text:
og at sælger ikke påtog sig noget ansvar for ejendommens bundforhold.
 I "Ansøgning om godkendelse af den endelige anskaffelsessum efter byggeriets færdiggørelse til almennyttigt boligbyggeri og ungdomsboliger i henhold til lov om boligbyggeri" (skema 3), fremgår blandt andet under post 60 følgende:
 Grundkøbesum pr. 01.09.1988.
 Grundkøbesum iflg. skøde
 927.808,00
 Stempel og tinglysning
 19.124,00
 Forsikringer, afgifter og skatter
 52.009,01
 960.131,48
 Godkendt grundkøbesum skema II
 1.962.294,94
 + Arealændring iflg. bilag
 1.967.544,94
 Endvidere fremgår, at byggeriet blev påbegyndt den 1. september 1988, og byggeriet blev afleveret den 1. august 1989.
 Endvidere fremgår blandt andet, at udgifter til ekstrafundering og pilotering udgjorde 149.795,84 kr., at tilslutningsafgift til gade og kloak udgjorde 1.118.564,82 kr., og at samlet entreprisesum udgjorde 14.039.543,65 kr.
 Der er fremlagt oversigtsfoto af den omhandlede ejendom, som består af 31 boliger, 2 ungdomsboliger, 1 fælleshus, i alt 9 bygninger.
 Endvidere er fremlagt oversigtskort over hovedanlæg, kloak og regnvandsledninger, med angivelse af, hvilke ledninger (blå og orange/gule markeringer) sagsøger påstår, er hovedanlæg. (bilag 5)
 Endvidere er fremlagt oversigtskort over hovedanlæg vedrørende varme med angivelse af, hvilke ledninger (gule markeringer) sagsøger påstår, er hovedanlæg. (bilag 8)
 Der er endvidere fremlagt eksempel på udstykning af en lignende bebyggelse, og en illustration over en fiktiv udstykning af ejendommen i nærværende sag.
 Det hedder i en geoteknisk rapport dateret den 25. maj 1987 fra G1, blandt andet:
 Øverst træffes muld, fyld eller forvitret overjord i dybder, der varierer mellem 20 cm. og 1 m. Derunder træffes bæredygtige intakte senglaciale - senere glaciale lag. Begge disse varierer på regelløs måde mellem sandede og lerede aflejringer (herunder moræneler: sandet, stenet, usorteret istidsler)
 Det må forudses, at man ved funderingsarbejdet i et vist - mindre - omfang lokalt vil støde på lerlag med ringere styrke end de nævnte 60 KN/m, og som derved vil medføre nogen ekstrafundering.
 Terrændæk m.v.
 Gulve på jord vil kunne opbygges direkte på det muld- eller fyldafrømmede terræn.
 Der har under sagen været indhentet syn og skøn ved ejendomsmægler & valuar, ZH.
 Det hedder i erklæring af 22. juli 2014, blandt andet:
 Skønsmanden bedes give en kort beskrivelse af grunden, dennes størrelse, beliggenhed, og øvrige beskaffenhed. Beskrivelsen bedes foretaget ud fra forholdene pr. 1. januar 2002, 1. januar 2003, 1. oktober 2003, 1. oktober 2004, 1. oktober 2005 og 1. oktober 2006
 ...5 er en mindre stationsby og beliggende i Kommune1. Frem til kommunesammenlægningen var ...5 en del af Kommune2.
 Grunden er beliggende mellem ...2 og ...3. Der er 1 km til ...5 station. Bebyggelsen ligger som en firkant med et fælles grønt areal i midten.
 Det er ikke muligt at beskrive forholdene pr. de anførte konkrete tidspunkter idet skønsmanden ikke har foretaget besigtigelser på de anførte datoer ligesom det ikke har været muligt via informationer at fremskaffe fotos fra de pågældende datoer.
 Skønsmanden bedes vurdere den kontante handelsværdi for grunden i ubebygget stand under hensyn til (i) dens beskaffenhed, inkl behovet for ekstrafundering (ii) dens beliggenhed og (iii) erhvervelse til en i økonomisk henseende god anvendelse, ved overdragelse pr. 1. januar 2002, 1. januar 2003,


text:
1. oktober 2003, 1. oktober 2004, 1. oktober 2005 og 1. oktober 2006. Besvarelsen ønskes foretaget uden hensyntagen til de opførte bygninger på grunden og uden hensyntagen til den offentlige vurdering.
 Se besvarelsen efter spørgsmål 3.
 Skønsmanden bedes vurdere den kontante handelsværdi for grunden i ubebygget stand under hensyn til (i) dens beskaffenhed, uden ringe jordbundsforhold (ii) dens beliggenhed og (iii) erhvervelse til en i økonomisk henseende god anvendelse, ved overdragelse pr. 1. januar 2002, 1. januar 2003, 1. oktober 2003, 1. oktober 2004, 1. oktober 2005 og 1. oktober 2006. Besvarelsen ønskes foretaget uden hensyntagen til de opførte bygninger på grunden og uden hensyntagen til den offentlige vurdering.
 På baggrund af udviklingen i boligpriser har det været muligt at vurdere hvad en handelsværdi af byggeretten var på de anførte tidspunkter. Udgangspunktet er drøftet med kollega statsaut. ejendomsmægler JP der på de anførte tidspunkter udarbejdede projektbyggeri.
 Med udgangspunkt i realkreditforeningens statistik har det været muligt at konstatere prisudviklingen. Der er i værdiansættelsen taget udgangspunkt i niveauer i hhv Kommune1 og Kommune3. Der er ikke ved værdiansættelsen taget udgangspunkt i den offentlige vurdering.
 Reg. Kontantpris
 Besvarelse af spm. 3
 Besvarelse af spm. 2
 Skønsmanden bedes oplyse hvilket materiale, der har dannet grundlag for besvarelsen af spørgsmål 2-3
 Ved værdiansættelse af grunden er der taget udgangspunkt i Realkreditforeningens statistiske informationer om boligpriser for ejerlejligheder for hhv Kommune1 og Kommune3.
 Skønsmanden bedes oplyse, om han har inddraget handler over sammenlignelige grunde ved besvarelsen af spørgsmål 2-3 og i givet fald oplyse hvilke.
 Der er ikke inddraget konkrete handler, men alene baseret på mæglervirksomhedens viden om området samt registrerede stigning/ ændringer i Boligpriserne for hhv Kommune1 og Kommune3, samt som anført i svaret til spørgsmål statistisk materiale om handler.
 Skønmanden har i supplerende erklæring af 24. september 2014 besvaret følgende spørgsmål:
 Med henvisning til skønsmandens besvarelse af spørgsmål 2 og 3, hvor de anslåede udgifter til ekstrafundering ses at have påvirket skønsmandens ansættelse af handelsværdierne i genoptagelsesårene i forhold til en tilsvarende grund uden ringe jordbundsforhold, bedes skønsmanden efter bedste evne oplyse om udgifter til ekstrafundering generelt vil påvirke handelsværdien af en byggegrund i ...5.
 Ved vurdering og salg af grunde, hvor de faktiske forurenings-, jord- og funderingsforhold ikke er belyst, forudsættes det, at grunden er "ren".
 Køber kan dermed forvente og forudsætte, at de manglende undersøgelser ikke efterfølgende viser sig at medføre merudgifter for køber i forbindelse med realisering af det forudsatte byggeprojekt på grund af konstaterede problemer med forurenings,- jord og funderingsforhold.
 Udgifter til ekstrafundering vil derfor påvirke handelsværdien af en byggegrund i ...5.
 Såfremt spørgsmål 6 besvares bekræftende bedes skønsmanden oplyse om en sådan værdiforringelse i givet fald er proportionel med udgifterne forbundet med udbedringen af de dårlige jordbundsforhold.
 Grundens handelsværdi er jf. ovennævnte svar forudsat, at der ikke forefindes særlige forurenings-, jord og funderingsforhold (= "ren grund").
 Grundens pris som "ren grund" er udgangspunktet i en normal handel, hvormed faktiske udgifter til opnåelse af denne status vil blive modregnet i grundprisen alt. udbedret af sælger på dennes regning.
 Værdiforringelsen vil

type: other


text:
derfor alt andet lige være proportionel med udgifterne forbundet med udbedringen af dårlige jordbundsforhold.
 Det følger af skønsmandens besvarelse af spørgsmål 5, at der ikke er inddraget konkrete handler i skønsmandens besvarelse af spørgsmål 2 og 3. Skønsmanden bedes efter bedste evne oplyse om den manglende inddragelse af konkrete handler skyldes, at der i ...5 ikke er sket salg af byggegrunde i genoptagelsesårene, eller på anden vis begrunde undladelsen heraf.
 Den manglende inddragelse af konkrete handler i forbindelse med skønsmandens besvarelse af spørgsmål 2 og 3 skyldes, at skønsmanden ikke er bekendt med og ej heller har kunnet fremskaffe oplysninger omkring faktiske salg/handler på sammenlignelige byggegrunde i genopragelsesårene.
 Skønsmanden kan dog ikke udelukke, at der faktisk er sket salg af sammenlignelige byggegrunde i genoptagelsesårene.
 Skønsmanden bedes oplyse, om de ved besvarelsen af spørgsmål 2 og 3 anslåede værdier er med eller uden byggemodning.
 Besvarelse af spørgsmål 9
 De anslåede værdier jf. svar på spørgsmål 2 og 3 er uden byggemodning.
 Er skønsmandens besvarelse af spørgsmål 6 og 7 baseret på kendskab til konkrete handler og i givet fald hvilke.
 Besvarelse af spørgsmål 10
 Samtlige vurderinger og salg som varetages af G2 v/KP gennemføres ud fra forudsætning om "ren grund", såfremt disse forhold ikke er belyst på vurderings- / salgtidspunktet.
 Vi har forestået flere udbud af større udstykninger / grundarealer, hvor der i udbudsmaterialet er oplyst og tages forbehold for mulige problemer med forurening- & funderingsforhold herunder "G3" og "G4".
 Det kan endvidere oplyses, at vi pt. varetager salget af 3 større grundarealer, som alle udbydes på vilkår som anført ovenfor. Disse sager gennemføres som diskretionssalg, men kan naturligvis dokumenteres fra vores side.
 Endvidere har skønsmanden udtalt:
 I de supplerende spørgsmål om grundforbedring er det nødvendigt at få defineret parternes forståelse for hvad begrebet grundforbedring omfatter, og om det omfatter, fortov, vej, fællesarealer, kloak men ikke tilslutningspligt.
 En korrekt besvarelse af hvad omkostningerne til grundforbedring udgør, vil ikke kunne besvares af en ejendomsmægler, men vil skulle besvares af byggefirma eller entreprenør på baggrund af i den konktrete sag.
 Den faktiske pris vil skulle tillægges den pris vi har fastsat i tidligere vurdering.
 Den 4. september 2013 afsagde Landsskatteretten kendelse i sagen. Landsskatteretten stadfæstede Vurderingsankenævnets afgørelse.
 Det hedder herom blandt andet:
 Vurderingsankenævnet har ikke godkendt nedslag i grundværdien, som er ansat til:
 4.591.500 kr.
 4.810.200 kr.
 7.652.600 kr.
 Vurderingsankenævnet har godkendt fradrag for udgifter til forbedringer med 1.628.800 kr.
 Det hedder videre i Landsskatterettens kendelse blandt andet:
 Der er godkendt et fradrag for udgifterne til anlæg af kloakforsyning inde på udstykningen med 150.000 kr. Ved skønnet over udgiftens størrelse har nævnet lagt vægt på tegning over kloak- og regnvandsledning og en mangelfuld dokumentation i øvrigt.
 Det fremgår af fremlagte ledningskort over kloakforsyningen, at ejendommens spildevandsafledning sker via naboejendommen ...4, og at regnvand tilsluttes den offentlige vej.
 Efter rettens opfattelse anses den spildevandsledning, som er koblet på naboejendommens anlæg, og som herfra løber tværs over udstykningen at udgøre et fradragsberettiget hovedanlæg. Den resterende del af ledningsnettet, som er forbundet med denne ledning anses


