text:
Sprognævnets 3 definitioner af racisme til brug for afgørelsen. Sagen vedrørte et sprogligt fortolkningsspørgsmål. Den sproglige fortolkning af ordet racisme var udslagsgivende for Højesterets afgørelse. Det anførte på side 581 om, at det afgørende må være, at der er et rimeligt klart, kontinuerligt og sammenhængende mønster i den forbryderiske virksomhed – der er en ”indre sammenhæng” i handlingerne – uanset at intensiteten fra tid til anden kan variere, antyder formentlig, at der skal mere end 2 delovertrædelser til, for at statuere fortsat forbrydelse. Dommene V2011.S-0451-11, TfK2011.1063/2, TfL2012.15 og U 2012.1788 H viser, at hhv. 3 og 2 ”delovertrædelser” inden for en periode på ca. 4 – 5 måneder kan anses som én overtrædelse, og dermed som en fortsat forbrydelse.
 Jan Pedersen: Jan Pedersen skriver på side 318 og 361 i hhv. Jan Pedersen 1996 og Jan Pedersen 2001, at der i almindelighed må enhedsbedømmelse formentlig ophæves, hvis der foreligger behørig angivelse i mindst 3 perioder. Afgørende er imidlertid, om der udøves en fortløbende og konsekvent overtrædelse. Det fremgår af Jan Pedersen 2001 på side 294, at der efter de almindelige strafferetlige regler om fortsat forbrydelse kræves, at 1) de strafbare handlinger er ensartede, 2) at de udøves in continenti, og 3) at forbrydelsen ikke er kvantitativt afgrænset.
 Jan Pedersen 2009 skriver på side 191 i 2009: ” I relation til overtrædelse af Skattekontrolloven må det givetvis antages, at læren om fortsat forbrydelse ikke kan anvendes. En forklaring herpå kan være, at tidsrummet mellem de gentagne forbrydelser er for langt, idet selvangivelse og øvrige pligter efter Skattekontrolloven jo alene aktualiseres en gang årligt. Højesteret har da også i UfR 1972.735 H afvist teorien om fortsat forbrydelse. (...) Derimod har praksis i flere tilfælde anerkendt tilstedeværelsen af fortsat forbrydelse ved momslovsovertrædelser, i hvert fald i de tilfælde, hvor den momsregistrerede indgiver momsangivelse hvert kvartal. Tilsvarende må antages at gælde for strafbare unddragelser af øvrige afgifter.”
 I Jan Pedersens 2019 beskrives forholdet om fortsat forbrydelse i afsnit 10.4, side 210 – 212 samt afsnit 10.12, side 463 – 466. Det fremgår af side 211- 212, at praksis traditionelt har været tilbageholdende med at anvende læren om fortsat forbrydelse ved skattesvig jf. U 1972.735 H. På side 2012 beskrives dommene SKM 2014.287 V og SKM 2017.416 Ø.
 I SKM 2014.287 V, var T tiltalt for skattesvig af særlig grov karakter for årene 2005-2009. T påstod frifindelse for udeholdelserne for 2005 og 2006, idet STRL § 289 ikke fandt anvendelse, da der ikke forelå en fortsat forbrydelse, og at strafansvaret for den herefter foreliggende unddragelse efter dagældende SKL § 13, stk. 1 (nugældende SKL § 82, stk. 1) var forældet. Landsretten statuerede, at der var tale om en udeholdelse af indtægter fra samme indkomstkilde, hvorfor forholdene måtte anses for en fortsat forbrydelse. Da den samlede sum af de unddragne skatter og arbejdsmarkedsbidrag udgjorde mere end 500.000 kr., fandt retten, at forholdene kunne henføres under straffelovens § 289. Dommen angår antageligt alene spørgsmålet om, i hvilket omfang flere års skatteunddragelser kan kumuleres, ved afgørelsen af, hvorvidt


text:
STRL § 289 om grov skattesvig finder anvendelse.
 I SKM 2017.416 Ø havde T etableret et selskab i et skattely, der i indkomstårene 2005-2013 havde haft ikke ubetydelige indtægter. T blev anset for skattepligtig af selskabets samlede indkomster, uanset at der ikke var foretaget udlodninger, og der blev rejst tiltale for T manglende oplysning herom, efter STRL § 289 jf. SKL § 13, stk. 1 (nugældende SKL § 82, stk. 1). Byretten statuerede, at uanset at tiltale er rejst efter to forskellige bestemmelser i skattekontrolloven, og uanset at der er tale om to forskellige selskaber i to forskellige stater, måtte skatteunddragelserne anses for at være en lang ensartet, kontinuerlig og konsekvent udeholdelse af indtægter vedrørende samme indtægtskilde, og forholdene måtte derfor betragtes som en strafferetlig enhed og dermed en fortsat forbrydelse, således at ingen del af strafansvaret var forældet. I Vestre Landsret blev tiltalte frifundet. Dette blev begrundet med, at tiltalte alene blev anset for at have udvist grov uagtsomhed, og at der forelå en selvanmeldelse, der medførte straffrihed.
 Jan Pedersen nævner, at byretsdommen i SKM 2017.416 Ø vedrører spørgsmålet om fortsat forbrydelse i henseende til forældelse. Den omstændighed, at byretsdommen ophæves af Østre Landsret, indebærer dog, at den næppe har præjudikatsværdi, og at det kan konstateres, at den foreliggende ældre Højesteretspraksis i U 1972.735 H, der utvetydigt afviser anvendelsen af princippet om fortsat forbrydelse i indkomstskattestrafferetten, endnu ikke klart er tilsidesat. Efter den almindelige retskildelære vil en højesteretsdom sædvanligvis være bestemmende for retstilstanden uanset modstående domme fra underliggende retsinstanser. Den omstændighed, at U 1972.735 H er mere end 45 år gammel, sammenholdt med dommene i SKM 2014.287 Ø og byrettens dom i SKM 2017.416 Ø, indebærer dog muligvis, at fortsat forbrydelse nu anerkendes i praksis.
 På side 466 i Jan Pedersen 2019 anføres: ”I almindelighed må enhedsbedømmelsen formentlig ophæves, hvis der foreligger behørig angivelse i blot 1 periode. Afgørende er således, at der udøves en fortløbende og konsekvent overtrædelse. Det er vel næppe endeligt afklaret, hvor mange enkeltstående overtrædelser, der må foreligge for, at der i forældelsesmæssig henseende kan foretages en enhedsbedømmelse, men det må formentlig lægges til grund, at der skal foreligge adskillige overtrædelser dvs. flere end to ukorrekte afgiftsangivelser. Såfremt der foreligger flere tilfælde af momsunddragelser i koncern- eller interesseforbundne selskaber, vil disse næppe kunne anses for fortsatte forbrydelser. Såfremt ansvaret for unddragelserne imidlertid gøres gældende mod selskabernes sammenfaldende hovedaktionær, og overtrædelserne har den i øvrigt krævede kontinuitet og lighed, har praksis i henseende til forældelse foretaget en samlet bedømmelse. I SKM 2008.648 VLR blev en person dømt for momsunddragelser såvel som led i personlig ejet virksomhed som i flere kontinuerligt ejede selskaber. Landsretten fandt, at unddragelsen skulle anses som en fortsat forbrydelse. Dette blev begrundet med, at det drejede sig om ensartede og næsten fuldstændig kontinuerlige og konsekvente overtrædelser, der alle – uanset at de formelt var begået i forskellige firmaer/selskaber – reelt angik en og samme rengøringsvirksomhed.”
 Jan Pedersen anfører på side 212 i 2019 bogen: ”Som udgangspunkt må kræves, at unddragelserne relaterer sig til

type: other


text:
ligeartede udeholdelser fra samme indkomstkilde. Herudover skal de strafbare forhold have en systematisk karakter og være fortløbende, således at blot én korrekt angivelse ophæver enhedsbedømmelsen. Det er dog næppe afklaret i praksis, om der ved kravet om en flerhed af lovovertrædelser blot stilles krav om to strafbare lovovertrædelser, eller om der kræves flere. Den foreliggende praksis på momsområdet udviser ikke eksempler på forsat forbrydelse ved blot to på hinanden følgende urigtige momsangivelser, og det må hævdes, at der ikke i sådanne tilfælde foreligger den fornødne systematiske og gentagne strafbare gerning. Det synes derfor at måtte lægges til grund, at der stilles krav om adskillige fortløbende urigtige angivelser vedrørende samme indkomstkilde, måske mindst 5 strafbare forhold. ”
 I V2011.S-0451-11, TfK2011.1063/2 og TfL2012.15, fandt Vestre Landsret, at forholdet ikke var forældet, idet oprensningen – uanset arbejdet blev udført i 3 etaper – ansås som en fortsat forbrydelse. I dommen U 2012.1788 H statuerede retten fortsat forbrydelse i en sag om overtrædelse af STRL § 152, stk. 1, om uberettiget videregivelse af fortrolige oplysninger fra et plejehjem først til et filmselskab og dernæst til DR (altså 2 overtrædelser). Fortsat forbrydelse kan statueres i sager om overtrædelse af straffebestemmelse i ML, hvis der foreligger 2 ensartede og kontinuerlige ”delovertrædelser”, der tidsmæssig, svarer til det ovenfor anførte.
 Ad. Ligeartede udeholdelser: Ordbog over det danske sprog: ”Om to eller flere ting af samme eller lignende art; ensartet”. DJV afsnit A.C..3.5.6.1: ”Ligeartet overtrædelse betyder, at det objektive gerningsindhold i de enkelte bestemmelser svarer til hinanden. Det betyder, at der som udgangspunkt skal foreligge overtrædelse af samme skatte- eller afgiftsbestemmelse”. Der skal være tale om ligeartede unddragelser af skatter- og/eller afgifter. Fx aktieindkomst, lønindkomst eller skat og/eller moms vedrørende betaling til en virksomhed fra kunder.
 Ad. Samme indkomstkilde: Indkomstkilden vedrører kilden til indtægten. Den samme indkomstkilde kan fx være løn fra en arbejdsgiver eller selskab og udbetaling af bonus og/eller aktieindkomst fra en arbejdsgiver/selskab. Det skal bemærkes, at der ved overskud af virksomhed må henregnes alle virksomhedens kunder, og at den samlede indkomst anses for at relatere sig til samme indkomstkilde. I SKM 2014.287Ø statuerede retten, at der var tale om kontinuerlige udeholdelser fra samme indkomstkilde i relation til overtrædelse af 1972-SKL §§ 13 og 16.
 Ad. Systematisk karakter: Den Danske Ordbog om ordet ”systematisk”: ”Som følger et på forhånd fastlagt system eller princip.”
 TfS 1990.56 Ø: Retten fandt, at forældelsesfristen måtte løbe fra ophøret af den sidste af lovovertrædelserne, da det drejede sig om ensartede, kontinuerlige lovovertrædelser uden afbrydelse. Der forelå herefter ikke forældelse for nogen del af det unddragne beløb. Landsretten udtaler:” Efter størrelsen af det unddragne skattebeløb og det lange tidsrum, hvorover den systematiske skatteunddragelse er foretaget, findes straffen at burde fastsættes til 6 måneders fængsel”. De systematiske unddragelser har således indflydelse på strafudmålingen.
 U.1985.740 H. ”Tiltaltes systematiske undladelse gennem 51⁄2 år at have undladt at angive størrelsen af momstilsvar til toldvæsenet, og af at overholde forskrifterne i ML § 18, stk. 3 og § 20, stk. 1, medførte, at forholdet blev betragtet som en


text:
fortsat forbrydelse, således at ingen del af strafansvaret er forældet.”
 I DS1996.S-3/1996, Der var i sagen ikke tale om fortsat forbrydelse. Da der er tale om, et relativt begrænsede antal sammenholdes med, at der er tale om forskellige retssubjekter, udelukker afgørelsen ikke, at 2 handlinger kan udgøre en fortsat forbrydelse.
 Der lægges vægt på systematiske undladelser, men det udelukker ikke at fx 2 på hinanden følgende overtrædelser kan være en fortsat forbrydelse, idet det er flere domme, der alene nævner ”ensartede og kontinuerlige” fx SKM2005.505.ØLR, hvilket svarer til note 46 på side 36 i Betænkning nr. 1438 fra 2004: ”Ensartede og udøves in continenti”. Ensartetheden angår, at der skal være tale om ligeartede udeholdelser/unddragelser af skatter- og/eller afgifter, det skal vedrøre samme indtægtskilde, og kontinuiteten angår, at overtrædelserne skal fremstå som ubrudte. Således at der i en række af handlinger fx urigtige angivelser af moms, ikke må være foretaget korrekte momsangivelser.
 Ad. Fortløbende: Den Danske Ordbog: ”Uden afbrydelser, sammenhængende.”
 Der skal være tale om kontinuitet, altså uden afbrydelser. I SKM 2008.648 VLR, fandt Landsretten, at unddragelsen skulle anses som en fortsat forbrydelse. Dette blev begrundet med, at det drejede sig om ensartede og næsten fuldstændig kontinuerlige og konsekvente overtrædelser, der alle – uanset at de formelt var begået i forskellige firmaer/selskaber – reelt angik en og samme rengøringsvirksomhed. Der kan således i medfør af dommen i den konkrete sag afviges fra den fuldstændige kontinuitet, idet det kræves, at der er ensartede overtrædelser og næsten fuldstændig kontinuerlige og konsekvente overtrædelser, vedrørende den reelt samme virksomhed.
 Jan Pedersen har løbende ændret vurdering om, hvad der kræves for at statuere fortsat forbrydelse jf. ovenfor.
 Skatteretten 2014: Bogen henviser til Jan Pedersen 2009 og Gorm Toftegaard Nielsen: Strafferet 1 – Ansvaret 3. udgave 2008. s. 277.
 Skattekontrolloven kommenteret: Side 301: ”Det kan ikke antages, at en uafbrudt række af urigtige selvangivelser i forældelsesmæssig henseende udgør en enhedsforbrydelse (en såkaldt fortsat forbrydelse) med den følge, at forældelsesfristen for samtlige urigtige selvangivelsers vedkommende først regnes fra indgivelsen af den seneste af disse.”
 Gorm Toftegaard Nielsen skriver på side 280 sidste afsnit – side 281 første afsnit, at i U 1985.740 H blev 6 års uafbrudt tilsidesættelse af denne indberetningspligt opfattet som en forsat forbrydelse. Denne afgørelse var dog ikke bestridt for Højesteret. I U 1988.637 H var afgivet urigtige oplysninger for 2. og 4. kvartal. Højesteret afviste at anse de urigtige angivelser for fortsat forbrydelse”. Der henvises herefter til note 17. vedrørende dommen U 2001.2045 H, hvor det fremgår, at der var udstedt påbud om fjernelse af affald. Påbuddene var udstedt successivt efter manglende opfyldelse. Højesteret fandt, at der forelå fortsat forbrydelse, da undladelserne var ”ensartede kontinuerlige”. Han nævner, at der har dannet sig en tradition for at fortolke ”den strafbare virksomhed” således, at udtrykket i visse tilfælde omfatter flere forbrydelser. Han udelukker ikke at 2 handlinger kan være en fortsat forbrydelse.
 Vagn Greve skriver på side 251: ”Et særligt forbrydelsesbegreb er ”fortsatte forbrydelser”. Afgrænsningen af dette begreb er noget flydende. Det drejer sig om situationer,


