT OG ÅRHUS AMT OM AMBULANTE MENTALUNDERSØGELSER
 Justitsministeriet Dato: 26. januar 2001
 Dok. : AER20401
 1. Ambulante mentalundersøgelser i straffesager
 Efter retsplejelovens § 809, stk. 1, skal sigtede i straffesager underkastes mentalundersøgelse, når dette findes at være af betydning for sagens afgørelse. Hvis den pågældende ikke udtrykkeligt samtykker i undersøgelsen, kan denne kun finde sted efter retskendelse. Er sigtede fængslet, kan der alene ske mentalundersøgelse efter retskendelse.
 Findes det ikke påkrævet, at den sigtede i forbindelse med mentalundersøgelsen indlægges på hospital for sindslidende, i institution for personer med vidtgående psykiske handicap eller i anden egnet institution, foretages mentalundersøgelsen ambulant.
 Under en ambulant mentalundersøgelses forløb vil observanden enten være på fri fod eller varetægtsfængslet, og ambulante mentalundersøgelser gennemføres således uden indlæggelse på den institution, der foretager undersøgelsen.
 Det er anklagemyndigheden, der på grundlag af sigtedes udtrykkelige samtykke eller retskendelse herom rekvirerer ambulante mentalundersøgelser.
 2. Rekvirering af ambulante mentalundersøgelser
 Vest for Storebælt foretages ambulante mentalundersøgelser efter anmodning fra anklagemyndigheden på følgende retspsykiatriske afdelinger og klinikker:
 De pågældende afdelinger og klinikker udpeger en kontaktperson, som anklagemyndigheden kan rette henvendelse til i forbindelse med rekvirering af ambulante


text:
mentalundersøgelser.
 Finder vedkommende afdeling eller klinik det p.g.a. særlig belastning ikke muligt at foretage en anmodet ambulant mentalundersøgelse inden for rimelig tid, videregives sagens akter mv. efter aftale og med en nærmere begrundelse herfor til den nærmeste anden afdeling eller klinik omfattet af aftalen, der herefter foretager den ambulante mentalundersøgelse.
 3. Udfærdigelse af retspsykiatriske erklæringer
 En ambulant mentalundersøgelse af en sigtet person foretages med henblik på udarbejdelse af en retspsykiatrisk erklæring til brug for rettens afgørelse af straffesagen mod den pågældende.
 Ved anklagemyndighedens rekvirering af ambulante mentalundersøgelser angives, hvilke spørgsmål der ønskes besvaret i den retspsykiatriske erklæring. Anklagemyndigheden oplyser endvidere, hvad der er rejst sigtelse for, og om den sigtede erkender sig skyldig eller ikke.
 Så snart alle de oplysninger, der er nødvendige til brug for foretagelse af en ambulant mentalundersøgelse, er tilvejebragt, fremsendes straffesagens akter hurtigst muligt til vedkommende afdeling eller klinik i overensstemmelse med Rigsadvokatens retningslinier herom.
 Den retspsykiatriske erklæring, som udfærdiges på baggrund af en ambulant mentalundersøgelse, skal affattes på følgende måde:
 Kortfattet præsentation af sagen med de væsentligste indledende oplysninger om observanden.
 2. Sygdomme, kriminalitet mv. i slægten
 Oplysninger om eventuel genetisk disposition, hyppigt forekommende kriminalitet i familien mv.
 3. Ydre levnedsforløb
 Social anamnese med oplysninger om barndomshjem, skolegang, erhvervsforløb, ægteskabelige forhold, økonomi mv.
 4. Legemlige helbredstilstand
 Kort somatisk anamnese med oplysninger bl.a. om eventuelle mere alvorlige legemlige sygdomme, psykosomatiske symptomer og sygdomme af psykiatrisk relevans, herunder neuroinfektioner, epilepsi eller alvorlige hovedtraumer. Der bør i den forbindelse indhentes eventuelle lægebreve fra tidligere indlæggelser, der ikke er åbenbart betydningsløse i relation til den ambulante mentalundersøgelse.
 Afsnittet herom bør ligeledes indeholde nærmere oplysninger om observandens aktuelle legemlige helbredstilstand, herunder oplysning om eventuel medikamentel eller anden behandling mod legemlig sygdom.
 5. Tidligere kriminalitet
 Gennemgang af eventuelle tidligere straffesager mod observanden, som er blevet afgjort ved dom eller ved tiltalefrafald med vilkår af betydning for den foreliggende sag. Afsnittet kan afsluttes med den pågældendes eventuelle bemærkninger til tidligere straffesager.
 6. Den nu påsigtede kriminalitet
 Kort omtale af sigtelsen mod observanden – herunder på hvilket tidspunkt eller i hvilken tidsperiode, den påsigtede kriminalitet er begået – samt et kort resumé af straffesagen baseret på sagens akter. Derefter oplysning om observandens eventuelle egne bemærkninger til den påsigtede kriminalitet.
 7. Observandens egne oplysninger om sin psykiske udvikling og tilstand
 Grundig og detaljeret psykiatrisk anamnese med hovedvægt på de områder, der er af betydning for den konkrete straffesag, som danner grundlag for den ambulante mentalundersøgelse.
 8. Andres oplysninger om observandens psykiske udvikling og tilstand
 Eventuelle oplysninger fra psykiatere, psykologer, familiemedlemmer mv. Dette afsnit bør opdeles kronologisk med angivelse af observandens alder i forbindelse med de enkelte oplysninger.
 9. Observandens forhold under observationen
 Dette afsnit kan eventuelt udelades, men kan dog være relevant f.eks. i forbindelse med observandens fremmøde, varetægtsfængsling, isolationsfængsling, medikamentel behandling eller lignende.
 10. Psykologisk undersøgelse
 Angivelse af de anvendte psykologiske tests med disses konklusioner samt diskussion af eventuelle uoverensstemmelser mellem resultaterne af den psykologiske og den psykiatriske undersøgelse.
 11. Klinisk vurdering
 Sammenfatning af undersøgerens indtryk af observanden, herunder beskrivelse af eventuelle ændringer

type: other


text:
i observandens tilstand under forløbet af undersøgelsen, omfanget af observandens medvirken ved undersøgelsen mv.
 12. Objektivt legemligt
 Kortfattet oplysning om resultatet af en almindelig somatisk undersøgelse og neurologisk status, med uddybning vedrørende eventuelle abnorme fund.
 13. Resumé
 Dette afsnit bør medtages i sager af mere vanskelig eller omfattende karakter, hvor undersøgeren fremdrager de væsentligste elementer, diskuterer de fremkomne oplysninger, undersøgelsesresultater og observationer samt begrunder sin opfattelse.
 Konklusionen på den ambulante mentalundersøgelse bør udfærdiges kortfattet, overskueligt og med utvetydige og klare udsagn. Den skal endvidere være egnet til fremlæggelse under sagens behandling for retten.
 I konklusionen skal undersøgeren tage stilling til de nærmere spørgsmål, anklagemyndigheden har stillet ved rekvireringen af den ambulante mentalundersøgelse.
 Findes observanden at være omfattet af straffelovens § 16, skal der i konklusionen peges på en egnet foranstaltning efter straffelovens § 68. Findes observanden at være omfattet af straffelovens § 69, stk. 1, skal der tages stilling til, om en foranstaltning efter § 68, 2. pkt. – og i givet fald hvilken – findes mere formålstjenlig end almindelig straf.
 På tilsvarende vis skal det anføres, hvis observanden findes at være omfattet af straffelovens § 70 om forvaring eller § 73 om personer, der er kommet i en ikke blot forbigående tilstand af den i § 16 og § 69, stk. 1, nævnte art efter den strafbare handlings foretagelse.
 Vedkommende sygehus mv. udfærdiger en retspsykiatrisk erklæring som beskrevet ovenfor så vidt muligt senest seks uger efter, at anklagemyndigheden har rekvireret en ambulant mentalundersøgelse og til brug herfor fremsendt straffesagens akter. Foreligger erklæringen ikke inden dette tidspunkt, oplyser vedkommende sygehus mv. over for anklagemyndigheden, hvad årsagen hertil er, og hvornår erklæringen kan forventes at foreligge.
 Der fastsættes en enhedspris, som udgør 25.000 kr. (2000-niveau) pr. færdig retspsykiatrisk erklæring, som er udarbejdet i tilknytning til en ambulant mentalundersøgelse. Enhedsprisen er inklusive overhead-udgifter, herunder kompensation for eventuelle merudgifter som følge af, at mentalobservander udebliver.
 Fyns Amt, Nordjyllands Amt og Århus Amt påtager sig at foretage en opfølgning på udgifterne ved gennemførelsen af ambulante mentalundersøgelser to år efter aftalens indgåelse.
 Aftalen kan af hver af parterne opsiges med 1 års varsel.
 Aftalen træder i kraft den 15. februar 2001.
 Vejledning om registrering i POLSAS af mentalerklæringer
 Justitsministeriet Århus Amt
 1. Ved anmodning om mentalundersøgelse skal der ske følgende registrering i bilag/anmærkninger:
 – Feltet ”Type” skal udfyldes med U (udgående) + undertype AME (anmodning om mentalundersøgelse), når anmodning om mentalundersøgelse sendes til modtager (Retspsykiatrisk Klinik eller regionerne)
 – Personnummer på den person, der skal mentalundersøges skal altid udfyldes samtidig, da der kan være flere sigtede i sagen
 Bemærk: Der skal oprettes en selvstændig postering for hver person.
 Feltet ”Type” skal kun udfyldes ved første anmodning om mentalundersøgelse. Såfremt der fremsættes ny anmodning om mentalundersøgelse, eksempelvis hvis mentalundersøgelsen i stedet skal foregå under indlæggelse (i stedet for ambulant), skal ny anmodning ikke registreres. En sådan anmodning noteres som hidtil i tekstfeltet i bilag/anmærkninger.
 2. Når kredsen modtager en mentalundersøgelse fra Klinik/hospital, skal der ske følgende registrering i POLSAS:
 – Feltet ”Type” skal udfyldes med E


text:
(erklæring) + undertype MEA (mentalundersøgelse, ambulant) eller undertype MEI (mentalundersøgelse, indlæggelse)
 Actioncard om Politiets behandling af sager mod psykisk afvigende kriminelle
 Politiets behandling af sager mod
 psykisk afvigende kriminelle
 Straffesager mod psykisk afvigende kriminelle skal langt hen ad vejen behandles og efterforskes som straffesager mod personer uden særlige psykiske afvigelser. Der er dog visse særlige opmærksomhedspunkter i sager mod psykisk afvigende, som dette actioncard sætter fokus på.
 2. Forsvarerbeskikkelse og afhøring
 Forsvarerbeskikkelse/deltagelse af en forsvarer ved afhøringen skal som altovervejende udgangspunkt altid ske i følgende tilfælde:
 Sigtede er eller har været undergivet en foranstaltning efter straffelovens § 68, jf. § 16 eller § 69.
 Der er sikre oplysninger i sagen om, at sigtede er psykisk afvigende.
 Sigtede fremstår som åbenbart psykisk påfaldende.
 Forsvarerbeskikkelse/deltagelse af en forsvarer ved afhøringen skal derudover overvejes i følgende tilfælde:
 Kriminaliteten er begået af en person, der bor i offentlige boformer for f.eks. udviklingshæmmede eller demente (bosteder, opholdssteder, institutioner mv.)
 Kriminaliteten er begået under indlæggelser på psykiatriske afdelinger el.lign.
 Forsvarerbeskikkelse/deltagelse af en forsvarer ved afhøringen kan efter omstændighederne undlades i følgende tilfælde:
 Mindre betydningsfulde lovovertrædelser. F.eks. visse mindre særlovsovertrædelser (f.eks. visse overtrædelser af færdselslov, lov om euforiserende stoffer og våbenlov) og mindre alvorlige overtrædelser af straffeloven (f.eks. butikstyverier og mindre betydningsfulde hærværksforhold).
 Helt særlige tilfælde, herunder indledende afhøringer i umiddelbar tilknytning til gerningen, hvis hensynet til efterforskningen tilsiger, at afhøringen er uopsættelig. Den sigtede må så eventuelt genafhøres under medvirken af en forsvarer.
 Når en forsvarer er beskikket i forbindelse med afhøringen, må afhøring, påhør af diktat/gennemgang af politirapporten/gennemlæsning og eventuel underskrift af rapporten ikke finde sted uden forsvarerens tilstedeværelse eller efter aftale med forsvareren.
 Det skal fremgå af politirapporten, at forsvareren har været til stede under afhøringen, eller at afhøringen er foretaget efter aftale med forsvareren.
 I nogle tilfælde vil det være hensigtsmæssigt, at der også er en institutionsmedarbejder/kontaktperson eller lignende med under afhøringen, som støtte for en psykisk afvigende sigtet. Denne støttepersons tilstedeværelse kan og må ikke erstatte en forsvarers medvirken under afhøringen.
 Det kan efter omstændighederne være hensigtsmæssigt med fonetisk optagelse af forklaringer afgivet af psykisk afvigende sigtede. Den sigtede skal så gøres bekendt med, at forklaringen optages, jf. retsplejelovens § 751, stk. 3.
 3. Samtykke til mentalundersøgelse
 Når det ved afhøringen står klart, at der er tale om en psykisk afvigende sigtet, skal sagsbehandlende politipersonale allerede i forbindelse med afhøringen – hvor en (eventuelt beskikket) forsvarer jo også er til stede – indhente sigtedes skriftlige samtykke til følgende:
 Samtykke til foretagelse af en ambulant mentalundersøgelse, jf. retsplejelovens § 809, stk. 1,
 Samtykke til indhentelse personoplysninger (om helbredsmæssige forhold samt sociale og personlige forhold) hos andre myndigheder og evt. tillige hos egen læge og familie/pårørende, jf. retsplejelovens § 810.
 Det vil derefter være anklagemyndighedens afgørelse, om en mentalundersøgelse er nødvendig, eller om der først forsøges indhentet de fornødne oplysninger uden en egentlig mentalundersøgelse. Men sikres samtykket allerede ved afhøringen, undgås forsinkelse af sagen.
 Ved afhøringen bør der noteres navn og kontaktinformation på en eventuel kontaktperson, som politiet/anklagemyndigheden og psykiatrien må kontakte med henblik