text:
at være stikledninger, som er knyttet til byggeriet.
 For så vidt angår regnvand er det opfattelsen, at den ledning, som løber fra ...2 og ind på udstykningen at udgøre en fradragsberettiget hovedledning.
 Sammenholdes denne vurdering af hovedanlæggets størrelse med det allerede godkendte fradrag på 150.000 kr., ses der ikke at være grundlag for at godkende et yderligere fradrag for kloakforsyningsudgiften.
 Der ses heller ikke at være grundlag for at tilsidesætte det skøn, som vurderingsankenævnet har udøvet, hvorfor punktet stadsfæstes.
 Ejendommen er forsynet med fjernvarme, og af det fremlagte ledningskort og sagens oplysninger i øvrigt lægges det til grund, at varmeværket har anlagt og bekostet en del af forsyningsnettet.
 Det er rettens opfattelse, at den på det af repræsentantens fremlagte ledningskort markerede blå ledning er at betragte som en hovedledning, der kan give anledning til et fradrag, og at det er den del af ledningsnettet, som er anlagt og bekostet af værket.
 Den på ledningskortet blå markerede ledning fører til en varmecentral inde på udstykningen.
 Efter rettens opfattelse anses et varmeforsyningsanlæg, som er opbygget omkring en selvstændig varmecentral inde på udstykningen at være anlagt og dimensioneret til det konkrete byggeri, og anses derfor at betjene konkrete byggeri fremfor grunden i ubebygget stand.
 Fradrag for udgifterne til anlæg af intern varmeforsyning nægtes således, idet anlægget anses at have en sådan tilknytning til byggeriet, at det ikke kan udløse et fradrag.
 Det følger af vurderingslovens bestemmelser, at som led i skønsudøvelsen skal tages hensyn til grundens beskaffenhed, og grundværdien skal fastsættes under hensyntagen til eventuelle dårlige jordbundsforhold.
 Det følger af praksis, at vurderingsloven ikke udløser krav på et bestemt nedslag i grundværdien, men alene, at der som led i skønnet over grundens handelsværdi skal tages hensyn til de dårlige bundforhold, jf. bl.a. Vestre Landsrets dom af 7. november 2011 offentliggjort i SKM2011.776.VLR og Østre landsretsdom af 26. september 2012 offentliggjort i SKM2012.611.ØLR.
 Retten skal gøre opmærksom på, at foretagne ekstrafunderingsarbejder på en grund, ikke i sig selv bevirker et nedslag i grundværdien. Det er en forudsætning for at opnå et nedslag, at den ansatte grundværdi ikke svarer til handelsværdien, jf. vurderingslovens ordlyd.
 Af skemaet nedenfor fremgår det påstående beløb fremskrevet til de påklagede vurderinger. Afvigelsen i forhold til grundværdierne fremgår desuden af skemaet.
 Klagers påstand fremskrevet
 229.823 kr. (afvigelse 5 %)
 243.613 kr. (afvigelse 5 %)
 260.666 kr. (afvigelse 3 %)
 Det er rettens opfattelse, at ovenfor anførte afvigelser i forhold til grundværdierne indebærer, at oplysningerne om jordbundsforholdene ikke anses at have en sådan karakter, at de skulle have været taget i betragtning ved skønnet over handelsværdien af den ubebyggede grund.
 Grundværdierne ved vurderingerne i 2002, 2004 og 2006 anses at ligge indenfor den skønsusikkerhed, som er forbundet med vurdering af grundens værdi i ubebygget stand.
 Der godkendes derfor ikke nedslag i grundværdien. Vurderingsankenævnets afgørelse stadfæstes.
 Sagsøgeren har i sit påstandsdokument, der er uddybet under sagen, gjort gældende, at:
 Hvad, der skal forstås ved en grundforbedring, er således uomtalt i loven. Det overordnede formål med § 17 er, at der skal ske friholdelse


text:
af grundforbedringer for beskatning, hvilket har været formålet med loven siden indførelsen i 1922. Formålet er altså at fremme og motivere de enkelte grundejere til at foretage sådanne forbedringer.
 Det er fast antaget, at udgifter til etablering af forsyningsanlæg er grundforbedrende og dermed omfattet af vurderingslovens § 17. Frem til og med Vurderingsvejledningen 2013-1 fremgik således bl.a. følgende af vejledningens afsnit C.3:
 I dom af 8. maj 2013, offentliggjort som SKM2013.369.HR, udtalte Højesteret sig overordnet om rækkevidden af hovedanlægsbetragtningen. I præmisserne anførte Højesteret således følgende:
 Efter SKATs langvarige praksis gives fradrag for vej- og forsyningsanlæg mv. i fx et traditionelt parcel- og rækkehuskvarter i reglen kun for udgifter til anlæg uden for den pågældende grund, mens udgifter til anlæg samt pladsbelægning m.v. på selve grunden anses for at være en del af byggeomkostningerne. Der gives eksempelvis fradrag for kloak frem til skel, men ikke fra skel til hus.
 Fra denne hovedregel gælder efter SKATs praksis en undtagelse for større ejendomme udlagt til fx tæt, lav bebyggelse med andelsboliger, idet der for sådanne ejendomme kan gives fradrag for udgifter til hovedanlæg, der betjener en større del af ejendommen. Baggrunden herfor er, at der alternativt ved en udstykning til fx traditionel rækkehusbebyggelse ville være fradragsret for udgifter til fællesanlæg, som befinder sig uden for de enkelte udstykkede ejendommes skel. Der kan efter myndighedernes praksis gives fradrag for hovedanlæg på linje med den adgang til at give fradrag for foranstaltninger uden for grunden, som øger værdien af grunde i traditionelle parcel- eller rækkehuskvarterer. Der kan således gives fradrag for et hovedanlæg bestående af f.eks. en hovedforsyningsledning, der betjener eller fremover vil betjene en større del af ejendommen, mens stikledninger fra hovedledningen og til de enkelte bygninger eller boliger ikke udgør et hovedanlæg. Udgifter vedrørende f.eks. veje eller hovedstier, der tjener adgangen til grunden, kan ligeledes være fradragsberettigede, mens stikveje eller stier, der betjener de enkelte bygninger eller boliger, ikke vil kunne føre til fradrag.
 Denne praksis må anses for at være i god overensstemmelse med den praksis, som blev fulgt forud for ejendomsvurderingsloven fra 1922, og som det efter forarbejderne til loven var meningen af videreføre. Højesteret finder derfor, at den beskrevne praksis har hjemmel i loven (...).
 Højesteret lægger altså til grund, at administrativ praksis fastslår, at hovedanlæg (bestående af vej- eller forsyningsanlæg) øger værdien af en grund på linje med en tilsvarende ekstern foranstaltning, hvorfor interne hovedanlæg berettiger til fradrag. Endvidere gengiver Højesteret administrativ praksis for et hovedanlæg, som et anlæg "der betjener eller fremover vil betjene en større del af ejendommen". Endelig har Højesteret gengivet, at administrativ praksis negativ afgrænser "hovedanlæg" til ikke at omfatte stikledninger, der er defineret som ledningerne "fra hovedledningen og til de enkelte bygninger eller boliger".
 Vurderingsvejledningen er nu en integreret del af SKATs Juridiske Vejledning 2014-2 under afsnit H.A. Reglerne om fradrag for forbedringer i grundværdien gældende før 1. januar 2013, som den foreliggende sag skal afgøres efter, er beskrevet i afsnit H.A.3.3.2. Heraf fremgår i overensstemmelse med det ovenfor anførte om SKM2013.369.HR, bl.a. følgende:


text:
Højesteret fandt, at den beskrevne praksis har hjemmel i loven, i en dom, der konkret vedrørte etablering af parkeringspladser. Se SKM2013.369.HR.
 Udgifter til kloakering og etablering af vand-, gas-, varme-og elforsyning kan berettige til fradrag for forbedringer ud fra de netop beskrevne regler. Det gælder også den del af udgifterne til landinspektør, projektering og tilsyn, som vedrører kloak, vand og el. Se SKM2010.419.LSR.
 I forhold til spørgsmålet om fradrag for interne forsyningsanlæg er den juridiske vurdering altså, om det pågældende forsyningsanlæg i vurderingslovens forstand har karakter af hovedanlæg eller ej. Såfremt forsyningsanlægget har karakter af hovedanlæg har anlægget selvstændig værdi for grunden i ubebygget stand. Dette følger af SKM2013.369.HR, den tidligere vurderingsvejledning og af SKATs Juridiske Vejledning, jf. gennemgangen ovenfor.
 Højesteret har i SKM2013.879.HR, bekræftet den i SKM2013.369.HR gengivne lovhjemlede praksis for hovedanlægsbetragtningen, og at der ved anvendelse af hovedanlægsbetragtningen på en given foranstaltning derfor skal ske en sammenligning med, om den pågældende foranstaltning ville betjene en større del af ejendommen i tilfælde af dennes udstykning til et traditionelt rækkehus- eller parcelhusbebyggelse med kun 1 bolig pr. parcel.
 Det bemærkes, at hverken Højesteret eller landsretterne har taget stilling til, hvornår spilde- og regnvandsledninger eller fjernvarmeledninger udgør hovedanlæg, idet SKM2013.369.HR vedrørte parkeringspladser, SKM2013.879.HR mindre stier, og SKM2014.574.HR vedrørte drænanlæg.
 Det gøres gældende, at de på bilag 5 og 6 med brun og orange markerede kloakforsyningsledninger og de på bilag 8 med orange markerede varmeforsyningsledninger har karakter af fradragsberettigende hovedledninger i vurderingslovens forstand, således som praksis for hovedledninger er gengivet af Højesteret i SKM2013.369.HR.
 Essensen af Højesterets gengivelse af praksis vedrørende vurderingslovens dagældende § 17 er, at hovedanlæg i henhold til administrativ praksis positivt defineres som anlæg "der betjener eller fremover vil betjene en større del af ejendommen". Det gøres gældende, at denne betingelse er opfyldt i nærværende sag, idet de omhandlede kloak- og varmeforsyningsledninger netop betjener en større del af ejendommen.
 I SKM2013.369.HR lagde Højesteret til grund, at der ved anvendelse af hovedanlægsbetragtningen skal ske en sammenligning med om den pågældende foranstaltning ville betjene flere dele af ejendommen i tilfælde af dennes udstykning til traditionel rækkehusbebyggelse.
 Baggrunden herfor er som anført af Højesteret, at "der alternativt ved en udstykning til fx traditionel rækkehusbebyggelse ville være fradragsret for udgifter til fællesanlæg, som befinder sig uden for de enkelte udstykkede ejendommes skel.".
 Ligeledes ses det, at baggrunden for hovedanlægsbetragtningen for større ejendomme udlagt til f.eks. tæt-lav bebyggelse med andelsboliger er, at borgere, der ikke har valgt at bosætte sig i et traditionelt række- eller parcelhuskvarter, ikke må stilles ringere end ejere af enkeltparceller i relation til retten til fradrag efter vurderingslovens dagældende §§ 17 og 18. Altså et udtryk for en lighedsgrundsætning.
 Sagsøgers ejendom er netop en sådan ejendom udlagt til tæt-lav bebyggelse, som Højesteret anvender som sammenligningsgrundlag i SKM2013.369.HR.
 For at kunne sammenligne sagsøgers ejendom med et traditionelt parcel- eller rækkehuskvarter er det derfor nødvendigt at forestille sig sagsøgers ejendom, som den ville se ud, hvis den blev udstykket til traditionelle rækkehusparceller. Herefter må der i forhold til hovedanlægsbetragtningen foretages en vurdering


text:
af de kloak- og varmeforsyningsledninger, der er placeret uden for de enkelte udstykkede ejendommes skel, i forhold til, hvorvidt de tjener en større del af ejendommen.
 Denne vurdering må - henset til sammenligningsgrundlaget - støttes på, om kloakforsyningsledningerne tjener mere end én af de enkelte udstykkede ejendomme, idet et anlæg, der tjener mere end én ejendom (enkeltparcel) i et traditionelt parcel- eller rækkehuskvarter netop ville være et fradragsberettiget anlæg efter hovedreglen i vurderingslovens § 17.
 Såfremt sagsøgers ejendom blev udstykket til traditionel rækkehusbebyggelse, ville de enkelte rækkehuse med haveareal bestå af selvstændige ejendomme, og kloakforsyningsledningerne markeret med brun og orange farve på bilag 5-6 ville være beliggende på "fællesareal uden for de enkelte ejendommes skel" med Højesterets udtryk. Tilsvarende gør sig gældende for varmeforsyningsledningerne markeret med orange farve på bilag 8. Disse ledninger berettiger ifølge Højesteret til fradrag, mens der ikke kan gives fradrag for de små ledninger, der leder videre ind på de enkelte udstykkede grunde og kun betjener en enkelt ejendom.
 Når der som i sagsøgers tilfælde er tale om en stor grund, sikrer hovedanlægsbetragtningen, som anført af Højesteret, at der "efter myndighedernes praksis gives fradrag for hovedanlæg på linje med den adgang til at give fradrag for foranstaltninger uden for grunden, som øger værdien af grunde i traditionelle parcel- og rækkehuskvarterer". Eller med andre ord, at ejere af storparceller og ejere af grunde i traditionelle parcel- og rækkehuskvarterer i skattemæssig henseende behandles ens i forhold til muligheden for at opnå fradrag i grundværdien for grundforbedrende udgifter, således som formålet med hovedanlægsbetragtningen er gengivet af Højesteret i SKM2013.369.HR, og som beskrevet i SKATs juridiske vejledning.
 Endelig bemærkes det, at eksterne forsyningsledninger altid vil være anlagt i forhold til og i nær tilknytning til de udstykninger/enkeltparceller, som de skal betjene, uden at det fører til nogen begrænsning i fradragsretten for afholdte udgifter til anlæg af eksterne forsyningsledninger i henhold til hovedreglen for den dagældende §§ 17-18. På samme måde vil interne forsyningsledninger også altid være anlagt i forhold til og i nær tilknytning til de bygninger/boliger, som de skal betjene.
 Dermed er det i strid med hele formålet med hovedanlægsbetragtningen, når sagsøgeren i den foreliggende sag nægtes fradrag for de kloak og varmeforsyningsledninger, der i tilfælde af ejendommens udstykning ville være beliggende på "fællesareal uden for de enkelte ejendommes skel", som anført af Højesteret.
 Det er da også præcis den vurdering Byretten ses at have foretaget i dom af 4. november 2013, offentliggjort som SKM2013.819.BR.
 Byretten skar i sine præmisser ind til kernen af hovedanlægsbetragtningen og vurderede, hvorvidt den omhandlede kloakledning i tilfælde af ejendommens udstykning ville betjene en større del af ejendommen. Byretten udtalte således følgende:
 Sagsøgeren gives derfor medhold i sin påstand om, at der skal indrømmes sagsøgeren fradragsret for denne anlægsudgift.
 Det bemærkes, at dommen ikke blev anket af sagsøgte og således er udtryk for en endelig afgørelse.
 Idet de i påstanden nævnte kloak- og varmeforsyningsledninger udgør hovedanlæg og derfor efter deres karakter kan berettige til fradrag i grundværdien efter vurderingslovens dagældende § 17, er der