text:
hvor en person har foretaget et antal handlinger, som alle skal subsumeres under den samme straffebestemmelse, og hvor det forekommer urimeligt at dele dem op i flere forhold. Det er en forudsætning, at de er begået på samme måde, at de rammer det samme retsgode, og at der er tidsmæssig nærhed. Hvis disse betingelser er opfyldte, kan alle handlingerne betragtes som delhandlinger af den samme forbrydelse. Det betyder blandt andet, at forbrydelsen først er afsluttet med begåelsen af den sidste delhandling, og at forældelsesfristen for den første delhandling først begynder at løbe ved afslutningen af den sidste. Vagn Greve nævner et antal handlinger. Han udelukker ikke at 2 handlinger kan være en fortsat forbrydelse.
 Knud Waaben skriver på side 61:”Ved en fortsat forbrydelse forstås at en person under visse omstændigheder kun anses for at have begået én forbrydelse, skønt han har foretaget flere handlinger der hver især realiserer en forbrydelses gerningsindhold. Han har fx stjålet tre jakker i et omklædningsrum, tre gange taget af firmaets kasse eller tre gange haft samleje med et barn under 15 år. Det kan ikke præcist siges under visse betingelser ensartede handlinger med en tidsmæssig eller stedlig sammenhæng kan opfattes som én forbrydelse. Ofte er det et praktisk betydningsløst spørgsmål om reglerne om straffastsættelse i sammenstød (straf for flere forbrydelser) finder anvendelse, eller der udmåles straf for én forbrydelse. Undertiden får spørgsmålet en forældelsesmæssig betydning. ” På side 101 anføres:” Pdas. er der en tradition for at konstruere visse strafbare forhold som én fortsat forbrydelse, således at en sammenhørende række af handlinger forbliver uforældede såfremt den seneste er uforældet. Der gives næppe nogen enkelt løsning på problemet. Man må først og fremmes se på om der er præg af ensartethed. Kontinuitet og indre sammenhæng over de gentagne handlinger. (...) Vejledende kan det være om tilfældet hører til dem hvor man efter praksis i anklageskrifter, ved bevisførelsen og i dommene kan give afkald på at tidsfæste de enkelte handlinger, således at det blot fastslås at tiltalte ”i perioden fra januar til april 1983 gentagne gange (eller til stadighed) har gjort sig skyldig i... ”. Men også denne fremgangsmåde forudsætter fornødent bevis for at den eller de seneste handlinger ligger inden for fristen. ” Han udelukker ikke at 2 handlinger kan være en fortsat forbrydelse.
 Stephan Hurwitz skriver på side 13: ”Begrebet ”fortsat forbrydelse” er en i teorien omtvistet systembetegnelse. I nyere dansk teori har det været bestemt som en enhedsforbrydelse, bestående af en række handlinger, der hver for sig opfylder betingelserne for selvstændigt strafansvar, men som bedømmes som en enhed (uden anvendelse af sammenstødsregler), når følgende tre betingelser er opfyldt: 1) at de er ensartede, 2) at de udøves in continenti, og 3) at den pågældende forbrydelsesart ikke er kvantitativt begrænset, således at den enkelte handling udtømmer gerningsindholdet, hvilket f. eks. er tilfældet med hensyn til manddrab. Særlig opfyldelsen af den sidstnævnte betingelse kan give anledning til tvivl, idet den omtalte begrænsning antages ikke alene at kunne følge af positiv lovhjemmel, men også af den almindelige


text:
opfattelse. Også kravene om ensartethed og kontinuitet rejser vanskelige tvivlsspørgsmål. På side 145 – 147 nævnes: ”Ved enhedsforbrydelser, der strækker sig over et vist tidsrum, løber forældelsesfristen fra ophøret af det sidste led i virksomheden. Dette ligger principielt klart, men om en kæde af handlinger, opretholdelsen af en vis tilstand m. v. i forældelsesmæssig henseende skal betragtes som en enhed, giver ofte anledning til tvivl. Hvad først angår spørgsmålet, om en række ensartede strafbare forhold præskriptionsmæssigt kan betragtes som een fortsat forbrydelse, viser tidligere retspraksis en tilbageholdende stilling overfor en bekræftende besvarelse af spørgsmålet, medens nogle senere domme tyder på en svingning henimod en videre antagelse af et enhedssynspunkt. Hvad særlig angår undladelsesforbrydelser (egentlige omissivdelikter), er det den almindelige regel, at forældelsesfristen ikke kan begynde at løbe, så længe den fortsatte undladelse er i stand til at pådrage strafansvar, jfr. strfl. § 94, stk. 1: forældelsesfristen løber fra den dag, da den strafbare undladelse er »ophørt«. Forældelsens udgangspunkt bliver herefter det tidspunkt, da handlepligten bortfalder ved opfyldelse eller ved, at opfyldelse bliver umulig. I klasse hermed må det dog vistnok stilles, at det offentliges interesse i handlepligtens opfyldelse bortfalder.” Stephan Hurwitz taler om en kæde af handlinger, og om en række ensartede strafbare forhold, der kan antyde, at der skal mere end to ensartede forhold til for at fanges af enhedsbedømmelsen, og der opstilles tre betingelser for, at der kan være tale om en fortsat forbrydelse. De tre betingelser udelukker ikke, at 2 ensartede overtrædelser kan opfylde kravet om ensartethed og in continenti.
 Carl Torp når frem til på side 831 – 833, at flere handlinger kan anses for at være en fortsat forbrydelse. Han nævner, at når en person ved samme lejlighed successivt borttager flere ting, er det naturligt og stemmende med den almindelige opfattelse at behandle forholdet som et tyveri. Når en person ved samme lejlighed tildeler den overfaldne flere hug eller slag o. l. (jfr. straffeloven § 200 ”overfalder en anden med hug og slag etc.”), udslynger en række æresfornærmelser mod samme person etc., er det ligeledes naturligt at opfatte forholdet som en forbrydelse. Han udelukker ikke, at 2 ensartede overtrædelser kan udgøre en fortsat forbrydelse.
 Udvalgte domme vedrørende overtrædelse af 1972-SKL samt tidligere kontrolloven § 13, stk. 1, og bemærkninger hertil
 U.1971.727 ØLR: Byretten udtalte, at retten kunne tiltræde, at de af tiltalte begåede overtrædelser af kontrollovens § 13, stk. 1, betragtedes som en enhed - en fortsat forbrydelse, der afsluttedes med indgivelsen af selvangivelsen i januar måned 1967. Landsretten udtalte, at det kunne tiltrædes, at de omhandlede lovovertrædelser var at anse som en fortsat forbrydelse afsluttet i januar 1967, og at bedømmelsen af denne derfor måtte ske efter reglerne i straffelovens § 61, stk. 2. Dommen, der er afsagt før U 1972.735 H, slår fast, at en overtrædelse af en skattestraffebestemmelse betragtes som en fortsat forbrydelse.
 U 1972.735 H: I dommen, der er mere end 45 år gammel, blev teorien om fortsat forbrydelse afvist i en sag om skattesvig, men der er efterfølgende statueret fortsat


text:
forbrydelse i sager om overtrædelse af straffebestemmelser i 1972-SKL jf. nedenfor. Retten i Horsens nåede i dom af 7.7.2010 (rettens nr. 511/2010) frem til, at der i en sag om overtrædelse af 1972-SKL § 16, stk. 3, jf. stk. 1, vedrørende indkomstårene 2001-2005 forelå fortsat forbrydelse, idet T helt konsekvent havde undladt at reagere på de modtagne årsopgørelser, der i årene 2002-2006 var sendt til T.
 SKM2014.287.VLR: Byretten fandt, at der var tale om en kontinuerlig og konsekvent udeholdelse af indtægter fra samme indkomstkilde, hvorfor forholdene måtte betragtes som en fortsat forbrydelse. Da den samlede sum af de unddragne skatter og arbejdsmarkedsbidrag udgjorde mere end 500.000 kr. fandt retten, at forholdene kunne henføres under STRL § 289. Beløbene vedrørende 1972-SKL § 13, stk. 1, jf. til dels tidligere lov om arbejdsmarkedsbidrag § 18, stk. 2, jf. stk. 1, litra a, og 1972-SKL § 16, stk. 3, jf. stk. 1, ”ses under et” i relation til STRL § 289, og selv om der er overtrædelse af to forskellige skattestraffebestemmelser (1972-SKL §§ 13 og 16) blev overtrædelserne af byretten betragtet som en fortsat forbrydelse. Landsretten stadfæstede dommen, uden at kommentere forholdet vedrørende fortsat forbrydelse. Det skal bemærkes, at den samlede unddragelse oversteg 500.000 kr., hvilket er udgangspunktet for, at en overtrædelse ”fanges” af STRL § 289 og den 10-årige forældelse, samt at samtlige overtrædelser, selv om de isoleret set ikke oversteg 500.000 kr., blev henført til STRL § 289.
 SKM 2017.416.ØLR: T selvangav ikke kapitalindkomst og aktieindkomst hidrørende fra værdipapirer i udenlandsk depot. T havde via sin bankforbindelse oprettet to selskaber i udlandet, og det var SKATs opfattelse, at selskaberne var transparente. Byretten når frem til: ”Uanset at tiltalen var rejst efter to forskellige bestemmelser i skattekontrolloven, og uanset at der var tale om to forskellige selskaber på henholdsvis Y1-land og på Y2-land, ansås skatteunddragelserne for at være en lang ensartet, kontinuerlig og konsekvent udeholdelse af indtægter vedrørende samme indtægtskilde, og forholdene blev derfor betragtet som en strafferetlig enhed og dermed en fortsat forbrydelse, således at ingen del af strafansvaret var forældet. Den samlede sum af de unddragne skatter udgjorde 734.189,84 kr., hvorfor forholdene samlet blev henført under straffelovens § 289, jf., skattekontrollovens § 13, stk. 1 og § 16, stk. 3, jf. stk. 1”. Byrettens dom går i mod U 1972.735 H. Landsretten tog ikke stilling til, om der forelå grov uagtsomhed, idet retten udtalte:” Således som anklageskriftet er formuleret og i overensstemmelse med det oplyste om skattemyndighedernes praksis om anmodning om tiltale i tilfælde af selvanmeldelse, er der ikke grundlag for at tage stilling til, om tiltalte i givet fald har handlet groft uagtsomt”. T blev således frifundet i overensstemmelse med retningslinjerne i DJV, idet der ikke var tale om unddragelsesforsæt, da T havde foretaget selvanmeldelse. Landsretten kommenterer ikke byrettens udtalelse om fortsat forbrydelse.
 Udvalgte domme vedrørende overtrædelse af ML § 81 og tidligere ML § 21, stk. 3 og bemærkninger hertil
 UfR 1985.740 H: En uafbrudt systematisk tilsidesættelse gennem flere år af indberetningspligten blev i sagen vurderet til at


