text:
Landsret kom i U 2006.2766/1 Ø frem til, at der krævedes kæretilladelse fra PBN i et tilfælde, hvor sagens omkostninger var blevet ophævet, og parterne var blevet pålagt at dele retsafgiften, og sagsøgte herudover pålagt at betale et inkassogebyr på 100 kroner Det fremgår ikke af kendelsen, hvilken del af omkostningsafgørelsen, der var påkæret.
 Advokat Asger Bagge-Jørgensen nævner i “En dum lille fælde” i Advokaten nr. 7/2009, at han havde en sag, hvor byretten havde bestemt, at hver af parterne skulle bære egne sagsomkostninger og dele udgiften til retsafgift. Han ønskede alene at kære spørgsmålet om de ophævede advokatudgifter til Østre Landsret, hvilket han angav i kæreskriftet. Østre Landsret realitetsbehandlede kæremålet uden tilladelse fra PBN og tog stilling til sagsomkostningerne ved kendelse af 30. oktober 2008.
 Det skal hertil bemærkes, at Østre Landsret efterfølgende i en kendelse af 3. juni 2009 kom frem til det modsatte resultat i en situation, hvor sagens omkostninger var blevet ophævet med undtagelse af retsafgiften på 500 kroner, og hvor der var nedlagt påstand om, at de kærende blev tillagt sagsomkostninger i henhold til proceduretaksterne. Her afviste Østre Landsret at realitetsbehandle kæremålet under henvisning til, at der ikke forelå en tilladelse fra PBN.
 Den nye praksis fra Østre Landsret, som Asger Bagge-Jørgensen beskrev i sin artikel, blev således efterfølgende ændret igen.
 Vestre Landsret kom i en kendelse af 22. december 2010 frem til det samme resultat som Østre Landsrets kendelse af 3. juni 2009 i en sag, hvor byretten havde bestemt, at sagens omkostninger skulle ophæves, men at sagsøgte skulle erstatte sagsøgeren 1.600 kroner svarende til retsafgiften af det vundne beløb. Sagsøgeren kærede denne afgørelse til Vestre Landsret med påstand om, at der skulle tillægges sagsøgeren sagsomkostninger til dækning af udgiften til advokatbistand. Vestre Landsret afviste kæremålet med henvisning til, at byretten havde fastsat sagens omkostninger til et beløb, der ikke overstiger 10.000 kroner. Afgørelsen kunne derfor kun kæres med tilladelse fra PBN.
 Der har således efter seneste ovennævnte kendelser været enighed mellem landsretterne om, at der i sådanne sager kræves kæretilladelse fra PBN uanset, at den kærende alene ønsker at kære bestemmelsen om ophævelse af sagens omkostninger.
 Sagstype 2
 Sager, hvor omkostningsafgørelsen samlet vedrører betaling af mere end 10.000 kroner, men hvor kæremålet alene angår en eller flere udgiftsposter, som ikke overstiger dette beløb.
 Der kan her henvises til U 2008.1537 V, hvor byretten havde tilkendt 14.500 kroner i sagsomkostninger, hvoraf de 6.000 kroner vedrørte advokatbistand. Her bemærkede Vestre Landsret, at kæremålet alene angik udgifterne til advokatbistand på 6.000 kroner. Vestre Landsret afviste herefter at behandle kæremålet med henvisning til forarbejderne til bestemmelsen, hvoraf det fremgår: ...“Angår kæren alene en del af omkostningsafgørelsen, er der kun fri appeladgang, såfremt det påkærede beløb er over 10.000 kroner”...
 Østre Landsret afsagde 26. april 2010 kendelse i en lignende sag. Byretten havde her besluttet, at sagsøgte skulle betale 13.260 kroner i sagsomkostninger til sagsøgeren, hvoraf de 8.000 kroner udgjorde delvis dækning af udgifter til advokatbistand, og de 5.260 kroner udgjorde dækning af retsafgift af det vundne beløb.


text:
Østre Landsret bemærkede her, at det fremgår af forarbejderne til retsplejelovens § 389, stk. 2, at hvis kæren kun angår en del af omkostningsafgørelsen, er der kun fri appeladgang, såfremt det påkærede beløb er over 10.000 kroner. Landsretten bemærkede herefter videre, at både sagsøgers og sagsøgtes kære måtte anses for at vedrøre byrettens fastsættelse af et beløb til dækning af advokatudgifterne og ikke byrettens bestemmelse om erstatning om retsafgiften. Da det beløb, som kæren vedrørte, ikke var fastsat til mere end 10.000 kroner, kunne byrettens afgørelse kun kæres med tilladelse fra PBN.
 Østre Landsrets kendelse var således i overensstemmelse med praksis fra Vestre Landsret som nævnt i U 2008.1537 V. Der var således enighed mellem landsretterne om, at tilladelse fra PBN var påkrævet, hvis den del af omkostningsafgørelsen, der blev påkæret, vedrørte et beløb på 10.000 kroner eller derunder.
 Højesterets nye kendelse
 Begge parter kærede med tilladelse fra PBN Østre Landsrets ovennævnte kendelse af 26. april 2010 til Højesteret.
 Højesteret udtalte ved kendelse af 21. januar 2011 i sag 216/2010 følgende:
 ...“I retsplejelovens § 389, stk. 2, 1. pkt., hedder det: ’Kendelser og beslutninger om sagsomkostninger, der er fastsat til højst 10.000 kroner, kan ikke kæres’. For så vidt angår tilfælde, hvor afgørelsen fastsætter et samlet sagsomkostningsbeløb, må bestemmelsen i overensstemmelse med ordlyden forstås på den måde, at der er fri adgang til kære, hvis det samlede omkostningsbeløb overstiger 10.000 kroner, således at det er uden betydning, om kæremålet er begrundet i forhold, der kun angår en eller flere udgiftsposter, som ikke overstiger dette beløb. De af landsretten citerede lovbemærkninger, hvis rækkevidde er usikker, kan ikke føre til et andet resultat”...
 Højesteret bemærkede herefter, at byretten havde bestemt, at sagsøgte i den konkrete sag skulle betale 13.260 kroner i sagsomkostninger til sagsøgeren. Da det fastsatte samlede omkostningsbeløb således oversteg 10.000 kroner, kunne begge parter efter retsplejelovens § 389, stk. 2, frit kære til landsretten. Sagen blev herefter hjemvist til realitetsbehandling i landsretten.
 “Bundlinjebeløbet” er afgørende
 Højesterets kendelse tilsidesætter den ovenfor refererede landsretspraksis i afgørelser under sagstype 2, herunder bl.a. U 2008.1537 V, der ikke længere kan anses for at være gældende ret. På baggrund af Højesterets kendelse må det nu konkluderes, at det alene er “bundlinjebeløbet” i byrettens sagsomkostningsafgørelse, der er afgørende for, hvornår kæretilladelse fra PBN kræves. Hvis “bundlinjebeløbet” er på over 10.000 kroner, kræves der ikke tilladelse fra PBN. Dette gælder uanset hvilken del af omkostningsafgørelsen der kæres. Hvis man således kun ønsker at kære en del af omkostningsafgørelsen, der ikke er på over 10.000 kroner, kræves tilladelse fra PBN ikke, hvis den samlede omkostningsafgørelse dvs. “bundlinjebeløbet” er på et beløb, der er højere end 10.000 kroner. Hvis “bundlinjebeløbet” er på 10.000 kroner eller derunder, kræves tilladelse fra PBN derimod.
 I sager, hvor sagens omkostninger – særligt udgift til advokatbistand – ophæves, men hvor der træffes afgørelse om, hvem der f.eks. skal betale retsafgiften, og retsafgiften er på under 10.000 kroner, (sagstype 1), kræves der fortsat kæretilladelse fra PBN, selv om man kun ønsker at kære bestemmelsen om

type: other


text:
ophævelsen af advokatudgifterne, idet “bundlinjebeløbet” ikke er over 10.000 kroner. Højesterets kendelse synes således ikke at ændre landsretternes praksis i sagstype 1.
 Det må herudover fortsat lægges til grund, at der ikke kræves kæretilladelse i tilfælde, hvor byretten helt har ophævet sagens omkostninger, og der således slet ikke er noget “bundlinjebeløb”. Det er fortsat sådan, at det er byrettens fastsættelse af omkostningsbeløbet, der er afgørende for kæreadgangen, og ikke påstanden for landsretten.
 Kendelserne skaber klarhed
 Højesteret har med de ovennævnte kendelser skabt klarhed om, hvornår kæretilladelse fra PBN er nødvendig i forhold til byrettens sagsomkostningsafgørelser. Selv om kendelserne alene vedrører retsplejelovens § 389, stk. 2, må det antages, at rækkevidden af disse kendelser endvidere vil kunne udstrækkes til forståelsen af de næsten enslydende kærebegrænsningsregler i retsplejelovens § 391, stk. 2, der vedrører adgangen til kære af bestemmelser om sagsomkostninger i byretsdomme og retsplejelovens § 584 a, stk. 2, der vedrører adgangen til kære af fogedrettens afgørelser om sagsomkostninger.
 Højesteret har skabt en praksis, der synes noget nemmere at administrere og handle efter for alle parter. Selv efter kendelserne fra Højesteret kan der dog fortsat i forskellige andre situationer være tvivl om, hvorvidt kære af en byrets afgørelse om sagsomkostninger kan ske uden tilladelse fra PBN. Hvis man som advokat i en konkret sag er i tvivl om, hvorvidt kæretilladelse fra PBN er nødvendig, kan man sikre sig ved både at kære direkte til landsretten og samtidig indgive ansøgning til PBN. I ansøgningen til PBN bør man angive, at der tillige er kæret direkte til landsretten. PBN vil herefter normalt henlægge sagen med bemærkning om, at ansøgeren skal rette henvendelse til PBN umiddelbart efter landsrettens eventuelle afgørelse om afvisning af kæremålet, hvis man ønsker at fastholde ansøgningen om kæretilladelse. På den måde kan man undgå at blive fanget på det forkerte ben både i forhold til kærefristen til landsretten og ansøgningsfristen til PBN.
 Det siger retsplejeloven
 Retsplejelovens § 389, stk. 2, har følgende ordlyd:
 “Kendelser og beslutninger om sagsomkostninger, der er fastsat til højst 10.000 kroner, kan ikke kæres. Procesbevillingsnævnet kan dog give tilladelse til kære, hvis særlige grunde taler derfor.”
 Det fremgår bl.a. af bemærkningerne til bestemmelsen i Folketingstidende 1989/90, tillæg A, sp. 785:
 ...“Angår kæren alene en del af omkostningsafgørelsen, er der kun fri appeladgang, såfremt det påkærede beløb er over 10.000 kroner Har retten truffet bestemmelse om, at hver part bærer sine omkostninger (sagsomkostningerne ophæves), og sagsomkostningerne således ikke er fastsat til noget bestemt beløb, vil denne afgørelse, der kan angå meget betydelige beløb, fortsat frit kunne appelleres”...


text:
Regreskrav var ikke forældet i olieforureningssag - Bech-Bruun
 Der er for nylig afsagt kendelse i en olieforureningssag, hvor et forsikringsselskab anlagde sag mod et monteringsselskab med krav om betaling af udgifter til undersøgelser og oprensning af forureningen. Højesteret kom frem til, at forsikringsselskabets regreskrav ikke var forældet.
 I 2004 blev der konstateret forurening fra en olietank på en ejendom, hvorefter kommunen i 2005 udstedte oprensningspåbud til ejerne efter jordforureningslovens § 48. Ejerne klagede over påbuddet. I 2011 traf Natur- og Miljøklagenævnet afgørelse om at ændre oprensningspåbuddet til et påbud om at udarbejde et projekt for en mere omfattende forureningsoprensning. Derefter udstedte kommunen i 2012 et nyt oprensningspåbud efter jordforureningslovens § 48, hvoraf en større del af forureningen var omfattet. Påbuddet var efterkommet i 2013.
 Ejerne af olietanken var omfattet af en obligatorisk forsikring, jf. jordforureningslovens § 49. Der var mellem ejernes forsikringsselskab og det selskab, der havde leveret og monteret olietanken enighed om, at forureningen skyldtes en fejl begået af monteringsselskabet. I 2011 indgik parterne aftale om suspension af forældelsesfristen, men med forbehold for at kravet ikke allerede var forældet. Ejernes forsikring lagde i 2013 sag an mod monteringsselskabet og dettes forsikring med krav om betaling af udgifter til undersøgelser og oprensning af forureningen.
 Sagen handlede om, hvorvidt kravet var forældet.
 Tidspunkt for forældelsesfrist
 Ejernes forsikringsselskab gjorde navnlig gældende, at forældelsesfristen i sager om myndighedspåbud først skal regnes fra det tidspunkt, hvor påbuddet efterkommes, hvilket i den foreliggende sag var i 2013. Subsidiært gjorde ejernes forsikringsselskab blandt andet gældende, at forældelsesfristen skal regnes fra det tidspunkt, hvor de enkelte endelige påbud er afgivet. Der kunne frem til Natur- og Miljøklagenævnets afgørelse i 2011 rejses tvivl om, hvorvidt der var lidt et tab, og først efter denne afgørelse kunne kommunen udstede nye og endeligt gældende påbud.
 Monteringsselskabet og dettes forsikringsselskab anførte blandt andet, at forældelsesfristen for et regreskrav følger forældelsesfristen for hovedkravet, og at forældelsesfristen skulle fastlægges efter forældelseslovens § 2, stk. 4, eftersom der var tale om et erstatningskrav uden for kontrakt. Efter denne bestemmelse regnes forældelsesfristen fra tidspunktet for skadens indtræden. I sager om erstatning for forurening gjorde monteringsselskabet og dettes forsikringsselskab gældende, at fristen efter fast retspraksis typisk starter ved udarbejdelse af undersøgelsesrapporter eller udstedelse af påbud, hvilket skete i 2004-2005.
 Modsat landsretten kom Højesteret frem til, at regreskravet ikke var forældet. Højesteret lagde til grund, at klagen til Natur- og Miljøklagenævnet havde opsættende virkning, jf. jordforureningslovens § 79, stk. 1. Derudover regnes den almindelige forældelsesfrist på tre år, jf. forældelseslovens § 3, stk. 1, i sager om erstatning uden for kontrakt fra tidspunktet for skadens indtræden, jf. forældelseslovens § 2, stk. 4.
 Det fremgår af forældelseslovens forarbejder, at en tredjemand, der har et regreskrav, som ud-gangspunkt indtræder i den skadelidtes retsstilling med hensyn til forældelse. Imidlertid kan ud-gangspunktet fraviges i særlige tilfælde.
 Højesteret kom frem til, at der forelå særlige omstændigheder, således at udgangspunktet måtte fraviges. Først når der foreligger et bindende påbud efter jordforureningslovens § 48, er der grundlag for, at forsikringsselskabet rejser et regreskrav. Eksistensen