text:
grundlag for at tilsidesætte Landsskatterettens skøn, idet de faktiske forhold af Landsskatteretten fejlagtigt ikke er subsumeret under vurderingslovens regler om fradragsberettigende forbedringer i henhold til administrativ praksis derfor.
 Sagsøgte har gjort gældende, at sagsøger ikke har godtgjort, at de af sagen omhandlede kloak- og varmeforsyningsledninger har en selvstændig værdi for grunden i ubebygget stand, og at ledningerne ikke har medført en stigning i grundens værdi i ubebygget stand. Sagsøger gør gældende, at det er uden relevans for sagen, idet sagsøgers påstand alene går ud på, at sagsøgte skal anerkende, at de pågældende ledninger har karakter af hovedanlæg og dermed efter deres karakter kan berettige til fradrag, og at selve skønnet over, hvilken selvstændig værdi ledningerne måtte have, påstås hjemvist.
 Grundværdiansættelsen - hensyn til nedslag for jordens ringe beskaffenhed
 Private ejendomsejere skal under visse omstændigheder svare kommunen grundskyld. Grundværdien af en ejendom danner udgangspunktet for beregningen af denne grundskyld. Det er Vurderingsmyndigheden, der vurderer og ansætter grundværdien af en given ejendom i et givent vurderingsår. Denne vurdering er reguleret i Vurderingsloven.
 Det fremgår af Vurderingslovens § 5, stk. 1, at:
 Ved vurderingen ansættes ejendomsværdien og grundværdien, samt et eventuelt fradrag i grundværdien for forbedringer.
 Det fremgår endvidere af Vurderingslovens § 6, stk. 1, at:
 Vurderingen foretages på grundlag af værdien i handel og vandel, såfremt købesummen skulle erlægges kontant, jf. nærmere bestemmelserne i afsnit B og C.
 Udgangspunktet for Vurderingsmyndighedens ansættelser er altså kontantværdien i handel og vandel i vurderingsåret.
 Vedrørende grundværdien specifikt fremgår det af § 13, stk. 1, at:
 Opmærksomheden henledes på, at det er kontantværdien af grunden i ubebygget stand, der er genstand for vurdering. For faktisk bebyggede ejendomme er grundværdien derfor en fiktiv værdi, fordi grunden ikke uden videre lader sig sælge i ubebygget stand. Den faktiske udnyttelse af grunden, herunder opført bebyggelse, er således underordnet ved myndighedernes vurdering af grundværdien.
 Det fremgår således direkte af vurderingsloven, at der skal tages hensyn til grundens beskaffenhed ved ansættelsen af grundværdien.
 Under overskriften "Beskaffenhed" fremgår følgende af SKATs Juridiske Vejledning 2014-2, H.A.3.1 (og tidligere versioner):
 Grundens værdi skal ansættes ud fra dens beskaffenhed. Ved beskaffenheden tænkes på arealets egnethed til den anvendelse, der er økonomisk hensigtsmæssig og forudsat i planlovgivningen. I områder, der er udlagt til bebyggelse, spiller bundforholdene en rolle, især jordens bæreevne.
 Ved ejendomme udlagt til beboelse, som sagsøgers ejendom, forstås grundens beskaffenhed altså bl.a. som jordens bæreevne og muligheden for at opføre bebyggelse uden at skulle ekstrafundere/pilotere, og at grundværdien skal ansættes med hensyn til eventuelle ringe jordbundsforhold, idet en sådan ejendom ikke har samme handelsværdi som en ejendom, der har normale jordbundsforhold.
 Det bemærkes, at nedslaget efter Vurderingslovens § 13 ikke er et nedslag for afholdte udgifter til ekstrafundering, men et nedslag som følge af jordens ringe beskaffenhed i form af blød bund og dennes påvirkning af grundens handelsværdi i ubebygget stand i henhold til vurderingslovens § 6.
 Grundværdierne ved vurderingerne i genoptagelsesårene er oprindeligt ansat af vurderingsmyndigheden i 2002, 2004 og 2006. Sagsøger påklager disse vurderinger i 2006, herunder med påstand om nedslag for


text:
jordens beskaffenhed, og vurderingsmyndigheden træffer afgørelse 13. november 2007. De af vurderingsmyndigheden oprindeligt ansatte grundværdier er således ansat ud fra, at grunden har normale jordbundsforhold, idet vurderingsmyndigheden ikke havde kendskab til bundforholdene før efter sagsøgers genoptagelsesanmodning og behandlingen af samme. Vurderingsmyndigheden afviser nedslag for jordens beskaffenhed under henvisning til, at der ikke er fremlagt georapport, jf. bilag C, side 3.
 Af vurderingsankenævnets afgørelse, side 14, jf. bilag D, fremgår følgende vedrørende grundværdiansættelsen:
 6.3. Ansættelse af grundværdi
 Efter Vurderingslovens § 6 skal grundværdien ansættes til værdien i handel og vandel. Dette medfører, at uanset hvilke beregningsmetoder der anvendes til at fastsætte grundværdien, som her er byggeretsværdiprincippet, så skal grundværdien svare til handelsprisen. Den beregnede grundværdi må vige, når andre forhold sandsynliggør, at handelsprisen afviger fra det beregnede jf. Vurderingslovens § 16 sammenholdt med samme lovs § 13. Heraf fremgår det, at grundværdien skal forstås som værdien af grunden i ubebygget stand tillagt forbedringer samt at der skal tages hensyn til rettigheder og forpligtigelser.
 I relation til nedslag for ekstrafundering afvises dette under henvisning til, at det ikke i tilstrækkelig grad er dokumenteret et behov for ekstrafundering, ligesom der ikke foreligger bilag for omfanget af udgiften hertil.
 Landsskatteretten afviser nedslag i grundværdien under henvisning til at oplysningerne om jordbundsforholdene ikke anses at have en sådan karakter, at de skulle have været taget i betragtning ved skønnet over handelsværdien af den ubebyggede grund, og at de opgjorte udgifter sammenholdt med de ansatte grundværdier må anses at lægge inden for myndighedernes skønsusikkerhed, jf. bilag 1, side 12-13.
 Det fremgår således positivt, at Landsskatterettens stadfæstelse af vurderingsankenævnets afgørelse er begrundet ud fra det forhold, at oplysningerne om ekstrafunderingsbehovet og udgifterne forbundet hermed ikke skulle tages i betragtning ved grundværdiansættelserne.
 Det fremgår af skønsmandens besvarelse af spørgsmålene 6, jf. bilag A, at udgifter til ekstrafundering vil påvirke handelsværdien af en byggegrund i ...5, jf. bilag B, side 1. Skønsmanden uddyber endvidere ved besvarelsen af spørgsmål 7, jf. bilag A, at værdiforringelsen vil være proportionel med udgifterne forbundet med udbedringen af dårlige jordbundsforhold, jf. bilag B, side 1. Skønsmanden oplyser ved besvarelse af spørgsmål 10, jf. bilag A, at skønsmandens besvarelse af spørgsmålene 6-7 er baseret på konkrete handler, jf. bilag B, side 2.
 Det kan således konkluderes, at ved salg af sagsøgers ejendom som en ubebygget grund i 2002, 2004, eller 2006, hvor der er vished om bundforholdene, jf. bilag 9, så ville handelsværdien proportionelt skulle korrigeres for de udgifter som udbedringen af det i georapporten fra 1987 konstaterede behov for ekstrafundering måtte medføre.
 Det bemærkes i den forbindelse, at det ikke bestrides af sagsøgte, at beskaffenheden af jorden på sagsøgers ejendom i et vist omfang er ringe og forudsætter behov for ekstrafundering henset til de i georapporten konstaterede fundering- og afrømningsniveauer, som for 4 boringer er konstateret lavere end normalniveauerne på henholdsvis 0,9 meter for fundering og 0,3 meter under terræn for afrømning, jf. bilag 9.
 Det bemærkes dog, at der ikke er enighed om udgifterne. Dertil skal bemærkes, at det behøver der heller ikke


text:
være enighed om, idet værdiforringelsen vil være proportionel med udgifterne forbundet med udbedringen af jordens beskaffenhed.
 I vurderingsankenævnets udtalelse i afsnit 6.3 af afgørelsen, jf. bilag D, fremgår, at den efter byggeretsværdiprincippet beregnede grundværdi må vige, når det er sandsynliggjort, at grundværdien ikke modsvarer handelsværdien. Sagsøger gør gældende, at eftersom skønsmanden har fastslået, at ethvert behov for ekstrafundering har betydning for handelsværdien af en ejendom i ...5, så må de ansatte grundværdier vige, idet grundværdierne ikke afspejler handelsværdierne for grunden i genoptagelsesårene.
 Sagsøger gør på baggrund af ovenstående endvidere gældende, at Landsskatteretten afgørelse om afvisning af nedslag for jordens beskaffenhed er foretaget på et faktuelt forkert grundlag, eftersom det ubestridte ekstrafunderingsbehov har betydning for handelsværdien af grunden, hvorfor de af Landsskatteretten stadfæstede grundværdier, jf. vurderingslovens § 13, altså ikke afspejler handelsværdien, jf. vurderingslovens § 6, stk. 1.
 Sagsøgte har i sit påstandsdokument, der er uddybet under sagen, gjort gældende, at:
 Denne sag vedrører for det første, om sagsøgeren har godtgjort, at der er grundlag for at tilsidesætte det af SKAT udøvede skøn over grundværdien af sagsøgerens ejendom.
 For det andet vedrører sagen, om sagsøgeren har godtgjort, at sagsøgeren for vurderingsårene 2002-2006 er berettiget til fradrag efter vurderingslovens § 17, for udgifter til etablering af varmeforsyningsledninger og yderligere fradrag for udgifter til etablering af kloakforsyningsledninger internt på sagsøgerens ejendom.
 Det gøres overordnet gældende, at sagsøgeren ikke har godtgjort, at der er grundlag for at tilsidesætte det af vurderingsmyndighederne udøvede skøn over grundværdien af sagsøgerens ejendom for vurderingsårene 2002-2006.
 Ved grundværdien forstås i henhold til vurderingslovens § 13 værdien af grunden i ubebygget stand med grundforbedringer under hensyn til beskaffenhed og beliggenhed og til en i økonomisk henseende god anvendelse.
 Vurderingen skal i henhold til vurderingslovens § 6 foretages på grundlag af den kontante værdi i handel og vandel. Ansættelsen af denne handelsværdi beror på et skøn.
 SKATs skøn over en grunds værdi kan alene tilsidesættes, såfremt skønnet er udøvet på et forkert grundlag, eller hvis myndighederne er gået udenfor rammerne af det skøn, som tilkommer myndighederne.
 Det påhviler efter fast retspraksis sagsøgeren at godtgøre, at betingelserne for at tilsidesætte myndighedernes skøn over grundværdien er opfyldt. Sagsøgeren skal således godtgøre, at skønnet er udøvet på et forkert grundlag, eller at skønnet går uden for rammerne af det skøn, der tilkommer myndighederne i sager af den foreliggende karakter, jf. eksempelvis UfR 1999.1178 H og SKM2003.554.VLR.
 Den omstændighed, at skønsmanden ved besvarelsen af spørgsmål 2 og 3 i den som bilag 17 fremlagte skønsrapport, har vurderet den kontante handelsværdi af sagsøgerens grund til et lavere beløb end SKAT, bevirker ikke, at sagsøgeren har løftet bevisbyrden for, at det af SKAT udøvede skøn over grundværdien af sagsøgerens ejendom går udenfor rammerne af det skøn, der tilkommer SKAT i sager af denne karakter.
 Det fremgår af skønsmandens besvarelse af det supplerende spørgsmål 9, at de kontante handelsværdier, som skønsmanden har vurderet sagsøgerens grund til ved besvarelsen af spørgsmål 2 og 3, er kontante handelsværdier af grunden uden byggemodning.
 De grundværdiansættelser SKAT har foretaget, og som sagsøgeren