text:
angå en fortsat forbrydelse.
 UfR 1988.637 H: Højesteret nåede frem til, at tiltale indgav momsangivelsen for april kvartal 1979 den 20. august 1979, og den 5-årige forældelsesfrist udløb derfor den 20. august 1984. De to første momsangivelser i sagen vedrørte april kvartal 1979 og oktober kvartal 1979. Der var ikke tale om to sammenhængende kvartaler. Enhedsbedømmelsen ophævedes, og der forelå ikke en fortsat forbrydelse, idet betingelsen om, at der skal være tale om ensartede handlinger, der udøves in continenti ikke er opfyldt. Det kan således ikke ud fra dommen lægges til grund, at der som minimum skal være tre kontinuerlige urigtige momsangivelse for, at der kan foreligge en fortsat forbrydelse. Det kan udledes af dommen, at hvis der fx er afgivet urigtig indberetning for 2. og 4. kvartal, men indberetningen for 3. kvartal er korrekt, så foreligger der ikke den fornødne kontinuitet til at kunne statuere fortsat forbrydelse. Se Jan Pedersen ovenfor om UfR 1988.637 H. Se Jan Pedersen ovenfor om TfS 1990.56 Ø, TfS 1991,228 V.
 TfS 1992.477 Ø: T var tiltalt for overtrædelse af momsloven ved i perioden mellem den 31/5 1985 og den 4/9 1986, da T havde drevet uregistreret virksomhed, ligesom T havde udfærdiget fakturaer med moms. Landsretten fandt tiltalte skyldig efter anklageskriftet og udtalte vedrørende forældelsesspørgsmålet: "Allerede fordi forældelsesfristen må regnes fra den 4/9 1986, tiltrædes det, at strafansvaret ikke er forældet”. Det fremgår ikke af dommens referat på hvilket grundlag starttidspunkt og sluttidspunkt for den momspligtige periode er fastsat. Det fremgår dog, at der i perioden er udfærdiget fakturaer, således at perioden for den uregistrerede virksomhed knyttes til den periode, der ligger mellem datoerne for første og sidste faktura, hvor virksomheden ikke har været momsregistreret.
 TfS 1995, 614 V: Byretten anså ikke den vedrørende momsforholdet beskrevne overtrædelse som en fortsat forbrydelse, hvorfor T's momsregistreringspligtige virksomhed vedrørende et projekt med en ferieby i 1988 blev anset for strafferetligt forældet. Landsretten udtalte vedrørende spørgsmålet om forældelse, at T havde drevet momspligtig virksomhed i 1987 og 1988 vedrørende feriebyen og i 1989 og 1990 vedrørende P-huset, hvorfor der ikke fandtes grundlag for at anse strafansvaret for forældet. Landsretten statuerede fortsat forbrydelse efter at have kendt T skyldig i grov uagtsom overtrædelse af dagældende momslovs § 35.
 UfR 1997.1416 V: Det fremgår af sagens oplysninger, at tiltalte havde afgivet månedlige indbetalinger til toldvæsenet vedrørende pågældendes momsregnskab, og at de af tiltalens forhold 1 omfattede forhold var foregået jævnt fordelt igennem et åremål, og at disse handlinger havde været ensartede. Der lagde vægt på ensartethed og en jævn fordeling gennem åremål.
 TfS 2001.213 Ø: Retten lagde vægt på ensartethed og kontinuitet.
 TfS 2002.229 Ø: Østre Landsret frifandt tiltalte for overtrædelser af momsloven ved uregistreret momsvirksomhed vedrørende perioden 1.4.1992– 31.5.1993, idet disse forbrydelser efter påbegyndelsen af registreret virksomhed pr. 1/6 1993 ikke kunne anses for fortsat efter nævnte periode, og strafansvar for disse forbrydelser var derfor forældet. Følgende fremgår på side 36 i Delbetænkning 1438 fra 2004:”Består overtrædelsen i forsinket registrering eller angivelse, påbegyndes forældelsesfristen ved den forsinkede opfyldelse af


text:
handlingspligten. Den undladte registrering er uforældelig, så længe undladelsen opretholdes. Selv om registreringspligten formentlig består, uanset at den momspligtige virksomhed ophører, har retspraksis dog i forældelsesmæssig henseende anset den strafbare undladelse for ophørt ved virksomhedens ophør. Som eksempel herpå kan nævnes: TfS 1992.477 Ø. Se også Jan Pedersen om TfS 1992.477 Ø og U 1990.477 Ø.”
 SKM2005.505.ØLR: Retten lagde vægt på ensartethed og kontinuitet. Det skal bemærkes, at T havde afgivet urigtige momsangivelser, og at retten vurderede, at momsangivelserne var ”ensartede og kontinuerlige”, og der statueres fortsat forbrydelse.
 SKM2008.648.VLR: Byretten fandt, at der ikke var indtrådt forældelse, idet det drejede sig om ensartede og næsten fuldstændig kontinuerlige og konsekvente overtrædelser, der alle - uanset at de formelt var begået i forskellige firmaer/selskaber - reelt angik en og samme virksomhed. Landsretten stadfæstede dommen, men nedsatte straffen.
 Retten i Hillerød Std 75284 Udskrift af dombogen D O M afsagt den 27. marts 2017 Rettens nr. 8-3066/2016: T var tiltalt for: Forhold 1: Overtrædelse af ML § 81, stk. 1, nr. 1, jf. stk. 3, jf. straffelovens § 89, ved, for perioden 1. april 2010 til 30. juni 2010 som anpartshaver og administrerende direktør i x ApS, med forsæt til at unddrage statskassen afgift at have afgivet urigtige oplysninger til brug for afgiftskontrollen, idet T angav et negativt momstilsvar på 370.440 kr. selv om momstilsvaret rettelig var 8.762 kr., hvorved statskassen blev unddraget moms for 379.202 kr. Forhold 2: Overtrædelse af momslovens § 81, stk. 1, nr. 1, jf. stk. 3, jf. straffelovens § 89 ved, for perioden 1. juli 2010 til den 30. september 2010 som anpartshaver og administrerende direktør i x ApS, med forsæt til at unddrage statskassen afgift at have afgivet urigtige oplysninger til brug for afgiftskontrollen, idet han angav et negativt momstilsvar på 23.450 kr. selv om momstilsvaret rettelig var 449 kr., hvorved statskassen blev unddraget moms for 23.899 kr. Anklagemyndigheden nedlagde påstand om fængselsstraf og en tillægsbøde på 400.000 kr. Retten fandt, at der alene forelå to enkeltstående forhold af overtrædelse af momslovens § 81, stk. 1, nr. 1, jf. stk. 3, og som ikke havde et ensartet og kontinuerligt præg, hvorfor der ikke forelå en fortsat forbrydelse. Tiltalte blev herefter fundet skyldig i forhold 2 og frifandtes for forhold 1.
 Anklagemyndigheden havde indstillet til Statsadvokaten, at sagen ikke blev rejst vedrørende forhold 1, men alene forhold 2. Anklageren fandt, at man ikke på baggrund af 2 momsangivelser, foretaget med tre måneders mellemrum, kunne sige, at unddragelsen havde et ensartet og kontinuerligt præg. Det blev oplyst, at det var anklagerens opfattelse, at der skulle mere end to angivelser til, førend unddragelsen havde et kontinuerligt præg jf. UfR 1988.637 H. Det skal bemærkes, at Skattestyrelsen og anklagemyndigheden har bevisbyrden for, at den konkrete straffebestemmelse er overtrådt både objektivt og subjektivt. I straffesager er det pålagt domstolen at finde frem til sandheden i sagen jf. princippet om den materielle sandhed. Det er anklagemyndigheden, der på statens vegne fører straffesagerne. Anklagemyndigheden er underlagt et objektivitetsprincip, jf. retsplejelovens § 96, stk. 2,


text:
hvorefter anklagemyndigheden ikke blot skal påse, at strafskyldige bringes til ansvar, men også at forfølgning af uskyldige ikke finder sted. Der påhviler således anklagemyndigheden en pligt til ved sagens behandling også at tage enhver omstændighed, der tyder på en mistænktes uskyld, i betragtning. Inden anklagemyndigheden rejser tiltale ved retten, vurderes sagen i lyset af, at anklagemyndigheden har bevisbyrden i straffesagen, og at sagens vurdering skal ses i lyset af principperne om in dubio pro reo (enhver berettiget tvivl kommer den tiltalte til gode) og favor defensionis (hellere 10 skyldige frifundet end 1 uskyldig dømt). Statsadvokaten er ”bundet” af opportunitetsprincippet (anklagemyndigheden bestemmer om sagen skal føres for domstolene, og kan frafalde tiltale, hvis menneskelige eller andre hensyn taler herfor). Statsadvokaten ønskede ikke at anke byretsdommen til landsretten. Det blev ikke klarlagt ved dommen om 2 enkeltstående overtrædelser kan være at betragte som en fortsat forbrydelse. I den konkrete sag vurderede retten, at der ikke var kontinuitet og ensartethed. Det er bemærkelsesværdigt, at byretten ikke er enig med Statsadvokaten i, at 2 urigtige negative momsangivelser, der vedrører samme straffebestemmelse, er en ensartet handling. I SKM2005.505.ØLR havde T afgivet urigtige momsangivelser”, og at retten vurderede, at momsangivelserne var ”ensartede og kontinuerlige”, og der statueres fortsat forbrydelse.
 Der er, som det fremgår ovenfor, ikke nogen enkel løsning på, hvad der skal til for at statuere fortsat forbrydelse i fiskalstraffesager. Opkrævningslovens § 2 indeholder regler om afregning af skatter og afgifter. Angivelser vedrørende A-skat og AM-bidrag skal som udgangspunkt indgives senest den 10. i den første måned efter udløbet af afregningsperioden jf. opkrævningslovens § 2, stk. 2. Momsangivelsesfristerne afhænger iflg. ML § 57 af momsgrundlagets størrelse. Momsangivelserne skal ske enten halvårligt, med rettidig angivelse senest den 1. i den tredje måned efter momsperiodens udløb, hvert kvartal med rettidig angivelsesfrist senest 1 måned og 10 dage den 1. i den tredje måned efter momsperiodens udløb og månedsvis med senest rettidige angivelse senest den 25. i måneden efter momsperiodens. Dog skal virksomheders angivelse for juni måned efter stk. 1, foretages senest 1 måned og 17 dage efter afgiftsperiodens udløb.
 De materielle regler om strafansvar i 1972-SKL findes i afsnit III, §§ 13 til og med 17. Straffebestemmelserne skal ses i lyset af den almindelige selvangivelsespligt efter § 1. SKL § 1 er videreført i NYSKL § 2. Pligten til at selvangive er årligt tilbagevendende jf. SKL § 4. Selvangivelsesoplysningspligterne er beskrevet i NYSKL §§ 10 – 15. Under hensyntagen til, at der typisk gælder månedligt tilbagevendende pligter til indberetning af punktafgifter samt kildeskat og AM-bidrag, vil fortsat forbrydelse ofte kunne aktualiseres inden for disse områder. Momsangivelsesfristerne, er betydeligt kortere end den årlige selvangivelsespligt, hvorfor muligheden for at statuere fortsat forbrydelse i momsstraffesager er mere nærliggende end i sager vedrørende 1972-SKL og NYSKL.
 Forældelsesfristens begyndelse afhænger af, om der er tale om en handlings- eller undladelsesforbrydelse. Foreligger der urigtige angivelser, påbegyndes forældelsesfristen ved fremsendelsen heraf til Skattestyrelsen. Består overtrædelsen i forsinket registrering eller angivelse, påbegyndes forældelsesfristen ved den forsinkede opfyldelse af handlingspligten jf. fx TfS 2002.229 Ø. Den


text:
undladte registrering eller momsangivelse er efter bestemmelsen i STRL § 94 uforældelig så længe undladelsen opretholdes. Selv om registreringspligten formentlig består, uanset den momspligtige virksomhed ophører, har praksis dog i forældelsesmæssig henseende anset den strafbare undladelse for ophørt ved virksomhedens ophør, jf. TfS 1992.477 Ø. I UfR 1990.649 V blev forældelsesfristen for undladt momsangivelse statueret påbegyndt på det tidspunkt, hvor momsangivelsen skulle være foretaget. I Jan Pedersen 2009 og 2019 på hhv. side 448 og 464 henvises til, at undladt registrering efter ML § 47, stk. 1 og 5 samt undladt momsangivelse efter ML § 57, stk. 1, 1. pkt., regnes fra de relevante angivelsesfrister.
 Politiet har kompetencen til at kunne afbryde forældelsen i alle fiskalstraffesager. Skattestyrelsen har kompetencen til at sigte og dermed afbryde den strafferetlige forældelse i medfør af fx OPKL § 18 og 1972-SKL § 20. 1972-SKL § 20 er videreført i NYSKL § 86. Skattestyrelsens kompetence til administrativt at afgøre skatte- og afgiftsstraffesager med bøde omfatter, sager hvor der foreligger forsæt til unddragelse af skat, arbejdsmarkedsbidrag, lønsumsafgift og/eller moms, hvis det samlede beløb ikke overstiger 250.000 kr. I sager om forsætlige unddragelsessager vedrørende punktafgift må beløbet ikke overstige 100.000 kr. Se DJV afsnit A.C.3.5.1.1. Hvis der i en skatte- og/eller afgiftsstraffesag statueres fortsat forbrydelse, vil det medføre, at den strafferetlige forældelse påbegyndes ved den sidste lovovertrædelse, idet alle overtrædelser betragtes som delhandlinger af den samme forbrydelse, hvilket kan medføre, at overtrædelsen af den pågældende straffebestemmelse bliver ”fanget” af 100.000 kr. eller 250.000 kr. grænsen, således at sagen ikke kan afgøres administrativt. Den strafbare overtrædelse af skatte- og afgiftslovgivningen kan endvidere eventuelt ”fanges” af STRL § 289, der i praksis i vid udstrækning viser, at unddragelsens størrelse er helt afgørende for anvendelsen af bestemmelsen.
 Det fremgår af DJV afsnit A.C.3.2.1.10, at STRL § 289 anvendes, når unddragelsen er over 500.000 kr., og at dette krav gælder for hver af overtrædelserne. Det er særdeles relevant, om der statueres fortsat forbrydelse i relation til de strafferetlige forældelsesregler. Dette skyldes, at forældelsen er 10 år vedrørende overtrædelse af STRL § 289 jf. STRL § 93, stk. 1, nr. 3, men kun 5 år vedrørende strafbare unddragelsessager i skatte- og afgiftslovgivningen jf. STRL § 93, stk.1, nr. 2. En statueret fortsat forbrydelse kan således bevirke, at en skatte- og/eller afgiftsstraffesag ”gribes” af de nævnte grænser på hhv. 100.000 kr., 250.000 kr. eller 500.000 kr., med det resultat, at en sag ikke kan afgøres administrativt.
 I SKM2014.287.VLR forelå der overtrædelse af forskellige straffebestemmelser, men i samme lov, 1972-SKL §§ 13 og 16. Byretten vurderede, at der var tale om en kontinuerlig og konsekvens udeholdelse af indtægter fra samme indtægtskilde, hvorfor forældelsesfristen først skulle regnes fra ophøret af den sidste strafbare handling. Muligheden for at statuere fortsat forbrydelse i skattestraffesager er således i medfør af dommen ikke udelukket. Landsretten stadfæstede dommen, men kommenterede ikke forholdet om fortsat forbrydelse.
 Retten i Hillerød Std 75284 dom afsagt den 27. marts 2017, udtalte, at der alene forelå 2 enkeltstående forhold af overtrædelse af ML § 81,