text:
på, at denne person bistår med kontakten til sigtede ved mentalundersøgelsens praktiske gennemførelse.
 5. Notér oplysninger om sigtedes psykiske tilstand i sagen.
 Det skal altid fremgå af sagen, at den sigtede er psykisk syg eller fremstår som åbenbart psykisk påfaldende.
 6. Eventuelle oplysninger om institutionens karakter.
 Hvis den sigtede bor på en institution/i boform/på bosted, skal dette oplyses i sagen, herunder om sigtede er kommunalt anbragt (frivilligt eller med tvang), domsanbragt på stedet eller anden baggrund for opholdet. Det bør desuden fremgå, hvorfra oplysningerne stammer.
 I sager vedrørende straffelovens § 119 begået på institutioner mv. (vold eller trussel om vold mod offentligt ansatte) er det vigtigt, at det fremgår af sagen, om det er en offentligt institution eller en privat institution. Ved private institutioner/fonde skal det fremgå, om stedet drives helt eller delvist for offentlige midler, eller om stedet udfører opgaver efter aftale med det offentlige, f.eks. modtager anbragte personer. Forurettedes stillingsbetegnelse bør også anføres.
 Rigsadvokaturen, den 29. april 2019


text:
Tobaksselskab ikke dømt ansvarlig for rygers helbredsproblemer. - Forum Advokater
 Tobaksselskab ikke dømt ansvarlig for rygers helbredsproblemer.
 Du er her:Hjem>Indlæg>Tobaksselskab ikke dømt ansvarlig for rygers helbredsproblemer.
 Højesteret har den 20. november 2014 sat det endelige punktum i den sag der siden juni 2003 har verseret i retssystemet mod Skandinavisk Tobakskompagni. (House of Prince A/S og Skandinavisk Holding II A/S). Dommen er netop offentliggjort I Ugeskrift for Retsvæsen
 Sagen var anlagt af en person der havde røget fra 1956 til ca. 1960, og igen fra 1962/63 til 2005. De sagsøgte har indtil 2008 produceret ”Prince” cigaretten, som er det mærke sagsøgeren i al væsentlighed havde røget.
 Østre Landsret frifandt i 2011 da sagsøgte, herefter blev sagen indbragt for Højesteret, der nu har afgjort sagen – også med en frifindelse af de sagsøgte.
 Højesteret udtalte at cigaretter ikke lider af en defekt som beskrevet i produktansvarslovens § 5, alene fordi man kan få helbredsmæssige skader af at ryge. Der er dermed ikke, som udgangspunkt, produktansvar for en producent af cigaretter. Højesteret udtaler at dette udgangspunkt kan fraviges hvis producenten har afgivet urigtige oplysninger om sundhedsfaren eller hvis sundhedsfaren ikke er almindeligt kendt og producenten samtidig undlader at oplyse om den.
 Afhængighed af nikotin anså Højesteret ikke som tilstrækkelig årsag til at dømme tobaksproducenten ansvarlig. Højesteret vurdere, at når en ryger bliver ved at blive ved med at ryge, efter at han fik, eller burde have fået kendskab til rygningens skadelige virkninger, så kan rygeren ikke rejse krav mod producenten.
 Højesteret har herefter vurderet den konkrete sag ud fra et synspunkt om produktansvar og ud fra almindelig erstatningsret.
 Højesteret fandt, at da sagsøger begyndte at ryge igen i 1962/63, var det på det tidspunkt, også blandt unge, almindeligt kendt at rygning var skadeligt og skabte afhængighed, Højesteret fandt det ikke bevist at tobaksproducenterne havde større kendskab til cigaretternes skadelige virkning end sundhedsmyndighederne og heller ikke at producenterne skulle have manipuleret med målingerne af nikotin og tjæreindhold. Højesteret fandt endvidere at rygere (generelt), havde været tilstrækkeligt advaret om risikoen ved rygning.
 For Østre Landsret havde det også været et spørgsmål, om producenterne havde anvendt tilsætningsstoffer til at fremme nikotinoptagelsen og/eller nikotinafhængigheden hos rygerne. Dette var blevet frafaldet for Højesteret efter udfaldet af skønserklæringer om emnet.
 Højesteret når således frem til at der hverken er ansvar efter produktansvarsloven eller efter de almindelige erstatningsregler.
 Højesterets dom – der er på 52 sider – er konkret baseret, men indeholder en stribe mere generelle retningslinjer der vil kunne bruges fremover, både ved vurdering af, om et ansvar kan statueres efter produktansvarsloven og ved en vurdering af hvornår der foreligger accept af risiko.
 (U.2015.572H)
 2019-12-13T17:59:50+01:00By ForumAdvokater|Rets- og voldgiftssager|


text:
Højesteret - ej omplaceringspligt af opsagt gravid medarbejder
 Professionshøjskolen University College Nordjylland (advokat Lene Damkjær Christensen)
 Kristelig Fagforening som mandatar for A (advokat Finn Schwarz)
 Biintervenient til støtte for Professionshøjskolen University College Nordjylland: Moderniseringsstyrelsen (advokat Lene Damkjær Christensen)
 I tidligere instanser er afsagt dom af Retten i Aalborg den 20. juni 2013 og af Vestre Landsrets 14. afdeling den 3. juni 2014.
 I pådømmelsen har deltaget fem dommere: Poul Søgaard, Jon Stokholm, Poul Dahl Jensen, Henrik Waaben og Lars Apostoli.
 Appellanten, Professionshøjskolen University College Nordjylland, har påstået frifindelse.
 Indstævnte, Kristelig Fagforening som mandatar for A, har påstået stadfæstelse.
 Professionshøjskolen University College Nordjylland (UCN) har anført navnlig, at skolen har løftet sin bevisbyrde efter ligebehandlingslovens § 16, stk. 4. Beslutningen om at afskedige A blev truffet, før skolen havde fået kendskab til hendes graviditet. Det er derfor klart, at afskedigelsen af hende ikke er begrundet med hendes graviditet, og at den derfor heller ikke er i strid med lovens § 9.
 Afskedigelsen fandt sted som led i en større afskedigelsesrunde, der var nødvendiggjort af de besparelser, som var en konsekvens af beskæring af bevillingen på finansloven. Arbejdet med udarbejdelse af en spareplan var allerede begyndt i foråret 2011, og der blev truffet beslutning om, hvilke funktioner og personer der bedst kunne undværes i de enkelte afdelinger. I et ledelsesmøde den 19. september 2011 forelå en liste med navnene på dem, der skulle opsiges – og As navn var med på listen, hvilket parterne er enige om. Hun var markedsføringskoordinator, og det blev besluttet at nedlægge hele markedsføringsfunktionen som led i besparelserne. Der var således ikke tale om, at hendes arbejdsopgaver skulle overtages af andre.
 Der er enighed om, at arbejdsgiveren først fik kendskab til As graviditet den 6. oktober 2011, hvor hun orienterede sin chef, F, herom. Samme dag havde ledelsen på et personalemøde orienteret hele personalet om spareplanen og nødvendigheden af en personalereduktion.
 Med en enkelt undtagelse, nemlig P, blev de øvrige personer på listen også afskediget, og der skete således ikke omplacering af nogen af dem. Heller ikke for så vidt angår A var omplacering mulig. F havde forsøgt at få hende overført til kommunikationsafdelingen, men uden held.
 Efter beslutningen om afskedigelse af A var truffet, blev der ikke gjort yderligere forsøg på omplacering af hende. Det var UCN heller ikke forpligtet til. I øvrigt var der heller ikke nogen ledige stillinger, som hun efter sine kvalifikationer ville kunne omplaceres til på opsigelsestidspunktet.
 I januar 2012 – efter opsigelsen af A, men inden udløbet af hendes opsigelsesperiode – blev en tidsbegrænset stilling som akademisk medarbejder på sygeplejerskeuddannelsen ledig. A var ganske vist kvalificeret til denne stilling, men hun søgte den ikke, og stillingen gik til B, der havde indgivet en ansøgning herom. Det indebærer hverken en overtrædelse af ligebehandlingslovens § 9 eller § 2, at UCN undlod at søge A omplaceret til denne stilling ved at opfordre hende til at indgive en ansøgning. Stillingen var uden for hendes ansættelsesområde ”Act2learn” (tidligere Efter- og Videreuddannelsesafdelingen), og der er ikke belæg


text:
for at formode, at hendes graviditet ville blive tillagt betydning for, om hun ville kunne komme i betragtning, hvis hun havde søgt den. A søgte heller ikke andre ledige stillinger i UCN inden sin fratræden.
 Godtgørelsen skal udmåles til et beløb svarende til ni måneders løn, hvis det lægges til grund, at hun blev afskediget på grund af graviditet. Hvis det lægges til grund, at det skyldes hendes graviditet, at hun ikke blev ansat i nogen af de ledige stillinger, skal godtgørelsen udmåles til 25.000 kr.
 Kristelig Fagforening har som mandatar for A anført navnlig, at det påhviler UCN at bevise, at hendes graviditet var uden betydning for beslutningen om at afskedige hende, jf. ligebehandlingslovens § 16, stk. 4. Denne bevisbyrde har UCN ikke løftet, og det skal derfor lægges til grund, at afskedigelsen af hende er sket i strid med lovens § 9.
 Baggrunden for ledelsens indstilling om afskedigelse af hende var beslutningen om at nedlægge markedsføringsfunktionen, som hun var beskæftiget med. Bortset fra forsøget på at få hende overført til kommunikationsafdelingen blev der ikke gennemført overvejelser eller yderligere forsøg på omplacering af hende – heller ikke efter modtagelsen af meddelelsen om, at hun var gravid. Allerede af den grund har UCN ikke opfyldt sin forpligtelse til seriøse undersøgelser af omplaceringsmulighederne for den gravide medarbejder og er derfor også ude af stand til at løfte bevisbyrden efter lovens § 16, stk. 4.
 Faktisk forelå der en række muligheder for omplacering af hende, som ikke blev udnyttet. Parterne er enige om, at hun var kvalificeret til stillingen som akademisk medarbejder på sygeplejerskeuddannelsen, som blev besat af B. Der var imidlertid også flere andre stillinger, som hun kunne være omplaceret til. Det gælder konsulentstillingen, som blev besat af D pr. 1. januar 2012, underviserstillingen, som blev besat af R pr. 1. oktober 2011, og stillingen som sociolog, der blev besat af Q pr. 28. november 2011.
 P var med på listen over dem, der skulle afskediges, men hun blev alligevel ikke sagt op. UCN har ikke været i stand til at dokumentere, at man bedre kunne undvære A end P – og dermed at hendes graviditet var uden betydning for den endelige beslutning om, hvem der skulle afskediges.
 Landsretten har med rette lagt til grund, at omplaceringspligten ikke er tidsmæssigt begrænset, således at den ophører på opsigelsestidspunktet. En sådan begrænsning af den tidsmæssige udstrækning af omplaceringspligten er vilkårlig og har heller ikke støtte i det EU-retlige grundlag, som ligebehandlingsloven er baseret på.
 Det er endvidere med rette, at landsretten har lagt til grund, at omplaceringspligten ikke er begrænset til den afdeling eller det arbejdsområde, hvor hun var beskæftiget, men at UCN var forpligtet til at forsøge at undgå afskedigelse ved at omplacere hende til en anden stilling i hele UCN. Derfor er det også uden betydning, at nogle af de omplaceringsmuligheder, som faktisk forelå, angik stillinger uden for den afdeling, Act2learn, hvor hun var placeret.
 Efter praksis giver overtrædelse af ligebehandlingslovens § 9 grundlag for en godtgørelse svarende til ni måneders