text:
i nærværende sag gør gældende skal tilsidesættes, er imidlertid foretaget på baggrund af grundens værdi med forbedringer, idet grundværdien i vurderingslovens § 13 netop er defineret som værdien af grunden med forbedringer. Dette fremgår i øvrigt også af vurderingsmyndighedens afgørelse af 16. oktober 2007 (bilag C), side 8, 10 og 12.
 SKAT har således ved ansættelsen af grundværdien af sagsøgerens ejendom medregnet byggemodningsforanstaltninger, der har medført en værdiforøgelse af sagsøgerens grund i ubebygget stand, jf. vurderingslovens §§ 13 og 17.
 Idet der er foretaget en omfattende byggemodning af sagsøgerens grund, og idet SKAT har medregnet den værdiforøgelse denne byggemodning har medført i skønnet over grundværdien af sagsøgerens ejendom, mens skønsmanden har vurderet grundens kontante handelsværdi uden hensyn til den foretagne byggemodning, er der tale om to vidt forskellige vurderinger, der ikke er sammenlignelige.
 Allerede af den grund har sagsøgeren ikke ved skønserklæringen af 22. juli 2014 løftet bevisbyrden for, at der er grundlag for at tilsidesætte SKATs skøn over grundværdien af sagsøgerens ejendom i vurderingsårene pr. 1. januar 2002 til 1. oktober 2006, jf. herved SKM2005.63.HR.
 Dertil kommer, at det fremgår af side 8, 3. afsnit, i skønserklæringen, at skønsmanden ved besvarelsen af spørgsmål 2 og 3 ikke har inddraget handler over sammenlignelige grunde. Tværtimod er besvarelsen af de nævnte spørgsmål baseret på skønsmandens mæglervirksomheds viden om området, registrerede ændringer i boligpriserne for henholdsvis Kommune1 og Kommune3, samt realkreditforeningens statistiske informationer om boligpriser for ejerlejligheder for henholdsvis Kommune1 og Kommune3.
 En skønserklæring, der ikke har støtte i gennemførte handler på almindelige vilkår eller i konkrete oplysninger om salgsudbud, kan ikke føre til en tilsidesættelse af en ejendomsvurdering foretaget af SKAT, jf. UfR 2000.1071 H.
 Selv hvis de af skønsmanden ved besvarelsen af spørgsmål 2 og 3 ansatte grundværdier lægges til grund, har sagsøgeren fortsat ikke løftet bevisbyrden for, at der er grundlag for at tilsidesætte SKATs skøn over ejendommens grundværdi.
 Der er således foretaget en omfattende byggemodning af sagsøgerens grund. Sagsøgeren opnåede ved vurderingsmyndighedens afgørelse i nærværende sag af 16. oktober 2007 et fradrag for grundforbedringer på i alt kr. 1.463.800,-, jf. bilag C, side 2. Dette fradrag blev ved vurderingsankenævnets afgørelse af 15. juni 2011 (bilag D) forhøjet til kr. 1.628.800,-, jf. side 4. Landsskatteretten stadfæstede vurderingsankenævnets afgørelse, jf. bilag 1, side 3.
 Det følger af vurderingslovens § 17, at der alene kan gives fradrag for forbedringer, der bevirker en stigning i grundværdien. Vurderingsankenævnet og Landsskatteretten har således vurderet, at sagsøgeren har afholdt udgifter til byggemodning, der har medført en værdistigning af sagsøgerens grund i ubebygget stand på kr. 1.628.800,-.
 Som ovenfor nævnt er denne værdistigning medregnet i SKATs skøn over ejendommens grundværdi.
 Det fremgår af side 12 i Landsskatterettens kendelse (bilag 1), at SKAT ved vurderingerne i 2002, 2004 og 2006 har vurderet grundværdien af sagsøgerens ejendom til henholdsvis kr. 4.591.500,-, kr. 4.810.200,- og kr. 7.652.600,-.
 Fratrukket udgifterne til grundforbedrende byggemodningsforanstaltninger på kr. 1.628.800,- udgør ovennævnte grundværdiansættelser henholdsvis kr. 2.962.700,-, kr. 3.181.400,- og kr. 6.023.800,-.
 Disse tal afviger så lidt fra de kontante handelsværdier uden byggemodning, som skønsmanden


text:
ved besvarelsen af skønstemaets spørgsmål 2 og 3 er kommet frem til, at sagsøgeren heller ikke, såfremt skønsmandens ansættelser af ejendommens grundværdi lægges til grund, har godtgjort, at der er grundlag for at tilsidesætte det af SKAT udøvede skøn over grundværdien af sagsøgerens ejendom for vurderingsårene 2002-2006.
 I den forbindelse bemærkes det, at SKATs skøn over en ejendoms grundværdi alene kan tilsidesættes, hvis der er en betydelig forskel mellem myndighedernes værdiansættelse og handelsprisen, jf. eksempelvis UfR 1999.1178 H, hvor der ikke var grundlag for at tilsidesætte Landsskatterettens grundværdiansættelse, der oversteg den i skønserklæringen opgjorte handelspris med 23 pct.
 Nedslag for udgifter til ekstrafundering
 Det følger af vurderingslovens § 13, at der som led i skønsudøvelsen over grundværdien skal tages hensyn til grundens beskaffenhed, hvorfor grundværdien skal fastsættes under hensyn til eventuelle dårlige jordbundsforhold.
 Den omstændighed, at der måtte være dårlige jordbundsforhold på en ejendom, indgår som et element i den samlede værdiansættelse af grunden og medfører således ikke, at sagsøgeren automatisk er berettiget til et nedslag i grundværdien svarende til de afholdte udgifter til ekstrafundering, jf. herved SKM2013.862.HR. Nedslag i grundværdien for ekstrafundering er således i modsætning til fradrag for grundforbedringer efter vurderingslovens dagældende § 17 ikke et selvstændigt fradrag.
 Som ovenfor nævnt følger det af retspraksis, at en værdiansættelse alene kan tilsidesættes, hvis der er en betydelig forskel på myndighedernes værdiansættelse og handelsprisen, jf. UfR 1999.1178 H.
 Den fremlagte geotekniske rapport viser alene, at der har været et begrænset behov for ekstrafundering.
 Gennemgås de otte boringer, som den som bilag 9 fremlagte geotekniske rapport er baseret på, kan det således konstateres, at det kun er boring nr. 2, der finder overside af bæredygtige lag i en dybde dybere end 0,9 meter.
 Videre er det kun boring nr. 3, 7 og 8, der viser, at der har været behov for afrømning af muld dybere end 0,3 meter.
 Den geotekniske rapport godtgør ikke, at jordbundsforholdene er af en sådan beskaffenhed, at det berettiger til nedslag i grundværdien efter vurderingslovens § 13, idet sagsøgeren ikke har godtgjort, at vurderingsmyndighederne ved grundværdiansættelsen er gået uden for rammerne af det skøn, som tilkommer myndighederne i sager af nærværende karakter.
 Et eventuelt behov for ekstrafundering er således så ringe, at det ikke har indflydelse på handelsværdien.
 Grundværdien af sagsøgerens ejendom blev i årene 2002-2006 ansat til følgende værdier:
 kr. 4.591.500
 kr. 4.810.200
 kr. 7.652.600
 Sagsøgerens påståede udgift til ekstrafundering udgør ifølge bilag 4, side 4, 3. kolonne kr. 147.795,84. Ved anvendelse af SKATs fremskrivningsfaktorer giver det følgende fremskrevne beløb for årene 2002-2006.
 kr. 229.823
 kr. 243.613
 kr. 260.666
 Den procentvise afvigelse mellem grundværdierne for 2002-2006 og de fremskrevne udgifter til ekstrafundering for 2002-2006 er herefter:
 På denne baggrund gøres det gældende, at den påståede afholdte udgift til ekstrafundering efter fremskrivninger ligger indenfor skønsusikkerheden ved vurderingen i de af sagen omfattede år. Den påståede udgift til ekstrafundering har dermed ikke nogen betydning ved grundværdiansættelsen.
 Det er endvidere ikke dokumenteret, at ekstrafundering faktisk er udført. Det som bilag 4 fremlagte revisorpåtegnede byggeregnskab er ikke egnet til at


text:
dokumentere, at der er afholdt udgifter, der påvirker grundværdiansættelsen, jf. SKM2012.611.ØLR og SKM2013.177.BR.
 Det bemærkes i den forbindelse, at sagens tvistpunkt ikke er, hvorvidt sagsøgeren har afholdt en udgift, men derimod hvorledes udgiften skal kvalificeres efter vurderingsloven.
 Posten "ekstrafundering og pilotering" kan dække over udgifter, som i visse sammenhænge påberåbes som grundlag for krav på fradrag i henhold til vurderingslovens § 17, og som således ikke medfører nedslag i grundværdien i henhold til vurderingslovens § 13. Eksempelvis kan udgifter til ekstrafundering relatere sig til interne veje eller forsyningsledninger på ejendommen, som kan medføre fradrag efter vurderingslovens § 17, jf. herved også grundejerens argumentation i SKM2011.157.VLR.
 Posterne i et byggeregnskab dækker ofte over en flerhed af arbejder, hvilket kan hænge sammen med, at et byggeregnskab ikke er udarbejdet med det formål at danne grundlag for den fremtidige behandling af ejendommens forhold i vurderingsmæssig henseende.
 Sagsøgeren har ej heller ved den som bilag 17 fremlagte skønserklæring løftet bevisbyrden for, at jordbundsforholdene på sagsøgerens ejendom har betydning for handelsværdien af ejendommen. Skønsmandens vurdering af grundens kontante handelsværdi er, som ovenfor nævnt, sket uden hensyntagen til den foretagne byggemodning, ligesom skønsmanden ved sin vurdering ikke har inddraget handler over sammenlignelige grunde, hvorfor skønsmandens vurdering ikke giver grundlag for at tilsidesætte SKATs vurdering af ejendommens grundværdi.
 Herudover bemærkes det, at skønsmandens besvarelse af skønstemaets spørgsmål 2 og 3 netop viser, at de udgifter, som sagsøgeren hævder er afholdt til ekstrafundering, ikke har nogen betydning ved grundværdiansættelsen.
 Den procentvise afvigelse mellem de af skønsmanden fastsatte grundværdier for 2002, 2004 og 2006 uden hensyn til ringe jordbundsforhold og de fremskrevne hævdede udgifter til ekstrafundering, udgør således alene henholdsvis 8,68 pct., 7,16 pct. og 4,81 pct.
 Selv hvis skønsmandens vurdering af grundens kontante handelsværdi lægges til grund, kan det således konstateres, at de hævdede udgifter til ekstrafundering er så beskedne i forhold til grundens værdi, at de ikke giver grundlag for en tilsidesættelse af grundværdiansættelserne for 2002-2006.
 Til støtte for den nedlagte frifindelsespåstand gøres det overordnet gældende, at der ikke er grundlag for at tilsidesætte Landsskatterettens kendelse af 4. september 2013, og at sagsøgeren derfor ikke er berettiget til fradrag for udgifter til anlæg af varmeforsyningsledninger og yderligere fradrag for udgiften til anlæg af kloakforsyningsledninger internt på den i sagen omhandlede ejendom i henhold til den dagældende bestemmelse i vurderingslovens § 17.
 Hovedanlægsbetragtningen er således en undtagelse til udgangspunktet om, at der kun gives fradrag for udgifter til anlæg uden for ejendommen. Højesteret har ved SKM2013.369.HR anerkendt SKATs praksis på området, som Landsskatterettens kendelse af 4. september 2013 (bilag 1) også er udtryk for. Der er ikke med SKM2013.369.HR indført nye eller udvidede kriterier for bedømmelsen af, om der foreligger et fradragsberettiget hovedanlæg. Dette bekræftes også derved, at Højesteret efterfølgende i SKM2013.879.HR vedrørende interne stier har fastslået, at der ikke var grundlag for at tilsidesætte Landsskatterettens vurdering, der var baseret på den af Højesteret i SKM2013.369.HR anerkendte praksis og de principper, den hviler på. SKM2013.879.HR viser endvidere, at et anlæg ikke kan karakteriseres som et hovedanlæg, blot fordi


text:
det ville betjene mere end en bolig, hvis grunden blev udstykket i mindre parceller.
 Sagsøgte gør gældende, at der ikke er grundlag for at tilsidesætte Landsskatterettens vurdering, der er baseret på den ovenfor nævnte praksis og de principper den hviler på. Det fremgår således blandt andet af Landsskatterettens kendelse af 4. september 2013 vedrørende kloakforsyningsledningerne (bilag 1, side 14, 4. hele afsnit), at:
 Der ses heller ikke at være grundlag for at tilsidesætte det skøn, som vurderingsankenævnet har udøvet, hvorfor punktet stadfæstes.
 Landsskatteretten har foretaget en vurdering i overensstemmelse med den ovenfor beskrevne praksis, og retten har herefter fundet, at kloakforsyningsledningerne markeret med rød og grøn på bilag 6 udgør et fradragsberettiget hovedanlæg, hvorfor sagsøgeren har fået fradrag for disse kloakforsyningsledninger, mens kloakforsyningsledningerne markeret med blå og gul på bilag 5 ikke udgør et fradragsberettiget hovedanlæg, hvorfor sagsøgeren ikke har fået fradrag for disse kloakforsyningsledninger. Der er således ikke grundlag for at tilsidesætte Landsskatterettens vurdering og sagsøgeren er derfor ikke berettiget til yderligere fradrag for udgifter til anlæg af kloakforsyningsledninger internt på den i sagen omhandlede grund.
 Sagsøgeren har således ikke godtgjort, at de kloakforsyningsledninger, der er markeret med blå og gul på bilag 5, udgør et fradragsberettiget hovedanlæg. Kloakforsyningsledningerne er anlagt således, at de nøje følger de på ejendommen opførte bygninger, og de har således ikke nogen selvstændig værdi for grunden i ubebygget stand.
 Kloakforsyningsledningerne har kun reel værdi i forbindelse med byggeriet. De kloakforsyningsledninger, der er markeret med blå og gul farve på bilag 5, har derfor karakter af stikledninger, og berettiger derfor ikke til fradrag, jf. SKM2013.369.HR, SKM2013.879.HR og SKM2014.574.HR.
 Ad varmeforsyningsledninger
 Af Landsskatterettens kendelse følger det endvidere vedrørende varmeforsyningsledningerne, (bilag 1, side 15, 1.-4. afsnit), at:
 Efter rettens opfattelse anses et varmeforsyningsanlæg, som er opbygget omkring en selvstændig varmecentral inde på udstykningen at være anlagt og dimensioneret til det konkrete byggeri, og anses derfor at betjene det konkrete byggeri fremfor grunden i ubebygget stand.
 Fradrag for udgifterne til anlæg af intern varmeforsyning nægtes således, idet anlægget anses at have en sådan tilknytning til byggeriet, at det ikke kan udløse fradrag.
 Ved Landsskatterettens kendelse blev sagsøgeren således nægtet fradrag for de på ejendommen anlagte varmeforsyningsledninger, da disse ikke kunne anses som et fradragsberettiget hovedanlæg.
 Sagsøgte gør gældende, at der ikke er grundlag for at tilsidesætte Landsskatterettens vurdering, og at sagsøgeren derfor ikke er berettiget til fradrag for udgifterne til etablering af de på bilag 8 markerede varmeforsyningsledninger.
 Sagsøgeren har ikke godtgjort, at de interne varmeforsyningsledninger, der er markeret på bilag 8, udgør et fradragsberettiget hovedanlæg. Varmeforsyningsledningerne er anlagt således, at de nøje følger de på ejendommen opførte bygninger, og de pågældende varmeforsyningsledninger har således ikke nogen selvstændig værdi for grunden i ubebygget stand. Varmeforsyningsledningerne har kun reel værdi i forbindelse med byggeriet, og varmeforsyningsledningerne har derfor karakter af stikledninger. Sådanne stikledninger berettiger ikke til fradrag, jf. SKM2013.369.HR, SKM2013.879.HR og SKM2014.574.HR.
 Ad fradrag for udgifter til kloak/regnvandsledninger og varmeforsyning.
 Som ovenfor anført er spørgsmålet, om sagsøger efter dagældende vurderingslov § 17 er berettiget til fradrag i grundværdien for