text:
stk. 1, nr. 1, jf. stk. 3, og som ikke havde et ensartet og kontinuerligt præg, hvorfor der ikke forelå en fortsat forbrydelse. Retten udtalte således ikke, at 2 enkeltstående forhold ikke kunne være en fortsat forbrydelse, men at de to overtrædelser – der begge angik angivne urigtige negativt momstilsvar i to tilstødende kvartaler – ikke havde et ensartet og kontinuerligt præg, hvorfor der ikke forelå en fortsat forbrydelse.
 U 1985.740 H: Manglende angivelse af moms uafbrudt i hvert kvartal i 6 år af landsretten beregnet som ”én fortsat forbrydelse”. I TFS 1991.228 V anså retten drift af registreringspligtig virksomhed uden registrering for fortsat forbrydelse. Ligeledes fandtes udstedelse af fakturaer med uberettiget anførelse af momsbeløb i samme periode at være fortsat forbrydelse. Gerningstidspunktet for sidstnævnte forhold er ikke angivet præcist i dommen. I TfS 1992.585 Ø blev fortsat forbrydelse for urigtige angivelser afvist, da der ikke var oplysninger om, hvilke kvartaler sagen vedrørte. Omvendt synes U 1997.1416 V at have statueret fortsat forbrydelse uden præcis angivelse af, hvilke kvartaler der var angivet urigtige oplysninger i. Tilsvarende TFS 2001.213 Ø. TFS 1995.614 V: T drev i 1987 og 1988 momspligtig virksomhed uden anmeldelse. I 1989 og 1990 drev T momspligtig virksomhed vedrørende et andet projekt. Retten statuerede fortsat forbrydelse for alle 4 år. TfS 2006.290 Ø: T dømt for fra 1.4.1992 til 30.6.1995 at have afgivet urigtige momsangivelser. Unddragelserne var ”ensartede og kontinuerlige” i hele perioden, og der blev statueret fortsat forbrydelse. Der var ikke oplysninger om de enkelte angivelser. ” At have afgivet urigtige momsangivelser var en ensartet handling.
 U.1988.637/2 - H.D. 2. juni 1988 i sag I 336/1987: De to første momsangivelser i sagen vedrørte april kvartal 1979 og oktober kvartal 1979. Der var ikke tale om to sammenhængende kvartaler. Der forelå ikke oplysninger om, at der var en strafbar overtrædelse vedrørende det mellemliggende kvartal, (juli kvartal 1979). Enhedsbedømmelsen ophævedes, idet betingelsen om, at der forelå ensartede handlinger, der udøves in continenti ikke var opfyldt. Det kan således ikke ud fra dommen lægges til grund, at der som minimum skal være 3 kontinuerlige urigtige momsangivelse for, at der kan foreligge en fortsat forbrydelse. I TFS 1991.228 V frafaldt anklagemyndigheden i landsretten bl.a. undladelse af at afgive momsangivelse for juli kvartal, selv om forholdet gentog sig i det følgende kvartal, hvilket sidste forhold ikke ansås forældet. Dommen er afsagt efter U.1988.637/2 - H.D. 2. juni 1988 i sag I 336/1987, hvor anklageren mente, at 2 ensartede overtrædelse i sammenhængende kvartaler ikke var nok til at statuere fortsat forbrydelse.
 Ensartede handlinger er overtrædelser, der er begået på samme måde fx drift af registreringspligtig virksomhed uden registrering, udstedelse af fakturaer med uberettiget anførelse af momsbeløb i samme periode, manglende angivelse af moms uafbrudt i hvert kvartal. Det skal bemærkes, at ”opsamlingsbestemmelsen” i ML § 81, stk. 1, nr. 1 (afgiver urigtige eller vildledende oplysninger eller fortier oplysninger) kan medføre at forhold anses for at være ensartede fx ”fortiet oplysninger om moms”. Hvis der er tale om ensartede handlinger og handlingerne er kontinuerlige,


text:
således at der ikke er ”spring” mellem overtrædelserne, kan der statueres fortsat forbrydelse. I SKM2008.648.VLR nåede retten frem til, at der var tale om en fortsat forbrydelse, selv om der alene var tale om næsten kontinuerlige og konsekvente overtrædelser.
 Det skal bemærkes, at 1972-SKL §§ 13, 15 og 16 videreføres i NYSKL §§ 82 og 83, hvorfor fortsat forbrydelse ikke kan udelukkes ved overtrædelse af 1972-SKL §§ 13, 15 og 16, hvis overtrædelserne i de to love er ensartede og udøves in continenti.
 I SKM2014.287 forkastede landsretten ikke byrettens vurdering af, at der forelå en fortsat forbrydelse. Fortsat forbrydelse vedrørende overtrædelse af 1972-SKL og NYSKL §§ 82 og 83, der er en videreførelse af 1972-SKL §§ 13, 15 og 16, kan ikke udelukkes. Dommen UfR 1972.735 H er mere end 45 år gammel, og en praksisændring er muligvis på vej.
 Forudsætningen for at statuere fortsat forbrydelse er, at der er tale om ensartede handlinger, der udøves in continenti jf. Betænkning nr. 1438 fra 2004. Hvis overtrædelser af fx momslovens § 81 er ensartede og udøvet kontinuerligt, betragtes overtrædelserne som delhandlinger vedrørende overtrædelse af den samme momsstraffebestemmelse. Det fremgår af Kommenteret straffelov 11. udg. side 581, at:” Det afgørende må være, at der er et rimeligt klart, kontinuerligt og sammenhængende mønster i den forbryderiske virksomhed – der er en ”indre sammenhæng ” i handlingerne – uanset at intensiteten fra tid til anden kan variere. ” Dommene V2011.S-0451-11, TfK2011.1063/2, TfL2012.15 og U 2012.1788 H viser, at hhv. 3 og 2 ”delovertrædelser” inden for en periode på ca. 4 – 5 måneder kan anses som én overtrædelse, og dermed en fortsat forbrydelse. Professor, dr. jur. Jan Pedersen vurderer, at blot én korrekt angivelse ophæver enhedsbedømmelsen, og at det må kunne lægges til grund, at der stilles krav om adskillige fortløbende urigtige angivelser vedrørende samme indkomstkilde, måske mindst 5 strafbare forhold. Gorm Toftegaard Nielsen nævner, at der har dannet sig en tradition for at fortolke ”den strafbare virksomhed” således, at udtrykket i visse tilfælde omfatter flere forbrydelser. Knud Waaben vurderer, at der skal være ”et præg af ensartethed, kontinuitet og en indre sammenhæng over de gentagne handlinger. Han anfører, at det ikke præcist kan siges under visse betingelser ensartede handlinger med en tidsmæssig eller stedlig sammenhæng kan opfattes som én forbrydelse. Han nævner eksempler, hvor der foreligger 3 handlinger (fx stålet 3 jakker i et omklædningsrum, 3 gange taget af firmaets kasse eller 3 gange haft samleje med et barn under 15 år). Han mener, at vejledende kan være, om tilfældet hører til dem, hvor man efter praksis i anklageskrifter, ved bevisførelsen og i dommene kan give afkald på at tidsfæste de enkelte handlinger, således at det blot fastslås, hvad tiltalte ”i perioden fra januar til april 1983 gentagne gange (eller til stadighed) har gjort sig skyldig i. ” Vagn Greve anfører, at de enkelte forbrydelser skal være begået på samme måde, at de skal ramme det samme retsgode, og der skal være tidsmæssig nærhed. Stephan Hurwitz taler om en kæde af handlinger, og


text:
om en række ensartede strafbare forhold, der kan antyde, at der skal mere end to ensartede forhold til for at fanges af enhedsbedømmelsen, men der opstilles tre betingelser for, at der kan være tale om en fortsat forbrydelse: 1) at de er ensartede, 2) at de udøves in continenti, og 3) at den pågældende forbrydelsesart ikke er kvantitativt begrænset. De tre betingelser udelukker ikke, at 2 ensartede overtrædelser kan opfylde kravet om ensartethed og in continenti. Carl Torp vurderer, at flere handlinger kan anses for at være en fortsat forbrydelse. Han nævner, at når en person ved samme lejlighed successivt borttager flere ting, er det naturligt og stemmende med den almindelige opfattelse at behandle forholdet som et tyveri. Når en person ved samme lejlighed tildeler den overfaldne flere hug eller slag o. l. (jfr. straffeloven § 200 ”overfalder en anden med hug og slag etc.”), udslynger en række æresfornærmelser mod samme person etc., er det ligeledes naturligt at opfatte forholdet som en forbrydelse.
 Fortsat forbrydelse finder anvendelse i hhv. punktafgiftsstraffesager jf. SKM2013.551.ØLR., sager om overtrædelse af straffebestemmelser i kildeskatteloven jf. Retten i Holstebro, sag 30-04-2015, om A-skat og AM-bidrag, og Jan Pedersen, 2001 der på side 294 nævner, at der er en utrykt Østre Landsretsdom af 15.9.1974, 4. afdeling, hvor fortsat forbrydelse anerkendes i en sag, hvor den tiltalte havde foretaget delvise indbetalinger af restancer, hvilke indbetalinger lå mere end 2 år forud for forældelsesfristens udløb, og sager om overtrædelse af 1972-SKL jf. Retten i Horsens dom af 7.7.2010 (rettens nr. 511/2010) i en sag om overtrædelse af 1972-SKL § 16, stk. 3, jf. stk. 1, SKM2014.287.VLR. om overtrædelse af 1972-SKL §13 og § 16 og SKM 2017.416.ØLR. Dommene går i mod den mere end 45 år gamle dom, U 1972.735 H.
 Betænkning nr. 1438 fra 2004 fastslår, at forudsætningen for at statuere fortsat forbrydelse er dels, at handlingerne er ensartede, og dels at handlingerne er udøvet in continenti.
 Hvis der til stadighed dvs. gentagne gange uden mellemliggende korrekte momsangivelser afgives urigtige oplysninger om moms til Skattestyrelsen, i ensartede forhold, hvor der er risiko for tab, eller at statskassen lider tab, kan der statueres fortsat forbrydelse, såfremt handlingerne er ensartede og udøves in continenti. Det kan ikke udledes af praksis, at det er et krav for at betragte strafbare overtrædelser som en fortsat forbrydelse, at der skal være indsendt mindst 3 efter hinanden urigtige momsangivelser til Skattestyrelsen. Domstolene har ikke endeligt taget stilling til, hvilken indbyrdes sammenhæng de enkelte overtrædelser skal have, og om 2 urigtige momsangivelser, kan opfylde kravet om kontinuitet, således at der foreligger fortsat forbrydelse. Dommene V2011.S-0451-11, TfK2011.1063/2, TfL2012.15 og U 2012.1788 H viser, at delovertrædelser inden for en periode på ca. 4-5 måneder kan anses som én overtrædelse, og dermed en fortsat forbrydelse. Tilsvarende må der kunne statueres fortsat forbrydelse ved 2 delovertrædelser af fx ML § 81.
 Dommen U.2003.2044 vedrørte en udtalelse om, at en politiker havde racistiske synspunkter. For at undgå en terminologisk forvirring brugte Højesteret Sprognævnets 3 definitioner af racisme: 1): Nazismens racelære