text:
af kravet beror på, at der foreligger et bindende påbud. Derfor skulle forældelsesfristen først begynde at løbe, da der var meddelt påbud, jf. det almindelige udgangspunkt i forældelseslovens § 2, stk. 1.
 I en lignende dom, Alba-dommen (U.2010.261H), fastslog Højesteret, at det daværende Københavns Amt på tidspunktet for modtagelsen af en undersøgelsesrapport ”fik kendskab ikke alene til forureningen og behovet for yderligere undersøgelser, herunder vedrørende afgrænsning af forureningen, men også til, at der bestod en nærliggende mulighed for, at det ville være nødvendigt at iværksætte afværge-foranstaltninger.” Højesteret fastslog, at amtet herefter ikke kunne anses for at have været i utilregnelig uvidenhed om sit krav, og at forældelsesfristen derfor måtte løbe fra tidspunktet fra rapportens modtagelse.
 Tilsvarende fastslår Højesteret i den seneste kendelse, at forældelsesfristen i sager, hvor der kan meddeles påbud, løber fra det tidspunkt, hvor et undersøgelses- eller oprensningspåbud må anses for endeligt, idet der herved er etableret et grundlag for at rejse et regreskrav mod en ansvarlig skadevolder. I begge tilfælde løber forældelsesfristen således fra et tidspunkt, hvor det ikke er muligt at opgøre kravet endeligt.


text:
archive-dk.com: krestenhillerup.dk - Foto | Krestenhillerup Fotografi | Page 4
 archive-dk.com » DK » K » KRESTENHILLERUP.DK
 Foto | Krestenhillerup Fotografi | Page 4
 On November 28 2015 by admin With 0 Comments Foto Højesteret københavn aften Højesteret er Danmarks højeste domstol og sidste appelinstans Den er beliggende på Christiansborg Slot i København og er Danmarks Riges øverste domstol inklusiv for Færøerne og Grønland high court copenhagen højesteret danmark Eftersom retten er en appelinstans behandler den normalt kun domme og kendelser som er afsagt af en landsret eller Sø og Handelsretten Højesteret og Christiansborg med livgarden Hvis en sag er begyndt i en byret og efterfølgende appelleret og afgjort i en landsret kan afgørelsen ikke appelleres til Højesteret med mindre den appellerende søger om og efterfølgende modtager en såkaldt tredjeinstansbevilling Er en forening imidlertid blevet tvangsopløst garanterer Grundloven at sagen kan prøves ved Højesteret Politi foran Højesteret i København Tredjeinstansbevillinger gives ikke af Højesteret selv men af det uafhængige Procesbevillingsnævn ud fra en vurdering af sagens principielle betydning Fra den 1 januar 2010 vil Grønlands Landsrets afgørelser med Procesbevillingsnævnets tilladelse kunne appelleres til Højesteret hvor de før kunne ankes til Østre Landsret Retten på Færørnes domme i nævningesager ankes til Højesteret Færøernes Overlandvæsenskommissions kendelser kan appelleres til Højesteret 1 Højesteret i Danmark på vrangen I lighed med de øvrige almindelige domstole hører Højesteret både
 Original URL path: http://krestenhillerup.dk/category/fotografi/page/4/ (2016-05-01)
 Højesteret | Krestenhillerup Fotografi
 November 28 2015 by admin With 0 Comments Foto Højesteret københavn aften Højesteret er Danmarks højeste domstol og sidste appelinstans Den er beliggende på Christiansborg Slot i København og er Danmarks Riges øverste domstol inklusiv for Færøerne og Grønland high court copenhagen højesteret danmark Eftersom retten er en appelinstans behandler den normalt kun domme og kendelser som er afsagt af en landsret eller Sø og Handelsretten Højesteret og Christiansborg med livgarden Hvis en sag er begyndt i en byret og efterfølgende appelleret og afgjort i en landsret kan afgørelsen ikke appelleres til Højesteret med mindre den appellerende søger om og efterfølgende modtager en såkaldt tredjeinstansbevilling Er en forening imidlertid blevet tvangsopløst garanterer Grundloven at sagen kan prøves ved Højesteret Politi foran Højesteret i København Tredjeinstansbevillinger gives ikke af Højesteret selv men af det uafhængige Procesbevillingsnævn ud fra en vurdering af sagens principielle betydning Fra den 1 januar 2010 vil Grønlands Landsrets afgørelser med Procesbevillingsnævnets tilladelse kunne appelleres til Højesteret hvor de før kunne ankes til Østre Landsret Retten på Færørnes domme i nævningesager ankes til Højesteret Færøernes Overlandvæsenskommissions kendelser kan appelleres til Højesteret 1 Højesteret i Danmark på vrangen I lighed med de øvrige almindelige domstole hører Højesteret både civile
 Original URL path: http://krestenhillerup.dk/2015/11/28/hojesteret/ (2016-05-01)
 admin | Krestenhillerup Fotografi | Page 5
 på Nordvestsjælland med 1 012 indbyggere 2015 1 Rørvigbugten også kaldt milionærbugten en frisk gåtur fra rørvig havn Rørvig er beliggende i Rørvig Sogn ved den nordlige del af Isefjorden seks kilometer øst for Nykøbing Sjælland og 40 kilometer nord for Holbæk Nakkehage og Spodabjerg klint Byen ligger i Odsherred Kommune og er beliggende i


text:
Region Sjælland Nakkehage foran Hundested Der er med Hundested Rørvig Færgefart forbindelse til Hundested syv
 Original URL path: http://krestenhillerup.dk/author/admin/page/5/ (2016-05-01)
 Foto | Krestenhillerup Fotografi | Page 5
 Original URL path: http://krestenhillerup.dk/category/fotografi/page/5/ (2016-05-01)
 Rørvig | Krestenhillerup Fotografi
 Nordvestsjælland med 1 012 indbyggere 2015 1 Rørvigbugten også kaldt milionærbugten en frisk gåtur fra rørvig havn Rørvig er beliggende i Rørvig Sogn ved den nordlige del af Isefjorden seks kilometer øst for Nykøbing Sjælland og 40 kilometer nord for Holbæk Nakkehage og Spodabjerg klint Byen ligger i Odsherred Kommune og er beliggende i Region Sjælland Nakkehage foran Hundested Der er med Hundested Rørvig Færgefart forbindelse til Hundested syv kilometer
 Original URL path: http://krestenhillerup.dk/2015/11/28/rorvig/ (2016-05-01)
 omegn ØksneHolm Salturt Kronborg Slot Vestfyret Ven Tørfisk Mad GrønnesseGård Christiansborg Folketinget Retssale i København Øresundsbroen Saltholm Kronborg Slot Kongedyssen Om Kontakt Blogs Foto tech Duehøg spiser due goshawk eating pigeon windows 7 Medion Akoya E6234 IE black bar fix Computer tech Rørvig On November 28 2015 by admin With 0 Comments Rørvigbugten også kaldt millionærbugten Comments are Disabled Blog Traffic Pages Pages Hits Unique Last 24 hours 361 Last
 Original URL path: http://krestenhillerup.dk/2015/11/28/rorvig/_dsc7025/ (2016-05-01)
 Rørvigbugten | Krestenhillerup Fotografi
 Kronborg Slot Vestfyret Ven Tørfisk Mad GrønnesseGård Christiansborg Folketinget Retssale i København Øresundsbroen Saltholm Kronborg Slot Kongedyssen Om Kontakt Blogs Foto tech Duehøg spiser due goshawk eating pigeon windows 7 Medion Akoya E6234 IE black bar fix Computer tech Rørvigbugten On November 28 2015 by admin With 0 Comments Rørvigbugten også kaldt milionærbugten en frisk gåtur fra rørvig havn Comments are Disabled Blog Traffic Pages Pages Hits Unique Last 24
 Original URL path: http://krestenhillerup.dk/2015/11/28/rorvig/_dsc7051/ (2016-05-01)
 Nakkehage | Krestenhillerup Fotografi
 og omegn ØksneHolm Salturt Kronborg Slot Vestfyret Ven Tørfisk Mad GrønnesseGård Christiansborg Folketinget Retssale i København Øresundsbroen Saltholm Kronborg Slot Kongedyssen Om Kontakt Blogs Foto tech Duehøg spiser due goshawk eating pigeon windows 7 Medion Akoya E6234 IE black bar fix Computer tech Nakkehage On November 28 2015 by admin With 0 Comments NakkeHage foranord Comments are Disabled Blog Traffic Pages Pages Hits Unique Last 24 hours 364 Last 7
 Original URL path: http://krestenhillerup.dk/2015/11/28/rorvig/_dsc7068/ (2016-05-01)


text:
115/2018 og 116/2018
 Moms, fradrag, indgående, leasingaktiver, ikke, eksisterende, aktiver, viden, kreditvurdering, leveranceerklæringer
 Højesteret bemærkede, at da leasingselskabet på fakturaerne havde anført moms, og momsen var opkrævet og betalt af leasingtageren, var det efter momslovens § 52 a, stk. 7 (tidligere § 52, stk. 7) en betingelse for at undlade at indbetale moms, der er opkrævet i en situation, hvor der ikke skulle betales moms, at fejlen berigtiges over for aftagerne af varerne eller ydelserne, og da sådan berigtigelse ikke var sket, var der ikke krav på tilbagebetaling af momsen.
 Momslovens § 37, stk. 2, nr. 1
 Momslovens § 52 a, stk. 7
 Den Juridiske Vejledning 2019-1 D.A.11.1.4.2.
 Den Juridiske Vejledning 2019-1 D.A.11.1.4.3.1.
 Den Juridiske Vejledning 2019-1 D.A.11.1.5.2.
 Den juridiske Vejledning 2019-2, afsnit A.B.3.3.1.2
 Tidligere instans: Dom af Østre Landsrets 22. afdeling den 9. maj 2018, (SKM2018.368.ØLR).
 (v/DLA Piper v/adv. Jan Børjesson)
 Thomas Rørdam, Vibeke Rønne, Henrik Waaben, Jens Kruse Mikkelsen og Anne Louise Bormann
 I tidligere instans er afsagt dom af Østre Landsrets 22. afdeling den 9. maj 2018 (SKM2018.368.ØLR).
 H2 har dog ikke gentaget sin påstand om hjemvisning i relation til den subsidiære påstand (i).
 Højesteret har ved beslutning af 9. januar 2019 afvist at imødekomme en anmodning fra H2 om præjudiciel forelæggelse for EU-Domstolen.
 Parterne har i det væsentlige gentaget deres anbringender.
 Skatteministeriet har supplerende anført navnlig, at EU-Domstolen i dom af 27. juni 2018 i de forenede sager C-459/17 og C-460/17 (SGI og Valériane) har bekræftet, at momsfradrag kan nægtes udelukkende med den begrundelse, at levering ikke faktisk er gennemført, jf. præmis 35-37 og 47. Spørgsmålet, om den afgiftspligtige person, der har anmodet om momsfradrag, var i god eller ond tro, er ifølge EU-Domstolen uden betydning for afgørelsen af, om levering har fundet sted, idet begrebet ”levering af et gode” har en ”objektiv karakter”, jf. præmis 38.
 Resultatet af SGI og Valériane-dommen er i overensstemmelse med EU-Domstolens tidligere praksis, hvilket bekræftes af, at sagen blev pådømt uden et forslag til afgørelse fra generaladvokaten.
 Landsretten har i den indankede dom, der er afsagt forud for EU-Domstolens dom i SGI og Valériane – modsat EU-Domstolen – med henvisning til de indstævntes gode tro tilladt fradrag for moms på trods af, at varerne ikke faktisk er blevet leveret. Landsrettens fortolkning af tidligere praksis fra EU-Domstolen er forkert, hvilket bl.a. kommer til udtryk ved, at landsretten har lagt til grund, at de refererede afgørelser angik tilfælde, hvor levering ikke havde fundet sted. Det er imidlertid ikke korrekt, idet de refererede sager alle angik tilfælde, hvor levering havde fundet sted, men hvor myndighederne anfægtede køberens fradragsret ud fra et synspunkt om muligt bedrageri, svig, momssvindel eller andre uregelmæssigheder i leverandørleddet. Når EU-Domstolen i de refererede afgørelser behandler betydningen af god tro hos den afgiftspligtige person, er dette i relation til spørgsmålet, om der i forudgående led var sket momssvindel mv.
 EU-Domstolens dom af 31. maj 2018 i de forenede sager C-660/16 og C-661/16 (Kollross og Wirtl) er uden relevans for afgørelsen af denne sag, idet den angik forudbetaling, dvs. den momsmæssige