text:
udgifter til etablering af kloakanlæg, regnvandsledning og varmeanlæg på ejendommen, som vil medføre en stigning af værdien af grunden i ubebygget stand. Det er herved en forudsætning, at der er tale om et hovedanlæg på ejendommen, der betjener en større del heraf, mens stikledninger til de enkelte bygninger eller boliger ikke udgør et hovedanlæg. Baggrunden herfor er, at en ejendom som sagsøgers ikke skal stilles ringere end en traditionel udstykning til f.eks. rækkehusbyggeri.
 Sagsøger har fremlagt bilag 5 og bilag 8, hvor sagsøger har indtegnet ledninger, som efter sagsøgers opfattelse udgør hovedforsyningsledninger.
 Retten finder ikke, at sagsøger med det foreliggende materiale har løftet bevisbyrden for, at disse ledninger, der følger det konkrete byggeri, er hovedforsyningsledninger. Retten finder det i den forbindelse ikke godtgjort - i mangel af sagkyndige udtalelser - at ledninger, hvor nogle ganske vist ses at betjene flere boliger, også er at betragte som hovedforsyningsledninger i lovens forstand og ikke blot er knyttet til den konkrete bebyggelse, hvorved grundens værdi i ubebygget stand ikke øges.
 Sagsøgte frifindes derfor for påstand 1.
 Ad grundværdiansættelsen - hensyn til nedslag for jordens ringe beskaffenhed.
 Retten må lægge til grund, at sagsøger har afholdt en udgift på ca. 147.800 kr. til ekstra fundering og pilotering. Efter den geotekniske rapport kan det også lægges til grund, at der var et - omend noget begrænset - behov for dette.
 Vurderingsankenævnet har anført, at der efter nævnets opfattelse ikke er dokumenteret et behov for ekstra fundering/pilotering, og at udgiften ej heller var dokumenteret.
 Sagsøger har derfor gjort gældende, at nævnet har baseret sin afgørelse på et forkert grundlag.
 Det følger af vurderingslovens § 13, at grundværdien forstås som værdien af grunden - med grundforbedringer - i ubebygget stand under hensyn til beskaffenhed og beliggenhed. I SKATs vejledning fremgår, at "beskaffenhed" skal forstås som "egnethed", og at bundforholdene spiller en rolle i områder, der er udlagt til bebyggelse. Vurderingsmyndighederne skal ved vurderingen tage hensyn til værdien i handel og vandel, jf. vurderingslovens § 6.
 Skønsmanden har udtalt, at dårlige jordbundsforhold vil påvirke prisen på grunden, så værdiforringelsen alt andet lige vil være proportionel med udgifterne forbundet med udbedringen af dårlige jordbundsforhold.
 Skønsmanden har afgivet sine svar i spørgsmål 2 og 3 ud fra værdier uden byggemodning, hvorimod SKATs vurdering efter bestemmelsens ordlyd er foretaget ud fra værdier med byggemodning. Ligeledes baserer skønsmanden heller ikke sine svar på konkrete handler.
 Retten finder ikke at kunne tillægge skønsmandens besvarelser afgørende vægt ved sagens bedømmelse.
 Selvom vurderingsmyndigheden ikke har fundet det godtgjort, at der var behov for ekstra fundering, eller at udgiften hertil er dokumenteret, kan retten ikke lægge til grund, at sagsøger har krav på et nedslag i grundværdien svarende til udgifterne til ekstrafundering eller et nedslag i det hele taget.
 SKATs værdiansættelse kan alene tilsidesættes, såfremt det dokumenteres, at der er en ikke ubetydelig forskel mellem værdiansættelsen og handelsprisen. Det er sagsøgers bevisbyrde at godtgøre dette.
 Retten finder ikke, at sagsøger ved skønserklæringen har løftet denne bevisbyrde. Som anført, finder retten ikke at kunne tillægge skønserklæringen afgørende


text:
vægt. Retten finder således ikke, at det er godtgjort, at vurderingsmyndighederne skøn skal tilsidesættes som hvilende på et åbenbart fejlagtigt skøn, idet der efter bevisførelsen må antages kun at være en minimal forskel mellem vurderingen og handelsprisen, blandt andet handelsprisen som af skønsmanden beregnet.
 Sagsøgte frifindes derfor også for påstand 2.
 Da sagsøger har tabt sagen, skal sagsøger betale sagsomkostninger til sagsøgte. Retten fastsætter sagsøgtes rimelige omkostninger til advokatbistand til 30.000 kr. Det lægges til grund, at sagsøgte ikke er momsregistreret.
 Sagsøger skal endvidere endeligt afholde omkostningerne ved syn og skøn.
 Inden 14 dage skal sagsøger, Boligselskabet H1, betale 30.000 kr. til sagsøgte i sagsomkostninger.
 Sagsøger afholder endeligt omkostningerne ved syn og skøn.


text:
Advokat Lida Hulgaard Tlf. nr Statistisk undersøgelse af dommernes vota i skattesager ppt download
 Advokat Lida Hulgaard Tlf. nr. 38 40 42 08 Statistisk undersøgelse af dommernes vota i skattesager 2002 - 2011.
 Præsentationer af emnet: "Advokat Lida Hulgaard Tlf. nr. 38 40 42 08 Statistisk undersøgelse af dommernes vota i skattesager 2002 - 2011."— Præsentationens transcript:
 1 Advokat Lida Hulgaard LH@hulgaardadvokater.dk Tlf. nr. 38 40 42 08 Statistisk undersøgelse af dommernes vota i skattesager 2002 - 2011
 2 TfS 2014, 132: Dommeres vota i skattesager 2002-2011 – en statistisk undersøgelse Undersøgelsen omfatter: Højesteret: 384 domme Østre Landsret: 764 domme Vestre Landsret: 535 domme Hver enkelt dommers votum i hver enkelt sag Suppleret med oversigter over resultatet i dommene
 3 Hvis Kammeradvokaten har fået medhold i sin principale påstand, har staten fået medhold. Hvis Kammeradvokaten ikke har fået medhold i sin principale påstand, har skatteyder fået medhold helt eller delvis. Kun disse 2 kategorier. Sager, hvor Kammeradvokaten har taget bekræftende til genmæle indgår ikke i undersøgelsen – ej heller sager, der er hævet af sagsøger eller forligt.
 4 Højesteret Skatteyder har i 10-året fået medhold helt eller delvist i 15% af dommene. 2002-2006: Skatteyder for medhold i 18% af dommene. 2007-2011: Skatteyder får medhold i 12% af dommene. Jan Pedersen har undersøgt årene 2012-2014 og konstateret, at faldet i medholdsprocenten er fortsat til knap 10%. Undersøgelsen omfatter i alt 30 højesteretsdommere, der i gennemsnit har haft 65 skattesager i 10 års perioden.
 5 Højesteret Statistikere fra Syddansk Universitet har analyseret de faldende medholdsprocenter. De 20 højesteretsdommere, der har haft 50 skattesager eller mere: Dommerne som kollektiv har ændret medholdstilbøjelighed fra deres tidlige sager til deres sene sager. Medholdsprocenterne fra højesteretsdommere falder signifikant fra tidlig til sen periode i det undersøgte forløb.
 6 Højesteret Der er 4 dommere i Højesteret, der aldrig har givet en skatteyder medhold i noget som helst. Én af disse dommere har i perioden været med i 23 sager i Østre Landsret og 4 sager i Højesteret og aldrig givet en skatteyder medhold. Den øverste tredjedel af dommerne i Højesteret har givet skatteydere medhold helt eller delvist i 21% af sagerne i gennemsnit. Den laveste tredjedel af dommerne i Højesteret har givet skatteyderne medhold helt eller delvist i 10% af sagerne.
 7 Østre Landsret Undersøgelsen omfatter 90 dommere. Skatteyder får medhold helt eller delvist i 13% af dommene i hele perioden. Den øverste tredjedel af dommerne giver skatteyder medhold helt eller delvist i 23% af sagerne. Den nederste tredjedel af dommerne giver skatteyder medhold helt eller delvist i gennemsnitligt 2% af sagerne (fra 0 til 5%). En dommer i Østre Landsret har i gennemsnit haft 18 sager i 10 års perioden. 3 dommere i Østre Landsret har aldrig givet skatteyder medhold, selvom disse dommere har haft flere sager end gennemsnittet.
 8 Vestre Landsret Undersøgelsen omfatter 50 dommere. Vestre Landsret har givet skatteyder medhold helt eller delvist i 16% af sagerne i den undersøgte periode. Den øverste tredjedel af dommerne giver skatteyderne medhold helt eller delvist i 26%


text:
af sagerne. Den nederste tredjedel af dommerne giver skatteyderne medhold i gennemsnitlig 7% af sagerne. En dommer i Vestre Landsret har i gennemsnit haft 23 sager over de 10 år. En dommer med 18 sager har aldrig givet skatteyder medhold i noget.
 9 Hvordan er undersøgelsen blevet modtaget? Danske Advokater Dreyers Fond Højesteretspræsident Børge Dahl i TfS 2014, 185: Dommerne holder sig til loven - det er sagen, der afgør resultatet Det er tilfældigt, hvilke sager en dommer er med i En faldende medholdsprocent kan være interessant, men udgangspunktet må tages i de sager, der føres, ikke i hvilke dommere der medvirker.
 10 Mine kommentarer til Børge Dahls indlæg: En statistisk opgørelse kan vise en udvikling og nogle tendenser I praksis har man ret, hvis man får ret i Højesteret En beslutning om at indbringe en sag for Højesteret vil altid bero på en prognose og en vurdering af chancerne for at få medhold Advokater og Højesteret er ikke på bølgelængde. Det vil sige at retsstillingen er uigennemskuelig Jan Pedersen: En analyse af de sager, der føres, forudsætter en årelang og uoverskuelig juridisk granskning
 11 Retsvidenskaben Professor dr.jur. Jan Pedersen – debatindlæg i UFR.2014.B251: Statistiske undersøgelser sættes ind i en bredere sammenhæng om skatteydernes retssikkerhed ved domstolsprøvelse af skatteansættelser. Forudsigelige domme er en væsentlig del af retssikkerhedsbegrebet. Jan Pedersen konkluderer: at ”måske skal skatteyderne – og skattevidenskaben – blot indse, at skatteretten ikke er fuldt integreret i den juridiske videnskab, men udgør et særligt retsområde, hvor samfundsmæssige og nationaløkonomiske hensyn har forrang frem for snævre juridiske spidsfindigheder”.
 12 Retsvidenskaben Professor Frederik Zimmer, Oslo Universitet Arbejdssymbosium i marts 2015 SKAT og Skattedepartementet Presse og politikere
 14 Refleksioner Er medholdsprocenterne lave? Peter Loft: Myndighederne får overraskende nok stort set ret i alle sager ved domstolene. Er medholdsprocenterne for lave?
 15 Helikopterperspektiv Grundloven sikrer magtens tredeling og bestemmer, at domstolene kan påkende ethvert spørgsmål om øvrighedsmyndighedens grænser. Retssikkerheden er truet, hvis der er et åbenbart misforhold mellem besvær og omkostninger ved at føre sager og chancerne for et positivt udfald. Advokat Mads Krøger Pramming i et interview om sociale sager i Advokaten nr. 1, 2015: ”Retssikkerhed? Der er ingen, som det er nu. Den ene af de 3 statsmagter udfylder ikke den rolle, de har på det her område.”
 16 I jordhøjde Behov for at se på retsplejen i sager mellem borgere og det offentlige. I andre nordiske lande bestemmer den øverste domstol selv, hvilke af de appellerede sager de vil realitetsbehandle. Skatterådets arbejdsform, Högsta Forvaltningsdomstolen i Finland, EU-domstolens Generaladvokatordning. Jeg har generelt stor respekt for de danske domstole. Men domstolene risikerer selv at undergrave deres autoritet, hvis ikke dommerne tager disse problemer alvorligt.
 17 Tlf. +45 38 40 42 00 Fax +45 76 31 00 33 mail@hulgaardadvokater.dk Hulgaard Advokater Lida Hulgaard Åboulevarden 49, 3.Birkemose Allé 41 8000 Aarhus C6000 Kolding 17
 Download ppt "Advokat Lida Hulgaard Tlf. nr. 38 40 42 08 Statistisk undersøgelse af dommernes vota i skattesager 2002 - 2011."
 HVORDAN SIKRES BORGERNES RETSIKKERHED I SKATTESAGER – SET FRA BORGERNES