text:
og dens konsekvenser for jøderne, 2): En races overlegenhed over andre, eksempelvis sorte og hvide, og 3): Forskelsbehandling og undertrykkelse af eller afstandtagen fra grupper af mennesker, som kan være af samme race som en selv. T postulerede i retten, at hun havde brugt ”racisme” i dets tredje betydning. Højesteret fandt, at den tredje betydning var almindeligt kendt på dansk. I sagen lagde Højesteret vægt på den sproglige fortolkning.
 Ensartede handlinger og in continenti iflg. Gyldendals ordbøger: ”Fortsat forbrydelse, inden for strafferetten en række handlinger, der isoleret kunne straffes hver for sig, men som bedømmes som én samlet forbrydelse. Det kræves, at handlingerne er ensartede, at de begås in continenti, dvs. uden for store tidsmæssige spring, og at de ikke rammer forskellige ofre. Som eksempler kan nævnes underslæb eller incest begået gennem en periode. At enkelte handlinger samles til én fortsat forbrydelse medfører bl.a. en vis skærpelse, ved at de ældste strafbare handlinger ikke forældes, før de seneste er forældet”. Ensartet: ”Som (stort set) ikke varierer: 1. a: Som af udseende eller form ligner tilsvarende størrelser. 1.b: Som har samme struktur eller konsistens over det hele eller er sammensat af enheder der ligner hinanden. 1 c: Som (stort set) foregår på samme måde fra gang til gang”. In continenti: ”Straks, på stedet”. Juridisk ordbog 13. udg. 1. oplag af Bo von Eyben: ”Straks, i fortsættelse af”.. Kontinuitet iflg. Gyldendals ordbøger: ”Uafbrudt sammenhæng. I matematik siges en funktion at være kontinuert, hvis den ikke overspringer værdier, dvs. at dens grafiske billede forløber ubrudt uden huller eller spring. ”
 Der kan "sprogligt" foreligge en fortsat forbrydelse, hvis der er en uafbrudt ensartet kontinuerlig overtrædelse af en skatte- og/eller afgiftsstraffebestemmelse. Der er tre betingelser, der skal være opfyldt for, at der er tale om en fortsat forbrydelse. De enkelte forbrydelser skal være begået på samme måde, der skal være tidsmæssig nærhed, og at de skal ramme det samme retsgode. Der er tale om en fortsat forbrydelse, hvis undladelserne eller handlingerne er ensartede. Ensartede handlinger er overtrædelser af en straffebestemmelse, der er begået på samme måde og rammer samme retsgode fx afgivelse af urigtige momsangivelser til Skattestyrelsen. Der skal foreligge kontinuitet mellem ”delhandlingerne”, og de urigtige momsangivelser skal objektivt være egnede til, at der er en risiko for, at statskassen unddrages moms, eller at statskassen unddrages moms. Der foreligger en fortsat forbrydelse vedrørende fx overtrædelse af ML § 81, hvis to eller flere overtrædelser sker i fortsættelse af hinanden, hvis ovenstående betingelser er opfyldt, såfremt der foreligger den fornødne subjektive tilregnelse ved forsæt eller grov uagtsomhed.
 Betænkning nr. 1438 fra 2004 – Delbetænkning IX afgivet af Justitsministeriets udvalg om økonomisk kriminalitet og datakriminalitet, betænkning nr. 1438 fra 2004
 DJV - Den juridiske vejledning 2019 -2
 Kommenteret straffelov 11 udg. – Kommenteret straffelov Almindelige del, 11. udgave, 1. oplag, 2019
 Kommenteret straffelov 10 udg. – Kommenteret straffelov Almindelige del, 10. udgave, 1. oplag, 2013
 Kommenteret straffelov 9. udg. – Kommenteret straffelov Almindelige del, 9. udgave, 1. oplag, 2009
 Rettelseshæfte til Kommenteret straffelov 9. udg. –


text:
Rettelseshæfte til Den Kommenterede straffelov Almindelig del 9. omarbejdede udgave fra 2009
 Jan Pedersen 2019 – Skatte- og afgiftsstrafferet 4. udgave, 1. oplag fra 2019 af professor, Jan Pedersen
 Jan Pedersen 2009 – Skatte- og afgiftsstrafferet 3. udgave, 1. oplag fra 2009 af professor, Jan Pedersen
 Jan Pedersen 2001 – Skatte- og afgiftsstrafferet 2. udgave, 1. oplag fra 2001 af professor, Jan Pedersen
 Jan Pedersen 1996 – Skatte- og afgiftsstrafferet 1. udgave, 1. oplag fra 1996 af professor, Jan Pedersen
 Skattestrafferet 2014 – og Skattestrafferet, 1. udgave, 1. oplag, 2014 af Tobias Stenkær Albrechtsen og Thomas Rønfeldt
 Gorm Toftegaard Nielsen – Strafferet 1, Ansvaret, 4, af Gorm Toftegaard Nielsen
 Skattekontrolloven kommenteret – Skattekontrolloven 1. udgave 2000 kommenteret af Poul Ole Seidenfaden, Søren Vilhelmsen og Claus Zacho
 Vagn Greve – Det strafferetlige ansvar 1. udgave, 1. oplag 1999, af Vagn Greve
 Knud Waaben – Strafferettens almindelige del, 2. reviderede udgave fra 1991, af Knud Waaben
 Stephan Hurwitz – Stephan Hurwitz, Den Danske Kriminalret, Almindelig Del, 4. reviderede udgave ved Knud Waaben fra 1971
 Carl Torp – Den Danske Strafferets Almindelige Del fra 1905 af Carl Torp


text:
Højesteret tilsidesætter bekendtgørelse til ansættelsesbevisloven
 Højesteret fastslår i en opsigtsvækkende afgørelse, at godtgørelses- og ikrafttrædelsesbestemmelserne i bekendtgørelse nr. 941 af 16. september 2004 er ugyldige.
 Sagen var anlagt af HK på vegne af et medlem og er tidligere omtalt her på siden i nyhedsbrev af 23. august 2004.
 I september 2002 gjorde HK opmærksom på, at der ikke var indbetalt pension i henhold til den gældende overenskomst samt, at der ikke var udfærdiget et korrekt ansættelsesbevis.
 Den 8. september 2002 blev lønmodtageren sygemeldt og endte med ikke efterfølgende at genoptage sit arbejde.
 Den 19. september 2002 betalte arbejdsgiveren de manglende pensionsbidrag samt 5.000 kr. i godtgørelse for mangelfuldt ansættelsesbevis. Der blev ikke i den forbindelse udleveret et korrekt ansættelsesbevis til lønmodtageren.
 Den 28. september 2002 blev lønmodtageren opsagt. Opsigelsen blev begrundet i en ændring af arbejdsmængden gennem de sidste 4 år, og lønmodtageren blev samtidig tilbudt fortsat ansættelse med 20 timer om ugen.
 Efter opsigelsen anmodede lønmodtageren den 15. oktober 2002 om en stillingsbeskrivelse for deltidsstillingen. Den 29. oktober 2002 afslog lønmodtageren tilbuddet om deltidsansættelse.
 Efterfølgende fremsatte HK – uden forudgående rykker – den 12. december 2002 krav om en ny godtgørelse efter ansættelsesbevisloven for den manglende udstedelse af et korrekt ansættelsesbevis.
 Sø- og Handelsrets sagen
 Sagen blev anlagt ved Sø- og Handelsretten, da den vedrørte en principiel problemstilling om overtrædelse af deltidsloven.
 Under Sø- og Handelsretssagen blev spørgsmålet om overtrædelse af ansættelsesbevisloven ligeledes principielt, idet Beskæftigelsesministeriet den 8. juni 2004 udstedte en ny bekendtgørelse om godtgørelsesniveauet i ansættelsesbevisloven med ikrafttræden 1. juni 2004.
 Sø- og Handelsretten fastslog i sin dom, at den udstedte bekendtgørelse ikke fandt anvendelse i sagen, da kravet om godtgørelse var opstået inden bekendtgørelsens ikrafttræden.
 I forhold til deltidsspørgsmålet fandt Sø- og Handelsretten, at afskedigelsen var i strid med deltidsloven og tilkendte lønmodtageren en godtgørelse på 3 måneders løn.
 Sagen blev af arbejdsgiveren anket til Højesteret.
 Som følge af Sø- og Handelsrettens dom blev der fra Beskæftigelsesministeriet udstedt en ny bekendtgørelse – nr. 941 af 16. september 2004. Heraf fremgik, at den ændrede godtgørelsesbestemmelse i bekendtgørelsens § 5 skulle finde anvendelse på sager, der ikke var endeligt afgjort inden bekendtgørelsens ikrafttræden den 29. september 2004.
 Det blev herefter overfor Højesteret anført fra arbejdsgiverens side, at det ændrede - lavere – godtgørelsesniveau i bekendtgørelse nr. 941 skulle finde anvendelse i sagen.
 Under sagens behandling for Højesteret blev der imidlertid stillet spørgsmålstegn ved bekendtgørelsens gyldighed.
 Under Højesteretssagen tilkendegav både lønmodtager- og arbejdsgiversiden, at der ikke i ansættelsesbevisloven var hjemmel til ændringen af godtgørelsesniveauet som sket i de af Beskæftigelsesministeriet udstedte bekendtgørelser.
 Højesteret fremhævede i sin afgørelse, at ansættelsesbevislovens § 6 hjemler en mulighed for Beskæftigelsesministeriet til - efter forhandling med arbejdsmarkedets parter - at fastsætte regler om godtgørelsens størrelse på det ikke-overenskomstdækkede område. Det fremgår af bemærkningerne til loven, at godtgørelsesniveauet bør fastsættes under hensyntagen til, hvad der for sammenlignelige tilfælde vil blive resultatet i det fagretlige system, og at lovens sanktionssystem så vidt muligt skal være neutralt i forhold til det fagretlige system.
 Højesteret lægger til grund,


text:
at tilsidesættelsen af oplysningspligten i det fagretlige system er blevet sanktioneret i overensstemmelse med de principper for godtgørelsens udmåling, der blev fastlagt af Højesteret i U1997.1702.
 Det fremgik af Beskæftigelsesministeriets høringsskrivelse, at formålet med § 5 i bekendtgørelse nr. 941 af 16. september 2004 var at nedsætte godtgørelsesniveauet, og at bestemmelsen blev udformet uden hensyntagen til, at der efter lovens forarbejder så vidt muligt skulle være overensstemmelse mellem sanktionering efter loven og i det fagretlige system.
 På den baggrund fandt Højesteret ikke, at der i lovens § 6 er hjemmel til at nedsætte godtgørelsesniveauet som sket, og at § 5 derfor er ugyldig.
 Højesteret bemærker videre, at der heller ikke er hjemmel til at ændre godtgørelsesniveauet med tilbagevirkende kraft, hvorfor bekendtgørelsens ikrafttrædelsesbestemmelse ligeledes er ugyldig.
 Spørgsmål om godtgørelse for mangelfuldt ansættelsesbevis skulle herefter afgøres efter det oprindelige retsgrundlag.
 Herom tilkendegav Højesteret bl.a., at
 ”Pligten til at give fyldestgørende oplysninger om ansættelsesvilkårene i et ansættelsesforhold ophører ikke ved, at der er betalt godtgørelse for manglende opfyldelse af oplysningspligten. Fortsat tilsidesættelse af oplysningspligten kan derfor som udgangspunkt udløse et nyt krav på godtgørelse.”
 Under hensyntagen til de konkrete omstændigheder i sagen – hvor Højesteret fremhæver forløbet fra den 19. september til 12. december 2002 – var der ikke grundlag for at pålægge arbejdsgiveren at betale yderligere godtgørelse.
 I forhold til deltidsspørgsmålet bemærker Højesteret, at
 ”Efter formålet med, baggrunden for og forarbejderne til deltidsloven finder Højesteret, at loven ikke begrænser en arbejdsgivers ret til at foretage afskedigelse ud fra et sagligt skøn over behovet for arbejdskraft. Arbejdsgiveren, der var praktiserende læge med en enkelt lægesekretær ansat på fuld tid, ønskede at begrænse sekretærbistanden til 20 timer om ugen. Højesteret finder, at dette var sagligt begrundet i ændringerne i arbejdets omfang og karakter. Deltidsloven var derfor ikke til hinder for at gennemføre denne omlægning ved afskedigelse.”
 Arbejdsgiveren blev herefter i det hele frifundet under sagen.
 Det er naturligvis bemærkelsesværdigt, at Højesteret tilsidesætter dele af en bekendtgørelse som sket i sagen.
 Som vi tidligere har redegjort for her på siden (senest i nyhedsbrev af 21. oktober 2005) er intentionerne fra Beskæftigelsesministeriets side om at nedsætte godtgørelsesniveauet for overtrædelse af ansættelsesbevisloven imidlertid ikke for alvor slået igennem i praksis.
 Med Højesterets dom er det dog endeligt fastslået, at godtgørelsesniveauet er som udlagt af Højesteret i U1997.1702.
 Herudover er det værd at bemærke, at Højesteret er enig med Sø- og Handelsretten i, at betaling af en godtgørelse ikke fritager en arbejdsgiver for at lave et korrekt ansættelsesbevis.
 I forhold til deltidslovsspørgsmålet må Højesterets resultat siges at være forventeligt. Dette skal ses i lyset af, at arbejdsgiveren tilbød lønmodtageren at fortsætte i en deltidsstilling, og da denne afslog dette tilbud og efterfølgende ansatte en ny medarbejder på deltid.
 Højesterets dom er afsagt den 16. maj 2006 og kan ses på Højesterets hjemmeside
 Dommen er i øvrigt omtalt på HK’s hjemmeside
 Henvendelser om sagen kan ske til advokat Trine Binett Jørgensen