text:
løn, jf. § 16. Landsrettens dom er i overensstemmelse hermed.
 Subsidiært er der grundlag for en godtgørelse på mere end 25.000 kr. for overtrædelse af ligebehandlingslovens § 2 som følge af, at hun ikke i opsigelsesperioden fik tilbud om nogen af de stillinger, som blev ledige. Det manglende tilbud må anses for begrundet i hendes graviditet. UCN’s negative holdning til hendes ønsker om omplacering i mødet den 26. oktober 2011 og undladelse af at foretage nærmere undersøgelser af omplaceringsmulighederne har karakter af faktiske omstændigheder, som giver anledning til formodning om forskelsbehandling med den virkning, at bevisbyrden efter lovens § 16 a vendes om. Det påhviler derfor UCN at bevise, at der ikke er sket en overtrædelse af § 2 ved besættelsen af de ledige stillinger, og den bevisbyrde er ikke løftet.
 Ved kendelse af 26. oktober 2015 har Højesteret taget stilling til en anmodning fra Kristelig Fagforening som mandatar for A om, at der stilles præjudicielle spørgsmål til EU-Domstolen.
 I kendelsen hedder det bl.a.:
 ”Ligebehandlingsdirektivet stiller krav om, at bl.a. gravide medarbejdere ikke må behandles dårligere end andre medarbejdere, herunder i forbindelse med afskedigelse, og direktivet indeholder i den forbindelse en regel om delt bevisbyrde. Ligebehandlingsdirektivet indeholder ikke en pligt til positiv særbehandling af gravide medarbejdere, herunder i forhold til at undersøge muligheden for omplacering som alternativ til afskedigelse.
 Spørgsmålet om omplacering kan imidlertid indgå i den bevisvurdering, som det tilkommer de nationale domstole at foretage som led i vurderingen af, om forbuddet mod forskelsbehandling af gravide er overtrådt.
 På den baggrund er det Højesterets foreløbige vurdering, at fortolkningen af de EU-retlige bestemmelser, der har betydning for sagens afgørelse, ikke giver anledning til en sådan tvivl, at der er behov for at forelægge spørgsmål herom for EU-Domstolen. Anmodningen om forelæggelse tages derfor ikke til følge.”
 Til brug for Højesteret er der afgivet supplerende forklaring af A, F og G. Der er endvidere afgivet forklaring af O.
 A har forklaret bl.a., at hun aldrig har fået at vide, at hun var ansat i en isoleret afdeling. Hun var ansat i University College Nordjylland (UCN). Hun brugte også en stor del af sin arbejdstid i tværorganisatoriske teams, blandt andet ”UCN.dk.” Hendes kollegaer havde stillinger inden for kommunikation – både inden for læreruddannelsen og sygeplejerskeuddannelsen.
 Hendes arbejde foregik primært i UCN’s kommunikationsafdeling. Hun udførte arbejde på alle UCN’s adresser i Aalborg. Hun syntes, at det var uhensigtsmæssigt, at hun sad, hvor hun gjorde, når hun varetog opgaver så bredt. Hun mente, at det var bedre, at hun sad et neutralt sted. Hun forelagde dette for F, som var meget lydhør over for ideen om at flytte hende. Hun fik en opringning fra L, som sagde, at Søren havde sagt, at hun gerne ville flyttes, og det havde L ikke noget imod.
 Hun opfattede sine kollegaer i ”UCN Kommunikation” som faglige kollegaer, mens det var mere personlige ting, hun delte med dem, som hun sad med. Det var hendes opfattelse, at UCN agerede som en enhed.
 Der var ingen, der havde fortalt hende, at


text:
hun var i risikozonen for at blive afskediget. Alt indikerede andet. Hun havde lige fået en ny, dyr computer, og hun var lige blevet sat på et projekt. Da hun fortalte F, at hun var gravid, sagde han ikke noget om, at hun var i risikozonen. Hun deltog frivilligt i personalemødet den 6. oktober 2011, fordi hun havde en almindelig interesse i det.
 F blev meget stille, da hun fortalte, at hun var gravid. Efter lidt tid sagde han til sidst ”tillykke da...”.
 Hun havde op til mødet den 26. oktober 2011 forberedt sig på sit fremtidige virke i UCN, hvilket var, hvad hun havde fået oplyst, skulle drøftes på mødet. Hun havde derfor gennemgået stillingsopslag, som hun tog med til mødet. På mødet fik hun at vide, at hun skulle afskediges.
 Hun sagde, at hun var ked af at høre, at hun blev afskediget. Det havde hun ikke regnet med. Hun nævnte muligheden for omplacering og henviste til de mange stillingsopslag, som hun havde taget med sig. C var ikke enig med hende i, at der var mange ledige stillinger i UCN. F tilkendegav, at han ikke vidste, hvor mange stillinger der var ledige. Hun nævnte nogle af stillingerne, men ingen udviste interesse herfor. Hun nævnte stillingen som organisationskonsulent, men der blev ikke kommenteret herpå. Hendes samlede opfattelse var, at man ikke ønskede at omplacere hende. Hun blev heller ikke bedt om at opdatere sit CV eller redegøre nærmere for sine faglige kompetencer. Efter mødet og inden sin barselsorlov blev hun ikke opfordret til at holde øje med eller søge ledige stillinger.
 I landsretten forklarede hun, at hun ikke blev kontaktet med henblik på anden placering i UCN, og det er korrekt. På mødet den 26. oktober 2011 nævnte hun andre stillinger. Ud over den stilling, som D blev ansat i, nævnte hun en stilling inden for det pædagogiske område og en stilling inden for grafisk design samt en del andre stillinger. Uddannelsesmæssigt anså hun sig for kvalificeret til stillingen, som D endte med at få.
 Hun var nyuddannet, da hun startede i UCN. Hun havde erfaring fra uddannelsen og fra sit studiejob. Det var en integreret del af hendes uddannelse, at hun udførte opgaver af konsulentkarakter. Hun tog et ekstra modul ved siden af sin uddannelse, som omhandlede konsulenter i praksis, hvor hun udførte en opgave om kollegial supervision.
 S har samme uddannelse som hende, men S har alene en kandidatgrad i interpersonel kommunikation, mens hun selv har en kandidatgrad i medieret og en kandidatgrad i interpersonel kommunikation. Hun kunne godt matche S.
 Hun kender ikke Ts profil, men hun mener, at T er uddannet inden for det pædagogiske felt, hvilket område hun også selv havde opnået kendskab til via sit arbejde i UCN.
 U blev ansat efter hende. Hun kender U og hendes kompetencer. U er uddannet sociolog og havde ikke tidligere erhvervserfaring.
 De kompetencer, der er beskrevet som vigtige i forhold til Q, har hun også selv. Hun kan således godt bestride den stilling, som Q


text:
endte med at få. Det er stort set de samme teorier, man arbejder med på sociologiuddannelsen og på kommunikationsuddannelsen. Hun kunne godt have varetaget opgaven med ”LP-Modellen”. Hun har lavet fokusgruppeinterviews og personlige interviews. Hun kan drage konklusioner af undersøgelser og evalueringer. Hun er af den overbevisning, at hun kunne have lavet de samme undersøgelser som dem, der er fremlagt. Hun har været vejleder og eksaminator på Aalborg Universitet i projekt og forandringsledelse og i it og kommunikation, herunder undervist i, hvordan man interviewer og laver evalueringer samt konklusioner på indsamlede data. Samlet set er det hendes opfattelse, at hun godt kunne have klaret Qs opgaver.
 I forhold til den stilling, som R endte med at få, kunne hun mestre opgaver, der vedrører "front-end". Opgaver indenfor "back-end" ville hun have svært ved.
 Hun kunne godt have varetaget den opslåede stilling som ”Akademisk medarbejder til Sygeplejerskeuddannelsen”.
 Hun kunne også have varetaget de opslåede stillinger som ”International mobilitetskoordinator”, ”timelærere til undervisning på de merkantile akademiuddannelser”, ”studieadministrativ medarbejder”, ”Undervisere til Serviceøkonom og International Hospitality Management” samt ”Ledelses- og organisationskonsulent til UCN Act2learn”. Hun søgte ikke de ledige stillinger, fordi hun ikke følte sig ønsket.
 F har forklaret bl.a., at As opgaver var at servicere de tre områder – ”EV Pæd”, ”EV Sund” og ”Teknologi, Business og Act2learn”. Hun arbejdede på hjemmesiden og udarbejdede foldere til brug for kurser og til det, der skulle sælges ud af huset. Det var en kommunikationsopgave.
 Han kan vedstå sine forklaringer for Retten i Aalborg og Vestre Landsret vedrørende Ds ansættelse som ledelses- og organisationskonsulent. Der var stor forskel på denne stilling og den stilling, som A var ansat i. D havde erfaring fra praksis, netværk og stor viden inden for området. D havde således drevet selvstændig virksomhed i syv år og havde et netværk, som hun tog med sig ind i UCN.
 I slutningen af august 2011 havde han en samtale med D om stillingen. Hun ville overveje det, og på et møde den 7. september 2011 takkede D ja til stillingen. Det blev aftalt, at hun inden tiltrædelsen kunne færdiggøre igangværende projekter i sin virksomhed. Han havde håbet, at D kunne være tiltrådt den 1. oktober 2011, men det var ikke muligt. Han orienterede C om, at han havde ansat D pr. 1. januar 2012.
 A var nyuddannet, og han så hende ikke som en mulig kandidat til stillingen. Arbejdsopgaverne i stillingen som ledelses- og organisationskonsulent er klassisk undervisning i ledelse.
 Den anden del med skræddersyede konsulentopgaver går ud på ”business to business”, hvor man er afhængig af tidligere erfaring som konsulent samt af et netværk. Det kunne f.eks. være arbejde med en ledelse, som har udfordringer i sine ledelseslag, hvor man skal arbejde med nye modeller, f.eks. på grund af udfordringer med medarbejdere. Den enkelte virksomhed har en opgave, som de skal have løst, og det skal den enkelte konsulent hjælpe med. Begge opgaver er en del af deres forretningsgrundlag. Man skal som konsulent kunne fungere i begge lag for at være ansat i UCN.


text:
Man kan tjene flere penge i det skræddersyede segment. Kategorierne fyldte stort set det samme i 2011. De havde størst behov for at vækste i det skræddersyede segment. Det var der, de havde deres fokus. Vægtningen mellem opgaverne var 75 % på det skræddersyede segment, men der skal være en kombination mellem de to områder.
 Hos D lagde han vægt på, at D havde fungeret i 6-7 år som selvstændig konsulent. Hun havde gennem hele perioden haft konsulentopgaver, og hun var tilknyttet Act2learn en del af sin tid. Ud fra de kriterier, som han havde skrevet i stillingsopslaget, valgte han D og ..., fordi de havde erfaring som konsulenter, og fordi de havde et netværk, som kunne bruges. Efter hans opfattelse kunne A ikke varetage konsulentopgaven. Hendes kompetencer kunne ikke bruges. Det formelle var med hendes kandidatuddannelse i orden, men hun havde ingen erfaring at bygge på i forhold til ”business to business”, og hun havde ikke et dokumenterbart netværk. Såfremt A havde søgt stillingen, ville hun være havnet i ”nej-bunken”, alene fordi hun var nyuddannet.
 Han kan vedstå sin forklaring for byretten og landsretten om omplacering. Han undersøgte inden for Act2learns område, om A kunne omplaceres. Hun var nyuddannet, havde ikke erfaring som konsulent og havde ikke et nævneværdigt netværk i forhold til kunderelationer. Han vidste, at hun havde været i praktik hos Novi. Han mener, at det sundhedsfaglige område blev nævnt under ansættelsessamtalen.
 Han var i dialog med UCN’s personaleafdeling i forbindelse med afskedigelserne. A blev forsøgt omplaceret til ”UCN Kommunikation”, før beslutningen om, hvem der skulle afskediges, blev truffet, og før han blev bekendt med, at hun var gravid. Efter at han og A havde talt sammen, rettede han henvendelse til kommunikationschef L om muligheden for at flytte A til kommunikationsafdelingen. Han blev nødt til at spørge L, idet han ikke kunne træffe beslutninger uden for Act2learn. L sagde, at A for så vidt godt kunne flyttes til kommunikationsafdelingen, men at han selv skulle afholde lønnen. Derfor gav det ikke mening for ham at flytte A, og han gjorde ikke mere ud af det. Han husker ikke, om han efterfølgende meddelte dette til A.
 Han vurderede, at der ikke var mulighed for at omplacere A inden for Act2learn. Han overvejede ikke at undersøge muligheden for at omplacere A til en anden afdeling i UCN i overensstemmelse med UCN’s notat om procedure ved uansøgt afsked.
 Den 6. oktober 2011 fortalte A, at hun var gravid. Han husker ikke nærmere, hvad der blev sagt. Normalt vil han sige tillykke, og det har han sikkert også gjort til A.
 Efter As oplysning om, at hun var gravid, og frem til høringsbrevet, gjorde han sig ikke nærmere overvejelser om omplacering af A inden for Act2learn, da han jo havde foretaget vurderingen.
 Fra den 6. oktober 2011 og frem til opsigelsen af A gjorde han sig ikke yderligere tanker om omplacering. Han rettede ikke henvendelse til andre enheder inden for UCN. Hans omplaceringsforpligtelse var inden for rammerne af Act2learn. Der var andre