text:
Skat.dk: Samarbejde mellem udvalgte afdelinger i to boligselskaber - selvstændige ansættelsesforhold ved særskilte ansættelsesaftaler - ikke selvstændig gruppe i momsretlig forstand - momsfritaget udlejning af fast ejendom
 21 Oct 2014 14:50
 13-0208736
 Selvstændige ansættelsesforhold, selvstædig gruppe, udlejning
 Skatterådet bekræfter, at der er tale om selvstændige ansættelsesforhold, når to boligselskaber indgår særskilte ansættelsesaftaler med de enkelte medarbejdere samt at de arbejdsydelser, som de ansatte udfører, i det hele bliver betragtet som en integreret del af den momsfrie udlejning af fast ejendom. Ligesom det bekræftes, at der er tale om en momsfritaget udlejning af fast ejendom, når Boligselskab 1 udlejer en ideel andel af et nærmere angivet lokale til Boligselskab 2. Derimod afviser Skatterådet på baggrund af Højesterets dom, SKM2008.542.HR, at det er muligt for udvalgte boligafdelinger under de to boligselskaber at danne en selvstændig gruppe omfattet af momslovens § 13, stk. 1, nr. 19. Endelig afviser Skatterådet at besvare spørgsmål 2-5 under henvisning til, at besvarelsen har karakter af rådgivning.
 Skatteforvaltningsloven §§ 21, stk. 1 -3, 23 og 24.
 Momsloven §§ 3, stk. 1, 4, stk. 1 og 2, 13, stk. 1, nr. 8 og nr. 19
 Den juridiske vejledning 2014-2, afsnit D.A.5.8.4.1.2.
 Kan SKAT bekræfte, at der er tale om selvstændige ansættelsesforhold, når Boligselskab 1 og Boligselskab 2 indgår særskilte ansættelsesaftaler med de enkelte medarbejdere?
 Gør det nogen forskel for besvarelsen af spørgsmål 1, at hver ansat kun har én ansættelseskontrakt?
 Gør det nogen forskel for besvarelsen af spørgsmål 1, at hver ansat kun modtager én lønseddel pr. måned, og hvor hver postering (fx bruttoløn, A-skat m.m.) anføres som et sammenlagt beløb for begge arbejdsgivere?
 Hvis der svares bekræftende på spørgsmål 3, ønskes det afklaret, om det gør nogen forskel på besvarelsen af spørgsmål 1, hvis hver ansat modtager én lønseddel pr. måned, hvor løn fra de enkelte arbejdsgivere er specificeret?
 Gør det nogen forskel for besvarelsen af spørgsmål 1, hvis lønnen til den ansatte udbetales af det ene boligselskab eller af ejendomsadministrationsselskabet på vegne af de to boligselskaber?
 Anses Boligselskab 1 for at levere en momsfri ydelse i form af udlejning af fast ejendom til Boligselskab 2?
 Hvis der svares bekræftende på spørgsmål 1, ønskes svar på, om arbejdsydelserne, som de 4 kategorier af ansatte udfører, i sit hele bliver betragtet som en integreret del af den momsfri udlejning af fast ejendom, og derfor ikke er omfattet af lønsumsafgiftspligtens i § 1, stk. 1?
 Uafhængigt af ovenstående syv spørgsmål ønskes svar på, om de involverede [udvalgte] afdelinger i de to boligselskaber kan anses for at udgøre en selvstændig gruppe af personer, der, jf. momslovens § 13, stk. 1, nr. 19, momsfrit kan levere ydelser til gruppens deltagere?
 Hvis der svares ja til spørgsmål 8, ønskes det afklaret, om den selvstændige gruppe i form af de udvalgte afdelinger i sig selv udgør en selvstændig afgiftspligtig person i relation til momslovens § 3, stk. 1, lønsumsafgiftslovens § 1, stk. 1, 1. punkt og kildeskattelovens § 46, med den virkning at gruppen skal særskilt registreres efter lønsumsafgiftslovens som lønsumsafgiftspligtig og efter kildeskatteloven


text:
som indeholdelsespligtig?
 Hvis der svares ja til spørgsmål 9, ønskes det afklaret, om lønnen vedrørende viceværtydelsen skal indgå i den selvstændige gruppes afgiftsgrundlag ved beregning af lønsumsafgift, jf. § 4, stk. 2, nr. 3.
 Ejendomsadministrationsselskabet er en uafhængig bygge- og boligadministrator. Boligerne ejes af ca. 2 selvstændige boligselskaber.
 Ejendomsadministrationsselskabet leverer administrationsopgaver til disse selvstændige boligselskaber. Samtidig varetager Ejendomsadministrationsselskabet rådgiverfunktion for bestyrelserne, så de har det bedste grundlag for at træffe egne beslutninger om, hvordan boligselskabet skal udvikles.
 Boligselskab 2 er et alment boligselskab, som blev stiftet af en række personaleforeninger. Boligselskab 2 har til formål at opføre, udleje, vedligeholde og modernisere støttet byggeri, og administreres i dag af Ejendomsadministrationsselskabet. Boligselskab 2 har i alt x boliger fordelt på x boligafdelinger, der primært er beliggende i HT område.
 Boligselskab 1 blev stiftet i 19XX som følge af manglen på boliger, Selskabet har i dag ca. x boliger fordelt på x afdelinger.
 Som konsekvens af, at spørgsmål 8-10 vedrører en i forhold til spørgsmål 1-7 alternativ måde at organisere serviceopgaven i de to boligselskaber, er beskrivelsen af de faktiske forhold nedenfor afhængig af, om de vedrører spørgsmål 1-7 eller spørgsmål 8-10.
 Faktiske omstændigheder vedrørende spørgsmål 1-7:
 De to boligselskaber har til hensigt at indgå en aftale om delansættelse af personale. For så vidt angår Boligselskab 1 vil alle afdelinger blive involveret, mens det for Boligselskab 2's vedkommende kun bliver x afdelinger ud af i alt x boligafdelinger [udvalgte afdelinger].
 For at optimere den faglige viden inden for almene boliger har boligselskaberne påtænkt at indgå delansættelser med de herunder omtalte medarbejdere, fremfor at besætte fuldtidsstillinger i de enkelte boligselskaber. Herved opnår boligselskaberne en effektiv viden inden for de forskellige områder, som boligselskaberne skal varetage med henblik på udlejning, administration og teknisk assistance i forbindelse med de enkelte boliger m.v.
 Det er hensigten, at der etableres et fysisk "servicecenter", hvor personalet skal have deres arbejdsplads.
 Ejendomsadministrationsselskabet vil fortsat have til formål at administrere de almene boliger for de to selvstændige boligselskaber i overensstemmelse med reglerne i lov om almene boliger m.v. Endvidere vil Ejendomsadministrationsselskabet fortsat varetage byggesagsstyring og lignede for såvel boligselskab 2 og Boligselskab 1 som for øvrige boligselskaber, der har valgt Ejendomsadministrationsselskabet som administrator.
 I servicecenteret er det hensigten, at der bliver tilknyttet x kundechefer, x driftsledere, x servicekoordinatorer og x ejendomsfunktionærer. Disse personer vil alle få hver en ansættelseskontrakt med de to boligselskaber.
 Kundecheferne, driftslederne og servicekoordinatorerne er ansat med en fast fordeling mellem de to boligselskaber.
 Ejendomsfunktionærens løn fordeles efter faktisk forbrug mellem de to boligselskaber. Der laves således en beregning af ejendomsfunktionærens timepris, der dækker alle udgifter til den ansatte, såsom løn inklusiv sociale bidrag/ferietillæg m.m., arbejdstøj og telefonudgifter.
 Lokalerne, som udgør servicecentret, og som det omhandlede personale sidder i, ejes af det ene boligselskab. Hvis SKAT er enig i, at boligselskaberne opfylder betingelserne for delansættelser vil boligselskabet, der ejer lokalerne, fremover opkræve en husleje hos det andet boligselskab, som gør brug af lokalerne.
 Kundechefens rolle:
 Kundechefens rolle er, at have den primære kundekontakt til afdelingsbestyrelsen samt organisationer under


text:
x lejemål. Kundechefen er garant for en forretnings- og serviceorienteret adfærd på det enkelte servicecenter.
 Driftslederens rolle:
 Driftslederen har ansvaret for ejendomsdrift, der typisk også indeholder tilsynsfunktioner og personaleansvar samt ejendommens forsyninger (varme, vand, el m.v.). Således er driftslederen bl.a. ansvarlig for den daglige koordinering af arbejdet på servicecenteret, han /hun har drifts- og vedligeholdelsesansvar for bygninger og udenomsarealer, personale- og ledelsesansvar for de lokale ejendomsfunktionærer, budget-, økonomi- og kvalitetsstyring og skal skabe fundamentet for en god lokal beboerservice og et højt renholdelsesniveau.
 Servicekoordinators rolle:
 Servicekoordinatorens rolle er at fungere som bindeleddet mellem kunden og servicecentret og er servicecentrets administrative omdrejningspunkt. Servicekoordinatoren yder personlig og telefonisk kundeekspedition, fremviser lejemål, rekvirerer håndværkere, udskriver rekvisitioner på mindre arbejder og koordinerer udlejning af fælleshuse og gæstehuse inkl. bestilling af rengøring m.m.
 Ejendomsfunktionærens rolle:
 Ejendomsfunktionæren arbejder primært med konkrete vedligeholdelsesmæssig og serviceorientrede opgaver i en eller flere af afdelingerne, såsom drift og vedligeholde af maskiner og tekniske anlæg, renholder og vedligeholder ejendommens bygninger og anlæg, herunder planter, medvirker til snerydning og glatførebekæmpelse, sikkerheds- og miljøopgaver, fællesvaskeri og renovation.
 Faktiske omstændigheder vedrørende spørgsmål 8-10:
 Momslovens § 13, stk. 1, nr. 19, giver mulighed for at momsfritage selvstændige grupper af personer. Fritagelsen er betinget af, at den selvstændige gruppes medlemmer skal levere ydelser, som er fritaget for moms. Den selvstændige gruppe skal levere ydelser, som er direkte nødvendige for det enkelte medlem. Det enkelte medlems betaling for disse ydelser skal svare nøjagtigt til det enkelte medlems andel af den selvstædige gruppes fællesomkostninger. Momsfritagelsen må ikke fremkalde konkurrencefordrejning.
 Boligselskab 1 og Boligselskab 2 påtænker at etablere et servicecenter, der er et fysisk sted, hvor de tidligere omtalte medarbejdere vil være tilknyttet.
 Spørgers repræsentant har oplyst, at det afhængig af Skatterådets besvarelse af spørgsmålene, er tanken, at der skal etableres flere servicecentre. Antallet af deltagende boligafdelinger vil variere fra center til center. Centrene vil primært blive etableret ud fra geografiske forhold og ud fra antallet af boligafdelinger i nærheden. En boligafdeling vil som udgangspunkt kun være tilknyttet ét servicecenter, men et boligselskabs afdelinger behøver ikke alle tilhøre samme servicecenter.
 Det enkelte servicecenter ønsker, at blive anset for en selvstændig gruppe af personer i den forstand udrykket er anvendt i momslovens § 13, stk. 1, nr. 19.
 For så vidt angår Boligselskab 1 vil alle x afdelinger blive involveret, mens det for Boligselskab 2s vedkommende kun vedrører x ud af i alt x afdelinger [udvalgte afdelinger].
 Således vil de tilsammen x afdelinger, der involveres i denne anmodning om bindende svar, udgøre en selvstændig gruppe, der leverer ydelser til medlemmer som også er de x afdelinger.
 Det er hensigten, at der bliver tilknyttet x kundechefer, x driftsledere, x servicekoordinatorer og x ejendomsfunktionærer. Personerne vil blive ansat i det ene eller i det andet boligselskab og leverer de ydelser, som henfører under disse medarbejderes roller.
 Kundechefens rolle er at have den primære kundekontakt til afdelingsbestyrelsen samt organisationer under x lejemål. Kundechefen fastholder, udvikler og forbedrer kunderelationen og medvirker til, at Ejendomsadministrationsselskabet skaber mest mulig værdi for sine kunder. Samtidig er kundechefen