text:
Skat.dk: Fradragsret - revisor og advokatudgifter - due diligence - køb af datterselskaber - kapitaludvidelse
 31 Oct 2007 10:47
 24 Oct 2007 11:33
 SKM2007.773.HR
 2. afdeling, 78/2006
 Aktier, advokatudgifter, revisorudgifter, due dilligence, anskaffelsessum, udvidelse, virksomhed, kapitaludvidelse
 Sagen omhandlede spørgsmålet, hvorvidt et selskab efter ligningslovens § 8 J var berettiget til fradrag for revisor- og advokatudgifter afholdt i forbindelse med køb af selskaber.
 Højesteret lagde til grund, at der ved selskabets køb skete en udvidelse af en bestående erhvervsvirksomhed omfattet af ligningslovens § 8 J, stk. 1.
 Højesteret fandt videre, at de udgifter, som sagen vedrører, navnlig var for undersøgelse af de overtagne virksomheder (due diligence), rådgivning om skattemæssige og strukturelle forhold, forhandlinger, udarbejdelse af kontrakter og bistand ved gennemførelsen af erhvervelsen, var almindeligt forekommende ved den foreliggende form for virksomhedsudvidelse. Videre lagde Højesteret vægt på, at hvis udgifterne, som anført af Skatteministeriet skulle tillægges anskaffelsessummen for aktierne i medfør af ligningslovens § 8 J, stk. 3, ville det omfatte stort set alle advokat- og revisorudgifter afholdt i forbindelse med udvidelser ved køb af selskaber. Højesteret fandt ikke, at dette ville være i overensstemmelse med ordlyden af og sammenhængen mellem bestemmelser eller med lovforslagets bemærkninger, hvorefter der typisk ville være fradrag for honorarer, rådgivning og udfærdigelse af kontrakter m.v. Videre ville der ikke blive givet skattefradrag for almindeligt forekommende udgifter til advokat og revisor ved en sædvanlig form for virksomhedsudvidelse som køb af selskaber. Dette vil også være i strid med lovens formål om at fremme virksomhedsvækst, bl.a. ved skattefradrag for omkostninger til advokat og revisor i forbindelse med udvidelser.
 Højesteret fandt, at ligningslovens § 8 J, stk. 3, om tillæg til anskaffelsessummen alene omfattede udgifter til advokat og revisor, som kan henføres til berigtigelse og gennemførelse af selve aktiekøbet, herunder udgifter til udfærdigelse af transportpåtegninger, noteringer og anmeldelser.
 Ligningsloven § 8 J, stk. 3
 Ligningsvejledningen 2007-4 E.A.2.1.4.2
 Ligningsvejledningen 2007-4 E.B.5.3.1
 H1 Group A/S
 Poul Sørensen, Peter Blok, Børge Dahl, Niels Grubbe og Thomas Rørdam
 I tidligere instans er afsagt dom af Østre Landsrets 13. afdeling den 19. december 2005.
 Appellanten, H1 Group A/S, har gentaget sin principale og sin subsidiære påstand og har med hensyn til den subsidiære påstand præciseret, at der påstås fradrag for 1.414.329 kr.
 H1 Group har mere subsidiært nedlagt påstand om, at indstævnte, Skatteministeriet, skal anerkende, at selskabet har fradragsret for revisor- og advokatudgifter afholdt i indkomståret 2000, jf. ligningslovens § 8 J, stk. 1, dels i forbindelse med kapitalforhøjelsen i selskabet ved apportindskud af aktierne i H2 Ltd., dels i forbindelse med køb af aktierne i H3 Fill, således at den beløbsmæssige opgørelse hjemvises til ligningsmyndighederne.
 H1 Group har mest subsidiært påstået stadfæstelse med den ændring, at den beløbsmæssige opgørelse af fradraget for revisor- og advokatudgifter i indkomståret 2000 i forbindelse med kapitalforhøjelsen i selskabet ved apportindskud af aktierne i H2 Ltd. hjemvises til ligningsmyndighederne.
 H1 Groups subsidiære påstand vedrører advokat- og revisorudgifter ved kapitalforhøjelsen i form af apportindskud af aktierne i det engelske selskab H2 Ltd. Påstandsbeløbet svarer til det beløb, som den principale


text:
påstand angår, med fradrag af udgifterne vedrørende H3 Fill.
 Den mere subsidiære påstand er nedlagt for det tilfælde, at en del af omkostningerne ved de to dispositioner - kapitalforhøjelsen og aktiekøbet - skal henføres til anskaffelsessummen for det eller de respektive datterselskaber, idet disse udgifter anses for snævert knyttet til anskaffelsen, mens en anden del af udgifterne kan fradrages efter § 8 J, stk. 1. I så fald skal sagen hjemvises til ligningsmyndighederne til foretagelse af den beløbsmæssige opgørelse og de nødvendige skøn i den forbindelse.
 Den mest subsidiære påstand er nedlagt for det tilfælde, at der skal foretages en fordeling af udgifterne, men at dette kun skal gælde kapitalforhøjelsen, og at der skal ske fradrag i videre omfang end for de 30.000 kr., som landsretten har fundet, at der skal ske fradrag for.
 Ligningslovens § 8 J, stk. 1 og 3, har følgende ordlyd:
 "8 J. Ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst kan fradrages udgifter til advokat og revisor, der er afholdt i forbindelse med etablering af en erhvervsvirksomhed eller udvidelse af en bestående erhvervsvirksomhed. Det samme gælder gebyrer til Erhvervs- og Selskabsstyrelsen.
 Stk. 3. Udgifter, der må anses for tillæg til en købesum eller et fradrag i en salgssum for et aktiv, kan ikke fradrages efter stk. 1."
 I Skattelovrådets betænkning nr. 1221/1991 om driftsomkostninger hedder det bl.a. i kapitel I "Gældende ret" s. 81-83:
 "4.2.1.3. Anskaffelsessummer.
 Ofte er der tale om en glidende overgang mellem de udgifter, som anses for accessoriske til overdragelsen og de udgifter som ikke anses for accessoriske, og som derfor skal behandles efter almindelige omkostningssynspunkter uden hensyn til behandlingen af købesummen/fortjenesten. Bortset fra de ganske få særligt regulerede tilfælde kan der generelt næppe siges mere end, at der skal bestå en vis nær og direkte forbindelse til overdragelsen for at udgiften anses for accessorisk.
 Udgift til advokat- og revisorbistand i forbindelse med køb af en virksomhed skal som udgangspunkt fordeles forholdsmæssigt på de erhvervede aktiver. I praksis består problemet i at afgøre, hvilke bistandsudgifter, der skal henføres til en konkret anskaffelse. Som et eksempel kan nævnes, at udgifter til advokatbistand i en periode på to år i forbindelse med undersøgelse af potentielle købsmuligheder næppe kan anses for accessoriske til den konkrete anskaffelse af en af de undersøgte virksomheder efter to års undersøgelser. Der skal således formentlig ske opdeling af de samlede advokatudgifter, således at det alene er den del af udgifterne, der kan henføres til bistand vedrørende netop den købte virksomhed, som kan medregnes til anskaffelsessummen."
 Af betænkningens kapitel II "Skattelovrådets tese" fremgår, at rådets undersøgelser og overvejelser har resulteret i et forslag (en tese) om, at der bør opstilles et nyt og forenklet driftsomkostningsbegreb, hvorefter alle erhvervsmæssige udgifter skal kunne fradrages, medmindre særlige lovregler udelukker fradragsretten (s. 148 og 164). Det hedder videre bl.a. s. 178-180 og 184-185:
 "6.2. Udgifter der afholdes i forbindelse med erhvervelse og afståelse af erhvervsaktiver.
 6.2.1. Rådets forslag
 Tesen har imidlertid gjort det nødvendigt at undersøge behandlingen af de udgifter, der har tilknytning til eller afholdes i


text:
forbindelse med erhvervelse og afståelse af erhvervsaktiver, men som ikke er en del af selve anskaffelses- eller afståelsessummen. Som eksempler på sådanne udgifter kan nævnes stempel- og tinglysningsafgifter og lignende omsætningsafgifter, udgifter til rådgivere og mellemmænd i forbindelse med køb og salg, udgifter til fragt og forsikring under transport og opførelse etc. Det er et karakteristisk træk for disse udgifter, at de ikke erlægges til sælger, og at de ikke direkte forbedrer aktivet.
 Det er i praksis antaget, at sådanne accessoriske udgifter skal tillægges anskaffelsessummen eller fradrages i afståelsessummen. Se nærmere ovenfor afsnit 4.2.1.3. Der findes ikke lovregler om spørgsmålet.
 Rådet forestiller sig, at afgræsningen bør baseres på denne praksis og i øvrigt ske snævert, således at kun de erhvervsmæssige udgifter, der er oplagt accessoriske til anskaffelsen eller afståelsen, bør tillægges anskaffelsessummen eller fradrages afståelsessummen.
 6.5. Udgifter til rådgivere og lignende
 Rådets tese indebærer en udvidet fradragsadgang for udgifter til rådgivere.
 Rådgiverudgifter i forbindelse med anskaffelse og afståelse af aktiver er som udgangspunkt fradragsberettigede, medmindre de som oplagt accessoriske må tillægges anskaffelsessummen eller fradrages i afståelsessummen for de pågældende aktiver. Også her forestiller Skattelovrådet sig, at kun udgifter, der direkte vedrører selve anskaffelsen eller afståelsen, anses for accessoriske."
 I forslag til lov om ændring af forskellige skattelove (Vækstfremmeinitiativer), der bl.a. angik indsættelse af § 8 J i ligningsloven, hedder det i de almindelige bemærkninger bl.a. (Folketingstidende 1991-92, tillæg A, sp. 905-908):
 "Det er et led i regeringens oplæg til vækst og beskæftigelse i 90'erne, at der skal foretages erhvervsrettede skatteændringer.
 Dansk erhvervsstruktur er kendetegnet ved, at der er forholdsvis få store virksomheder og mange små og mellemstore virksomheder. Det er regeringens opfattelse, at en styrkelse af den fremtidige erhvervsudvikling skal ske ved at tilskynde såvel de store industrivirksomheder som de små og mellemstore virksomheder til øget vækst. Det fremsatte lovforslag indeholder derfor elementer til styrkelse af vækstmulighederne for såvel små nyetablerede virksomheder som igangværende virksomheder.
 Lovforslaget går ud på, at visse anlægs- og etableringsudgifter, som typisk afholdes af personer og selskaber i etableringsfasen, gøres fradragsberettigede. Det gælder udgifter til undersøgelse af nye markeder, advokat- og revisorudgifter samt gebyrer til Erhvervs- og Selskabsstyrelsen. Den foreslåede fradragsret har også betydning for bestående erhvervsvirksomheder, der udvides."
 I de specielle bemærkninger til ligningslovens § 8 J hedder det bl.a. (sp. 918):
 "I § 8 J foreslås det, at der gives fradrag for nogle udgifter, som er typiske i en etableringsfase eller i forbindelse med en udvidelse af virksomheden.
 Fradragsretten forudsætter, at afholdelsen af udgifterne sker i forbindelse med etablering af en erhvervsvirksomhed eller udvidelse af en bestående erhvervsvirksomhed.
 Efter bestemmelsen i § 8 J kan der foretages fradrag for advokat- og revisorudgifter, der er afholdt i forbindelse med etablering eller udvidelse af en erhvervsvirksomhed. Der vil typisk være tale om udgifter i form af rådgivningshonorarer, honorarer for udfærdigelse af kontrakter m.v.
 Det foreslås endelig, at der ikke er fradragsret i tilfælde, hvor de afholdte udgifter i forbindelse med køb eller salg af erhvervsaktiver skal betragtes som tillæg til købesummen eller som fradrag i salgssummen.


text:
Den afholdte udgift vil i disse tilfælde blive behandlet på samme måde som den resterende købe- eller salgssum. Forslaget tilsigter ikke ændringer i den hidtidige praksis for hvilke udgifter, der kan anses for et tillæg til en købesum eller et fradrag i en salgssum."
 I Skatteministeriets cirkulære nr. 72 af 17. april 1996 om ligningsloven punkt 14.10 hedder det vedrørende ligningslovens § 8 J bl.a.:
 "Begreberne etablering og udvidelse skal fortolkes bredt. § 8 J giver bl.a. mulighed for fradrag for advokat- og revisoromkostninger, der er afholdt i forbindelse med en udvidelse af selskabskapitalen eller en børsintroduktion. Bestemmelsen hjemler efter Skatteministeriets opfattelse endvidere fradrag for de udgifter til advokat og revisor, der er afholdt i forbindelse med en omstrukturering af virksomheden, f.eks. ved omdannelse, fusion, spaltning eller tilførsel af aktiver, uanset om dette sker skattefrit efter de særlige regler herom i virksomhedsomdannelsesloven og fusionsskatteloven.
 Der er ikke fradragsret i tilfælde, hvor de afholdte udgifter i forbindelse med køb eller salg af erhvervsaktiver anses som tillæg til købesummen eller som fradrag i salgssummen, jf. § 8 J, stk. 3. Den afholdte udgift vil i disse tilfælde blive behandlet på samme måde som den resterende købe- eller salgssum. Såfremt der eksempelvis er tale om advokat- og revisoromkostninger, der afholdes i forbindelse med erhvervelse af en fast ejendom, skal omkostningerne tillægges købesummen.
 Bestemmelsen ændrer ikke hidtidig praksis for, hvilke udgifter der kan anses for et tillæg til en købesum eller et fradrag i en salgssum."
 I Landsskatterettens kendelse af 12. juni 2001, gengivet i SKM2001.314.LSR, hedder det bl.a.:
 "Videre bemærkes, at fradrag efter stk. 1 ikke kan foretages såfremt udgifterne efter hidtidig praksis må anses for tillæg til en købesum eller fradrag i en salgssum for et aktiv. jf. § 8 J, stk. 3.
 Henset til at der ved den omhandlede udgift ... er tale om honorar til advokat og revisor for udarbejdelse af due diligence, afholdelse af møder med det sælgende selskab med videre, finder retten, at hele den omhandlede udgift må anses for fradragsberettiget efter ligningslovens § 8 J, stk. 1, idet retten herved ikke finder grundlag for at anse de omhandlede udgifter for sådanne direkte henførbare udgifter, som efter hidtidig praksis må anses for tillæg til købesummen for de overdragne aktiver efter bestemmelsens stk. 3."
 I Landsskatterettens kendelse af 19. april 2005, gengivet i SKM2005.196.LSR, hedder det bl.a.:
 "Til bestemmelsens stk. 3 fremgår det, at indførelsen af denne regel ikke tilsigtede en ændring af den hidtidige praksis for hvilke udgifter, der kunne anses for et tillæg til en købesum eller et fradrag i en salgssum. Der kan således med udgangspunkt i formuleringen af ligningslovens § 8 J, stk. 1 og 3, og forarbejderne hertil ikke nægtes fradrag for samtlige de omhandlede revisor- og advokatudgifter blot med henvisning til stk. 3, da der ikke ses at foreligge en fast praksis, hvorefter udgifterne skal henføres til aktiernes anskaffelsessum."
 Efter ligningslovens § 8 J, stk. 1, kan udgifter til advokat og revisor, der er afholdt i forbindelse med etablering af en erhvervsvirksomhed eller