text:
i Act2learn, der blev indstillet til afskedigelse. Der var tale om tre medarbejdere. Det var ikke muligt at omplacere disse medarbejdere. De skulle spare 7 %, så det gav ikke mening at spørge andre chefer, om de ville have mere administrativt personale. Det var lidt andre forhold, der gjorde sig gældende i forhold til A, fordi hun ikke var i administrationen, og derfor forsøgte man indledningsvist at omplacere hende. Det var helt klart, at omplacering ikke var muligt for de øvrige medarbejdere, der stod til en afskedigelse.
 Act2learn er en selvstændig organisation. Han kan ikke genkende, at 20 % af As arbejdstid var andre steder end i Act2learn, men hun var i samspilsrelationer i ”UCN Center for Byggeri og Business”, hvilket ligger inden for ”Eftervidereuddannelse”. Det sundhedsmæssige område ligger også inden for dette. A lavede også noget arbejde inden for pædagogik og ledelse, som også lå inden for ”Eftervidereuddannelse”. A udførte også arbejde for ”UCN Kommunikation”.
 O har forklaret bl.a., at hun er uddannet inden for it. Hun har været udvikler i det private erhvervsliv og har været underviser. De sidste syv år har hun været studieleder på it-uddannelserne ved UCN. It-uddannelserne er ikke en del af Act2learn, der er en del af grunduddannelsen.
 Dem, man skulle ansætte, skulle undervise på alle fire grunduddannelser inden for hendes område, hvis det var muligt. Nogle af hendes ansatte underviser på et område, mens andre underviser på alle fire områder.
 Afsnittet "Faglig profil" i stillingsopslaget vedrører kandidaternes faglighed, og hun går umiddelbart efter kandidatuddannede. Hendes uddannelser skulle kunne dækkes. "Anden relevant akademisk videregående uddannelse" kunne være en fra ”humanistisk informatik” med praktisk erfaring og undervisningserfaring. Det kunne også være en, der var uddannet inden for elektronikområdet. Erfaringen, der kræves, er inden for fagområderne, f.eks. programmering og/eller undervisningserfaring. Det skal være it-relateret, ellers er det ikke relevant.
 Stillingen som underviser blev besat af R. R blev ansat til at undervise i tre forskellige uddannelser i det første halve år. Alle hendes undervisere lever op til at kunne undervise i de fag, de har. As kompetencer, som nævnt i CV’et, kunne ikke bruges, for som hun læser de faglige kompetencer, er der tale om kompetencer inden for "front-end". Hendes uddannelsesområde arbejder inden for "back-end". A ville måske kunne undervise på et område omkring kommunikation, men det vil ikke være nok til at være fuldtidsunderviser hos hende. Det kunne måske blive 100 timer pr. semester, som hun kunne tilbyde ud fra As CV. Hvis hun havde fået As ansøgning til stillingen som underviser, ville hun ikke have kaldt A til samtale, fordi A ikke har praktisk erfaring, selvom As formelle uddannelsesniveau er i orden i forhold til stillingen. Hun fik kendskab til A i forbindelse med, at Act2learn varetog en opgave på it-området. A var med til at lave en mindmap.
 Hun havde ikke nedskæringer, men derimod vækst. Hun blev ikke kontaktet med henblik på at modtage nye medarbejdere fra de områder, der skulle spare. Hun blev ikke præsenteret for CV’er. Hun husker ikke, om A


text:
har lavet foldere for dem.
 G har forklaret bl.a., at hun kan vedstå sin forklaring som gengivet i landsretsdommen, dog med den ændring, at hun pr. 1. oktober 2014 er ansat som områdechef i Act2learn inden for ”Pædagogik og Sundhed”. Hun er uddannet folkeskolelærer og har en master i læring og ledelse. Hun har arbejdet som pædagogisk konsulent og uddannelseskonsulent. Hun har tidligere været områdechef i UCN i ”Eftervidereuddannelse PÆD”. Der var på det tidspunkt tre fagområder indenfor ”Eftervidereuddannelse”. Q sad i ”Eftervidereuddannelse SUND” på dette tidspunkt. ”Eftervidereuddannelse” blev i 2011 til Act2learn. Hun er ret sikker på, at denne navneændring blev meldt ud til medarbejderne. Der skete ikke nogen ændring i den enkeltes ansættelsesforhold som følge af navneændringen. Deres økonomi i Act2learn var adskilt fra UCN. De havde deres egen "bundlinie", som selvfølgelig var en del af UCN. Hvis de udførte arbejde for andre i UCN, skete afregningen altid efter de interne procedurer. Hvis A havde lavet brochurer eller andet uden for Act2learn, blev der afregnet efter en fast timesats, og hvis der var tale om en mere flydende opgave, kunne der laves en fast pris. Noget arbejde var man som medlem af en større organisation som UCN forpligtet til at lave. Det var primært ved undervisning og konsulentopgaver, der blev lavet regninger.
 Q fik sin ansættelse forlænget og overgik dermed til at være ansat under hende. Qs arbejdsopgaver var de samme som hidtil. Hun skulle arbejde med evaluering. Q skulle også lave ekstern evaluering. De tjener penge på dette. Q tog sig af de eksterne evalueringer. I hver afdeling er der dog fortsat en, der tager sig af de interne evalueringer. Q blev ansat igen fra den 28. november til den 31. december 2011. Hun sørgede selv for denne ansættelse. Det er korrekt, at der var en besparelsesrunde. Alligevel genansatte hun Q, fordi der lå en masse arbejde, der skulle laves. Evalueringen var rigtig vigtig. Det var ikke muligt at bruge de andre medarbejdere, der også varetog evalueringsopgaver. De var forpligtet i forhold til de interne evalueringer. Opgaverne med de eksterne evalueringer var ligeledes nødvendige at få løst. De drøftede situationen i organisationen, fordi den var speciel. Hun så ikke, at hun havde nogen i huset, der kunne tage opgaven. En af løsningerne på yderligere besparelser blev at løse evalueringsopgaverne på skolerne internt i organisationen, fordi det var billigere. Q blev sat på denne opgave.
 Der var skarpe deadlines to gange om året. De skulle levere noget hele tiden. Der var i forbindelse med semesterafslutning halvårlige deadlines på evaluering af egne uddannelser. I perioden, hvor Q ikke var ansat, var der ikke nogen, der varetog hendes opgaver med evaluering i ”SUND”. Når man er uddannet inden for kommunikation ved Aalborg Universitet, har man en profil, som ikke passer til den stilling, som Q varetog. Q laver analyser og design. Det er nok også en del af uddannelsen inden for kommunikation.
 A havde 10 ECTS-point inden for evaluering. Q havde væsentligt flere, og det var en væsentlig del af


text:
hendes begrundelse for at vælge Q. Hun arbejdede sammen med A i 2009-2011 som uddannelseskonsulent omkring noget markedsføringsmateriale. Det var opgaver vedrørende brochurer og kataloger, og det gik ikke så glat. Uddannelseskonsulenter lavede indholdet, og A tog sig af det grafiske. Derfor kunne hun slet ikke se, at A kunne være relevant til Qs stilling. Der var på et tidspunkt et barselsvikariat i LP, og det var egentlig ikke meningen, at det skulle genbesættes, men da de lavede nærmere beregninger, fandt de ud af, at de godt kunne ansætte Q.
 Det er korrekt, at P var indstillet til afskedigelse, og at P arbejdede inden for hendes område. Det har aldrig været hendes intention, at P skulle fyres. Hun og F havde drøftet, hvem der skulle afskediges, og Søren havde udfordret hende i forhold til P. De funktioner, som P havde, var administrative, og de skulle varetages.
 Hun var ikke opmærksom på, hvad A havde lavet under studiet. Der er ikke noget ekstraordinært i at have været i praktik under sit studie. Hun har aldrig set, at A skulle have særlige kompetencer.
 Hun havde på et møde med F formentlig drøftet, om der var nogen i organisationen, der kunne varetage den stilling, som Q fik. Hun husker ikke datoen for denne drøftelse. Efter hendes mening kunne A ikke varetage Qs stilling uanset hvad. Hun havde ikke As eksamensbeviser eller CV fremme i forbindelse med drøftelsen om besættelse af den stilling, som Q fik.
 ”Act2learn Pædagogik og Sundhed” og ”Act2learn Design & Byggeri og Ledelse & HR” har hver sit ansvarsområde. Hun husker ikke præcis, hvornår ”Eftervidereuddannelse” endeligt blev til Act2learn. Det hed Act2learn i 2011, så vidt hun husker.
 A blev opsagt den 28. november 2011 til fratræden med udgangen af februar 2012, og sagen angår, om hendes arbejdsgiver, Professionshøjskolen University College Nordjylland (UCN), har overtrådt ligebehandlingslovens § 9 eller § 2 ved at have afskediget hende under hendes graviditet. Det er et hovedspørgsmål under sagen at afgøre, hvilken betydning det har, at UCN hverken inden opsigelsen den 28. november 2011 eller i opsigelsesperioden frem til udgangen af februar 2012 tilbød A andre stillinger, der var ledige hos UCN.
 Indstævntes principale anbringende om overtrædelse af ligebehandlingslovens § 9.
 Det fremgår af ligebehandlingslovens § 9 bl.a., at en arbejdsgiver ikke må afskedige en lønmodtager på grund af graviditet. Såfremt en afskedigelse finder sted under graviditet, påhviler det arbejdsgiveren at godtgøre, at afskedigelsen ikke er begrundet i graviditeten, jf. § 16, stk. 4.
 Afskedigelsen af markedsføringskoordinator A fandt sted som led i en større afskedigelsesrunde og havde sin baggrund i besparelser, der var pålagt UCN. Medarbejderne blev ved et personalemøde den 6. oktober 2011 orienteret om, at der skulle ske afskedigelser. På dette tidspunkt havde ledelsen allerede udarbejdet en spareplan og truffet beslutning om, hvilke funktioner der kunne nedlægges, og overvejet, hvilke medarbejdere der bedst kunne undværes. Der er enighed om, at beslutningen om at nedlægge markedsførings-funktionen blev truffet i et ledelsesmøde den 19. september 2011, og at As navn på dette tidspunkt