text:
garant for en forretnings- og serviceorienteret adfærd på det enkelte servicecenter.
 Driftslederen har ansvaret for ejendomsdrift, der typisk også indeholder tilsynsfunktioner og personaleansvar samt ejendommens forsyninger (varmen, vand, el m.m.). Således er driftslederen bl.a. ansvarlig for den daglige koordinering af arbejdet på servicecentret, han/hun har drifts- og vedligeholdelsesansvar for bygninger og udenoms arealer, personale- og ledelsesansvar for de lokale ejendomsfunktionærer, budget-, økonomi- og kvalitetsstyring og skal skabe fundamentet for en god lokal beboerservice og et højt renholdelsesniveau.
 Servicekoordinatorens rolle er at fungere som bindeleddet mellem kunden og servicecenteret og er servicecenterets administrative omdrejningspunkt. Servicekoordinatoren yder personlig og telefonisk kundeekspedition, fremviser lejemål, rekvirerer håndværkere og udskriver rekvisitioner på mindre arbejder og koordinerer udlejning af fælleshuse og gæstehuse inkl. bestilling af rengøring m.m.
 Ejendomsfunktionæren arbejder primært med konkrete vedligeholdelsesmæssige og serviceorienterede opgaver i en eller flere af afdelingerne, såsom drift og vedligeholdelse af maskiner og tekniske anlæg, renholder og vedligeholder ejendommenes bygninger og anlæg, herunder planter, medvirker til snerydning og glatførebekæmpelse, sikkerheds- og miljøopgaver, fællesvaskeri og renovation.
 Spørgers repræsentant har oplyst, at såfremt de nævnte boligafdelinger indgår i et servicecenter, er det ikke afgørende i hvilken enhed personalet skal være ansat. Det vil dog aldrig være i Ejendomsadministrationsselskabet. Vigtigst er det, at den ansatte kan arbejde for alle afdelinger i samarbejdet uden at være ansat i begge boligselskaber. Det som ønskes afklaret er, om personalet kan ansættes i enten servicecenteret eller i et af de to boligselskaberne og dermed arbejde for alle boligafdelinger tilknyttet samarbejdet (dvs. begge boligselskaber) uden, at der bliver tale om momspligtig udlejning af arbejdskraft.
 Ifølge anmodningen om bindende svar vil nogle af de involverede afdelinger anskaffe driftsmidler til de deltagende afdelingers fælles brug. På forespørgsel har spørgers repræsentant oplyst, at såfremt gruppen kan omfattes, af momsfritagelsen i § 13, stk. 1, nr. 19, er det ikke afgørende for spørger, om det er "gruppen" eller de enkelte boligafdelinger, der anskaffer driftsmidlerne. Udgifterne vil under alle omstændigheder blive fordelt mellem de deltagende boligafdelinger. I dag er det boligselskaberne, der indkøber driftsmidler og afholder udgifter til disses vedligeholdelse, drift m.m. Det er dog ikke den mest økonomiske måde at gøre det på, fordi driftsmidlerne oftest ikke anvendes hele tiden, og derfor til tider står ubenyttet hen. Udlånes driftsmidlet til andre boligselskaber, vil der som udgangspunkt indtræde momspligt, hvilket ikke ønskes. Derfor har "alle" boligselskaber indkøbt driftsmidler til brug for egne afdelinger. Den mest økonomiske måde at drive boligselskaberne på ville være, at driftsmidlerne ejes i fællesskab af de boligafdelinger, der indgår i servicecenteret.
 SKAT har bedt spørger oplyse, om det er hensigten, at de enkelte afdelingers udlejning af plæneklippere m.v. til andre afdelinger i eget regi og afdelinger i det andet boligselskab skal ske mod betaling af leje i lighed med den betaling, som sker vedrørende brug af lokaler.
 Spørgers repræsentant har oplyst, at når et driftsmiddel ejes af et boligselskab, kan det frit anvendes af alle boligafdelinger under boligselskabet uden opkrævning af moms, idet boligselskabet og dets boligafdelinger i momsmæssig henseende anses for én samlet juridisk enhed. Men, at det


text:
er hensigten, at der vil ske betaling for rådighedsstillelsen boligafdelingerne imellem. Stilles driftsmidlet til rådighed for andre boligselskaber eller boligafdelinger tilknyttet et andet boligselskab, vil der ligeledes ske opkrævning for anvendelsen. Denne ydelse er som udgangspunkt momspligtig.
 En eller flere afdelinger i samarbejdet vil desuden anskaffe og afholde udgifter til diverse serviceydelse i form af porto, telefoni, rengøring, papir, trykning, kontorrekvisitter, alarm, leje og leasing af kontormaskiner samt reparation og vedligeholdelse heraf. Også disse ydelser anskaffes til de involverede afdelingers fælles brug, og udgifter fordeles ud fra den enkelte afdelings andel af gruppens fælles omkostninger.
 Spørgers har oplyst, at udgifter til rengøring, telefoni, porto m.m. vil blive fordelt mellem de i samarbejdet deltagende boligafdelinger efter et af to princippet. 1) ved en fast fordelingsnøgle, som afhænger af antal boliger i hver afdeling eller 2) efter et egentligt forbrug. Hvilken metode, der vælges, er ikke vedtaget endnu. Efter spørgers opfattelse gør det ingen forskel i relation til den momsmæssige vurdering af anvendelsen af § 13, stk. 1, nr. 19, idet boligafdelingernes respektive betalinger i begge metoder svarer til boligafdelingens andel.
 Endelig vil det ene boligselskab udleje fast ejendom til det andet boligselskab eller til specifikke afdelinger i det andet boligselskab.
 Det ønskes afklaret, om SKAT er enig i, at boligorganisationernes indgåelse af delansættelser skal anses for selvstændige ansættelsesforhold.
 Skatteministeriet har ved vurdering af, om en person anses for at være i et ansættelsesforhold eller driver selvstændig virksomhed fremhævet en række forhold, der er angivet i cirkulære nr. 129 af 4. juli 1994 til personskatteloven, punkt 3.1.1. Til brug for vurdering af, om der er tale om selvstændige ansættelsesforhold, vil det være de samme kriterier, der skal lægges til grund ved udarbejdelse af en række delansættelser.
 Ved vurderingens af, om en arbejdstager står i et tjenesteforhold til henholdsvis A, B og C, skal der lægges vægt på følgende forhold:
 Den enkelte boligorganisations instruktions-, tilsyns- og kontrolbeføjelser over for den ansatte
 Arbejdes der for den enkelte boligorganisations regning og risiko
 Der indgås arbejdskontrakt om en løbende arbejdsydelse, der fastlægger arbejdstid, opsigelsesvarsel, periodisk aflønning m.v.
 Om den ansatte i forhold til arbejdsmarkedslovgivningen anses for lønmodtager, det være i forhold til ferielov, funktionærlov, arbejdsløshedsforsikringslov, lov om arbejdsskadeforsikring og lov om arbejdsmiljø m.v.
 Den ansatte eller andre virksomheder afholder ikke driftsudgifter, der efter deres art og omfang ligger væsentligt ud over, hvad der er sædvanligt for tilsvarende lønmodtagererhverv.
 Hver arbejdsgiver har selvstændige instruktionsbeføjelser over de medarbejdere, som er ansat. Det er ledelsen, som planlægger, hvilke opgaver den enkelte medarbejder skal udføre og hvilke afdelinger, de hver især skal betjene. Det er således det enkelte boligselskab, der selvstændigt har instruktions-, tilsyns- og kontrolbeføjelsen over for de ansatte i forhold til de opgaver, som skal varetages for boligselskabet.
 I henhold til ansættelseskontrakten for kundechefen, driftsleveren og servicekoordinatoren bliver det aftalt med den enkelte medarbejder, hvor mange timer vedkommende skal arbejde for hvert boligselskab.
 En gang om året bliver ansættelseskontrakterne revurderet efter objektive kriterier, således at delansættelserne årligt tilpasses antallet af lejemål hos det enkelte boligselskab/afdeling.
 Lønudgiften til ejendomsfunktionærer


text:
skal fordeles blandt boligselskabernes afdelinger efter forbrug, hvilket vil afspejles i lønsedlerne.
 I kraft af, at der bliver indgået selvstændige ansættelseskontrakter, bliver den enkelte boligorganisation pligtig til at indeholde A-skat, AM-bidrag, udtale feriepenge m.v. til den enkelte medarbejder, som boligselskabet indgår ansættelsesaftale med. Begge boligselskaber bliver således registreret hos SKAT som arbejdsgivere.
 SKAT har tidligere udtalt sig om muligheden for udarbejdelse af dobbelt ansættelsesforhold. I det bindende svar vedrørende fordeling af løn til medarbejdere til fælles billetsalg mellem to museer har SKAT i udkastet til bindende svar anført følgende i forbindelse med anmodningen om SKATs accept på, at viderefakturering af løn i det konkrete tilfælde kunne anses for ydelser i nær tilknytning til museumsaktiviteter:
 "I den forbindelse bemærkes, at der ved etablering af et egentligt dobbelt ansættelsesforhold for billetsalgspersonalet i stedet for den beskrevne ordning, hvor det ene museum har personalet ansat og opkræver lønandel fra det andet museum ́, ikke vil være momspligtigt."
 Da det administrative personale og ledelsen i de omhandlede boligselskaber kan sidestilles med billetpersonalet for de to museer, er det spørgers vurdering, at der kan ske delansættelser af det pågældende personale, når ansættelsesforholdene splittes ud på særskilte ansættelsesforhold til de enkelte boligselskaber.
 På baggrund af ovenstående mener spørger, at spørgsmål 1, skal besvares med "ja".
 Spørgsmål 2: Nej
 Såfremt SKAT svarer bekræftende på vores spørgsmål 1, ønskes det afklaret, om de to boligselskaber kan udarbejde en samlet ansættelseskontrakt for den ansatte og de to arbejdsgivere som parter.
 For at bevare overblikket for de ansatte ønsker spørgerne afklaret, om der fortsat vil være tale om delansættelser, hvis der udarbejdes en samlet ansættelseskontrakt mellem hver ansat og de to arbejdsgivere som parter.
 Det vil fortsat være det enkelte boligselskab, som aflønner de pågældende medarbejdere ud fra det antal timer, som den enkelte medarbejder er ansat i det enkelte boligselskab, ligesom det enkelte boligselskab indeholder A-skat, Am-bidrag m.v. for så vidt angår ejendomsfunktionærerne vil disse aflønnes efter faktisk tidsforbrug.
 Af ansættelseskontrakten vil det fremgå, at den pågældende medarbejder er ansat hos de to arbejdsgivere, ligesom der vil være anført en fordelingsnøgle for antallet af timer, som den ansatte er beskæftiget hos den enkelte arbejdsgiver.
 Hver arbejdsgiver er givet de samme forpligtigelser og beføjelser, som var der udstedt to individuelle ansættelseskontrakter. Således kan hver af arbejdsgiverne vælge fx at afskedige personale uafhængig af de andre arbejdsgivere. Dermed er det vores opfattelse, at delansættelserne har gyldighed, selvom delansættelserne sker ved én samlet ansættelseskontrakt.
 Således foregår der ikke leverance af ydelser, jf. momslovens § 4, stk. 1, mellem boligselskaberne.
 På baggrund af ovenstående mener spørgerne, at spørgsmål 2 skal besvares med "nej".
 Spørgsmål 3: Nej
 Spørgerne ønsker med dette spørgsmål, at få afklaret, om det gør nogen forskel for besvarelsen af spørgsmål 1, hvis hver ansat modtager én lønseddel pr. måned, hvor hver postering (fx bruttoløn, A-skat m.v.) anføres som et sammenlagt beløb for begge arbejdsgivere.
 Ved iværksættelse af delansættelserne vil aflønningen ske fra begge boligselskaber. Hver arbejdsgivers lønandel beregnes på grundlag af det antal timer, som den enkelte ansatte har indgået


text:
ansættelseskontrakt for. For så vidt angår ejendomsfunktionærerne aflønnes disse efter faktiske anvendte timer i hvert boligselskab.
 Begge arbejdsgivere bliver registreret for indeholdelse af A-skat, AM-bidrag, ATP m.m. til SKAT, og hver arbejdsgiver udbetaler løn.
 For at give den enkelte medarbejder et samlet overblik over de månedlige lønudbetalinger har man påtænkt at udarbejde en samlet lønseddel fra de to arbejdsgivere, som summerer lønsedlerne fra de to arbejdsgivere, således at medarbejderne kun får én lønseddel pr. måned.
 Lønsedlen vil indeholde et samlet beløb for bruttoløn, ét samlet beløb for tilbageholdt A-skat, ét samlet beløb for AM-bidrag osv.
 Ved vurderingen af om, der er tale om ét ansættelsesforhold eller ej, skal der henses til de faktiske forhold omkring instruktionsbeføjelser m.v. Det er spørgernes opfattelse, at det ikke kan have betydning for vurderingen af ansættelsesforholdet, om flere arbejdsgiver i samarbejde udarbejder fælles opsummeret lønseddel, når det via lønsystemet kan håndteres, hvor meget den enkelte arbejdsgiver har udbetalt.
 Det afgørende for vurderingen af, om der er tale om ét ansættelsesforhold, vil være om den enkelte arbejdsgiver eksempelvis er indeholdelsespligt i henhold til kildeskattelovens § 43, ligesom, der skal henses til, at den enkelte arbejdsgiver bliver pligtig til at indbetale ATP m.v.
 Det er således spørgernes opfattelse, at delansættelserne har gyldighed, selvom de ansatte modtager en samlet lønseddel, hvoraf lønnen fra de to arbejdsgivere er sammenlagt.
 På baggrund af ovenstående er det spørgernes vurdering, at spørgsmål 3 skal besvares med et "nej.
 Såfremt SKAT er enig i, at der kan udstedes én samlet lønseddel som anført under spørgsmål 3, ønskes det her afklaret, om det gør nogen forskel for besvarelsen af spørgsmål 1, hvis hver ansat modtager én lønseddel pr. måned, hvor løn fra de enkelte arbejdsgivere er specificeret, således at der blot afslutningsvis er en opsummering af den samlede lønudbetaling fra de to arbejdsgivere.
 Ved vurderingen af om der er tale om et ansættelsesforhold eller ej, skal der henses til de faktiske forhold omkring instruktionsbeføjelser m.v. Det er spørgeres opfattelse, at det ikke kan have betydning for vurderingen af ansættelsesforholdet, om flere arbejdsgivere i samarbejde udarbejder en fælles lønseddel, når det via lønsystemet kan håndteres, hvor meget den enkelte arbejdsgiver har udbetalt i løn og den pågældende arbejdsgiver i henhold til kildeskattelovens § 43, indeholder den A-skat m.v., som den enkelte arbejdsgiver er forpligtet til.
 På baggrund af ovenstående er det spørgers vurdering, at spørgsmål 4 skal besvares med "nej"
 Det ønskes med dette spørgsmål afklaret, om det gør nogen forskel for besvarelsen af spørgsmål 1, hvis Ejendomsadministrationsselskabet eller det ene boligselskab udbetaler lønnen på vegne af de to boligselskaber.
 I forbindelse med udarbejdelsen af delansættelseskontrakter overvejes det, om boligselskaberne skal indgå en samarbejdsaftale - evt. med Ejendomsadministrationsselskabet - om lønudbetaling, således at det ene boligselskab eller Ejendomsadministrationsselskabet udbetaler den samlede løn direkte til de ansatte på vegne af de to boligselskaber.
 I henhold til momslovens § 52, stk. 1, bestemmes det, at faktureringspligten anses for opfyldt, når tredjemand fakturerer i sælgerens navn og for dennes regning.
 De tredjemand i henhold til momsloven både kan