text:
behandling i situationer, hvor levering ikke har fundet sted på det tidspunkt, hvor afgiften og fradragsretten opstår.
 H2 har supplerende anført navnlig, at SGI og Valériane-dommen er et eksempel på, at momsfradrag må nægtes for aftaleparter, som reelt ikke har til hensigt at anvende de købte varer i en momspligtig virksomhed, idet de er i ond tro om leveringen af varerne. I sagerne var der således uregelmæssigheder vedrørende de fakturaer, som selskaberne (SGI og Valériane) ønskede momsfradrag for, og EU-Domstolen fandt på den baggrund, at selskaberne ikke havde til hensigt at anvende varerne i momspligtig virksomhed, hvorfor der ikke var ret til fradrag. Selskaberne havde således – i modsætning til H2 – handlet uagtsomt i forbindelse med de transaktioner, som selskaberne ønskede fradrag for.
 EU-Domstolen afviste, at myndighederne skal bevise fakturamodtagernes onde tro i en situation, hvor fakturamodtagerne på grund af egne forhold var eller burde være klar over, at levering rent faktisk ikke havde fundet sted. I den situation er det tilstrækkeligt, at transaktionen rent faktisk ikke er blevet gennemført. Dommen ændrer imidlertid ikke ved, at en godtroende køber bevarer retten til fradrag for køb af varer, selv om de ikke fysisk leveres. Når det i præmis 36 udtales, at der ikke opstår fradragsret, når den faktiske gennemførelse af levering af godet ikke har fundet sted, må dette forstås i lyset af sagens faktiske omstændigheder. Det er klart, at der ikke kan opnås momsfradrag for en køber, som vidste, at de købte varer ikke var blevet leveret.
 Ved fortolkningen af SGI og Valériane-dommen må det tillægges betydning, at dommen blev afsagt uden forslag til afgørelse fra generaladvokaten, hvilket, jf. artikel 20, stk. 5, i statutten for EU-Domstolen, betyder, at dommen ikke indebærer en ændring af praksis. Dommen kan derfor ikke forstås således, at fradragsret også må nægtes for en godtroende køber, hvis det efterfølgende konstateres, at de købte varer ikke fysisk leveres, fordi de ikke har eksisteret.
 Kollross og Wirtl-dommen angik købere, der havde forudbetalt ved køb af kraftvarmeværker. Køberne havde fået overdraget retten til at råde over værkerne, hvorfor der forelå en afgiftspligtig transaktion. Værkerne blev imidlertid aldrig leveret, idet køberne blev udsat for bedrageri. EU-Domstolen fandt dog, at køberne uanset dette havde ret til fradrag, idet de var i god tro. Dommen cementerer EU-Domstolens praksis om, at fradragsret ikke nægtes godtroende købere.
 Selv hvis Højesteret måtte finde det godtgjort, at de i denne sag omhandlede aktiver ikke har eksisteret og derfor ikke er blevet leveret, vil den momsmæssige konsekvens heraf i øvrigt ikke være nægtelse af fradrag, men derimod eventuelt regulering af fradraget, jf. Kollross og Wirtl-dommen, præmis 54-56. Der er imidlertid ikke i dansk ret indført hjemmel til momsregulering i en situation som den foreliggende, hvorfor reguleringen ikke er mulig.
 H1 har tilsluttet sig det, som H2 supplerende har anført.
 Rådets direktiv af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (2006/112/EF, momssystemdirektivet) afløste med virkning fra den 1. januar 2007 Rådets sjette direktiv af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter – Det


text:
fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (77/388/EØF). Momssystemdirektivet indeholder i artikel 14, 63, 65 og 167-168 følgende bestemmelser:
 ”Afsnit IV
 1. Ved ”levering af varer” forstås overdragelse af retten til som ejer at råde over et materielt gode
 b) faktisk overdragelse af en vare i henhold til en kontrakt, som vedrører udlejning af en vare for et bestemt tidsrum eller salg af en vare på afbetaling med den klausul, at ejendomsretten under normal forhold erhverves senest ved betaling af sidste afdrag
 Fradragsrettens indtræden og omfang
 Momssystemdirektivet er gennemført i dansk ret ved momsloven. De dagældende bestemmelser i momslovens § 4, § 23, stk. 1-3, § 37, stk. 1, og stk. 2, nr. 1, § 46, stk. 5 (nu stk. 7), og § 52, stk. 6 og 7 (nu § 52 a, stk. 6 og 7), lyder således:
 Stk. 7. Virksomheder, der i strid med stk. 6 på en faktura anfører afgiftsbeløb eller anden angivelse af, at fakturabeløbet indbefatter afgift, skal indbetale afgiftsbeløbet til told- og skatteforvaltningen. Det samme gælder, hvis en virksomhed på en faktura anfører afgift med et for stort beløb eller på en faktura over leverancer, hvoraf der ikke skal betales afgift, anfører afgiftsbeløb eller anden angivelse af, at fakturabeløbet indbefatter afgift. Indbetaling kan dog undlades, hvis fejlen berigtiges over for køberen.”
 EU-Domstolen har i en række sager taget stilling til fortolkningen af reglerne om ret til fradrag for indgående moms (købsmoms), herunder om der er fradragsret i tilfælde, hvor fakturamodtagerne fejlagtigt eller i strid med loven er blevet opkrævet moms, eller hvor der har været begået momssvig i forbindelse med de momspligtige leverancer.
 Efter landsrettens dom har EU-Domstolen afsagt dom af 31. maj 2018 i de forenede sager C660/16 og C-661/16 (Kollross og Wirtl) og dom af 27. juni 2018 i de forenede sager C-459/17 og C-460/17 (SGI og Valériane).
 Kollross og Wirtl-dommen angik spørgsmålet, om der var ret til momsfradrag for køb af kraftvarmeværker, hvor der var sket forudbetaling, jf. de særlige regler herom i momssystemdirektivets artikel 65 (momslovens § 23, stk. 3). Kraftvarmeværkerne var på grund af leverandørernes konkurs aldrig blevet leveret. EU-Domstolen udtalte bl.a.:
 ”Tvisterne i hovedsagerne og de præjudicielle spørgsmål
 Sag C-660/16
 Den 10. april 2010 bestilte Achim Kollroß et kraftvarmeværk hos G-GmbH (herefter »GA«). GA bekræftede ordren den 12. april 2010 og udstedte for den vare, der skulle leveres, en faktura til forudbetaling på 30 000 EUR, som særskilt angav det skyldige momsbeløb, nemlig 5 700 EUR. Achim Kollroß opgav ligeledes med henblik på registrering en professionel aktivitet vedrørende produktion af vedvarende energi og betalte den 19. april 2010 GA det beløb, der var blevet opkrævet. GA udstedte den 15. juli 2010 endnu en forudbetalingsfaktura, hvori der blev henvist til betalingen af 19. april 2010. Leveringstidspunktet var endnu ikke fastlagt.
 Anlægget blev ikke leveret. GA’s bo blev taget under insolvensbehandling, som blev afsluttet, fordi der ikke var nogen aktiver i boet. De personer, som handlede for GA, blev dømt efter straffeloven for 88 tilfælde af erhvervsmæssigt og organiseret bedrageri og for forsætlig konkurs på


text:
bekostning af køberne af kraftvarmeværkerne. Det fremgår derimod ikke af forelæggelsesafgørelsen, at der var tale om skattesvig.
 Sag C-661/16
 Med henblik på udøvelse af erhvervsmæssig virksomhed med elproduktion bestilte Erich Wirtl den 3. august 2010 hos »Gesellschaft zur Förderung erneuerbarer Energien mbH« (herefter »GB«) et kraftvarmeværk til en pris af 30 000 EUR plus 5 700 EUR moms, som efter planen skulle leveres 14 uger efter modtagelsen af betalingen. Erich Wirtl betalte ved bankoverførsel den 27. august 2010 den ved forudopkrævning af 6. august 2010 krævede betaling på 35 700 EUR, og han modtog fra GB en faktura dateret den 28. august 2010 på leveringen af et kraftvarmeværk.
 Den 25. oktober 2010 indgav Erich Wirtl en foreløbig momsangivelse for august 2010 med et fradrag på 5 700 EUR for erhvervelsen af dette kraftvarmeværk. Han oplyste også afgiftsmyndigheden i Göppingen om, at han påtænkte at udleje kraftvarmeværket til 6B.
 Nævnte kraftvarmeværk blev imidlertid aldrig leveret. Der blev i løbet af 2011 indledt insolvensbehandling af GB, og 11 tiltalte, som havde været aktive omkring GB koncernen, blev dømt efter straffeloven for 88 tilfælde af erhvervsmæssigt og organiseret bedrageri.
 Med sine første præjudicielle spørgsmål i sag C-660/16 og sag C-661/16, som skal behandles samlet, ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 65 og 167 i direktiv 2006/112 om betingelserne for fradrag af moms på en forudbetaling skal fortolkes på en rent objektiv måde eller på grundlag af de oplysninger, som den afgiftspligtige person, der har foretaget forudbetalingen, havde eller skulle have haft kendskab til under omstændigheder som de i hovedsagerne omhandlede, hvor leveringen af de pågældende varer ikke blev udført på grund af faktiske omstændigheder, der gav anledning til domme for bedrageri for personer, som arbejdede for leverandørerne.
 Det bemærkes, at i henhold til artikel 167 i direktiv 2006/112 indtræder retten til fradrag af indgående moms, når afgiften forfalder.
 I henhold til dette direktivs artikel 63 indtræder og forfalder afgiftspligten på det tidspunkt, hvor levering af varer eller ydelser finder sted.
 Ikke desto mindre fastsætter artikel 65 i direktiv 2006/112 undtagelsesvis, at såfremt der betales afdrag, inden leveringen af varerne eller ydelserne finder sted, forfalder afgiften for det modtagne beløb på det tidspunkt, hvor afdraget indgår. Som en undtagelse fra den regel, der er nævnt i den foregående præmis, skal denne bestemmelse fortolkes strengt (jf. i denne retning dom af 21.2.2006, BUPA Hospitals og Goldsborough Developments, C-419/02, EU:C:2006:122, præmis 45).
 For at momsen kan forfalde under sådanne omstændigheder, er det således nødvendigt, at alle relevante enkeltheder vedrørende den omstændighed, der udløser afgiftspligtens indtræden, dvs. den fremtidige levering eller den fremtidige ydelse, allerede er kendt, og dermed navnlig, at varerne eller ydelserne er specifikt angivet på det tidspunkt, hvor afdraget betales (jf. i denne retning dom af 21.2.2006, BUPA Hospitals og Goldsborough Developments, C-419/02, EU:C:2006:122, præmis 48).
 Som følge heraf kan artikel 65 i direktiv 2006/112 ikke finde anvendelse, hvis det viser sig, at gennemførelsen af leveringen eller ydelsen er usikker på tidspunktet for betalingen af afdrag (jf. i denne retning dom


text:
af 13.3.2014, FIRIN, C-107/13, EU:C:2014:151, præmis 39).
 Heraf følger, at for at vurdere sikkerheden med hensyn til gennemførelsen af leveringen eller ydelsen, der bestemmer momsens forfald i forbindelse med forudbetaling og fradragsrettens tilsvarende indtræden, skal der tages udgangspunkt i det tidspunkt, hvor forudbetalingen foretages.
 I det foreliggende tilfælde fremgår det af de to forelæggelsesafgørelser, at på det tidspunkt, hvor Achim Kollroß og Erich Wirtl foretog deres respektive forudbetalinger, var de varer, som var genstand for en levering, klart bestemt. Navnlig var karakteristika og pris for disse varer klart angivet.
 Retten til fradrag af moms på en forudbetaling i situationer som de i hovedsagerne omhandlede kan således ikke nægtes den potentielle køber, da forudbetalingen er blevet foretaget og modtaget, og alle relevante elementer for den fremtidige levering på tidspunktet for betalingen kunne anses for at være kendt af den nævnte køber, og denne levering derfor forekom sikker.
 I modsætning til, hvad den tyske regering har gjort gældende, har den omstændighed, at leveringsdatoen for varen ikke er kendt med sikkerhed på tidspunktet for forudbetalingen, i denne henseende ikke medført, at de relevante elementer vedrørende afgiftspligtens indtræden, dvs. den fremtidige levering, ikke er kendt. Desuden er fraværet af denne klarhed ikke i sig selv af en sådan art, at den rejser tvivl om sikkerheden af denne levering.
 På baggrund af disse præciseringer skal det undersøges, om der under de i hovedsagerne omhandlede omstændigheder består et usikkerhedselement, der kan udelukke anvendelsen af ovennævnte artikel 65 i direktiv 2006/112. I denne henseende er de omhandlede varer ifølge forelæggelsesafgørelserne ikke blevet leveret, ikke på grund af skattesvig, men på grund af gerninger begået af personer, der arbejdede for leverandørerne af disse varer, som er blevet dømt for erhvervsmæssigt og organiseret bedrageri. Det fremgår af forelæggelsesafgørelserne, at disse faktiske omstændigheder var kendt efter den dato, hvor de forudbetalinger, som udgør grundlaget for de i hovedsagerne omhandlede krav om fradrag, blev foretaget. Det tilkommer imidlertid den forelæggende ret at efterprøve, om dette faktisk er tilfældet.
 I denne forbindelse skal det bemærkes, at når forudbetalinger modtages før gennemførelsen af leveringen eller ydelsen, indebærer modtagelsen af disse forudbetalinger, at afgiften forfalder, eftersom de kontraherende parter dermed tilkendegiver deres hensigt om på forhånd at påtage sig alle de økonomiske følger, som er knyttet til denne levering eller denne ydelse (jf. i denne retning dom af 21.2.2006, BUPA Hospitals og Goldsborough Developments, C-419/02, EU:C:2006:122, præmis 49).
 Under disse omstændigheder og eftersom betingelserne knyttet til momsens forfald er opfyldt på tidspunktet for modtagelsen af en forudbetaling som nævnt i denne doms præmis 42 og 43, indtræder fradragsretten på dette tidspunkt, og den afgiftspligtige person, der har foretaget forudbetalingen, er berettiget til at udøve denne ret herfra, uden at det er nødvendigt at tage hensyn til andre faktiske omstændigheder, der efterfølgende er blevet kendt, som ville gøre gennemførelsen af leveringen eller ydelsen usikker.
 Til gengæld bør den afgiftspligtige person nægtes fordelen ved denne ret af myndighederne og de nationale retter, hvis det på baggrund af objektive elementer er fastslået, at den pågældende på tidspunktet