text:
var anført på listen over fem medarbejdere i hendes afdeling, som ledelsen agtede at sige op. Forinden havde hendes leder, udviklingsdirektør F, undersøgt muligheden for at overføre hende til kommunikationsafdelingen og erfaret, at dette ikke var muligt. Der er endvidere enighed om, at A den 6. oktober 2011 orienterede F og dermed UCN om, at hun var gravid.
 Efter det oplyste lægger Højesteret til grund, at bortset fra en enkelt medarbejder (P) blev de øvrige på listen, herunder A, afskediget, ligesom den planlagte nedlæggelse af markedsføringsfunktionen, som A hidtil havde varetaget, blev gennemført.
 Højesteret har ved domme af 24. juni 2002 (UfR 2002.2026) og 6. december 2004 (UfR 2005.886/2) fastslået, at det er et almindeligt ansættelsesretligt princip, at rimeligheden af en afskedigelse skal vurderes ud fra forholdene på opsigelsestidspunktet. Højesteret finder, at dette også gælder ved bedømmelse af lovligheden af en afskedigelse efter reglerne i ligebehandlingsloven.
 Ved vurderingen af, om arbejdsgiveren har løftet sin bevisbyrde for, at afskedigelsen ikke er begrundet i graviditeten, kan det efter omstændighederne få betydning, hvis arbejdsgiveren ikke har udnyttet en eventuel mulighed for omplacering til en stilling, som var ledig i tiden op til opsigelsestidspunktet, eller som på opsigelsestidspunktet måtte forventes at blive ledig inden udløbet af opsigelsesperioden.
 A har påberåbt sig fire stillinger, hvortil omplacering efter hendes opfattelse var mulig i perioden fra den 6. oktober 2011, da UCN fik kendskab til hendes graviditet, og frem til opsigelsen af hende den 28. november 2011. Efter bevisførelsen lægger Højesteret til grund, at stillingen som ledelses- og organisationskonsulent og stillingen som underviser på it-området var besat af henholdsvis sociolog D og cand.it R allerede inden den 6. oktober 2011. En omplacering af A til disse stillinger var allerede af den grund ikke mulig. P, der i modsætning til A ikke var beskæftiget med markedsføringsarbejde, var i uopsagt stilling, og omplacering af A til denne stilling var derfor heller ikke et muligt alternativ til afskedigelse. Efter det oplyste om sociolog Qs uddannelsesmæssige baggrund og faglige kvalifikationer, som UCN var bekendt med fra hendes hidtidige ansættelse hos UCN, finder Højesteret, at omplacering af A til denne stilling heller ikke var et relevant alternativ til afskedigelse. Under disse omstændigheder lægger Højesteret til grund, at UCN ikke har haft anledning til at overveje omplacering af A til de nævnte stillinger.
 På den anførte baggrund finder Højesteret, at UCN har godtgjort, at afskedigelsen af A var begrundet i besparelser og hverken helt eller delvist i hendes graviditet.
 Indstævntes subsidiære anbringende om overtrædelse af ligebehandlingslovens § 2
 Det fremgår af ligebehandlingslovens § 2, at en arbejdsgiver skal behandle mænd og kvinder lige ved ansættelser, forflyttelser og forfremmelser. Såfremt en gravid kvinde påviser faktiske omstændigheder, som giver anledning til at formode, at der er udøvet forskelsbehandling, påhviler det arbejdsgiveren at bevise, at ligebehandlingsprincippet ikke er blevet krænket, jf. § 16 a.
 Efter afskedigelsen af A, men inden fratrædelsestidspunktet, blev en tidsbegrænset stilling som akademisk medarbejder ledig i den afdeling af UCN, som varetog sygeplejerskeuddannelsen. Der er enighed om, at hun var kvalificeret til


text:
denne stilling, men at hun undlod at søge den. Herudover blev Q ansat i en ny stilling den 1. januar 2012, og en stilling som international mobilitetskoordinator blev opslået ledig den 19. januar 2012.
 Højesteret finder, at der ikke er grundlag for at anse UCN’s undladelse af at tilbyde A den ledige stilling på sygeplejerskeuddannelsen for en overtrædelse af ligebehandlingslovens § 2. Højesteret lægger i den forbindelse vægt på, at hun hverken havde ansøgt om eller givet udtryk for interesse i ansættelse i denne stilling, og at der i øvrigt heller ikke er påvist faktiske omstændigheder, f.eks. i form af tilkendegivelser fra UCN, som giver anledning til at formode, at der ville ske en krænkelse af ligebehandlingsprincippet, hvis hun havde søgt den pågældende stilling. Der er af samme grund heller ikke grundlag for at fastslå, at UCN’s undladelse af at tilbyde A de andre stillinger, som blev ledige efter opsigelsen af hende den 28. november 2011, indebærer en overtrædelse af § 2.
 UCN har godtgjort, at afskedigelsen af A var begrundet i besparelser og hverken helt eller delvist i hendes graviditet, og hun har derfor ikke krav på godtgørelse for afskedigelse i strid med ligebehandlingslovens § 9, jf. § 16. A har ikke påvist faktiske omstændigheder, der giver grundlag for at formode, at hendes graviditet helt eller delvist var årsagen til, at hun efter opsigelsen ikke blev tilbudt en anden stilling hos UCN. Herefter har hun heller ikke krav på godtgørelse for overtrædelse af lovens § 2, jf. § 14. Højesteret tager derfor UCN’s frifindelsespåstand til følge.
 Efter sagens udfald, værdi og omfang skal Kristelig Fagforening som mandatar for A i sagsomkostninger for byret, landsret og Højesteret i alt betale 160.200 kr. til UCN. Heraf er 150.000 kr. til dækning af UCN’s udgifter til advokatbistand og 10.200 kr. til dækning af retsafgift.
 Professionshøjskolen University College Nordjylland frifindes.
 I sagsomkostninger for byret, landsret og Højesteret skal Kristelig Fagforening som mandatar for A i alt betale 160.200 kr. til Professionshøjskolen University College Nordjylland.


text:
Skat.dk: Ejendomsvurdering - fordeling nedslag - grundværdi eller bygningsværdi - sagsbehandlingen
 24 Sep 2015 10:40
 22 Sep 2015 08:42
 1. afdeling, 81/2014
 Handelspris, sommerhus, vurderingsområde, bevisbyrde
 Ved vurderingen af en sommerhusejendom var der givet nedslag i ejendomsværdien under henvisning til, at handelspriserne i lokalområdet var lavere end standardberegningen for den pågældende type ejendomme gav udtryk for. Nedslaget, der på tilsvarende måde var givet for alle ejendomme i sommerhusområdet, medførte ikke en nedsættelse af grundværdien. Grundejeren, som havde opnået medhold ved landsretten, gjorde gældende, at i hvert fald en del af nedslaget skulle henføres til grundværdien, og at grundværdiansættelsen derfor skulle hjemvises til fornyet behandling hos SKAT.
 Højesteret lagde til grund, at SKAT ved brug af et vurderingsteknisk hjælpemiddel havde foretaget et skøn over grundværdien. SKATs afgørelse efterlod dog usikkerhed om, hvorvidt SKAT havde forholdt sig til, om en del af nedslaget skulle henføres til grundværdien. SKATs afgørelse var imidlertid efterfølgende stadfæstet af vurderingsankenævnet og landsskatteretten, og det fulgte ikke af vurderingsloven eller af administrativ praksis, at et generelt nedslag i ejendomsværdien skal medføre en nedsættelse af grundværdien.
 Højesteret udtalte generelt om skatteskøn, at SKATs værdiansættelse kan tilsidesættes, hvis skatteyderen godtgør, at der ikke er foretaget et skøn eller at skønnet hviler på et forkert eller mangelfuldt grundlag, og at dette er egnet til at påvirke værdiansættelsen. Selvom der er påvist sådanne fejl eller mangler, kan skønnet dog alligevel ikke tilsidesættes, hvis Skatteministeriet under retssagen godtgør, at fejlen eller manglen ikke har betydning for værdiansættelsen. Værdiansættelsen kan også tilsidesættes, hvis skatteyderen godtgør, at den ansatte værdi ligger uden for rammerne af det skøn, som tilkommer SKAT, dvs. hvis værdiansættelsen må anses for åbenbart urimelig.
 Højesteret fandt ikke disse betingelser for at tilsidesætte skønnet opfyldt. Uanset at der er sammenhæng mellem ejendomsværdien og grundværdien havde vurderingsankenævnet og Landsskatteretten under klagesagerne vurderet, at grundværdiansættelsen ikke var for høj. Grundejeren havde ikke heroverfor sandsynliggjort, at vurderingen hvilede på et forkert eller mangelfuldt grundlag, eller at skønnet havde ført til et åbenbart urimeligt resultat. De priser, som var opnået ved salg i sommerhusområdet, bestyrkede derimod, at SKATs vurdering af grundens værdi ikke var for høj.
 På denne baggrund blev Skatteministeriet frifundet
 Den juridiske vejledning 2015-2 H.A.3.1
 Den juridiske vejledning 2015-2 H.A.2.1.1.6
 Den juridiske vejledning 2015-2 H.A.2.1.2.1.6
 Poul Søgaard, Niels Grubbe, Jon Stokholm, Vibeke Rønne, Hanne Schmidt, Oliver Talevski og Jan Schans Christensen
 I tidligere instanser er afsagt dom af byretten den 2. juli 2012 og af Østre Landsrets 10. afdeling den 20. november 2013.
 Appellanten, Skatteministeriet, har nedlagt påstand om frifindelse.
 Indstævnte, A, har nedlagt påstand om stadfæstelse af landsrettens dom.
 Af ejendomsskemaet for 2007 vedrørende As sommerhusejendom, ...1, fremgår bl.a.:
 Almindelig vurdering af ejendommen ...1
 336.700 kr
 1205 m2 á 140 kr
 Bygningsværdi:
 Bebygget areal 72 m2 x 100 %
 Vægtet etageareal
 Værdiberegning
 Ovne (kamin, brændeovn o.l.)
 -275 kr
 Bygningsværdi 72 m2 x 12.375 kr.
 891.000 kr
 Beregnet værdi i alt
 1.227.700 kr
 Handelspriserne i lokal-
 området er lavere end
 standardberegningen
 for denne type ejen-
 domme giver udtryk for
 - 250.000 kr
 Korrigeret ejendomsværdi


text:
977.700 kr
 Ejendomsværdi afrundet
 Et skærmbillede "SKAT Forespørgsel på grundværdiområder" viser for vurderingsåret 2007 for grundværdiområde ..., der omfatter As ejendom, bl.a.:
 Priser/faktorer: (ajourført 22/6-2007)
 for området:
 for prisgruppen: ...
 Forsl. normalpris:
 Vurdmynds
 Vurdmynds normalpris:
 Gl. normalpris:
 Fremskrivningsfaktor:
 Antal ejendomme:
 Antal bebyg. salg:
 Sær. estimeret pris:
 Gennemsnit. ejd. værdi:
 I perioden fra 2003 til 2007 skete der syv salg af fem ubebyggede sommerhusgrunde i grund-værdiområdet. En oversigt over disse salg samt over salget af en sommerhusejendom købt med henblik på nedrivning viser:
 ...6 (købt med henblik på nedrivning af bygning på 23 m2)
 6.6. 2007
 5.1. 2006
 18.4. 2005
 1.5. 2004
 24.9. 2003
 Efter det oplyste blev der for alle ejendomme i As grundværdiområde - bortset fra én - givet et nedslag i ejendomsværdien på 250.000 kr. En oversigt over enkelte af disse ejendomme viser:
 Ejendomsværdi ifølge
 standardberegning før nedslag
 1.998.108 kr.
 1.895.190 kr.
 1.134.126 kr.
 1.598.142 kr.
 1.331.016 kr.
 1.551.983 kr.
 805.450 kr.
 799.792 kr.
 Sagen angår, om A har krav på, at ansættelsen af grundværdien pr. 1. oktober 2007 for hans sommerhusejendom ...1, hjemvises til fornyet behandling hos SKAT.
 Vurderingssystemet og domstolsprøvelsen
 Efter vurderingsloven ansættes ejendomsværdien og grundværdien samt et eventuelt fradrag i grundværdien for forbedringer, jf. § 5, stk. 1. Vurderingen foretages på grundlag af den kontante værdi i handel og vandel, jf. § 6, 1. pkt., og for ejerboliger fastsættes vurderingen med udgangspunkt i den gennemsnitlige handelspris for ejendomme af samme størrelse, alder, stand og beliggenhed i et sammenligneligt område, jf. § 6, 2. pkt. Grundværdien er værdien af grunden i ubebygget stand under hensyn til beskaffenhed og beliggenhed og til en i økonomisk henseende god anvendelse, jf. § 13. Efter lovens § 16 ansættes grundværdien til det beløb, som efter de gældende handelspriser antages at kunne opnås for den pågældende ejendom i ubebygget stand ved salg til en efter samtlige forhold økonomisk god anvendelse.
 Vurderingsloven forudsætter, at der ved ansættelsen af værdien af en ejendom foretages et skøn bl.a. på grundlag af registrerede oplysninger om salgspriser på sammenlignelige ejendomme, jf. § 39, sammenholdt med § 6, 2. pkt. Det fremgår af forarbejderne, at vurderingen foretages maskinelt på grundlag af individuelle oplysninger om ejendommen og statistiske analyser af frie salg af ejendomme i det pågældende område (vurderingsforslagssystemet). Den maskinelt beregnede ejendomsværdi for den enkelte ejendom er baseret på det gennemsnitlige handelsprisniveau i lokalområdet, og der kan være behov for at justere denne værdi med et tillæg eller fradrag, så ejendomsværdien skønnes passende og ikke overstiger handelsværdien (lovforslag nr. L 180, Folketingstidende 2001-02, 2. samling, tillæg A, s. 4641-4642 og s. 4650).
 Ved vurderingen af sommerhusgrundes værdi beregner SKAT ved hjælp af vurderingsforslagssystemet forslag til grundværdi for de enkelte grundværdiområder og prisgrupper. Eftersom antallet af handlede ubebyggede grunde generelt er så lavt, at handlerne ikke udgør et tilstrækkeligt grundlag for statistisk analyse, anvender SKAT en indirekte metode, når der skal beregnes et forslag til grundværdien. Priserne ved salg af bebyggede grunde indgår i grundlaget for forslaget til grundværdi, idet metoden tager udgangspunkt i, at der er en