text:
fakturere og modtage betaling på vegne af en sælger, er det spørgers vurdering, at tredjemand ligeledes kan varetage lønudbetaling på vegne af en arbejdsgiver.
 Det afgørende for ansættelsesforholdet mellem den ansatte og det enkelte boligselskab er, at der er udarbejdet en ansættelseskontrakt mellem arbejdstager og arbejdsgiver, således at den enkelte arbejdsgiver har selvstændige instruktionsbeføjelser over den ansatte, ligesom det er for det enkelte boligselskabs regning og risiko, at arbejdstagerne udfører arbejdet.
 Det er ligeledes en forudsætning, at der foretages indberetning af A-skat m.v. for hver arbejdsgiver.
 Det er spørgers vurdering, at det ikke kan have betydning for vurderingen af ansættelsesforholdet om, det enkelte boligselskab indgår en samarbejdsaftale med Ejendomsadministrationsselskabet eller det andet boligselskab om at varetage lønudbetalingen.
 På baggrund af ovenstående er det spørgers vurdering, at spørgsmål 5 skal besvares med "nej".
 I spørgsmål 6 ønskes det afklaret om Boligselskab 1s udlejning af lokaler til Boligselskab 2 er omfattet af momslovens § 13, stk. 1, nr. 8, og dermed fritaget for moms, uanset at lokalerne anvendes af personale, der er ansat i begge boligselskaber.
 Eftersom personalet efter at delansættelserne bliver effektueret, er fysisk placeret i de samme lokaler, som ejes af Boligselskab 1, vil Boligselskab 1 fremover opkræve betaling af leje af lokalerne hos Boligselskab 2.
 I henhold til momslovens § 13, stk. 1, nr. 8 er udlejning af fast ejendom fritaget for moms.
 Skatterådet har i et bindende svar SKM2009.395.SR, omkring udlejning af arbejdspladser mellem en kommune og statslige institutioner afgjort, at udlejning af fast ejendom er momsfritaget efter bestemmelsen. Det er alene de serviceydelser, der er omtalt under standardkontraktens pkt. 8 mellem de to parter, som bliver omfattet af momspligten.
 I henhold til det bindende svar er den årlige husleje og den årlige udgift pr. arbejdsplads til bygningsdriftsudgifter omfattet af momslovens § 13, stk. 1, nr. 8, og dermed fritaget for moms.
 Derimod har Skatterådet fastslået, at serviceydelser til eksempelvis porto, telefoni, rengøring, papir, trykning, kontorrekvisitter, alarm, leje og leasing af kontormaskiner samt reparation og vedligeholdelse heraf, er momspligtig.
 I aftalen mellem de to boligselskaber i denne anmodning, vil Boligselskab 1 alene udleje lokalerne, hvorfor deres ydelse svarer til opkrævning af husleje i ovenstående bindende svar mellem en kommune og en statslig institution.
 Serviceydelserne, som Skatterådet har anset for momspligtige, påtænkes at være leverancer, som leveres af Ejendomsadministrationsselskabet til de to boligselskabet. Disse ydelser vil naturligvis skulle anses som værende momspligtige.
 EU-domstolen har tillige taget stilling til, om der er tale om udlejning af fast ejendom, selvom der er flere lejere af de samme lokaliteter, jf. C-284/03, Den belgiske stat mod Temco Europa SA.
 I den konkrete EU-dom var der indgået en aftale med tre selskaber om leje af en fast ejendom, som Temco Europe ejede. I den omhandlede lejeaftale forelå der ingen eneret til at benytte bestemte lokaler.
 EU-domstolen slog fast, at der var tale om udlejning af fast ejendom, idet aftalen mellem de omhandlede parter medførte, at enhver anden person ikke kunne gøre brug af de faciliteter, som lejekontrakten vedrørte.
 I henhold til Skatterådets bindende svar


text:
SKM2009.395.SR og EU-domstolens dom er det spørgers vurdering, at Boligselskab 1s aftale med Boligselskab 2 om brugen af lokaliteterne i det givne servicecenter skal anses for udlejning af fast ejendom og dermed omfattet af momsfritagelsen i § 13, stk. 1, nr. 8.
 På baggrund af ovenstående er det spørgernes opfattelse, at spørgsmål skal besvares med "ja".
 Udlejning af fast ejendom, der er momsfritaget efter momslovens § 13, stk. 1, nr. 8, er ikke omfattet af lønsumsafgiftspligten.
 Af den årsag skal andelsboligforeninger ikke betale lønsumsafgift af viceværtydelser leveret til medlemmerne. Andelsboligforeningens levering af viceværtydelser til medlemmer anses for en integreret del af den momsfri udlejning af fast ejendom og er derfor ikke omfattet af lønsumsafgiftspligten. Det fremgår af SKATs juridiske vejledning, afsnit D.B.2.12.5.
 Det er spørgers opfattelse, at det er arbejdsydelserne for alle 4 kategorier af ansatte, der i denne forbindelse skal anses for viceværtydelser, således at boligselskabet ikke skal betale lønsumsafgift af nogen del af dets lønudbetalinger.
 Der findes i praksis ikke noget grundlag for at skelne mellem arbejde udført af kundechefen, driftslederen, servicekoordinatoren og ejendomsfunktionæren, da alle disses arbejdsydelser må anses for leveret som en integreret del af den momsfri udlejning af fast ejendom.
 Det er således spørgernes opfattelse, at spørgsmål 7 skal besvares med et "ja".
 I forbindelse med EU-domstolens sag C-8/01, Taksatoringen, har Højesteret i SKM2009.501.HR efter en nærmere undersøgelse af markedet for salg af autotaksationsydelser til forsikringsselskaber afgjort, at der ikke bestod en reel risiko for, at en momsfritagelse af foreningen ville kunne fremkalde konkurrencefordrejning som nævnt i bestemmelsen.
 I SKM2010.505.SKAT præciseres fortolkning af lovbestemmelsen:
 "SKAT finder, at udsagnet i Momsvejledningens afsnit D.11.20 om, at "Hensynet til lige konkurrencevilkår indebærer, at aktiviteter, der normalt er forbundet med erhvervsvirksomhed ikke vil kunne fritages efter bestemmelsen. Det betyder fx, at ydelser som almindelig administration og edb-behandling for medlemmerne ikke vil kunne fritages" må anses for en tilkendegivelse om en praksis, der er underkendt ved EF-domstolens dom i sagen, idet udsagnet er for generelt. Der skal i alle tilfælde ske en konkret vurdering af, om der er en reel risiko for konkurrencefordrejning. Dette skyldes, at EF-Domstolen i sagen vedrørende Taksatorringen anfører "...at indrømmelse af momsfritagelse i henhold til denne bestemmelse til en forening som den i hovedsagen - der opfylder alle øvrige betingelser - skal nægtes, hvis der består en reel risiko for at fritagelsen i sig selv, aktuelt eller i fremtiden kan fremkalde konkurrencefordrejning.""
 I SKM2011.685.SR afgjorde Skatterådet, at spørger ikke skal opkræve moms af a-kassernes refusion af omkostninger relateret til driften og vedligeholdelsen af it-systemet med henvisning til momslovens § 13, stk. 1, nr. 19. Her var det opfattelsen, at spørger er en selvstændig gruppe bestående af afgiftsfritagne medlemmer (arbejdsløshedskasser), og at spørger udøver en tjeneste, der er direkte nødvendig for a-kassernes virksomhed.
 I SKAT2010.644.SR afgjorde Skatterådet, at en selvstændig gruppe, der leverer forskellige sekretariatsydelser til sine medlemmer var omfattet af bestemmelsen, når gruppen udgør en kreds af virksomheder, der alle driver momsfritaget virksomhed efter servicelovens regler og betingelserne i momslovens fritagelsesbestemmelse i øvrigt er opfyldt.
 I


text:
SKM2011.544.SR afgjorde Skatterådet, at tre efterskolers fordeling af udgifter til anskaffelse af it-faciliteter og fordeling af løn til it-undervisning m.v. kan omfattes af fritagelsen. Det blev i afgørelsen forudsat, at det er den selvstændige, der levere de pågældende it-ydelser.
 Af SKATs juridiske vejledning, afsnit D.A.5.19.2, fremgår, at der er fire betingelser, som alle skal være opfyldte for, at ydelserne fra gruppen er omfattet af momsfritagelsen:
 Den aktivitet, som hver af gruppens deltagere udøver, skal enten være momsfritaget efter andre bestemmelser eller falde uden for momslovens anvendelsesområde
 Ydelserne skal være direkte nødvendige for deltagernes virksomhed
 Medlemmernes betaling skal svare nøjagtigt til deres andel af udgifterne
 Momsfritagelsen må ikke fermkalde konkurrencefordrejning
 Videre fremgår det af vejledningen (i uddrag):
 Ad. a: Den aktivitet, som hver af gruppens deltagere udøver, skal enten være momsfritaget efter andre bestemmelser eller falde helt uden for momslovens anvendelsesområde.
 Medlemmernes momsfritagelse vil typisk følge af en af de øvrige bestemmelser i momslovens § 13, stk. 1. Efter ordlyden af bestemmelsen omfatter den dog tillige medlemmer, som udøver virksomhed, som ikke er omfattet af momsloven. Det kan f.eks. være opgaver udført af statslige og kommunale m.v. myndigheder.
 Ad. b. Ydelserne skal være direkte nødvendige for medlemmernes virksomhed.
 Den omstændighed, at ydelserne skal være direkte nødvendige for medlemmernes virksomhed, forudsætter, at der skal være tale om ydelser, der - selvom de ikke kan betragtes som en integreret del af medlemmernes momsfritagne aktivitet og fritages som sådan - ikke desto mindre må betragtes som en uundværlig og uadskillelig del af denne specielle aktivitet.
 Ad. c. Medlemmernes betaling skal svare nøjagtigt til deres andel af udgifterne. Medlemmernes betaling må ikke overstige egen omkostningsrefusion. Hvert medlem skal refundere netop dets andel af de fælles udgifter. Der må således ikke ske en omkostningsudligning mellem medlemmerne, og der må hverken oparbejdes underskud eller overskud i forbindelse med aktivisterne.
 Ad. d. Momsfritagelsen må ikke fremkalde konkurrencefordrejning.
 Momsfritagelsen må ikke kunne fremkalde konkurrencefordrejning. Konkurrencefordrejning foreligger, når en momsfritagelse påvirker de gældende konkurrencevilkår på markedet til skade for andre virksomheder, der udøver tilsvarende aktivitet. Det er tilfældet, hvis det enkelte medlem i kraft af samarbejdet kan få leveret ydelser uden moms, som andre uafhængige virksomheder udbyder med moms.
 For at momsfritagelse skal kunne nægtes, er det således den omstændighed, at tjenesteydelsen, der levers af en sammenslutning, er fritaget for moms, og ikke den omstændighed at sammenslutningen opfylder de øvrige betingelser i den pågældende bestemmelse.
 Det er ikke alene aktuelle konkurrenceforhold, der skal tages i betragtning. En fritagelse må således ikke kunne være en hindring for etablering af konkurrence virksomheder. Fritagelse skal dog kun nægtes, hvis der består en reel risiko for, at fritagelsen i sig selv, aktuelt eller i fremtiden, kan fremkalde konkurrencefordrejning. Der skal herefter i hvert enkelt tilfælde ske en konkret vurdering af, om der er en reel risiko for konkurrencefordrejning.
 Det er spørgers opfattelse, at de boligafdelinger, som deltager i samarbejdet samlet set udgør en selvstændig gruppe af personer som er momsfrie efter momslovens § 13, stk. 1, nr. 19.
 Den selvstændige gruppe skal levere ydelser,