text:
for forudbetalingen vidste eller ikke med rimelighed kunne være uvidende om, at denne levering eller denne ydelse ikke ville kunne gennemføres.
 En sådan afgiftspligtig person kan nemlig ikke anses for som kontraherende part at have til hensigt at drage de finansielle konsekvenser knyttet til den pågældende fremtidige levering eller ydelse, når den pågældende ved eller ikke med rimelighed kan være uvidende om, at denne gennemførelse er usikker.
 Under disse omstændigheder skal de første spørgsmål i sag C-660/16 og sag C661/16 besvares med, at artikel 65 og 167 i direktiv 2006/112 skal fortolkes således, at under omstændigheder som de i hovedsagerne omhandlede kan retten til fradrag af moms på en forudbetaling ikke nægtes den potentielle køber af de omhandlede varer, da forudbetalingen er blevet foretaget og modtaget, alle relevante elementer for den fremtidige levering på tidspunktet for betalingen kunne anses for at være kendt af køberen, og leveringen af varerne derfor forekom sikker. En sådan ret kan imidlertid nægtes den nævnte køber, hvis det på baggrund af objektive elementer er fastslået, at den pågældende på tidspunktet for forudbetalingen vidste eller ikke med rimelighed kunne være uvidende om, at gennemførelsen af denne levering var usikker. ”
 I SGI og Valériane-dommen tog EU-Domstolen stilling til et præjudicielt spørgsmål, der var forelagt af en fransk appeldomstol, om nægtelse af fradrag for moms på fakturaer vedrørende transaktioner, der efter skattemyndighedernes opfattelse ikke faktisk var blevet gennemført.
 ”Tvisten i hovedsagerne og det præjudicielle spørgsmål
 SGI og Valériane, der er franske selskaber med hjemsted på Réunion (Frankrig), driver virksomhed bestående i gennemførelsen af investeringer, som er omfattet af den skattenedsættelse, der er fastsat i CGI’s artikel 199j B. Inden for rammerne af den i denne artikel omhandlede ordning erhverver de nævnte selskaber investeringsgoder, som skal udlejes til operatører med hjemsted på Réunion.
 Efter en regnskabskontrol rejste skatte- og afgiftsmyndighederne (Frankrig) tvivl om, hvorvidt SGI og Valériane havde ret til at fradrage den moms, som var angivet på forskellige fakturaer på erhvervelse af investeringsgoder, bl.a. med den begrundelse, at disse fakturaer ikke svarede til nogen faktisk levering. Skatte- og afgiftsmyndighederne fremsendte følgelig efteropkrævninger af moms til SGI for fjerde kvartal i 2004 samt første og andet kvartal i 2005 og til Valériane for tredje kvartal i 2004.
 SGI og Valériane anfægtede disse efteropkrævninger af moms ved tribunal administratif de la Réunion (forvaltningsdomstolen på Réunion, Frankrig), som frifandt skatte- og afgiftsmyndighederne ved to domme af 28. februar 2013, der blev stadfæstet af cour administrative d’appel de Bordeaux (appeldomstolen i forvaltningsretlige sager i Bordeaux, Frankrig).
 Hvad angår SGI bemærkede cour administrative d’appel de Bordeaux (appeldomstolen i forvaltningsretlige sager i Bordeaux) – efter at have anført, at selskabet havde påberåbt sig sin gode tro – at dette selskab hverken havde bestridt den omstændighed, at adskillige transaktioner ikke havde givet anledning til en faktisk levering, eller den omstændighed, at leveringerne var sket for sent, eller endelig den omstændighed, at visse transaktioner var blevet annulleret, og at selskabet således havde undladt at kontrollere rigtigheden af disse økonomiske transaktioner, som omfattede betydelige beløb. Den


text:
nævnte retsinstans udledte heraf, at skatte- og afgiftsmyndighederne havde ført bevis for, at SGI i sin egenskab af »specialist i oversøisk skattefritagelse« ikke kunne være uvidende om, at de pågældende transaktioner var fiktive, eller at visse af disse var blevet overfaktureret.
 Hvad angår Valériane fandt den nævnte ret, at skatte- og afgiftsmyndighedernes undersøgelser havde gjort det muligt at påvise dels, at det omhandlede materiel ikke var blevet leveret eller installeret, dels, at der forelå en række forsømmelser fra selskabets side, såsom den manglende betaling af fakturabeløbet, den manglende opkrævning af det depositum og den husleje, der var fastsat i den lejekontrakt, som var blevet indgået med lejeren af materiellet, samt den manglende kontrol med, at materiellet rent faktisk fandtes, skønt lejekontrakten var blevet indgået inden faktureringen og modtagelse af materiellet.
 Idet SGI og Valériane var af den opfattelse, at cour administrative d’appel de Bordeaux (appeldomstolen i forvaltningsretlige sager i Bordeaux) havde begået en retlig fejl, har de iværksat kassationsanke ved Conseil d’État (øverste domstol i forvaltningsretlige sager, Frankrig) på grundlag af sjette direktiv, således som dette er blevet fortolket i Domstolens praksis.
 SGI har til støtte for sin anke gjort gældende, at eftersom der ikke forelå noget konkret holdepunkt for at antage, at de omtvistede økonomiske transaktioner var led i svig, påhvilede det ikke selskabet at kontrollere realiteten af disse transaktioner. Valériane har for sin del gjort gældende, at cour administrative d’appel de Bordeaux (appeldomstolen i forvaltningsretlige sager i Bordeaux) ikke foretog nogen efterprøvelse af, om myndighederne havde ført bevis for, at selskabet havde eller burde have haft kendskab til, at den pågældende transaktion var led i momssvig.
 Ifølge den forelæggende ret er det korrekt, at Domstolen i sine domme af 31. januar 2013, Stroy trans (C-642/11, EU:C:2013:54) og LVK (C-643/11, EU:C:2013:55), fastslog, at såfremt der, henset til svig eller uregelmæssigheder begået af fakturaudstederen eller et tidligere omsætningsled i forbindelse med den transaktion, der tjener som grundlag for at støtte fradragsretten, må anlægges det synspunkt, at denne transaktion aldrig faktisk er blevet gennemført, kan modtageren af fakturaen kun nægtes retten til momsfradrag, hvis det på grundlag af objektive forhold godtgøres, uden at det hermed kræves, at sidstnævnte foretager kontroller, som ikke påhviler den pågældende, at denne modtager vidste eller burde have vidst, at denne transaktion var led i momssvig, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.
 Den forelæggende ret har imidlertid anført, at disse to domme blev afsagt i sammenhænge, der adskiller sig fra dem i hovedsagerne, og hvor skatte- og afgiftsmyndighederne baserede sig på uregelmæssigheder begået af udstederen af fakturaen eller af en af dennes leverandører, og hvor de præjudicielle spørgsmål vedrørte de konsekvenser for fakturamodtagerens udøvelse af fradragsretten, der skulle drages af den omstændighed, at skatte- og afgiftsmyndighederne i en berigtiget afgiftsansættelse rettet til udstederen af denne faktura ikke havde berigtiget den moms, som sidstnævnte havde angivet.
 I hovedsagerne er fradragsretten derimod blevet nægtet, fordi de pågældende goder ikke faktisk blev leveret til de i hovedsagerne omhandlede selskaber. Den forelæggende ret ønsker oplyst, om det i en


text:
sådan situation forholder sig således, at det med henblik på at nægte en afgiftspligtig person ret til at fradrage momsen er tilstrækkeligt at godtgøre, at goderne eller tjenesteydelserne ikke faktisk er blevet leveret til vedkommende, eller om det ligeledes skal godtgøres, at denne afgiftspligtige person vidste eller burde have vidst, at den pågældende transaktion var led i momssvig.
 Den forelæggende ret har på denne baggrund besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
 ”Skal bestemmelserne i [sjette direktivs] artikel 17 [...], hvis bestemmelser i det væsentlige blev gengivet i artikel 168 i [Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT 2006, L 347, s. 1)], fortolkes således, at for at nægte en afgiftspligtig person, som er [moms]skyldig for egne transaktioner, retten til at fradrage den [afgift], der angives på fakturaer svarende til varer eller ydelser, som skattemyndigheden godtgør ikke faktisk er blevet leveret [til den nævnte person], skal det da i alle tilfælde undersøges, om det er godtgjort, at denne person vidste eller burde have vidst, at transaktionen var led i [moms]svig, [uanset] om denne svig er blevet begået på foranledning af udstederen af fakturaen, dens modtager eller tredjemand?”
 Med sit spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om sjette direktivs artikel 17 skal fortolkes således, at det med henblik på at nægte en afgiftspligtig person, der modtager en faktura, retten til at fradrage den på fakturaen angivne moms er tilstrækkeligt, at myndighederne godtgør, at de transaktioner, som denne faktura vedrører, ikke faktisk er blevet gennemført, eller om disse myndigheder ligeledes skal godtgøre, at denne afgiftspligtige person ikke var i god tro.
 Indledningsvis skal det for det første bemærkes, at sjette direktiv er blevet ophævet ved direktiv 2006/112, der trådte i kraft den 1. januar 2007, uden at der dog herved er blevet foretaget nogen materielle ændringer i forhold til det førstnævnte direktiv. Da de relevante bestemmelser i sjette direktiv i det væsentlige har samme indhold som bestemmelserne i direktiv 2006/112, finder Domstolens praksis vedrørende det sidstnævnte direktiv ligeledes anvendelse på sjette direktiv.
 For det andet fremgår det af de sagsakter, som Domstolen råder over, at det i det foreliggende tilfælde ikke er bestridt, at SGI og Valériane såvel som leverandørerne af de pågældende goder er afgiftspligtige personer som omhandlet i sjette direktiv.
 For det tredje hviler det forelagte spørgsmål på den forudsætning, at de i hovedsagerne omhandlede goder, som den indgående moms vedrører, ikke faktisk er blevet leveret.
 Sjette direktivs artikel 17, stk. 1, fastsætter, at fradragsretten indtræder samtidig med, at den fradragsberettigede afgift forfalder. Dette er i medfør af direktivets artikel 10, stk. 2, tilfældet, når leveringen af goderne eller tjenesteydelsen finder sted.
 Det følger heraf, at det i momssystemet forholder sig således, at fradragsretten er knyttet til den faktiske gennemførelse af leveringen af det pågældende gode eller den pågældende tjenesteydelse (jf. analogt kendelse afsagt af Domstolens præsident den 4.7.2013, Menidzherski biznes reshenia, C-572/11, ikke trykt i Sml., EU:C:2013:456, præmis 19 og den deri nævnte retspraksis).
 Omvendt opstår der ingen fradragsret,