text:
udvidelse af en bestående erhvervsvirksomhed, fradrages ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst. Efter bestemmelsens stk. 3 kan udgifter, der må anses for tillæg til en købesum eller fradrag i en salgssum for et aktiv, ikke fradrages efter stk. 1.
 § 8 J, stk. 3, indeholder således en undtagelse fra stk. 1, og efter indholdet af stk. 3 skal der i tilfælde, hvor der i forbindelse med etablering eller udvidelse af en erhvervsvirksomhed foretages køb af aktiver, herunder aktier, ske en afgrænsning af de udgifter til advokat eller revisor, som må anses for tillæg til købesummen, og som derfor ikke kan fradrages i indkomsten efter stk. 1. Heraf følger, at skatteyderen ikke har valgfrihed med hensyn til, om en advokat- eller revisorudgift skal tillægges købesummen for aktivet efter stk. 3 eller kan fradrages ved indkomstopgørelsen efter stk. 1.
 Som anført i landsrettens dom er parterne enige om, at H1 Group A/S' erhvervelse af samtlige aktier i H3 Fill og H1 and Display Ltd. - henholdsvis ved aktiekøb og ved apportindskud i forbindelse med kapitalforhøjelse - var en udvidelse af en bestående erhvervsvirksomhed omfattet af ligningslovens § 8 J, stk. 1. Der er tale om sædvanligt benyttede former for virksomhedsudvidelse.
 De udgifter til advokat og revisor, som sagen angår, er vederlag navnlig for undersøgelse af de overtagne virksomheder (due diligence), rådgivning om skattemæssige og strukturelle forhold, forhandlinger, udarbejdelse af kontrakter og bistand ved gennemførelsen af erhvervelsen og kapitalforhøjelsen. Sådanne udgifter må anses for almindeligt forekommende ved de foreliggende former for virksomhedsudvidelse.
 En fortolkning af § 8 J, stk. 3, i relation til udgifter til advokat og revisor i forbindelse med virksomhedsudvidelse ved aktieerhvervelse, hvorefter der lægges vægt på, om udgifterne er et naturligt led i aktieerhvervelsen og har nær og direkte tilknytning dertil, vil afgrænse området for stk. 3 så bredt, at det - som i den foreliggende sag - vil omfatte stort set alle advokat- og revisorudgifter, der er afholdt i forbindelse med udvidelsen. En sådan forståelse er hverken i overensstemmelse med ordlyden af og sammenhængen mellem bestemmelserne eller med lovforslagets bemærkninger, hvorefter der typisk vil være fradrag for honorarer for rådgivning og udfærdigelse af kontrakter mv. Forståelsen vil medføre, at der ikke gives skattefradrag for almindeligt forekommende udgifter til advokat og revisor ved sædvanlige former for virksomhedsudvidelse som de foreliggende, hvilket vil være i strid med lovens formål om at fremme virksomhedsvækst bl.a. ved skattefradrag for omkostninger til advokat og revisor i forbindelse med udvidelser.
 Udtrykket "Udgifter, der må anses for tillæg til en købesum ... for et aktiv" i § 8 J, stk. 3, skal efter forarbejderne forstås i overensstemmelse med hidtidig praksis. Det må antages, at der herved sigtes til praksis vedrørende opgørelse af anskaffelsessummen for et aktiv efter ejendomsavancebeskatningsloven, aktieavancebeskatningsloven, eller afskrivningsloven. Denne praksis har i et vist omfang udviklet sig forskelligt fra område til område. For så vidt angår udgifter til advokat og revisor er praksis sparsom, men der er dog fast praksis for, at udgiften til advokat for udfærdigelse af skøde indgår i anskaffelsessummen for


text:
en fast ejendom.
 På baggrund af det anførte finder Højesteret at ligningslovens § 8 J, stk, 3, for så vidt angår tilfælde, hvor en virksomhed udvides ved erhvervelse af en bestemmende aktiepost i et andet selskab, må forstås således, at bestemmelsen alene omfatter sådanne udgifter til advokat og revisor, som kan henføres til berigtigelse og gennemførelse af selve aktiekøbet, herunder udgifter til udfærdigelse af transportpåtegninger, noteringer og anmeldelser. Andre udgifter til bistand fra advokat og revisor, herunder bistand i form af undersøgelser, rådgivning, deltagelse i forhandlinger og udfærdigelse af kontrakter, kan ikke anses for tillæg til købesummen.
 Det anførte gælder også i tilfælde, hvor erhvervelsen af en bestemt aktiepost sker ved apportindskud i forbindelse med kapitalforhøjelse.
 Der foreligger ikke nærmere oplysninger om, hvilken del af udgifterne til advokat og revisor som efter de anførte retningslinier er omfattet af § 8 J, stk. 3. Højesteret tager herefter H1 Groups mere subsidiære påstand til følge som nedenfor bestemt.
 Der er ved afgørelsen om sagsomkostninger taget hensyn til, at H1 Group har betalt retsafgift med 6.000 kr.
 Skatteministeriet skal anerkende, at H1 Group A/S har fradragsret for en del af de udgifter på i alt 1.512.680 kr. til advokat og revisor, som selskabet i indkomståret 2000 har afholdt dels i forbindelse med kapitalforhøjelsen i selskabet ved apportindskud af aktierne i H2 Ltd., dets i forbindelse med køb af aktierne i H3 Fill, og at kun den resterende del skal tillægges anskaffelsessummen for aktierne.
 Sagen hjemvises til ligningsmyndighederne til opgørelse af størrelsen af henholdsvis det beløb, der kan fratrækkes ved indkomstopgørelsen. og det beløb, der skal tillægges aktiernes anskaffelsessum.
 I sagsomkostninger for landsret og Højesteret skal Skatteministeriet inden 14 dage efter denne højesteretsdoms afsigelse betale 100.000 kr. til H1 Group A/S. Beløbet forrentes efter rentelovens § 8 a.


text:
Corona-pandemien fortsætter med at hærge det danske samfund med enorme konsekvenser til følge for danske virksomheder. Folketingets partier blevet enige [...]
 Konkurslovens regler om rekonstruktion kan vise sig at være en kærkommen følgesvend for de virksomheder, som måtte blive alt for [...]
 Det kan kort om sagen BS-33797/2019-HJR oplyses, at ”tys-tys-kilden” tilbage i 2008-2009 overgav nogle kreditkortoplysninger om diverse kendisser til ugebladet [...]
 Udbruddet af coronavirus (COVID-19) medfører en række udfordringer for danske virksomheder, der må tilpasse deres aktiviteter efter den ekstraordinære situation. [...]
 En ny kendelse fra Højesteret udgør et betydeligt bidrag til reglerne om fremlæggelse af sagkyndige erklæringer. Det fastlægges, at en [...]
 Højesteret har frifundet en spiludbyder for et erstatningskrav fremsat af en spiller, der gjorde gældende, at spiludbyderen burde have stoppet [...]
 Den 22. oktober 2019 fik Storbritanniens premierminister, Boris Johnson, flertal i det britiske parlament for sin udtrædelsesaftale. Udtrædelsesaftalens exitdato var [...]
 Højesteret har i en kendelse af 7. november 2019 taget stilling til spørgsmålet om rækkevidden af forældelseslovens § 21, stk. [...]
 I en kendelse af den 25. september 2019 har Klagenævnet for Udbud slået fast, at det var i strid med [...]
 Et pensionsselskab var i henhold til en firmapensionsaftale ikke forpligtet til at udbetale ydelser for erhvervsevnetab til efterfølgende arbejdsgivere, som [...]
 Et forsikringsselskab havde under en byretssag anmodet skadelidte om at opgøre sit tab efter Arbejdsmarkedets Erhvervssikrings udtalelser. Skadelidte efterkom opfordringen, [...]
 Østre Landsret har 26. juni 2019 afsagt dom i ankesagen mod den tidligere bestyrelse i Amagerbanken. Her blev 8 ud [...]
 En byret frifandt den 19. juni 2019 en advokat i en sag, der var anlagt af en tidligere klient. Selvom [...]
 Dagrofa ApS havde gennem forsikringsmægleren Marsh tegnet en transportforsikring hos If Skadeforsikring, der skulle sikre varer mod blandt andet tyveri [...]
 EU-Domstolen: Erstatningsansvar følger den økonomiske aktivitet
 I en ny dom fra EU-Domstolen om et finsk kartel har Domstolen gjort det klart, at ansvaret for at overtræde [...]
 Østre Landsret har givet DSB medhold i et principielt spørgsmål om, hvorvidt DSB skal anses for at være selvforsikrer i [...]
 Britiske forsikringsselskaber vil ikke længere have tilladelse til at udøve forsikringsvirksomhed i Danmark eller resten af EU, hvis Storbritannien udtræder [...]
 Ansættelses- og arbejdsret, Forsikring og erstatning
 Højesteret har afsagt kendelse i en sag, der handler om adgangen til syn og skøn ved speciallægeundersøgelse i en arbejdsskadesag. [...]
 Ny lov om forsikringsformidling – har du husket at genregistrere dig?
 Den nye lov om forsikringsformidling, der implementerer forsikringsdistributionsdirektivet (IDD), trådte i kraft den 1. oktober 2018. Loven er relevant for [...]
 I kølvandet på den nye lov om forsikringsformidling har Finanstilsynet den 2. januar 2018 sendt et nyt lovforslag i høring. [...]
 Det er pt. fremme i medierne, at bestyrelsesmedlemmer i et par energiforsyningsselskaber er politianmeldt for at have tildelt sig bestyrelseshonorar [...]
 Højesteret har for nyligt taget stilling til anvendelsesområdet for forsikringsaftalelovens § 29, stk. 5, i en sag om erstatning og [...]
 I sagen skulle Københavns Byret tage stilling til, om en bank havde handlet ansvarspådragende ved


text:
overførslen af kr. 4.750.000 fra [...]
 Dommen fremhæver sondringen mellem en kommunes ansvar som henholdsvis vejmyndighed og grundejer. Det tydeliggøres, at en kommunes ansvar for glatførebekæmpelse [...]
 Vestre Landsret afsagde den 28. maj 2018 dom i en sag om arbejdsgiverens erstatningsansvar for en skade, som medarbejderen pådrog [...]
 En ny lov gør det obligatorisk for forsikringsformidlere og genforsikringsformidlere at etablere whistleblower-ordninger.
 Forsikringsdistributionsdirektivet (IDD): Nye regler om tilladelse og registrering til at formidle forsikringsprodukter
 Den 1. oktober 2018 træder den nye lov om forsikringsformidling og tilhørende bekendtgørelser i kraft. Den nye lov implementerer IDD [...]
 EU-Kommissionen har lagt op til en mulig revision af direktivet om produktansvar. Det indebærer bl.a. en opdatering af centrale begreber [...]
 Forsikring og erstatning, Retssager og voldgift
 Den norske Høyesterett har den 9. maj 2018 truffet en interessant afgørelse om værneting ved en skibskollision mellem internationale parter [...]
 Afgørelsen fra Vestre Landsret er af flere medier blevet udlagt således, at den ændrer på vurderingen af kommunernes erstatningsansvar i [...]
 Højesteret: Forsikringsaftaleloven fandt ikke anvendelse på skadelidtes krav
 Højesteret har ved dom af 29. maj 2018 fastslået, at selv om et ansvarsforsikringsselskab i henhold til en forsikringsaftale hæfter [...]
 Finanstilsynet har den 26. januar 2018 afsagt en afgørelse, der fastlægger præmisserne og muligheden for løbende samarbejde mellem forsikringsmæglervirksomheder og [...]
 Med et testamente i hånden har du klarlagt, hvordan arven efter dig skal fordeles, når du en dag går bort. [...]
 Landsretten har den 9. februar 2018 givet skadelidte medhold i, at skadelidte var berettiget til erstatning for tabt arbejdsfortjeneste. Sagen [...]
 Et hollandsk moderselskab, som var eneejer og leder af et datterselskab, var erstatningsansvarlig for sagsomkostninger i en sag, som datterselskabet [...]
 Forsikring og erstatning, Øvrige
 Højesteret har netop fastslået, at et selskabs ejer og ledelse var ansvarlig for sagsomkostningerne i en retssag, fordi de havde [...]
 I en sag vedrørende Vordingborg Kommunes regreskrav for udbetalte sygedagpenge mod Tryg Forsikring A/S, fandt Højesteret, at reglen om forældelse [...]
 Der findes ofte andre muligheder end de gængse, når vi med regresøjne kigger efter et sted at finde krukken med [...]
 Fast ejendom og entreprise, Forsikring og erstatning
 Det sker ikke så ofte, at sager om den naboretlige tålegrænse når helt til Højesteret. Men i en medieomtalt sag [...]
 Højesteret har ved dom af 19. januar 2018 stadfæstet, at bestyrelsen i et selskab er erstatningsansvarlig for beslutningen om at [...]
 Tirsdag den 16. januar 2018 vedtog Folketinget en ny forsikringsformidlingslov, som væsentligt ændrer og omskriver den eksisterende forsikringsformidlingslov. Den nye [...]
 EU-Kommissionen foreslog den 20. december 2017 at udskyde anvendelsesdatoen for IDD og tilknyttede retsakter fra den 23. februar 2018 til [...]
 Høring om ændrede regler for forsikringsselskabers outsourcing
 Finanstilsynet sendte i efteråret et forslag til en ændring af outsourcing-bekendtgørelsen i høring. Ændringerne implementerer særlige regler for de såkaldte [...]
 Ingen af to sagsøgte vognmandsvirksomheder var erstatningsansvarlige for bortkomsten af transporteret gods i containere i en trailer, der af den [...]
 En værnetingsaftale mellem skadevolder og forsikringsgiver var efter Domsforordningen ikke bindende for en skadelidt, som efter national