text:
statistisk sammenhæng mellem værdien af en bebygget grund og grundens værdi som ubebygget, hvilket udtrykkes i den såkaldte grundværdikurve. Grundværdikurven anvendes ved beregning af forslag til grundværdi. Priserne ved salg af bebyggede grunde indgår også i grundlaget for forslaget til ejendomsværdi. Efter det oplyste gennemgår en vurderingsmedarbejder forslagene til grundværdi og ejendomsværdi og skønner, om de foreslåede værdier kan anvendes, eller om der bør foretages justeringer.
 A har anført, at SKAT ikke har foretaget et skøn. Han har endvidere gjort gældende, at vurderingsmyndighedernes ansættelse af grundværdien pr. 1. oktober 2007 for hans ejendom er foretaget på et fejlagtigt grundlag. Det er en fejl, at den nedsættelse med 250.000 kr. af den foreslåede ejendomsværdi fra 1.227.700 kr. til 970.000 kr. (afrundet), der blev foretaget, kun gav sig udslag i en nedsættelse af bygningsværdien fra 891.000 kr. til 641.000 kr., men ikke helt eller delvist førte til en nedsættelse af grundværdien, som forblev på 336.700 kr., svarende til 280 kr. pr. kvadratmeter. SKAT har således ikke ved ansættelsen af grundværdien fulgt sin egen metodebeskrivelse om sammenhængen mellem ejendomsværdi og grundværdi (grundværdikurven).
 I den foreliggende sag udgjorde den maskinelt beregnede forslagsværdi for As grund 259 kr. pr. kvadratmeter baseret på grundværdiområdet og 270 kr. pr. kvadratmeter baseret på det noget større prisgruppeområde. En vurderingsmedarbejder forhøjede disse maskinelt beregnede forslag til 280 kr. pr. kvadratmeter, og grundværdien blev dermed fastsat til 336.700 kr. Af ejendomsskemaet for 2007 fra SKAT fremgår, at det maskinelt beregnede forslag til ejendomsværdi herefter var grundværdien med tillæg af en beregnet bygningsværdi på 891.000 kr., i alt 1.227.700 kr. En vurderingsmedarbejder korrigerede ejendomsværdien til 970.000 kr. (afrundet) svarende til et nedslag på 250.000 kr. foretaget med den begrundelse, at
 handelspriserne i lokalområdet er lavere end standardberegningen for denne type ejendomme giver udtryk for.
 Med samme begrundelse blev der for de øvrige sommerhusejendomme i grundværdiområdet foretaget et skønsmæssigt nedslag i ejendomsværdien på samme beløb, uanset betydelige variationer i bygningernes alder og størrelse.
 Højesteret lægger efter det anførte til grund, at der ved SKAT's ansættelse af grundværdien under brug af vurderingstekniske hjælpemidler blev foretaget et skøn, som tog hensyn til den pågældende ejendoms forhold. SKAT's afgørelse efterlader imidlertid usikkerhed med hensyn til, om SKAT har forholdt sig til, hvorvidt nedslaget på 250.000 kr. burde føre til en nedsættelse af grundværdien, også under hensyn til at oplysningerne om priserne ved salg af bebyggede ejendomme i området indgik i de maskinelt beregnede forslag til både grundværdi og ejendomsværdi.
 I forbindelse med As klage til vurderingsankenævnet fastholdt SKAT sin afgørelse, og vurderingsankenævnet stadfæstede SKAT's afgørelse, efter at nævnet havde modtaget As kommentarer til nævnets forslag til afgørelse. Nævnet fandt bl.a., at A ikke havde anført forhold vedrørende ejendommen, der kunne begrunde et nedslag i grundværdien, og at der ikke var grundlag for at antage, at grundværdien for As ejendom var sat for højt. Landsskatteretten stadfæstede vurderingsankenævnets afgørelse og fandt i sin afgørelse bl.a., at det efter det oplyste, herunder om sommerhusets alder og størrelse, var med rette, at nedslaget på 250.000 kr. alene var indrømmet


text:
i ejendomsværdien, og at der ikke i det, som A havde anført, var grundlag for at tilsidesætte ansættelsen af grundværdien.
 Der er ikke i vurderingslovgivningen bestemmelser om, at et generelt nedslag i ejendomsværdien som det foreliggende skal føre til nedsættelse af grundværdien. Der er heller ikke administrativ praksis herom. Afgørende er herefter, om begrundelsen for og karakteren af nedslaget i ejendomsværdien indebærer, at grundværdien er for højt ansat i forhold til grundens handelsværdi. Den sammenhæng, der er mellem ansættelsen af grundværdien og ejendomsværdien, således som det er udtrykt ved grundværdikurven, skaber en formodning for, at et sådant nedslag i ejendomsværdien også har betydning for grundværdiansættelsen. Som anført har myndighederne imidlertid - uanset den nævnte sammenhæng og As klage med henvisning hertil - vurderet, at grundens værdi ikke er ansat for højt i forhold til handelsværdien. A har ikke gennem syn og skøn eller på anden måde sandsynliggjort, at myndighedernes vurdering er forkert, og oplysningerne om de priser, der er opnået i de seneste år før vurderingen ved salg i det pågældende sommerhusområde af ubebyggede grunde og af en bebygget grund med henblik på nedrivning, bestyrker, at den ansatte grundværdi ikke er for høj i forhold til handelsværdien.
 Højesteret finder på den anførte baggrund, at det ikke kan antages, at det skøn, som vurderingsmyndighederne har foretaget vedrørende grundværdien, hviler på et forkert eller mangelfuldt grundlag, eller at skønnet har ført til et åbenbart urimeligt resultat.
 Herefter og da det, som A i øvrigt har anført, ikke kan føre til andet resultat, frifinder Højesteret Skatteministeriet.
 Under hensyn til sagens karakter skal ingen af parterne betale sagsomkostninger for byret, landsret eller Højesteret til den anden part.
 Ingen af parterne skal betale sagsomkostninger for byret, landsret eller Højesteret til den anden part.


text:
Elmer Advokater | Højesteret henviser aktiesag til Sø- og Handelsretten - Elmer Advokater
 Højesteret henviser aktiesag til Sø- og Handelsretten
 Fortolkning af aktieoptionslovens § 1 skal ske i Sø- og Handelsretten med direkte ankeadgang til Højesteret. Det har Højesteret fastslået i en kendelse afsagt den 16. september 2009 i en sag anlagt af Finansforbundet for en række medlemmer mod et pengeinstitut repræsenteret af Finanssektorens Arbejdsgiverforening.
 Med virkning fra 1. juli 2004 trådte aktieoptionsloven i kraft. I forbindelse med vedtagelsen af aktieoptionsloven blev det bestemt, at de traditionelle medarbejderaktieordninger ikke var omfattet af loven.
 I den konkrete sag har medarbejderne fået stillet gratis medarbejderaktier i udsigt. Finansforbundet gør gældende, at der er tale om en traditionel medarbejderaktieordning, og at aktieoptionsloven derfor ikke finder anvendelse.
 Bliver det resultatet af dommen, har medarbejdere, der selv opsiger deres stilling, krav på tildeling af en forholdsmæssig andel af de medarbejderaktier, de ville have fået, hvis de ikke havde sagt op.
 Pengeinstituttet gør imidlertid gældende, at den ordning, der er etableret, adskiller sig fra de traditionelle medarbejderaktieordninger, og at der dermed er tale om et aktieaflønningsinstrument omfattet af aktieoptionsloven.
 Højesteret skriver i kendelsen:
 Der skal således tages stilling til, om loven omfatter en ordning, der er karakteriseret ved, at erhvervelsen er betinget af konkret målopfyldelse for den enkelte medarbejder, om tildeling af gratisaktier er omfattet af ordene “at købe” i lovens § 1, og hvilken betydning det skal have, at der opereres med både et tildelingstidspunkt og erhvervelsestidspunkt.
 Byretten fandt, at sagen kunne afgøres af byretten under deltagelse af tre juridiske dommere og to fagdommere. Byretten gav medhold i, at problemstillingen var principiel, men fandt ikke, at det var af en sådan generel betydning, at sagen burde henvises til Sø- og Handelsretten. Østre Landsret nåede samme resultat.
 Højesteret konkluderer, at en stillingtagen til den omtvistede ordning indebærer en fortolkning af aktieoptionslovens § 1, der er et principielt retligt spørgsmål af generel betydning for retsanvendelsen. Sagen henvises derfor til fortsat behandling ved Sø- og Handelsretten som første instans.
 Både Finansforbundet og Finanssektorens Arbejdsgiverforening havde tilsluttet sig, at sagen skulle henvises til Sø- og Handelsretten.
 På aktieaflønningsområdet er det væsentligt at få fastslået, hvad der er omfattet af aktieoptionsloven, og hvad der falder udenfor. For medarbejdere, der selv ønsker at forlade deres stilling, mister retten til de aflønningsinstrumenter, der er omfattet af loven.
 Hvis pengeinstituttet får medhold i, at ordningen er omfattet af aktieoptionsloven, er det nærliggende for arbejdsgivere at udforme ordningerne på tilsvarende måde. Der er reelt tale om nogle få ændringer, som enhver arbejdsgiver relativt let vil kunne gennemføre.
 Et sådant centralt spørgsmål bør i sidste instans afgøres af Højesteret.
 I 2007 blev retsplejeloven ændret. Alle sager skal derefter starte i byretten, og muligheden for at henvise sager til behandling ved landsret eller Sø- og Handelsretten blev væsentligt reduceret. Højesteret har, så vidt Elmer & Partnere ved, ikke tidligere taget stilling til de nye regler i ansættelsesretlig sammenhæng. Elmer & Partnere bakker op omkring bevarelsen af Sø- og Handelsrettens ekspertviden på det ansættelsesretlige område, der bl.a.


text:
styrkes ved obligatorisk deltagelse af fagdommere i afgørelsen af sagerne. Derfor er det godt, at Højesteret i den konkrete sag ikke har fulgt den tilbageholdenhed med henvisning af sagen, som by- og landsret havde gjort.
 Højesteret har afgjort sagen konkret, og der er ikke fortolkningsbidrag generelt til forståelsen af de nye henvisningsregler.
 Eventuelle spørgsmål vedrørende kendelsen fra Højesteret eller aktieaflønningsområdet i øvrigt kan rettes til advokat Jacob Goldschmidt, der fører sagen på vegne Finansforbundet.


text:
Vestens død - en introduktion til Patrick J. Buchanan
 Af Michael Pihl, Tidehverv, 2005, nr. 10, december, s.195-210.
 »Kender du Patrick Buchanan?« – spurgte jeg en amerikansk bekendt, da han tog bogen »The Death of the West« ned fra min reol og havde sendt mig et vantro blik. »Det kan man jo ikke undgå!«svarede han med irritation i stemmen. Og det er mit indtryk, at sådan er det med Patrick J. Buchanan. Han er kontroversiel og provokerende, men ikke til at komme udenom. Hverken for venstreorienterede eller konservative. Nogle vil mene, at andre amerikanske konservative – William Buckley, Barry Goldwater eller måske Samuel Huntington – skulle være mere intellektuelt eller politisk interessante, men sådan har jeg det ikke. Buchanan er værd at beskæftige sig med af flere grunde. For det første har han en enorm gennemslagskraft i den amerikanske offentlighed. Næsten alle hans bøger er bestsellere og udkommer i flere oplag; han er en skarp, konservativ kommentator i flere aviser og en ofte benyttet studievært på amerikansk tv. Buchanan er simpelthen en mand, som mange lytter til som den mest markante, velskrivende og veltalende repræsentant for det konservative Amerika. For det andet er han en konservativ intellektuel med mange års praktisk erfaring i politisk håndværk. Og så er det tilmed en fornøjelse at læse Buchanans veloplagte og elegante stil. Lærd og let på samme tid, fyldt med direkte og skjulte litterære citater, som med legende lethed ikke tynger, men uddyber indholdet. Ingen konservative kommentatorer taler og skriver så klart og skarpt som han. Hans skarphed indbragte ham den lidt tvivlsomme ære, at en lille pjece med berømte og berygtede Pat Buchanan-citater i 1996 blev udgivet af hans politiske modstandere. Bogen hedder »The Sayings of Pat Buchanan«, og på forsiden står han citeret for at have sagt at: »Deng Xiaoping er en kæderygende kommunistisk dværg«. Buchanans værker er først og fremmest en messe værd, fordi han formulerer svar på mange af tidens afgørende spørgsmål gennem en dybtgående konservativ samfunds- og kulturkritik, der rammer både højre og venstrefløjen hårdt. Han har for mange år siden udfordret politisk og økonomisk korrekthed i Vesten og taget emner op, som mere forsigtige konservative først taler og skriver åbent om nu. I sit foredrag om amerikansk konservatisme på Tidehvervs sidste sommermøde (2004) gjorde David Gress os opmærksom på Professor Samuel P. Huntingtons nye bog om indvandringspolitik, multikulturalisme og amerikansk identitet – bogen »Who are We?« Ret beset foregriber Buchanan det meste af det, Huntington skriver i sin nye bog, hvad liberale modstandere da også forsøger at lægge Huntington til last.
 I en overfladisk og forudindtaget anmeldelse i tidsskriftet Foreign Affairs forsøgte Alan Wolfe at diskvalificere Huntington – ikke v.h.a. modargumenter, men ved nedladende at betegne bogen »Who are We?« som: »Patrick Buchanan med fodnoter«. Udsagnet er selvfølgelig usagligt, men siger noget om Buchanans status i den amerikanske offentlighed. En noget unik særstatus som den konservative oprører og gadedreng, som mange lytter til, som nogle elsker at hade, men som ingen kan komme udenom.
 Buchanan i dansk