text:
når den faktiske gennemførelse af leveringen af godet eller tjenesteydelsen ikke har fundet sted.
 I denne forbindelse har Domstolen allerede præciseret, at udøvelsen af fradragsretten ikke omfatter en afgift, der alene skyldes, fordi den er angivet på en faktura (kendelse afsagt af Domstolens præsident den 4.7.2013, Menidzherski biznes reshenia, C572/11, ikke trykt i Sml., EU:C:2013:456, præmis 20 og den deri nævnte retspraksis).
 Spørgsmålet om, hvorvidt den afgiftspligtige person, der har anmodet om momsfradrag, var i god eller ond tro, er uden betydning for spørgsmålet om, hvorvidt leveringen har fundet sted som omhandlet i sjette direktivs artikel 10, stk. 2. I overensstemmelse med formålet med dette direktiv, med hvilket det tilsigtes at indføre et fælles momssystem, der bl.a. hviler på en ensartet definition af afgiftspligtige transaktioner, har begrebet ”levering af et gode” som omhandlet i direktivets artikel 5, stk. 1, nemlig en objektiv karakter og skal fortolkes uafhængigt af de pågældende transaktioners formål og resultater, uden at skatte- og afgiftsmyndighederne har en forpligtelse til at gennemføre undersøgelser med henblik på at fastslå den afgiftspligtige persons hensigt eller tage hensyn til hensigten hos en anden erhvervsdrivende end den pågældende afgiftspligtige person, som har medvirket i samme leveringskæde (jf. i denne retning dom af 21.11.2013, Dixons Retail, C-494/12, EU:C:2013:758, præmis 19 og 21 og den deri nævnte retspraksis).
 I denne sammenhæng skal det bemærkes, at det påhviler den, der anmoder om momsfradrag, at godtgøre, at betingelserne herfor er opfyldt (dom af 26.9.1996, Enkler, C-230/94, EU:C:1996:352, præmis 24).
 Det følger heraf, at retten til momsfradrag er betinget af, at de hertil knyttede transaktioner faktisk er blevet gennemført.
 Desuden kan hverken retssikkerhedsprincippet eller ligebehandlingsprincippet, som SGI og Valériane har påberåbt sig, eller den retspraksis, der følger af domme af 31. januar 2013, Stroy trans (C-642/11, EU:C:2013:54) og LVK (C-643/11, EU:C:2013:55), føre til nogen anden konklusion.
 Hvad angår retssikkerhedsprincippet skal det indledningsvis bemærkes, at dette princip kræver, at retsreglerne skal være klare, præcise og forudsigelige i deres retsvirkninger, således at de berørte kan orientere sig i situationer og retsforhold, der henhører under EU-retten (dom af 31.1.2013, LVK, C-643/11, EU:C:2013:55, præmis 51).
 For så vidt angår de i hovedsagerne omhandlede skatteregler findes der imidlertid ingen holdepunkter for at antage, at sagsøgerne i hovedsagerne ikke skulle have været i stand til på hensigtsmæssig vis at orientere sig med hensyn til anvendelsen af de nævnte regler.
 Hvad dernæst angår princippet om afgiftsneutralitet, som udgør konkretiseringen af det almindelige ligebehandlingsprincip, kræver det, at erhvervsdrivende, som gennemfører de samme transaktioner, ikke behandles forskelligt med hensyn til moms, medmindre en forskellig behandling er objektivt begrundet (jf. i denne retning dom af 31.1.2013, LVK, C-643/11, EU:C:2013:55, præmis 55). En afgiftspligtig person, der nægtes fradragsret som følge af, at der ikke foreligger nogen afgiftspligtig transaktion, befinder sig imidlertid ikke i en situation, som kan sammenlignes med situationen for en afgiftspligtig person, der indrømmes fradragsret som følge af, at en afgiftspligtig transaktion faktisk er blevet gennemført.
 Endelig skal det præciseres, at dommene af 31. januar 2013, Stroy trans (C-642/11, EU:C:2013:54) og LVK (C-643/11, EU:C:2013:55), blev


text:
afsagt under faktiske omstændigheder, der er væsentligt forskellige fra de faktiske omstændigheder, som kendetegner hovedsagerne. I en sammenhæng, hvor det ikke var blevet godtgjort, at de leveringer af goder, hvorpå de pågældende afgiftspligtige personers fradragsret var støttet, ikke faktisk havde fundet sted, vedrørte disse to domme nemlig spørgsmålet om, hvorvidt skatte- og afgiftsmyndighederne for det første kunne konkludere, at der ikke forelå nogen afgiftspligtige leveringer, med den begrundelse alene, at leverandørerne ikke havde fremlagt noget dokument vedrørende gennemførelsen af de pågældende leveringer, og om, hvorvidt de afgiftspligtige modtagere af disse fakturaer med henblik på at gøre gældende, at de pågældende transaktioner faktisk havde fundet sted, for det andet kunne støtte sig på den omstændighed, at skatte- og afgiftsmyndighederne ikke havde foretaget nogen berigtigelse hos udstederne af de omtvistede fakturaer.
 I hovedsagerne hviler det forelagte spørgsmål, således som det er blevet anført i nærværende doms præmis 33, imidlertid på den forudsætning, at de goder, som den indgående moms vedrører, ikke faktisk er blevet leveret.
 Henset til de ovenstående betragtninger skal det forelagte spørgsmål besvares med, at sjette direktivs artikel 17 skal fortolkes således, at det med henblik på at nægte en afgiftspligtig person, der modtager en faktura, retten til at fradrage den på fakturaen angivne moms er tilstrækkeligt, at myndighederne godtgør, at de transaktioner, som denne faktura vedrører, ikke faktisk er blevet gennemført.”
 H2 og H1 indgik i 2007 og 2008 aftale med to firmaer om køb af en række entreprenørmaskiner. Endvidere indgik de aftale med et tredje firma, G3, som skulle lease maskinerne. G3 bekræftede over for H2 og H1, at maskinerne var leveret. G3 blev i 2009 erklæret konkurs. Det har ikke været muligt at lokalisere maskinerne, og det er Skatteministeriets opfattelse, at de aldrig har eksisteret.
 Hovedspørgsmålet i denne sag er, om Skatteministeriet kan nægte H2 og H1 fradrag for den moms, som de har betalt ved købet af maskinerne, allerede fordi maskinerne ikke har eksisteret.
 De leasede maskiners eksistens og betydningen heraf for momsfradraget
 Højesteret tiltræder af de grunde, som landsretten har anført, at det må lægges til grund, at de maskiner, som sagen angår, ikke har eksisteret.
 Efter momslovens § 37, stk. 1, og stk. 2, nr. 1, som gennemfører artikel 168 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (momssystemdirektivet), har en virksomhed ret til fradrag for moms af varer og ydelser, der er leveret til virksomheden, og som udelukkende anvendes til brug for virksomhedens leverancer. Retten til fradrag indtræder samtidig med, at den fradragsberettigede afgift forfalder, jf. direktivets artikel 167, hvilket sker, når levering af varer eller ydelser finder sted, jf. direktivets artikel 63 og momslovens § 23, stk. 1, medmindre der er sket forudbetaling, jf. direktivets artikel 65 og momslovens § 23, stk. 3.
 EU-Domstolens dom af 31. maj 2018 i de forenede sager C-660/16 og C-661/16 (Kollross og Wirtl) angik en situation, hvor der var sket forudbetaling, og hvor retten til fradrag derfor indtrådte før leveringen, jf. de særlige regler herom i momssystemdirektivets artikel 65 (momslovens § 23,


text:
stk. 3). Højesteret finder, at dommen ikke er relevant for den foreliggende sag.
 EU-Domstolen har i dom af 27. juni 2018 i de forenede sager C-459/17 og C-460/17 (SGI og Valériane), præmis 35-40 og 46, udtalt, at fradragsretten er knyttet til den faktiske levering, og at der ingen fradragsret opstår, når den faktiske gennemførelse af leveringen ikke har fundet sted. Spørgsmålet, om den afgiftspligtige person, der har anmodet om momsfradrag, var i god eller ond tro, er uden betydning for, om levering har fundet sted. Det påhviler den, der anmoder om momsfradrag, at godtgøre, at betingelserne herfor er opfyldt, og det følger heraf, at retten til momsfradrag er betinget af, at de hertil knyttede transaktioner faktisk er blevet gennemført. Domstolen besvarede herefter det stillede præjudicielle spørgsmål med, at momssystemdirektivet skal fortolkes således, at det med henblik på at nægte en afgiftspligtig person, der modtager en faktura, retten til at fradrage den moms, der er angivet på fakturaen, er tilstrækkeligt, at myndighederne godtgør, at de transaktioner, som fakturaen vedrører, ikke faktisk er blevet gennemført.
 Højesteret finder, at der herefter ikke er en sådan tvivl om forståelsen af EU-retten, at der er anledning til at forelægge spørgsmål for EU-Domstolen.
 Det er således en betingelse for fradrag efter momslovens § 37, stk. 2, nr. 1, af afgift af varer, der er solgt til virksomheden, at varerne faktisk er blevet leveret. Da det som nævnt må lægges til grund, at de entreprenørmaskiner, for hvilke H2 og H1 ønsker momsfradrag, ikke har eksisteret, er der ikke sket levering, og der kan derfor ikke ske fradrag for den betalte moms.
 Højesteret tager derfor Skatteministeriets påstande til følge.
 H2’s subsidiære påstand (i)
 H2 har subsidiært nedlagt påstand om tilbagebetaling af udgående moms (salgsmoms) vedrørende de leasingydelser, som G3 betalte i en periode før konkursen.
 Højesteret finder, at betingelserne i skatteforvaltningslovens § 48 for at behandle denne påstand, som har nær sammenhæng med sagens øvrige spørgsmål, er opfyldt.
 H2 har på fakturaerne vedrørende leasingydelserne anført moms, og denne moms er opkrævet hos og betalt af leasingtageren G3. Efter momslovens § 52 a, stk. 7 (tidligere § 52, stk. 7), er det en betingelse for at undlade at indbetale moms, der er opkrævet i en situation, hvor der ikke skulle betales moms, at fejlen berigtiges over for aftageren af varerne eller ydelserne. Da H2 ikke har berigtiget fejlen over for G3 under konkurs, har H2 ikke krav på tilbagebetaling af momsen.
 De sagsomkostninger, som H2 skal betale, er fastsat til dækning af advokatudgift for landsret og Højesteret med 250.000 kr., af retsafgift for landsret og Højesteret med 10.000 kr. og af udgifter til vidner med 3.533,90 kr., i alt 263.533,90 kr.
 De sagsomkostninger, som H1 skal betale, er fastsat til dækning af advokatudgift for landsret og Højesteret med 200.000 kr., af retsafgift for landsret og Højesteret med 10.000 kr. og af udgifter til vidner med 3.533,90 kr., i alt 213.533,90 kr.
 H2 skal anerkende, at bankens indgående afgift for perioden juli 2007 til august 2008 nedsættes med 1.712.250 kr.,


text:
og skal til Skatteministeriet betale 1.712.250 kr. med rente efter opkrævningslovens § 7 fra den 6. november 2010.
 H2 skal i sagsomkostninger for landsret og Højesteret betale 263.533,90 kr. til Skatteministeriet.
 H1 skal anerkende, at selskabets indgående afgift for juli 2008 nedsættes med 1.373.750 kr., og skal til Skatteministeriet betale 1.373.750 kr. med rente efter opkrævningslovens § 7 fra den 11. april 2011.
 H1 skal i sagsomkostninger for landsret og Højesteret betale 213.533,90 kr. til Skatteministeriet.


text:
5 fra 220 - Gaver August
 En procent kaldes en hundrededel.
 Overvej algoritmen at finde 15% af nummeret 220:
 1 Nummeret 220 er 100%, vi finder 1% af nummeret, for det deler vi 220 ved 100:
 1% af nummeret er 220 ÷ 100 = 2,2
 2 For at finde 15% multipliceres værdien 1% fra tallet med 15. 15% af nummeret er 2,2 × 15 = 33.
 3 Som følge heraf får vi, at 15% af nummer 220 er 33%. I alt 15% af nummeret kan skrives: 220 ÷ 100 × 15 = 2,2 × 15 = 33
 Eksempel Beregn 10%, 30%, 50% af tallet 760.
 10% af nummeret er: 760 ÷ 100 × 10 = 7,6 × 10 = 76
 30% af nummeret er: 760 ÷ 100 × 30 = 7,6 × 30 = 228
 50% af nummeret er: 760 ÷ 100 × 50 = 7,6 × 50 = 380
 Lad os overveje et eksempel, når du skal beregne det samlede antal elementer, hvis delen er kendt.
 Eksempel I kurven er der 6 æbler tilbage, 15% af det samlede antal, beregne det samlede antal æbler.
 Lad os finde hvad der er lig med 1% og multiplicere med 100:
 100% af nummeret er: 6 ÷ 15 × 100 = 0,4 × 100 = 40
 Forholdet mellem tal
 Et bestemt to tal kaldes forholdet mellem disse tal.
 Overvej eksemplerne på hvordan man finder forholdet mellem to tal.
 Eksempel Lad os finde forholdet mellem tallene 4 og 20
 Nummer 4 er 20% af nummer 20. Til beregningen divideres 4 ved 20 og multipliceres med 100, vi får 4 ÷ 20 × 100 = 20%
 Nummeret 20 er 500% af tallet 4. For at beregne, dividere 20 ved 4 og formere med 100, får vi 20 ÷ 4 × 100 = 500%
 Fra nummer 4 får vi 20 stigende med 400%. For at beregne, divider 20 ved 4, multiplicer med 100 og tag væk 100%, får vi 20 ÷ 4 × 100 - 100 = 400%
 Fra nummer 20 får vi 4 reducere antallet med 80%. Til beregningen divideres 4 ved 20, multipliceres med 100 og tager væk 100%, vi får 4 ÷ 20 × 100 - 100 = -80%. Hvis resultatet er en negativ værdi, skal nummeret reduceres, hvis det er positivt, så øges.
 Lad os finde forholdet mellem to reelle tal.
 Eksempel Lad os finde forholdet mellem tallene 0,3 og 0,6
 Tallet 0,3 er 50% af tallet 0,6. Til beregningen deler vi 0,3 med 0,6 og multiplicerer med 100, vi opnår 0,3 ÷ 0,6 × 100 = 50%
 Tallet 0,6 er 200% af tallet 0,3. Til beregningen fordeles 0,6 med 0,3 og multipliceres med 100, får vi 0,6 ÷ 0,3 × 100 = 200%
 Fra tallet 0,3 bliver vi 0,6 stigende med 100%. Til beregningen fordeles 0,6 med 0,3, multipliceres med 100 og trækker 100, får vi 0,6 ÷ 0,3 × 100 - 100 = 100%
 Fra tallet 0,6 får vi 0,3 faldende antallet med 50%. For at beregne dividerer 0,3 med