text:
ret havde hjemmel [...]
 Ifølge ny dom fra Vestre Landsret af den 10. oktober 2017 var et pensionsselskab ikke bundet af en fejlskrift i [...]
 Erhvervsministeren har i dag fremsat forslag til en ny lov om forsikringsformidling (lovforslag L 8) i Folketinget. Formålet med lovforslaget [...]
 Øget samarbejde mellem de nordiske lande på konkurrenceområdet
 De nordiske lande har netop indgået en ny samarbejdsaftale på konkurrenceområdet. Aftalen indebærer blandt andet videre mulighed for informationsudveksling og [...]
 EU-Domstolen afsagde den 7. september 2017 dom i en præjudiciel sag om fortolkningen af begrebet ”distance” i henhold til forordningen [...]
 Højesteret afsagde den 13. september 2017 dom i en principiel sag om sondringen mellem det køberetlige mangelsansvar og produktansvaret. Højesteret [...]
 For en skadelidt kan der være store fordele ved at kunne påberåbe sig produktansvarsreglerne frem for mangelreglerne. Anvendelse af produktansvarsreglerne [...]
 Højesteret har i en principiel dom givet en kondiløber medhold i, at en knæskade under en løbetur var dækket af [...]
 Transportøren APL indgik en aftale med det danske selskab Planet Pride om transport af flere partier af sushirejer. Rejerne skulle [...]
 I kølvandet på finanskrisens mange bank-krak oprettede staten Finansiel Stabilitet, som skulle afvikle de krakkede banker og rejse erstatningskrav. Vi [...]
 Kommissionen har udsendt to udkast til delegerede forordninger under IDD til offentlig høring. Forordningerne vedrører produkttilsyn og forsikringsbaserede investeringsprodukter. Høringsfristen [...]
 Vestre Landsret fastslår i ny dom, at revisor, som var repræsenteret af TVC Advokatfirma, ikke havde handlet ansvarspådragende ved at [...]
 Den 1. juli 2017 trådte de nye regler om syn og skøn i retssager i kraft. Læs her om de [...]
 Forsikringsdistributionsdirektivet: Forslag til ny forsikringsformidlingslov i offentlig høring
 Finanstilsynet har sendt forslag til en ny lov om forsikringsformidling i offentlig høring. Det kommende lovforslag, der forventes fremsat i [...]
 Implementeringen af forsikringsdistributionsdirektivet (IDD) er med vedtagelsen af lovforslag L 156 begyndt, og reglerne fra IDD forventes at være endeligt [...]
 En nylig afgørelse fra Højesteret stadfæstede by- og landsrettens dom om, at et fjernvarmeværk var objektivt ansvarlig for, at fjernvarmeværkets [...]
 SAS frifundet i principiel sag om økonomisk kompensation til forsinkede flypassagerer
 Højesteret afsagde den 2. juni 2017 dom i en principiel sag, hvor en række flypassagerer krævede kompensation, fordi de på [...]
 Østre Landsret: Groft uagtsomt at efterlade gods ubevogtet
 Det var groft uagtsomt af en transportør at efterlade gods i en presenningtrailer på en ubevogtet og uoplyst parkeringsplads. Det [...]
 Skjulte videooptagelser førte ikke til nedsættelse af erhvervsevnertab
 Højesteret har afsagt dom om, hvorvidt et forsikringsselskabs videooptagelser af en skadelidt kunne danne grundlag for, at Ankestyrelsen nedsatte skadelidtes [...]
 Det nye forsikringsdistributionsdirektiv, Insurance Distribution Directive (IDD), skal implementeres i Danmark senest den 23. februar 2018. Implementeringsrådet har for nyligt [...]
 Et dansk selskab kunne ikke få erstatning for et parti tørklæder, der var blevet beskadiget efter overgivelse til selvstændig fragtfører [...]
 Vestre Landsret har fastslået, at en kommune handlede uden hjemmel ved at meddele standsningspåbud og ved efterfølgende at afslå en [...]
 Højesteret fandt i en sag om forældelse, at et forsikringsselskabs regreskrav mod


text:
skadevolder og dennes ansvarsforsikringsselskab vedrørende en 12 år [...]
 Retten i Odense har i et gruppesøgsmål, der blev behandlet af tre dommere, givet en række private købere af grunde [...]
 En ny dom har tilkendt entreprenøren en erstatning for mistet dækningsbidrag sva-rende til rekordhøje 17,6 procent af entreprisesummen efter, at [...]
 Østre Landsret har fastslået, at naboer ikke var afskåret fra at rejse erstatningskrav mod et selskab, der havde projekteret og [...]
 Vestre Landsret har fastslået, at en bygherre handlede uagtsomt ved ikke at have håndteret naboejendommen på særlig skønsom måde i [...]
 Vestre Landsret har fastslået, at en entreprenør handlede ansvarspådragende, da et kabel blev beskadiget i forbindelse med et gravearbejde. Entreprenøren [...]
 En mor søgte godtgørelse efter byretten havde tilsidesat Ankestyrelsens afgørelse om tvangsfjernelse af hendes barn. Landsretten fandt, at forældelsesfristen for [...]


text:
260 advokater indenfor Insolvensret/betalingsstandsning/konkurs/akkord - Find din advokat her!
 260 advokater indenfor Insolvensret/betalingsstandsning/konkurs/akkord
 Advokat, Aut. bobestyrer Insolvensret/betalingsstandsning/konkurs/akkord Miljø og Energi Advokaterne på Torvet. Sæby. Anpartsselskab
 Advokat, møderet for landsret og højesteret Bestyrelsesarbejde Erhvervsret Insolvensret/betalingsstandsning/konkurs/akkord DELACOUR Advokatpartnerselskab
 Advokat, møderet for landsret og højesteret Insolvensret/betalingsstandsning/konkurs/akkord Procedure/retssager Virksomhedsoverdragelse Advokatpartnerselskabet Drachmann
 Advokat, møderet for landsret og højesteret Insolvensret/betalingsstandsning/konkurs/akkord Procedure/retssager Virksomhedsoverdragelse Advokaterne Kongevej 64 I/S
 Jørgen Bendik Elmer
 Advokat, Autoriseret bobestyrer, møderet for landsret og højesteret Insolvensret/betalingsstandsning/konkurs/akkord Rekonstruktion Lund Elmer Sandager Advokatpartnerselskab
 Advokat, Autoriseret bobestyrer, møderet for landsret og højesteret Generationsskifte Insolvensret/betalingsstandsning/konkurs/akkord Landboret/Landbrugshandler Advodan, Næstved I/S Advokatgården
 Thomas Torre-Christiansen
 Advokat, møderet for landsret og højesteret Ansættelsesret og arbejdsret Insolvensret/betalingsstandsning/konkurs/akkord Selskabsret Advokatfirmaet Thomas Torre Christiansen Homann Advokater
 Advokat, møderet for landsret og højesteret Almennyttigt boligbyggeri Insolvensret/betalingsstandsning/konkurs/akkord Selskabsret Holst, Advokater Advokatpartnerselskab
 Advokat, møderet for landsret og højesteret Insolvensret/betalingsstandsning/konkurs/akkord Selskabsret Virksomhedsrekonstruktion Bech-Bruun Advokatfirma
 Advokat Insolvensret/betalingsstandsning/konkurs/akkord Mediation/mægling Mediation/mægling Virksomhedsrekonstruktion Bech-Bruun Advokatfirma
 Advokat, møderet for landsret og højesteret Erhvervsret Insolvensret/betalingsstandsning/konkurs/akkord Procedure/retssager Advokatfirmaet Søren Larsen I/S
 Advokat, H.D.(F), møderet for landsret og højesteret Familieret Insolvensret/betalingsstandsning/konkurs/akkord Skatteret LOU Advokatfirma I/S Hovedkontor
 Advokat, Bobestyrer, møderet for landsret og højesteret Familieret Generationsskifte Insolvensret/betalingsstandsning/konkurs/akkord Advokatfirmaet Sølgaard & Knudsen I/S
 Advokat, møderet for landsret og højesteret Insolvensret/betalingsstandsning/konkurs/akkord Procedure/retssager Selskabsret Njord Advokatpartnerselskab
 Advokat, møderet for landsret og højesteret Ansættelsesret og arbejdsret Insolvensret/betalingsstandsning/konkurs/akkord International erhvervsret DELACOUR Advokatpartnerselskab
 Advokat Generelle erhvervsforhold Insolvensret/betalingsstandsning/konkurs/akkord Kontraktsret Advokaterne Nupark I/S
 Advokat, møderet for landsret og højesteret Insolvensret/betalingsstandsning/konkurs/akkord Internationale kontrakter Luftfartsret Advokatfirmaet Stakemann
 Advokat, Autoriseret bobestyrer, møderet for landsret og højesteret Insolvensret/betalingsstandsning/konkurs/akkord Procedure/retssager Advodan Slagelse I/S
 Advokat Inkasso Insolvensret/betalingsstandsning/konkurs/akkord Landboret/Landbrugshandler DELACOUR Advokatpartnerselskab
 Advokat, Autoriseret bobestyrer, møderet for landsret og højesteret Insolvensret/betalingsstandsning/konkurs/akkord Kommunalret Advokatfirmaet Andersen & Svendsen
 Advokat(H), møderet for landsret og højesteret Insolvensret/betalingsstandsning/konkurs/akkord Selskabsret Ret & Råd Djursland / Elin L. Andersen
 Advokat, møderet for landsret og højesteret Insolvensret/betalingsstandsning/konkurs/akkord Selskabsret Skatteret Brockstedt-Kaalund Advokatpartnerselskab
 Advokat, møderet for landsret og højesteret Erhvervsret Insolvensret/betalingsstandsning/konkurs/akkord Procedure/retssager Advokathuset Svendborg A/S
 Advokat, møderet for landsret og højesteret Insolvensret/betalingsstandsning/konkurs/akkord Procedure/retssager Selskabsret Advida Advokatpartnerselskab
 Advokat, møderet for landsret og højesteret Ansættelsesret og arbejdsret Erhvervsret Insolvensret/betalingsstandsning/konkurs/akkord Ret & Råd Fyn A/S
 Advokat, møderet for landsret og højesteret Erhvervsret Insolvensret/betalingsstandsning/konkurs/akkord Procedure/retssager Advokat Peter Paldan Sørensen
 Advokat, møderet for landsret og højesteret Generelle erhvervsforhold Insolvensret/betalingsstandsning/konkurs/akkord Advodan Thisted I/S
 Advokat, møderet for landsret og højesteret Insolvensret/betalingsstandsning/konkurs/akkord Selskabsret Skatteret Compass Advokatfirma I/S
 Advokat, møderet for landsret og højesteret Bestyrelsesarbejde Erhvervsret Insolvensret/betalingsstandsning/konkurs/akkord Advokathuset Funch & Nielsen Advokatpartnerselskab
 Advokat, møderet for landsret og højesteret Insolvensret/betalingsstandsning/konkurs/akkord Procedure/retssager Projektudvikling Innova Advokatfirma Advokatpartnerselskab
 Advokat, møderet for landsret og højesteret Insolvensret/betalingsstandsning/konkurs/akkord Selskabsret Advokathuset Funch & Nielsen Advokatpartnerselskab
 Advokat, møderet for landsret og højesteret Erhvervsret Insolvensret/betalingsstandsning/konkurs/akkord Pengeinstitutjura LETT Advokatpartnerselskab
 Advokat(H), møderet for landsret og højesteret Erhvervsret Insolvensret/betalingsstandsning/konkurs/akkord Virksomhedsoverdragelse Advokat Bill Andersen
 Advokat Fast ejendom-boligrådgivning/ejendomsberigtigelse Generelle erhvervsforhold Insolvensret/betalingsstandsning/konkurs/akkord Advokatgården Sorø I/S
 Advokat, møderet for landsret og højesteret Entrepriseret Insolvensret/betalingsstandsning/konkurs/akkord Virksomhedsoverdragelse Brockstedt-Kaalund Advokatpartnerselskab
 Advokat, møderet for landsret og højesteret Insolvensret/betalingsstandsning/konkurs/akkord Konkurrenceret Virksomhedsoverdragelse LETT Advokatpartnerselskab
 Advokat, møderet for landsret og højesteret Insolvensret/betalingsstandsning/konkurs/akkord Internationale kontrakter Procedure/retssager Nielsen Nørager Advokatpartnerselskab
 Advokat, HD(R), møderet for landsret og højesteret Fast ejendom-boligrådgivning/ejendomsberigtigelse Insolvensret/betalingsstandsning/konkurs/akkord Hansen Advokatanpartsselskab
 Advokat, møderet for landsret og højesteret Insolvensret/betalingsstandsning/konkurs/akkord Moms og afgifter Procedure/retssager Elmann Advokatpartnerselskab
 Advokat, HD-R, møderet for