text:
presse
 I Danmark er billedet af Pat Buchanan ofte noget klichépræget. Typisk tegner danske journalister et fordrejet skræmmebillede af ham som en primitiv populist med racistiske og halvfascistiske tilbøjeligheder. Hvis ikke han direkte tillægges racisme og fascisme, prøver journalisterne ofte at sværte ham v.h.a. associationstricket – d.v.s.ved at skabe en dunkel og indirekte forbindelse til en racisme og fascisme, som man ikke kan finde direkte belæg for. Lidt ligesom med heksejagten imod Henrik Gade Jensen, hvor det lykkedes Information og tv2 på et fuldstændig falsk grundlag at tilsvine en politisk modstander med løgnagtige påstande om en »forbindelse til nazistiske kredse«.
 Her to eksempler fra dansk presses behandling af Buchanan, der i øvrigt også viser, hvor uniformt og underlødigt den ofte reagerer over for politisk ukorrekte konservative.
 Det første eksempel er fra »Information« d. 17.1 1987.
 Dengang var Buchanan en hvas modstander af alle former for positiv særbehandling (»affirmitive action«) i USA. Den går stik imod borgerrettighedsbevægelsens oprindelige hensigt om at skabe et såkaldt »farveblindt samfund«, og Buchanans modstand imod det var heller ikke dengang noget enestående standpunkt i amerikansk politik. F.eks. var den sorte konservative Thomas Sowell imod positiv særbehandling, ligesom Jesse Jackson har været skeptisk over for det. Det særlige ved Buchanan var måske kun, at han sagde det åbenlyst og rapkæftet. Men iflg. overskriften i Information betød Buchanans modstand imod positiv særbehandling, at han: »bevæger sig på kanten af racisme«. Når man nu befinder sig på flosklernes overdrev, kunne man jo ligeså godt vende påstanden om og kalde positiv særbehandling for »racistisk«, fordi det netop knytter særrettigheder an til racebegrebet. Information påstod også, at Buchanans konservatisme »ligner en amerikansk udgave af fascismen«.
 I 1996 var der udsigt til, at Buchanan kunne blive en seriøs udfordrer til Bob Dole som republikanernes præsidentkandidat. Det gav Jyllandsposten anledning til gru og gysen og til at føre en mindre skræmmekampagne imod ham. Således mente Jyllandspostens lederskribent d. 23/2 1996, at EU med én stemme burde blande sig i den amerikanske valgkamp for at advare amerikanerne imod Buchanan: »Verden har ikke råd til at ignorere truslen fra buchanismen«. Senere (3/3 1996) brugte Jyllandspostens Klaus Justsen associationstricket til at tegne et skræmmebillede af Buchanan som pro-nazist og antisemit i en decideret underlødig portrætartikel. Iflg. Klaus Justsen var beskyldningerne imod Buchanan for antisemitisme »ikke nogen overraskende påstand«, fordi han »på et tidspunkt forsvarede en tidligere nazistisk koncentrationslejrvagt imod udlevering fra USA«. Det, Buchanan i virkeligheden havde gjort, var at forsvare en sagesløs bilmekaniker i Ohio, som af Israel var blevet beskyldt for at være identisk med den såkaldte Ivan den Grusomme fra Treblinka. Mekanikeren blev faktisk udleveret til Israel og dødsdømt, til den israelske højesteret omstødte dommen og frikendte amerikaneren, fordi han viste sig ikke at være KZ-fangevogteren. Den historie brugte JP altså til at få det til at se ud, som om Buchanan vitterligt forsvarede nazistiske krigsforbrydere. Klaus Justsen holdt sig dengang heller ikke for god til også at gøre brug af løgnen til at sætte kronen på værket af sit journalistiske karaktermord. Således


text:
påstod han, at Buchanan sågar skulle have – »... anklaget jøderne for Hitlers folkemord«. Jeg har forsøgt at finde dokumentation for Justsens påstand, men har ikke kunnet finde den nogen steder.
 Det skal siges, at Buchanan på det seneste har fået en mere seriøs behandling af nogle danske journalister. I okt. 2004 ( 23/10-04) bragte Berlingske Tidende faktisk en saglig anmeldelse af Buchanans seneste bog; »Where The Right Went Wrong«.
 Buchanan beskriver og beklager i »The Death of the West« den udvikling efter 1968, hvorefter det blev udbredt i offentligheden og på universiteterne at hæfte skældsordene »racist«, »fascist« og »nazist« på konservative politikere og intellektuelle. Den danske presses behandling af Buchanan afspejler denne udvikling. Patrick J. Buchanan er hverken racist, fascist eller antisemit. Han er konservativ. Og så kan man kritisere ham for det, hvis man vil, men ikke for løgnehistorier om antisemitisme etc.
 En konservativ oprører
 Buchanan repræsenterer en klassisk amerikansk konservatisme, som i nyere tid knytter an til Barry Goldwater og Ronald Reagan og definerer sig i modsætning ikke blot til den liberale venstrefløj, men også til den for tiden herskende neokonservatisme i Bush-regeringen og Det Republikanske Parti:
 »Den konservative bevægelse er blevet kapret og gjort til en globalistisk, interventionistisk, åbne grænser–ideologi, som ikke er den konservative bevægelse, jeg voksede op med« – udtalte Buchanan til New York Times for et par år siden(8/9 – 2002).
 Ud fra en klassisk konservativ position udfordrer han altså konventionel visdom i begge fløje af amerikansk politik og angriber både demokrater og republikanere. Han er kritisk over for Irak-krigen. Han er kritisk over for den sociale og kulturelle ødelæggelse, der følger af den hæmningsløse globalisering og argumenterer for en ny »økonomisk nationalisme« og et nyt indvandrerstop i USA. Han forsvarer kristendommen og konservative familieværdier og går ufortøvet frem med blodøkse i forreste linje i den strid, som man i Amerika meget betegnende ikke kalder for kulturkamp, men for »kulturkrig«. I en berømt og berygtet tale, der indledte republikanernes nationalkonvent i 1992, havde Buchanan så at sige officielt erklæret den amerikanske kulturkrig:
 »Der er en religionskrig i gang om Amerikas sjæl. Det er en kulturkrig ligeså afgørende for, hvad slags nation vi en dag skal være som selve den kolde krig. Og i den strid om Amerikas sjæl er Clinton på den anden side, og George Bush er på vores side. Og så må vi komme hjem og stå ham bi«. – Tale ved Republikanernes nationalkonvent 17. august 1992.
 Kulturkrigs-talen gjorde Buchanan kontroversiel også inden for republikanernes egne rækker – specielt blandt dem, der frygtede, at han ville skræmme vælgere fra diverse minoritetsgrupper væk.
 Det var i 1992. En del af Buchanans kulturkrig udkæmpes nu også på en anden front og handler om sjælen i Det Republikanske Parti – og om, hvad det i virkeligheden vil sige at være konservativ. Da George W. Bush indtog det hvide hus, flyttede neokonservatismen nemlig også ind sammen med præsidentens nærmeste rådgivere. Det var folk som videpræsident Dick Cheney og forsvarsminister Donald Rumsfeld, der var præget af


text:
den neokonservatisme, som de havde lært ved fødderne af den gamle trotskist Irving Kristal. Kort fortalt indebærer neokonservatismen et pragmatisk syn på en voksende offentlig sektor, en politisk korrekt holdning til åbne grænser og amnesti for illegale indvandrere, frihandel, taktisk tilbagetog i den konservative kulturkamp, men til gengæld en meget aktivistisk og ideologisk præget udenrigspolitik. USA skal fastholde og evt. udbygge et slags imperium ved at skabe demokratiske og økonomisk liberale stater, der erstatter undertrykkende regimer og såkaldt »mislykkede stater«. Dette skal ske om nødvendigt med militær magt som i tilfældet Irak. Dermed bliver den amerikanske præsident en korsfarer for Den ny Verdensorden med demokrati og menneskerettigheder. Men er det konservativt? – spørger Pat Buchanan. I sin seneste bog »Where the Right Went Wrong?« – en bog, der i øvrigt med det samme havnede på NY Times bestsellerliste – svarer Buchanan selv på spørgsmålet:
 »Der er ikke noget konservativt parti tilbage i Washington«, siger han og undsiger Bushs indenrigspolitik og aktivistiske mellemøstpolitik.
 »I 2003 invaderede USA et land, som ikke truede os, ikke angreb os og ikke ønskede nogen krig med os, for at afvæbne det for våben, som vi siden hen fandt ud af, at det ikke havde«. »Amerikansk dominans i Mellemøsten er ikke midlet mod terror. Det er årsagen til terror. Havde vi ikke været derovre, så ville 11.-september terroristerne ikke have været her...Vi blev angrebet på grund af vores imperiale tilstedeværelse på Meccas og Medinas hellige jord, på grund af vores fjenders opfattelse af, at vi kvalte Iraks befolkning med sanktioner og forberedte et nyt angreb, og på grund af vores ukritiske støtte til Ariel Sharons Likud-regime.«
 »Terrorisme er imperiets pris. Hvis vi ikke ønsker at betale prisen, så må vi opgive imperiet. Strategiske tilbagetrækninger er ikke nederlagets strategi, men en erkendelse af virkeligheden. Den islamiske verden, oprørt af sine egne stamme-, religiøse- og nationale stridigheder, må selv afgøre sin fremtid. Amerikansk indblanding for at diktere slutresultatet er ikke mere velkommen end de osmanniske tyrkeres indtrængen, da katolske og protestantiske nationer afgjorde deres fremtid i krige for århundreder siden (...) Nøjagtig som synet af Suleiman ved Wiens porte forenede de stridbare kristne konger imod Tyrken, så forenede synet af Bush i Bagdad islam imod Amerika«. »De af os, der blev kaldt upatriotiske for at sætte os imod invasionen af Irak, og som advarede om, at vi ville arve vores eget Libanon med 25 mio. irakere, har fået ret. Nu er vores nation bundet fast, og vores hær bløder dagligt i en krig for at skabe demokrati i et land, hvor det aldrig før har eksisteret«.
 Allerede i 1999 havde Buchanan forudset 11/9 og angrebet på Amerika. I bogen »A Republic, Not an Empire« advarede han imod en udenrigspolitik, der handlede mere om imperiebyggeri frem for varetagelse af amerikanske borgeres interesser. USA havde allerede dengang blandet sig i for mange konflikter i verden og skaffet sig for mange uvenner, skrev Buchanan i 1999 og advarede:
 »...hvis vi fortsætter denne kurs med refleksagtige interventioner, så vil fjender en dag


