text:
ligge uden for den normale driftsrisiko.
 LSRM 1962, 139 LSR
 En damefrisør kunne ikke fratrække en erstatningsudgift for at have indgået en ulovlig aftale om et lærlingeforhold. Udgiften blev anset for at falde uden for den naturlige risiko ved at drive virksomhed som damefrisør.
 LSRM 1961, 42 LSR
 En gårdejers erstatning, som han havde pådraget sig ved at være udtrådt af andelsforeningen uden lovligt varsel, blev ikke anset for en fradragsberettiget driftsudgift efter SL § 6, stk. 1, litra a. Udgiften blev anset for at falde uden for den naturlig risiko ved at drive landbrugsvirksomhed.
 LSRM 1958, 41 LSR
 En speditør kunne som driftsomkostning efter SL § 6, stk. 1, litra a, fratrække den erstatningsudgift, som en af hans chauffører påførte ham ved at smugle et parti kaffe, mens han arbejdede for speditøren. Udgiften blev anset for at være udslag af den normale driftsrisiko som speditør, fordi Landsretten forudsatte, at speditøren var ubekendt med chaufførens smugleri.
 LSRM 1957, 154 LSR
 En husmand, der var blevet pålagt at betale en erstatning for at have krænket en fredsskovpligt, der hvilede på hans ejendom, blev nægtet fradrag for denne som driftsudgift efter SL § 6, stk. 1, litra a. Landsskatteretten anså erstatningen for en udgift for at få fredsskovpligten ophævet og dermed en ikke-fradragsberettiget formueudgift.
 LSRM 1944, 160 LSR
 Idømt erstatningsudgift for grov eller forsætlig overtrædelse af lov om forfatter- og kunstnerret kunne ikke trækkes fra som driftsudgift efter SL § 6, stk. 1, litra a. Udgiften blev ikke anset for at være udslag af den risiko, der normalt er ved at drive erhverv af den aktuelle slags.
 SKM2014.482.SR
 En pålagt erstatning for at have overtrådt erhvervsuddannelsesloven ved uberettiget at have ophævet en uddannelsesaftale blev anset for en fradragsberettiget driftsudgift efter SL § 6, stk. 1, litra a. Skatterådet anså udgiften for et udslag af en sædvanlig og naturlig driftsrisiko.
 SKM2014.355.SR
 En pålagt erstatning for overtrædelse af ligebehandlingsloven blev anset for en fradragsberettiget driftsudgift efter SL § 6, stk. 1, litra a. Skatterådet anså udgiften for et udslag af en sædvanlig og naturlig driftsrisiko.
 SKM2006.311.SR
 Rådgiver for en sælger blev nægtet fradrag som driftsudgift for sin betalte erstatning i forbindelse med en selskabstømmersag, fordi udgiften faldt uden for den almindelige risiko, der var ved at drive rådgivningsvirksomhed.
 TfS 1999, 448 LR
 En chips-producent kunne som driftsomkostning fratrække en erstatningsudgift som følge af misligholdelse af en leveringsaftale om overskudsvarme med en nærliggende virksomhed. Erstatningsudgiften blev anset for at være et udslag af normal driftsrisiko.