text:
0,6, multipliceres med 100 og trækker 100, får vi 0,3 ÷ 0,6 × 100 - 100 = -50%.
 Ved hjælp af renteregneren vil du kunne foretage alle mulige beregninger ved brug af renter. Runder resultaterne til det ønskede antal decimaler
 Hvor mange procent er tallet X i tallet Y. Hvilket tal svarer til X procent af tallet Y. Tilføj eller trække procent fra nummeret.
 Regnemaskinen er designet specielt til beregning af renter. Tillader dig at udføre en række beregninger, når du arbejder med interesse. Funktionelt består af 4 forskellige regnemaskiner. For eksempler på beregninger på procent regnemaskine, se nedenfor.
 Eksempler på beregninger på renteregner
 Hvilket tal svarer til 23% af nummer 857?
 Sådan beregnes:
 Vi får det endelige nummer - 8,57 x 23% = 197,11
 Hvor mange procent er 24 fra nummer 248?
 Resultatet - 9.677%
 Vi får renterne - 100% / 10.333 = 9.677%
 Tilføj 35% til nummer 487?
 Resultatet er 657,45
 Få nummeret lig med 35% - 4,87 x 35 = 170,45
 Vi får det endelige nummer - 170.45 + 487 = 657.45
 Træk 17% fra nummer 229?
 Få nummeret svarende til 17% - 2,29 x 17 = 38,93
 Vi får det endelige nummer - 229 - 38.93 = 190.07
 Vækkeuret er 1,5V fra 220V
 Det er ingen hemmelighed, at kinesiske kvartsalarmer er meget populære blandt befolkningen. Rollen spilles af en kombination af lav pris og forskellige, ofte meget originale design. Og alligevel. Mekanismen for et sådant vækkeur er meget groft, og for pilens rotation kræves en forholdsvis stor strømpuls.
 Selvfølgelig er strømmen impuls, og det samlede forbrug er ikke stort, men efter at have arbejdet en måned eller to, bliver plastmekanismen testet og kræver en stadigt stigende strømpuls. Og elementet "AA" kan ikke længere give en sådan impuls. Som følge heraf begynder mekanismen at gribe ind.
 For at rette op på situationen vil strømforsyningen blive hjulpet ved hjælp af en kilde, hvis kredsløb er vist i figuren.
 Fig. 1. Ordningen for strømforsyningen til vækkeuret 220V - 1,5V.
 LED HL1 (forfatteren, der benyttede AL307), ud over zener diode funktionen, tjener også til at oplyse skiven om natten, så hvis det er muligt, er det tilrådeligt at bruge en importeret superlys på sin plads.
 Hvis alarmen er lavet i et stort kabinet, er der normalt meget tomt rum. I dette tilfælde er det tilrådeligt at tage C2 så meget kapacitet som muligt, det vil hjælpe med at give en større strømpuls og "genoplive" selv "døde" vækkeuret.
 1) 5/11 af 220; 2) 45% af 1 hel 1/3; 3) 250% af x.
 5/11 fra 220 = 5/11 * 220 (yderligere selv) 5% af 1 hel 1/3 = 0,05 * 1 heltal 1/3 (yderligere selv) 250% af x = 2,5 x
 Det er alt, det er meget enkelt.
 Overtræk den anden cyklist ti minutter tidligere end den første. Find bilens hastighed.
 2 afdelingen 5/11 af resten er det nødvendigt at finde det tredje segment
 75% af 1200. 9) Find 150% af 2200. HJÆLP PLISE
 en tiendedele og 9,36 hele syvende, 100 og


text:
1 hel 5 nioghalvfems, 96 og 13 hele 25 femogfyrre
 (Heltal) 7 / 12-3 (hele) 17/36) (multiplicere *) 1 / 2-4 (heltal) 1/3: 13/20 = 4) (1 (heltal) 11/24 + 13 / 16) * 1 (heltal) 11 / 25-8 / 15 * 9/16 = 5) 2 (heltal) 1 / 2-48-3 (heltal) 2/3: 1/18 + 5 (heltal) 5/12 : 7/36 =
 den tredje: 10 +0,175: 0,35: 1,75 - en hel elleve syttende multipliceret med femoghalvfems
 Definition af Den Russiske Føderations højesteret fra 09.01.2018 N 5-KG17-220
 HØJRE RET I DEN RUSSISKE FEDERATION
 Det juridiske kollegium for borgerlige sager i Den Russiske Føderations højesteret bestående af:
 presiderende Gorshkov VV,
 overvejes i en offentlig høring tilfældet på dragten Yaremenko Basil Ignatievitch, Yaremenko Nadine, Arnautova-Tyurnina Viktoria, Kayumova Elena Nikolaevna til Neklyudova Denis, Komarov Vadim Gennadievich, aktieselskabet "Taxa" Prestige "af den ikke-økonomiske skade og godtgørelse af udgifter begravelse efter appel Yaremenko Basil Ignatievitch, Yaremenko Nadine, Arnautova-Tyurnina Viktoria, Kayumova Elena Nikolaevna beslutning Lefort ovskogo byretten i Moskva den 2. februar 2016 og fastlæggelse af appellen retslige bord på civile sager i Moskva byret den 22. december 2016
 Efter at have hørt rapporten fra dommer ved højesteret Astashova SV efter at have hørt Yaremenko VI Yaremenko NV, Kayumov DA, Arnautov-Tyurnina VN, deres fuldmagter Gustapa NV, støttet argumenter appellen, repræsentanten Komarov VG - Sutidze DV, såvel som repræsentant for virksomheden "Taxa" Prestige "Grun EI, der handler på fuldmagter, gjorde indsigelse mod tilfredshed af klagen, indgåelse af anklageren for Den Russiske Føderation generalanklagerens kontor Vlasova tv, mener klagen til at være tilfredse, Judicial Board på civile sager i Højesteret
 Yaremenko VI Yaremenko NV, Arnautova-Tyurnina VN og Kayumova DA De appellerede til retten mod Neklyudova DV Komarov VG Ltd og "Taxi" Prestige "til genopretning af de begravelsesudgifter og erstatning for tort, der peger på underbygge påstande om, at Yaremenko VI er manden, og Jaremenko NV, Arnautova-Tyurnina V. Kayumov og EH. - DI Yaremenko døtre, der døde 5 oktober 2014 som følge af en trafikulykke.
 Ved dommen af Gagarinsky District Court i Moskva den 16. marts 2015 blev Neklyudov DV, der ejede VG Komarov, fundet skyldig i denne hændelse. en bil på grundlag af en fange med Komarov VG. en ansættelseskontrakt og en arbejdsordre.
 Samtidig Neklyudov DV var i civile relationer med "Taxi" Prestige", som er set fra vidneudsagn fra VG Komarov i en straffesag, en taxachauffør fra kortet, samt fra det faktum, at Nekludov DV i tidspunktet for ulykken forudsat en taxi service på anmodning, rettet til LLC "Taxi" Prestige ".
 Sagsøgerne anmodede om at genvinde de sagsøgte i solidaritet til fordel for N. Yaremenko. afholdt begravelsesudgifter i mængden af 553.063 rubler, og til fordel for hver af sagsøgerne kompensation for moralske skader i mængden af 1.500.000 rubler.
 Neklyudov DV og Komarov V.G. Påstanden blev delvis anerkendt.
 Repræsentant for "Taxi" Prestige "indsigelse mod kravet med henvisning til, at dette selskab er afsendelse service og modtager et telefonopkald fra Yaremenko DI for denne service passager kabine, satte ham i et automatiseret system, som har adgang til hvert luftfartsselskab består i et kontraktforhold


text:
med "Taxi" Prestige". Ansøgning om service til befordring af passagerer passagertransport fra det automatiserede system er blevet accepteret til udførelse Nekliudov DV - en af de ansatte i IP Komarov VG, indgået med "Taxi" Prestige "kontrakt den 14. december 2011
 Ved afgørelsen fra Lefortovo District Court i Moskva den 2. februar 2016 blev påstandene delvis opfyldt. Med Komarov V.G. til fordel for Yaremenko N.V. inddrives skader i mængden af 552.295 rubler., med Neklyudova D.V. til fordel for hver af de sagsøgte indsamlet for 700 000 rubler. kompensation for ikke-økonomisk skade. Til tilfredshed med resten af kravet, herunder i en retssag mod LLC "Taxi" Prestige "nægtet.
 Appelrettens afgørelse af retsinstansen for borgerlige sager i Moskva-byretten den 22. september 2016 blev dom afsagt af Førsteinstansretten afbrudt med hensyn til inddrivelsen fra VG Komarov. til fordel for Yaremenko N.V. erstatning for skade på 552.295 rubler. I denne del blev der truffet en ny beslutning om at afvise kravet. Resten af beslutningen blev uændret, og klager Komarov VG, Yaremenko NV, Arnautova-Tyurnina VN. og Kayumova E.N. - uden tilfredshed
 Kassationsappellen indeholder en anmodning om annullation af de retsafgørelser, der er truffet i sagen i forbindelse med væsentlige krænkelser af materielle og processuelle regler.
 Ved afgørelse af dommeren i Den Russiske Føderations højesteret, Romanovsky SV Fra den 12. december 2017 blev overklagelsesklagen overført til sagen til behandling i retssagen i den civile sager for højesteret i Den Russiske Føderation.
 Efter kontrol af sagsakterne, diskuterede argumenterne i klagen og indvendinger til det, den retlige bestyrelsen om Borgerlige Tilfælde af Højesteret fastslår, at der er omhandlet i artikel 387 i den civile retsplejelov af RF grund til annullering af cassation afgørelser påklages civile sager i Moskva Byretten den 22. december 2016.
 I overensstemmelse med artikel 387 i den civile retsplejelov i Den Russiske Føderation, begrundelsen for annullering eller ændring af retsafgørelser om appel er betydelige overtrædelser af materielle og processuelle regler, der påvirkede udfaldet af sagen, og uden at tage fat hvor det er muligt at genoprettelse og beskyttelse af de krænkede rettigheder, friheder og legitime interesser, og beskyttelse af offentlige interesser beskyttet af loven.
 Retten for civile sager fra Den Russiske Føderations højesteret finder, at sådanne overtrædelser i den foreliggende sag er begået af retterne i den første og den appellerede instans.
 Som fastslået af domstolene, og følger sagen, den 5. oktober, 2014 frataget retten til at drive et køretøj Nekludov DV, transporterer passagertransport passager taxier, brød færdselsregler, hvilket resulterede i en trafikulykke, der dræbte den taxa passager Yaremenko DI
 Yaremenko V.I. er den afdødes mand Yaremenko DI og Yaremenko NV, Arnautova-Tyurnina VN. og Kayumova DA - Døtre.
 Dommen i Gagarinsky distriktsdomstol i Moskva den 16. marts 2015 Neklyudov DV fundet skyldig i at begå en forbrydelse i henhold til del 3 i artikel 264 i Den Russiske Føderations straffelov (overtrædelse af trafikregler og drift af køretøjer, som ved et uheld forårsagede en persons død).
 Bilen af mærket "Skoda Octavia", der anvendes af Neklyudov DV Som en passagertax tilhører en individuel iværksætter VG Komarov.
 Mellem IP Komarov