text:
besvare vores magt med de svages våben – terror og en dag overvældende terror på amerikansk jord«.
 En stormagt er i stand til at udkæmpe en storkrig, men den eneste måde at forblive stormagt er netop at undgå at udkæmpe en sådan storkrig – påpeger Buchanan og taler for en tilbagevenden til en mere isolationistisk præget udenrigspolitik og en mere overordnet tilbagevenden til en mere klassisk konservatisme: »Tilbage til katakomberne!« – som han siger.
 Da Buchanan først fremsatte sin kritik af Irak-krigen, fik han ikke megen støtte fra republikanerne, men i takt med, at krigen og terroren trækker ud, er der efterhånden flere, der støtter ham. Således skriver forfatteren Claes Ryn: »Hvis forsigtighed er den konservatives dyd, så er George W. Bush ikke længere konservativ«. Han sammenligner Bushs projekt med den franske revolution: At »gøre demokrati til et verdensomspændende moralsk korstog er tegn på den nye jacobinisme, som i dens frelsende fanatisme får os til at tænke på den franske revolutions hovedpersoner«. Ligeledes skriver Owen Harris i en artikel om »Hvad konservatisme betyder« i The American Conservative (17/11 2003): “Troen på, at demokratiske institutioner, adfærd og tænkemåde kan eksporteres og transplanteres til samfund, der ikke har nogen traditioner for dem, er en dybt ukonservativ, ja ligefrem en radikal, tro«.
 – »Et stensikkert flop«havde ellers været overskriften i en artikel tre år tidligere i det politiske ugemagasin »The New Republic« af Franklin Foer, da Buchanan lancerede sit nye tidsskrift »The American Conservative«: »Buchanan og hans rige venner kunne ikke have valgt et dårligere tidspunkt til at starte et magasin for det isolationistiske højre« – skrev Foer ringeagtende om Buchanan. Senere har Foer måttet indrømme, at han tog fejl. I Oktober 2004 skrev han i New York Times om den stigende konservative utilfredshed med den førte udenrigspolitik: »Med Irak-krigen inde i en hård periode er denne anti-interventionistiske tradition pludselig parat til at blive vækket igen«.
 I »Where the Right Went Wrong« angriber Buchanan neokonservatismen for at sælge ud af gamle konservative principper:
 »Siden Goldwaters nederlag i 1964 har republikanerne vundet 7 ud af 10 præsidentvalg og er blevet ’Amerikas parti’ ...men sejren er til for høj en pris: Flugt fra principper«. Men, skriver Buchanan: »Principper betyder faktisk noget. For historien lærer os, at hvis vi svælger i republikanske laster og giver efter for fristelsen til at købe stemmer for offentlige penge for at forføre folket med brød og cirkus, for at føre imperiekrige, så ødelægger vi jordens sidste håb. Og ligesom der kom en regnskabets time for Lyndon Johnson, der leverede smør og våben i krigstid, så rammer boomerangen George W. Bush i nakken«.
 Denne konservative principløshed præger – iflg. Buchanan – ikke blot udenrigspolitikken, men også udlændingepolitikken og den økonomiske politik. En liberal indvandringspolitik truer nu den kulturelle og sociale sammenhængskraft i Amerika, siger Buchanan. Og begge politiske partier har skrevet under på en ultraliberal økonomisk politik. Det indebærer et socialt forræderi over for den amerikanske middelklasse og amerikanske arbejdere:
 »Smeltediglen virker ikke længere. Nytilkomne bliver ikke assimileret...I alle meningsmålinger har


text:
det amerikanske folk forlangt, at illegal indvandring skal stoppes og lovlig indvandring reduceres. Men præsidenten og kongressen nægter at gøre deres forfatningsmæssige pligt og forsvare unionens stater imod det, der er blevet til en udenlandsk invasion« (Where the Right Went Wrong, s. 7). Og videre:
 »Det Republikanske Parti, som førte Amerika til industriel overlegenhed, har indvilliget i nationens afindustrialisering for at tilfredsstille transnationale selskaber, hvis oligarker financierer partiet. Amerikanske firmaer lukker fabrikker her, åbner dem i Kina, ’outsourcer’ lavtlønnet kontorarbejde til Indien, importerer asiater til at overtage flipproletararbejde fra amerikanere og hyrer illegale indvandrere til deres servicearbejde. Det republikanske parti har skrevet under på økonomisk forræderi« (Where the Right Went Wrong«, side 8).
 I bogen fra 1998 – »The Great Betrayal – How American Sovereignity and Social Justice Are Being Sacrificed to the Gods of the Global Economy« havde Patrick Buchanan formuleret en sammenhængende kritik af den uhæmmede globalisering. Den fører til ublu konkurrence på dårlige løn- og arbejdsvilkår, Amerikas af-industrialisering, arbejdsløshed og sociale problemer, der igen truer den amerikanske familie, knuser den amerikanske drøm og underminerer nationens sammenhængskraft. Samtidig øger den polariseringen og kløften mellem almindelige amerikanere, der stadig er knyttet til nationalstaten, og en politisk korrekt elite, der ikke længere føler nogen loyalitet over for nogen arbejdere eller nogen nation. »The Great Betrayal« er et økonomisk manifest for, hvad Buchanan selv kalder »en ny økonomisk nationalisme«. En økonomisk nationalisme i tradition med Washington, Hamilton, Madison, Abraham Lincoln og Friedrich List. En økonomisk politik, som republikanske politikere førte i perioden fra 1865 til 1914, og som bragte Amerika fremgang i den periode. Fra borgerkrigen og frem til første verdenskrig steg USA's industriproduktion fra halvdelen af Storbritanniens til det dobbelte af, hvad briterne producerede. Ved protektionistiske tiltag og et mere pragmatisk syn på frihandel vil Buchanan altså sætte Amerika forrest og inddæmme de destruktive kræfter i globaliseringen. Det skal ske v.h.a. en ny skatte- og handelspolitik og ved at fremme regionale handelszoner mellem kompatible økonomier, der skal erstatte global frihandel. Buchanan frygter, at den amerikanske nation bryder sammen, hvis man ikke stopper polariseringen imellem en transnationalt orienteret erhvervselite, der bliver rigere og rigere, og almindelige arbejder- og middelklasse amerikanere, der er pressede af globaliseringen. I bogen argumenterer han med historiske eksempler for en økonomisk politik, der sætter Amerika og amerikanske arbejdere først, og han vender sig imod, hvad han opfatter som en anti-social, transnational elites trang til at overgive national suverænitet og jurisdiktion til overnationale organisationer som WTO.
 Her et par citater fra »The Great Betrayal«:
 »Den globale økonomi har affødt en ny elite, ligesom Amerikas industrielle revolution gjorde det. Ikke desto mindre er denne nye elite med sin mentalitet og sit verdenssyn en helt ny race. Frigjort fra enhver national loyalitet strejfer den om i den grænseløse økonomis darwinistiske verden, hvor følelse er dårskab, og alene de stærkeste overlever. I denne rodløse transnationale elites øjne er mænd og kvinder ikke familie, venner, naboer, medborgere, men »forbrugere« og »produktionsfaktorer«. – The Great Betrayal, side 97. »Som en skibbruden, udmattet Gulliver


text:
på stranden i Lilliput skal Amerika bindes med tråde, snor for snor, indtil det ikke kan bevæge sig, når det vågner. ’Stykke for stykke’ overgives vores suverænitet. Ved at tiltræde NAFTA, GATT, FN, WTO, Verdensbanken, IMF, har Amerika ladet sig fange i et net, der begrænser dets handlefrihed, indskrænker dets frihed og udsuger dets velstand. De fleste amerikanere er ikke klar over dette. Og bare det at rejse spørgsmålet fremkalder latterliggørelse...« – The Great Betrayal, side 107. Buchanan argumenterer ikke imod markedsøkonomi, men han siger, at markedet er til for menneskenes skyld – og ikke kun for forbrugerne.
 »Men når amerikanske arbejdere mister vellønnet industriarbejde, så betaler nationen – i mistede skatteindtægter, som de arbejdere ville have betalt, i arbejdsløshedsunderstøttelse, i velfærdsordninger til dem, der holder op med at søge arbejde. Når erhvervsbyer bliver til spøgelsesbyer, når kvinder med små børn tvinges ud på arbejdsmarkedet for at indhente familiens tabte indtægter, så betaler Amerika. Opløste hjem, rodløse familier, ødelagte drømme, lovovertrædelser, hærværk, kriminalitet – dette er frihandelens skjulte omkostninger. Og hvis det ikke var familier og nabolag, hvad i himlens navn er det så, vi som konservative ønsker at bevare?« – spørger Buchanan (på side 285 i The Great Betrayal). Og han konkluderer:
 »En økonomi er ikke et land. En nations økonomiske system burde forstærke båndene i det nationale fællesskab, men nationen er af en højere orden end en økonoms fantasiprodukt. En nation er organisk, levende, den har et bankende hjerte. Folket i en nation er et moralsk fællesskab, som må dele højere værdier end økonomisk interesse, ellers vil nationen ikke overleve ... Det, der er galt med den globale økonomi, er det samme, som er i vejen med vores politik; den har rod i myten om Det Økonomiske Menneske. Den hæver økonomi over alt andet. Men mennesket lever ikke af brød alene. I en sand nation er der mange ting, der er anbragt på et højere alter end maksimal effektivitet eller maksimalt vareudbud for forbrugerne. Engang forstod konservative det... At dyrke markedet er en form for afgudsdyrkelse ligesom at dyrke staten. Markedet skal virke for mennesket og ikke omvendt«. – The Great Betrayal, side 287-288.
 Det var nogle indledende kommentarer for at illustrere, hvordan Buchanans særlige konservatisme udfordrer hele det politiske og intellektuelle etablissement. Men før jeg kommer til det, som er mit egentlige anliggende, nemlig præsentationen af Buchanans bog om »Vestens Død«, ville jeg sige et par ord om forfatteren. I den meget underholdende selvbiografi »Right from the Beginning« (1988) kan man læse om hans liv og virke op til perioden før 1988 og altså dermed om tiden, før han selv stillede op som præsidentkandidat. Bogen er også en interessant og levende samtidsskildring af et Amerika, set med Buchanan’sk skarpsind og nådesløs ærlighed.
 Biografisk om Patrick J. Buchanan
 Buchanan blev født i 1938, i Georgetown, Washington, D.C. som søn af William Baldwin Buchanan og Catherine Elisabeth Crum. Familien var katolsk – af irsk-skotsk herkomst, og han var et af 9 børn (7 drenge og 2 piger) i en


text:
solid middelklassefamilie. Både i hjem og skole modtog Buchanan, hvad de fleste danskere nok ville kalde en streng katolsk opdragelse med vægt på de kollektive værdier, som han er forblevet loyal overfor: Kristendom, familie og nation. Buchanan var stærkt knyttet til sin far og i en epilog til selvbiografien: »Right from the Beginning« (1988) kalder han ham »Den bedste mand, jeg nogensinde har kendt«. Ikke uden humor skildrer han en streng, men kærlig far:
 »Far havde noget anderledes forestillinger om, hvordan børn skulle opdrages. Mens andre drenge blev straffet for at rode sig ind i slagsmål, blev vi straffet, når vi ikke ramte sandsækken 400 gange om dagen ...Da jeg var i Det hvide Hus fornylig, spurgte en berømt tv-studievært mig om, hvordan jeg var blevet konservativ. Tja, sagde jeg, du må forstå, at i den familie, som jeg kommer fra, der er jeg en moderat, en midtsøgende, en progressiv. Jeg fik min politiske opdragelse ved et middagsbord, hvor der for enden som overhoved sad en autoritær figur, hvis politiske helte var Douglas MacArthur, Joe McCarthy og General Franco« (Right from the Beginning, side 386).
 Buchanan gik i katolske skoler, bl.a. jesuiterskolen Gonzaga College High School og Georgetown University.
 Han nærer en ufravigelig veneration for de katolske uddannelsesinstitutioner, som har præget hele hans liv og virke. »Drenge, I har brug for en referenceramme at leve efter« – sagde den gamle jesuit, Fader McNamee, der underviste dem i etik. Buchanan var en begavet elev, men også allerede dengang lidt af en gadedreng og ballademager. Således blev han bortvist fra Georgetown et helt skoleår, fordi han havde drukket og var kommet i kæmpeslagsmål med nogle politifolk. Buchanan færdiggjorde sit universitetsstudium i 1961 med eksamen i fagene engelsk og filosofi, hvorefter han i 1962 tog en mastergrad i journalistik ved den prestigefyldte journalistskole på Columbia University. Blandt medstuderende var han den, der hele tiden udfordrede og provokerede med sine synspunkter og gik imod tidsånden i starten af 1960’erne, men selvom han forargede, blev han respekteret. Fra 1962 til 1965 var han ansat på den konservative avis St. Louis Globe Democrat, hvor han hurtigt avancerede, og som 23-årig blev han en af landets yngste lederskribenter. I den periode var han præget af Barry Goldwaters radikale konservatisme. »Når folk kaldte os ’det radikale højre’, så havde de en pointe«, skriver Buchanan i »Right from the Beginning« (s. 245). »Radix er det latinske ord for rod, og Barry Goldwater ville føre Amerika tilbage til rødderne med sine idéer om konstitutionalisme og en begrænset stat«. Jeg har ladet mig fortælle, at Goldwaters kampagne i 1964 har været skelsættende for den konservative selvforståelse i Amerika, fordi han – efter mordet på JFK og sympatibølgen imod Johnson – vidste, at han ikke kunne vinde i 1964, og derfor førte en kampagne, hvor han stod fast på de grundlæggende principper – også hvor det var utaktisk at gøre det. Man fristes til at drage en parallel til Pat Buchanans egne senere forsøg på at stille op til præsidentvalg og føre