text:
V.G. og Neklyudov DV 11. juli 2014 blev der indgået en ansættelseskontrakt, hvorefter sidstnævnte blev ansat af føreren.
 14. december 2011 mellem IP Komarov VG (Kunden) og LLC Taxi "Prestige" (Entreprenør) underskrev en aftale, hvorefter entreprenøren er forpligtet til at søge passagererne for deres transport en bil kunde, at levere til kundens øvrige tjenester, som denne aftale, og kunden er forpligtet til at betale agenten et gebyr fastsat af kontrakten.
 I henhold til denne kontrakt er kunden forpligtet til at stille livs- og sundhedsforsikring til passagererne i bilen, inden han går på linjen for at overvåge bilens tekniske tilstand og lægeundersøgelse før trip. Kunden selv er ansvarlig for skaden for tredjemand i forbindelse med transport af kunder (kontraktens punkt 2.1.7, 2.1.8, 5.4).
 Den 8. oktober 2013 mellem Ingosstrakh IJSC og VG Komarov. I forbindelse med ovennævnte bil "Skoda Octavia" blev der indgået en kontrakt om obligatorisk motoransvarsforsikring for perioden 17. juli 2013 til 16. juli 2014.
 17. juli 2014 mellem CJSC "GUTA-Insurance" og Komarov VG. For den samme bil blev der indgået en frivillig ansvarsforsikringsaftale for perioden fra 17. juli 2014 til 16. juli 2015 for forsikringsrisikoen "ulykke" med et forsikringsbeløb på 1.500.000 rubler.
 10 jun 2014 mellem CJSC "Insurance Group" Uralsib "og Komarov VG kontrakt om frivillig forsikring af borgere fra ulykker" beskyttelse sti "herunder forsikring risiko" den forsikredes død i en ulykke ", på periode fra den 11. juni 2014 den 10. juni 2015, idet en forsikringssum på 50 000 rubler. de forsikrede er fører og passagerer i køretøjet.
 I overensstemmelse med Charter of LLC "Taxi" Prestige "er hovedaktiviteterne i dette selskab organiseringen af forsendelsestjenesten, opkald, taxa ordrer, informationstjenester, taxa aktiviteter.
 Ifølge svaret fra den føderale tjeneste for Tilsyn med forbrugerrettigheder Beskyttelse og menneskelig velfærd i Moskva den 9. december, 2015 LLC "Taxa" Prestige "er en ekspedition tjeneste, som giver informationstjenester til kunden: transmitterer ordren, kalder den anbefalede omkostningerne ved en taxa tjeneste, Samtidig tilbyder LLC "Taxi" Prestige brugeren en gratis mulighed for at blive bekendt med oplysninger om forslag fra organisationer, der leverer tjenesteydelser på dette område, og osu ETS søgeforslag på brugerdefinerede parametre.
 Ifølge afdeling nr. 18 i Moskva regionale afdeling for Den Russiske Føderations Social Security Fund nr. 05-05 / 05/108 af 25. januar 2016 er Prestige Taxi LLC registreret den 28. maj 2003, den forsikredes primære økonomiske aktivitet er aktiviteten af en taxa, som svarer til OKVED 60.22 LLC "Taxi" Prestige "årligt i den lovfæstede periode, bestå bekræftelse af den vigtigste type økonomisk aktivitet, fremlæggelse af de relevante dokumenter (ansøgning om bekræftelse af den primære økonomiske type ohmisk aktivitet, certifikat-bekræftelse af den primære økonomiske aktivitet).
 Tilfredsstiller delvist sagsøgernes krav til DV Neklyudov. og IP Komarov VG og benægte krav på LLC "Taxa" Prestige", domsretten fortsatte fra det faktum, at de passager transport tjenester Yaremenko DI Nekludov DV udøves på grundlag af en ansættelseskontrakt med IP Komarov VG tilhører den sidste bil, og begrundelsen for pålæggelse af ansvar på LLC "Taxi" Prestige ", fremsat af Yaremenko DI Kun informationstjenester er ikke tilgængelige.
 Den appelret, enig


text:
med resultaterne af forsøget domstol delvist tilfredshed af fordringen til DV Neklyudova og fornægtelse af kravet til LLC "Taxa" Prestige", væltede den første instans dom i den del af opsvinget fra IP Komarov VG fordel Yaremenko NV skader i mængden af 552,295 rubler., hvilket indikerer, at erstatningsansvaret Komarov Er forsikret i henhold til ovennævnte forsikringskontrakter, og sagsøgerne har ret til at appellere med forsikringsselskaber.
 Retten for civile sager i højesteret i Den Russiske Føderation finder, at retterne i den første og den appellerede instans har begået væsentlige overtrædelser af de materielle og proceduremæssige regler.
 I overensstemmelse med artikel 1064 i Den Russiske Føderations civile lov er skader forårsaget af en statsborgeres ejendom eller ejendom samt skader på en juridisk persons ejendom fuldt ud kompenseret af den person, der forårsagede skaden. Ved lov kan forpligtelsen til at kompensere for skade pålægges en person, der ikke er årsag til skade (stk. 1).
 Den person, der forårsagede skade, er undtaget fra erstatning for skade, hvis han beviser, at skaden ikke blev forårsaget af hans skyld. Loven kan sørge for erstatning for skade og i tilfælde af, at skadeberderen ikke er skyld (stk. 2).
 § 1 i artikel 1079 i Code bestemmer, at juridiske personer og borgere, hvis aktivitet er forbundet med øget risiko for andre (brug af køretøjer, maskiner, el højspænding, atomenergi, sprængstoffer, potente giftstoffer mv, gennemførelse af byggeriet og andre relaterede aktiviteter mv.) er forpligtet til at kompensere for den skade, der er forårsaget af kilden til øget fare, medmindre de bevise, at skaden er opstået på grund af force majeure eller hensigt til ofret om. forpligtelse erstatning pålægges en juridisk enhed eller en borger, der besidder en kilde til fare for ejendomsretten, retten til erhvervslivet eller operationelle forvaltning eller af andre grunde (på højre side af lejemålet, fuldmagt for retten til kørsel, som følge af salget af kroppen af giver ham en kilde til øget fare osv.).
 I medfør af artikel 1100 i ovennævnte kode udføres erstatning for moralsk skade uanset årsagens skyld i tilfælde af skade forårsaget af en borgers liv eller sundhed ved en kilde til øget fare.
 I henhold til artikel 1068, stk. 1, i samme kodeks refunderer en juridisk enhed eller en borger den skade, som hans medarbejder har haft i forbindelse med arbejdets udførelse (tjenestemand, tjenestemand). Samtidig medarbejdere indregnes borgere udfører arbejde i henhold til en ansættelsesaftale (kontrakt), samt borgere, der udfører arbejde under Kontraktansatte civile, hvis de har handlet eller burde have handlet efter instruks fra den respektive juridisk person eller borger og under kontrol af sikkerhed.
 I henhold til de ovennævnte materielle retsregler i deres forhold, at arbejdsgiveren ansvaret kompensere ikke blot ejendommen, men også den moralske skader forårsaget af dets ansatte under udøvelsen af opgaver, og kilden til den øgede risiko for ejeren - både materielle og moralske skader forårsaget af denne kilde.
 Som fastslået af retten var arbejdsgiveren Neklyudov DV, der udførte arbejdsopgaverne på tidspunktet for skade, og også ejeren af bilen, som forårsagede skade, IP-kommisjonen VG.
 Under sådanne omstændigheder er afslaget


text:
på et krav mod IP Komarov VG, herunder tilbagesøgning af erstatning for moralsk skade, en væsentlig overtrædelse af ovennævnte materielle bestemmelser.
 Derudover fastslog retten, at LLC "Taxi" Prestige "leverede IP Komarov VG med agenter til at finde taxa-passagerer, acceptere ordrer fra dem og overføre dem til tjenesteudbyderen.
 At benægte krav på LLC "Taxa" Prestige", behøver domstolene ikke tager hensyn til bestemmelserne i punkt 1 i artikel 1005 i den borgerlige lovbog, at transaktionen af agenten og tredjemand på dennes vegne og på bekostning af hovedstolen bliver forpligtet agent, i det mindste hovedstol og blev navngivet i transaktionen eller indgået et direkte forhold til tredjemand til at udføre transaktionen.
 Under en transaktion foretaget af en agent med en tredje person på vegne af og på bekostning af rektor opstår rettigheder og forpligtelser direkte fra rektor.
 Som følge af retsafgørelser og materiale i sagen, omstændighederne deraf, fra Yaremenko DI. For at levere tjenester til befordring af passagerer en taxa passager, LLC "Taxi" Prestige "ikke at handle på egne vegne og på vegne af hovedstolen, i dette tilfælde på vegne af FE Komarov VG, er domstolene ikke indstillet.
 Det faktum, at passageren efterfølgende indgået direkte relationer med en medarbejder af hovedstolen - en taxachauffør, og at han kunne få oplysninger om den vigtigste, i henhold til ovenstående bestemmelser i artikel 1005 i den borgerlige lovbog i Den Russiske Føderation selv påvirker ikke forpligtelser agenten, der trådte i forbindelser med en tredjepart på egne vegne.
 Til støtte Ltd "Taxi" Prestige "sagsøgere præsenterede reklame produktion af samfundet til at blive bistået af taxi, samt et øjebliksbillede af sms-beskeder, der sendes til selskabet ifølge mobiltelefonen Yaremenko DI, der angiver prisen for service og tak for brug af ydelser fra dette samfundet. I dette tilfælde klagerne påpegede, at tilbyde taxikørsel og tager en ordre fra Yaremenko DI, LLC "taxi" Prestige "til at handle på egne vegne.
 I strid med bestemmelserne i artikel 198, stk. 4, artikel 4, stk. 4, i civilprocesloven i Den Russiske Føderation har domstolene imidlertid ikke vurderet beviserne.
 Forpligtelsen til at bevise grunden til fritagelsen fra erstatningsansvar i henhold til bestemmelserne i punkt 2 i artikel 1064 i den borgerlige lovbog skal pålægges sagsøgte.
 På baggrund af resultaterne af domstolene i form af fornægtelse af krav til LLC "Taxa" Prestige "også gjort en væsentlig overtrædelse af den materielle ret.
 Ifølge del 1 af artiklen 327 i den civile retsplejelov i Den Russiske Føderation, appelretten at revurdere sagen i høringen om reglerne for retten i første instans med specifikationerne i kapitel 39 i kodeksen.
 Omprøve tilfældet i appelretten indebærer kontrol, evaluering de faktiske omstændigheder og deres juridiske kvalifikation (punkt 21 i resolution vedtaget af Plenum af højesteret den 19. juni 2012 N 13 "Om ansøgning fra domstolene i reglerne for civilprocessen regulerer produktionen i appelretten ").
 Ovenstående lovkrav og forklaringer af Plenum af højesteret appelretten i det foreliggende tilfælde ikke var opfyldt, blev rettens beslutning, der blev vedtaget i strid med de materielle og processuelle regler, hvad angår fornægtelse af krav til LLC "Taxa" Prestige"


text:
opretholdes.
 Hertil kommer, at retsinstansen for borgerlige sager i højesteret i Den Russiske Føderation finder, at ved at ophæve domstolens afgørelse vedrørende tilfredsheden af kravet mod undersøgelsesperioden Komarov VG Ved afhjælpning af begravelsesudgifter og afslag på at indgive et krav gjorde appelretten også væsentlige krænkelser af materielretten.
 Ifølge den russiske Føderation, artikel 1072 i den civile retsplejelov, en juridisk person eller borger, der har forsikret sit ansvar i form af en frivillig eller tvungen forsikring til gavn for offeret (artikel 931, § 1 i artikel 935), i det tilfælde, hvor forsikringen kompensation ikke er tilstrækkelig til fuldt ud at kompensere for den skade, kompensere for forskellen mellem forsikringskompensationen og den faktiske skade.
 På grund af de særlige bestemmelser i artikel 11 i forbundslov 25. april, 2002 N 40-FZ "On lovpligtig forsikring for ansvarsforsikring af bilejere" (herefter - loven om ansvarsforsikringens) som gældende på tidspunktet for indgåelse af forsikringsaftalen IP Komarov VG hvis offeret kommer til at udøve sin ret til forsikring betaling, skal han hurtigst muligt underrette forsikringsselskabet for den forsikrede begivenhed (punkt 3).
 Bestemmelserne i denne forbundslov om ofre, gælder også for personer, der har lidt skade som følge af død af forsørger, arvingerne til ofrene og andre personer, der i henhold til den civilretlige har ret til erstatning for skade påført dem ved hjælp af køretøjer andre personer (punkt 4 ).
 Mængden af forsikringsbetaling i henhold til kontrakten om tvangsforsikring af ejerens ansvar i forbindelse med tilbagebetaling af begravelsesudgifter var højst 25.000 rubler. (§ 1 i lov om MTPL).
 Ifølge de forklaringer, der er gældende for punkt 6 i resolution vedtaget af Plenum af højesteret den 29. januar 2015 N2 "om anvendelsen af loven ved domstolene om lovpligtig ansvarsforsikring for ansvarsforsikring af bilejere" efter fremlæggelse af krav direkte til ofrene skadevolder domstol i medfør af punkt 3 i artikel 40 i den civile retspleje Code of den Russiske Føderation er forpligtet til at inddrage i sagen som den sagsøgte forsikringsselskab, som i overensstemmelse med loven om obligatorisk lidelser s har ret til at ansøge om forsikring betaling eller direkte skader.
 Lignende forklaringer er angivet i punkt 91 i resolutionen fra plenumforbundet i Den Russiske Føderations højesteret den 26. december 2017 nr. 58 "På retsinstansernes anmodning om tvangsforsikring af køretøjsejeres erstatningsansvar".
 En sådan pligt i henhold til frivillige ansvarsforsikringsaftaler er ikke fastsat ved lov.
 Ud fra ovenstående artikel 1072 i den borgerlige lovbog, at forpligtelsen til ansvar for forsikringsselskabet kompensere for egen regning forskellen mellem forsikringserstatning og den faktiske mængde af skader betyder ikke, at offeret er frataget retten til at bringe et erstatningskrav direkte til skadevolder og skal kun gælde for den valgte skadevolder forsikringsselskab i henhold til kontrakten om frivillig ansvarsforsikring.
 I dette tilfælde har appelretten ikke vurdere argumenterne fra sagsøgerne, at den manglende etablere grundlag for erstatningsansvar IP Komarov VG og størrelsen af dette ansvar i disse juridiske forhold med deltagelse af andre respondenter i det væsentlige forhindrede sagsøgeren fra at fremsætte krav til forsikringsselskabet.
 Derudover er der ingen kontrakt om obligatorisk ansvarsforsikring for Komarova VG


text:
i tilfælde af materialer. som ejer af køretøjet på tidspunktet for trafikulykken samt eventuelle oplysninger om denne kontrakt. I tilfælde er der kun kontrakten fra OSAGO for perioden 17. juli 2013 til 16. juli 2014.
 Under sådanne omstændigheder, den retlige bestyrelsen om Borgerlige Tilfælde af Højesteret finder, at appelretten begik væsentlige overtrædelser af materielle og proceduremæssige rettigheder, som et resultat af at klage over afgørelser truffet af civile sager i Moskva byret den 22. december, skal 2016 annulleres med retningen af sagen til en ny retssag i appelretten.
 Styret af artiklerne 387, 388, 390 i Den Russiske Føderations civile retsplejelov, den retlige myndighed for borgerlige sager i Den Russiske Føderations højesteret
 Appelrettens afgørelse af retsinstansen for borgerlige sager i Moskvas byrett den 22. december 2016 om at annullere, henvise sagen til ny behandling af appelinstansen.
 Hvorfor er det så svært at lave LED'er drevet af 220V med egne hænder?
 Fordi du skal løse to opgaver korrekt:
 Begræns strømmen gennem LED'en, så den ikke brænder ud.
 Sørg for, at LED'en er beskyttet mod omvendt strømforbrug.
 Hvis du ignorerer nogen af disse genstande, vil LED'en straks blive dækket af et kobberbeholder.
 I det enkleste tilfælde kan strømmen gennem LED'en begrænses af en modstand og / eller en kondensator. Og for at forhindre en nedbrydning fra bagsiden spænding kan der bruges en konventionel diode eller en anden LED.
 Derfor består den enkleste ordning for tilslutning af LED'en til 220V kun af få elementer:
 Den beskyttende diode kan være praktisk talt alt, fordi dets omvendte spænding vil aldrig overskride fremspændingen på LED'en, og strømmen er begrænset af modstanden.
 Modstanden og effekten af den begrænsende (ballast) modstand afhænger af LED'ens driftsstrøm og beregnes ifølge Ohms lov:
 Og modstandens dissipationskraft beregnes som følger:
 ULED - direkte (arbejdsmæssig) spænding af LED'en. Normalt ligger det inden for 1,5-3,5 V. For en eller to lysdioder kan de forsømmes og derfor forenkle formlen til R = URin/ Jeg,
 I - LED strøm. For konventionelle indikatorlampe vil strømmen være 5-20 mA.
 Eksempel beregning af en ballast modstand
 Lad os sige, at vi skal have den gennemsnitlige strøm gennem LED = 20 mA, derfor skal modstanden være:
 R = 220V / 0,020A = 11000 Ohm (vi tager to modstande: 10 + 1 kOhm)
 P = (220V) 2/11000 = 4,4W (vi tager med en margen: 5W)
 Modstandens krævede modstand kan tages fra nedenstående tabel.
 Tabel 1. Afhængighed af LED-strømmen på modstanden af ballastmodstanden.
 I tidligere kredsløb blev beskyttelsesdioden tændt parallelt, men den kan også placeres som denne:
 Dette er den anden ordning for at tænde LED'erne for 220 volt uden en driver. I dette kredsløb vil strømmen gennem modstanden være 2 gange mindre end i den første variant. Og derfor vil det blive tildelt 4 gange mindre strøm. Dette er et klart plus.
 Men der er også en minus: En fuld (amplitude) spænding af netværket påføres beskyttelsesdioden, derfor ruller enhver diode her ikke. Det er nødvendigt at hente noget med en omvendt spænding på 400 V og højere. Men i disse dage er


text:
det slet ikke noget problem. Perfekt egnet, for eksempel den allestedsnærværende diode til 1000 volt - 1N4007 (KD258).
 På trods af den almindelige misforståelse vil LED'en i de negative halvperioder af netspændingen stadig være i en tilstand af elektrisk sammenbrud. Men på grund af det faktum, at modstanden af revers-p-n-overgang beskyttelsesdioden er meget stor opdeling strøm vil være utilstrækkelig til output LED fiasko.
 For at reducere mængden af berøringsstrøm er det nødvendigt at skære modstanden i to dele for at få det som vist i billederne:
 Takket være denne beslutning kan selv strømmen til "jord" (med utilsigtet berøring) ikke overstige 220/12000 = 0,018A, selv om der skiftes fase og nul. Og det er ikke så farligt.
 Hvordan håndteres pulsationer?
 I begge kredsløb lyser LED'en kun i den positive halvfrekvens af netspændingen. Det er, det vil flimmer med hyppige 50 Hz eller 50 gange i sekundet, med pulsering størrelse er lig med 100% (10 ms brændende, ikke brænde 10ms og så videre). Det vil være mærkbart for øjet.
 Desuden vil der uundgåeligt være en stroboscopic effekt ved belysning af blinkende lysdioder af eventuelle bevægelige genstande, f.eks. Blæserblader, cykelhjul osv. I nogle tilfælde kan denne virkning være uacceptabel eller endda farlig. For eksempel, når man arbejder på en maskine, kan det virke som om fræserne er stationære, men det drejer sig i virkeligheden med en kæmpe hastighed og venter kun på at du sætter fingrene der.
 For at gøre ripplen mindre mærkbar, kan du fordoble frekvensen af at tænde LED'en med en fuldbølge-ensretter (diodebro):
 Bemærk at sammenlignet med kredsløb nr. 2 med den samme modstandsbestandighed, fik vi to gange den gennemsnitlige strøm. Og følgelig fire gange strømafgivelsen af modstande.
 Diodebroen er ikke fremlagt med specielle krav, og det vigtigste er, at dioderne, som den består af, kan modstå halvdelen af LED'ens driftsstrøm. Den omvendte spænding på hver af dioderne vil være meget ubetydelig.
 Som en mulighed er det dog muligt at arrangere den parallelle tilslutning af to lysdioder. Så brænder en af dem under den positive halvbølge og den anden - i den negative halvdel.
 Pointen er, at hvis en sådan optagelse af det maksimale spærrespænding på hver af LED'erne vil være lig med den forreste spænding på en anden LED (flere volt maksimum), så hver af lysdioderne vil være beskyttet mod nedbrydning.
 LED'erne skal placeres så tæt som muligt på hinanden. Ideelt - forsøg at finde en dobbelt LED, hvor begge krystaller er anbragt i et hus og hver har sine egne konklusioner.
 Generelt for LED'er, der udfører en indikatorfunktion, er størrelsen af krusningen ikke særlig vigtig. For dem er det vigtigste den maksimale mærkbar forskel mellem tilstanden til og fra (on / off indikation, afspilning / optagelse, opladning / udladning, normal / alarm osv.)
 Men når du opretter lamper, bør du altid forsøge at reducere pulsationer til et minimum. Og ikke så meget på grund af farerne ved stroboscopic effekt, hvor mange på grund af deres skadelige virkning på kroppen.
 Hvilke pulsationer anses for acceptable?
 Alt afhænger af hyppigheden: Jo


text:
lavere det er, desto mere mærkbare pulsationer. Ved frekvenser over 300 Hz bliver pulsationer helt usynlige og er normalt ikke normaliserede, det vil sige, at selv 100% anses for at være normen.
 På trods af at belysnings pulsationer ved frekvenser på 60-80 Hz og højere ikke visuelt opfattes, men de kan medføre øget træthed i øjnene, generel træthed, angst, nedsat produktivitet og visuel arbejde selv hovedpine.
 For at forhindre de ovennævnte konsekvenser anbefaler den internationale standard IEEE 1789-2015 et maksimalt niveau af lysstyrke ripples med en frekvens på 100 Hz - 8% (garanteret sikkert niveau - 3%). For en frekvens på 50 Hz - vil dette være henholdsvis 1,25% og 0,5%. Men det er for perfektionister.
 Faktisk, for at lysstyrken pulseringer af LED'en for at stoppe i det mindste en eller anden måde irriterende, er det nok, at de ikke overstiger 15-20%. Dette er niveauet for flimring af glødelampe af gennemsnitskraft, og ingen har nogensinde klaget over dem. Ja, og vores russiske SNIP 23-05-95 tillader flimring af lys i 20% (og kun for særligt omhyggeligt og ansvarligt arbejde øges kravet til 10%).
 . I overensstemmelse med GOST 33393-2015 "bygninger Metoder til måling illuminans krusning faktor" til vurdering af størrelsen af pulseringer indføre en særlig indikator - krusning faktor (Kn).
 Odds. pulsationer generelt beregnes ved hjælp af en kompleks formel med brug af en integreret funktion, men for harmoniske oscillationer forenkles formlen til følgende:
 hvor Emax - den maksimale værdi af belysning (amplitude) og Emin - minimumet.
 Vi vil bruge denne formel til at beregne kondensatoren af udglatningskondensatoren.
 Det er muligt at nøjagtigt bestemme pulseringer af enhver lyskilde ved hjælp af et solpanel og et oscilloskop:
 Hvordan man reducerer rippel?
 Lad os se, hvordan du tænder LED'en i et 220 volt netværk for at reducere rippel. Til dette formål er den nemmeste måde at lodde den akkumulerende (udglatning) kondensator parallelt med LED'en:
 På grund af LED'ernes ikke-lineære modstand er beregningen af kapacitansen af denne kondensator en temmelig ubehagelig opgave.
 Denne opgave kan dog forenkles ved at lave flere antagelser. Først præsenterer LED'en som en tilsvarende konstant modstand:
 Og for det andet at foregive, at lysstyrken af LED'en (og dermed belysningen) har en lineær afhængighed af strømmen.
 Lad os forsøge at beregne kondensatorkapacitansen groft for et bestemt eksempel.
 Beregning af kapacitansen af udglatningskondensatoren
 Antag, at vi ønsker at få koefficienten. pulsationer 2,5% med strøm gennem LED 20 mA. Og til vores rådighed var LED'en, som ved en strøm på 20 mA falder 2 V. Frekvensen af netværket, som normalt, 50 Hz.
 Så vi besluttede, at lysstyrken er lineært afhængig af strømmen gennem LED, og LED vi har præsenteret i form af en simpel modstand, kan belysningen i formlen til beregning af pulseringsforholdet nemt erstattes af kondensatorspændingen:
 Vi erstatter de oprindelige data og beregner Umin:
 Spændingsvariationen i netværket er 0,02 s (1/50).
 Således vil oscillogrammet for spændingen over kondensatoren (og derfor også på vores forenklede LED) se sådan ud:
 Tilbagekald trigonometri og overvej kondensatorens opladningstid (for enkelhed vil vi ikke tage højde for


text:
modstanden af ballastmodstanden):
 topkræve = arccos (umin/ Umax) / 2πf = arccos (1.9 / 2) / (2⋅3.1415⋅50) = 0.0010108 s
 Resten af kongenens tid vil blive afladet. Desuden bør perioden i dette tilfælde skæres i halvt, fordi vi bruger en fuldbølge ensretter:
 tbit = T - topkræve = 0,02 / 2 - 0,0010108 = 0,008989 sek
 Det er fortsat at beregne kapaciteten:
 I praksis vil der næppe være nogen, der vil lægge en sådan stor stænger for en lille LEDs skyld. Selv om opgaven er at få en krusning på 10%, er det kun 440 uF nødvendigt.
 Har du bemærket, hvor meget strøm der er tildelt på slukningsmodstanden? Strøm, der er spildt. Kan vi ikke reducere det på en eller anden måde?
 Det fremstår, stadig som det er muligt! Det er nok at tage en reaktiv (kondensator eller choke) i stedet for den aktive modstand (modstand).
 Throttle vi måske straks ligge på grund af dens akavet og mulige problemer med EMF selv-induktion. Og du kan tænke på kondensatorer.
 Som du ved, har en kondensator af enhver kapacitet en uendelig modstand for likestrøm. Men modstanden mod vekselstrøm beregnes ved hjælp af denne formel:
 det vil sige, jo større kapacitans C og jo højere frekvensen af strømmen f, jo lavere er modstanden.
 Skønheden er, at den reaktive modstand og magt også er reaktiv, det vil sige ikke rigtig. Det ser ud til at eksistere, men det ser ikke ud til at eksistere. Faktisk udfører denne strøm ikke noget arbejde, men går simpelthen tilbage til strømkilden (i stikkontakten). Husholdningstællere tager ikke højde for det, så du behøver ikke betale for det. Ja, det skaber en ekstra belastning på netværket, men du som en slutbruger er usandsynligt stærkt forstyrret =)
 Således erhverver vores strømforsyningskredsløb til LED'er fra 220V med egne hænder følgende formular:
 Men! I denne form er det bedre ikke at bruge det, da LED'en i denne ordning er sårbar over for impulsstøj.
 Aktiver eller deaktiver opdrættet på én du linje kraftfuld induktiv belastning (motor balsam, et køleskab kompressor, svejsemaskinen og lignende) giver anledning til et netværk af meget kort strømstød. Kondensatoren C1 repræsenterer praktisk talt nul modstand for dem, derfor vil den kraftige impuls gå direkte til C2 og VD5.
 Desværre, elektrolytiske kondensatorer på grund af deres høje parasitisk induktans, er ikke forsynet med den højfrekvente støj, så meget af pulsen energi går gennem p-n-krydset af LED.
 En anden farlig øjeblik opstår i tilfælde af kredsløbet på tidspunktet for den bølgedal af netspændingen (dvs. i det øjeblik, når netspænding den er på sit højeste værdi). fordi C1 på dette tidspunkt er helt afladet, så er der for meget strømstigning gennem LED'en.
 Alt dette fører til en gradvis nedbrydning af krystallet og et fald i lysstyrken af luminescensen.
 For at undgå sådanne uheldige konsekvenser skal kredsløbet suppleres med en lille slukningsmodstand på 47-100 ohm og en effekt på 1 watt. Derudover vil modstanden R1 fungere som en sikring i tilfælde af en nedbrydning af kondensatoren C1.
 Det viser sig, at ordningen med at