text:
Højesteret har afsagt to nye domme om 120-sygedagsreglen - Nyhed - Horten Advokatpartnerselskab
 Det følger af funktionærlovens § 5, stk. 2, at en arbejdsgiver og en medarbejder skriftligt kan aftale, at medarbejderen kan opsiges med en måneds varsel, såfremt den pågældende medarbejder inden for en periode af 12 på hinanden følgende måneder har oppebåret løn under sygdom i 120 dage. Opsigelsen skal ske i umiddelbar tilknytning til sygefraværet, og mens medarbejderen stadig er syg.
 Søn- og helligdage indgik forholdsmæssigt i beregningen af sygedage
 I den første sag skulle Højesteret tage stilling til, hvorvidt en virksomhed havde beregnet sygefraværet korrekt i et tilfælde, hvor medarbejderen havde været deltidssygemeldt i en del af sygeperioden. Medarbejderen arbejdede oprindelig 32 timer om ugen med 71⁄2 time placeret hver mandag, tirsdag, onsdag og fredag samt 3 timer placeret hver anden lørdag. Da medarbejderen blev sygemeldt, startede hun ud med et fravær på 7 timer ugentligt, som blev placeret hver tirsdag. Senere steg sygefraværet til 16 timer om ugen, og den 1. september 2013 blev hun fuldtidssygemeldt. Den 29. november 2013 blev hun opsagt med henvisning til 120-sygedagsreglen. I forbindelse med deltidssygemeldingen beregnede arbejdsgiveren sygefraværet som et gennemsnit, således at det kendte sygefravær blev sat i forhold til den ugentlige arbejdstidsnorm. Herved indgik også søn- og helligdage samt andre arbejdsfri dage forholdsmæssigt i beregningen.
 Ansat tilbød at genoptage arbejdet på deltid
 Den anden sag omhandlede en medarbejder, der var fuldtidssygemeldt, men som havde tilbudt arbejdsgiver at genoptage arbejdet på deltid. Det afviste arbejdsgiveren med henvisning til driftsmæssige årsager. Spørgsmålet i relation til 120-sygedagesreglen var, om der ved beregningen af antallet af sygedage skulle tages hensyn til medarbejderens tilbud om at genoptage sit arbejde på deltid, således at kun en forholdsmæssig del af dagene i perioden fra tilbuddet om genoptagelse af arbejde på deltid og frem til en raskmelding skulle indgå i beregningen af antallet af sygedage. Derudover var det et spørgsmål i sagen, om medarbejderen kunne kræve godtgørelse efter funktionærlovens § 2 b på grund af usaglig opsigelse.
 Kun faktisk fravær skal medregnes
 I den første sag fastslår Højesteret helt overordnet, at det alene er det faktiske fravær, som kan medregnes, når antallet af sygedage skal beregnes for deltidssygemeldte.
 For så vidt angår beregning af sygedage i forhold til deltidssygemeldte, udtaler Højesteret, at skønnet "faktisk fraværstid" for søn- og helligdage samt andre arbejdsfri dage ikke kan indgå i beregningen af de 120 sygedage. Ved en deltidssygemelding kan derfor alene det faktiske fravær medregnes som sygefravær, og det er uanset, om fraværet er placeret som hele fraværsdage eller som fravær en del af en eller flere ugentlige arbejdsdage.
 Arbejdsgiveren kunne derfor ikke foretage en gennemsnitsberegning af sygefraværet, men måtte tage udgangspunkt i det faktiske fravær på henholdsvis en og to dage om ugen i de uger, hvor medarbejderen var deltidssygemeldt. Da det ikke var sket, var sygefraværet ikke opgjort korrekt, og betingelserne for at opsige medarbejderen efter funktionærlovens § 5, stk. 2, derfor ikke opfyldt.
 Ansats tilbud om deltid har ikke indflydelse på beregning af sygedage
 I

type: other


text:
den anden sag udtalte Højesteret, at en arbejdsgiver ikke har pligt til at acceptere, at en medarbejder, som er delvis uarbejdsdygtig på grund af sygdom, arbejder på nedsat tid. Medarbejderens tilbud herom vil derfor heller ikke have nogen indflydelse på beregningen af antallet af sygedage. Sygedagene i en periode, hvor medarbejdere har tilbudt at arbejde på deltid, skal derfor medregnes fuldt ud ved opgørelsen.
 Højesteret bemærker endvidere, at en opsigelse almindeligvis må anses for rimeligt begrundet, når den sker med henvisning til 120-sygedagsreglen. Således skal der ganske særlige omstændigheder til, før en opsigelse begrundet i funktionærlovens § 5, stk. 2, vil kunne udløse en godtgørelse efter lovens § 2 b. Sådanne omstændigheder fandtes ikke i den konkrete sag. Det er i overensstemmelse med tidligere praksis fra Højesteret.
 En brik til forståelsen
 Det er ikke første gang, at domstolene har skullet tage stilling til, hvordan de 120 sygedage, skal beregnes i relation til deltidssygemeldte efter funktionærlovens § 5, stk. 2. Således har Højesteret blandt andet tidligere udtalt, at deltidssygemeldte medarbejderes hele arbejdsdage ikke kan medregnes ved opgørelsen af de 120 sygedage, og at sygefravær en del af en dag skal medregnes i de 120 sygedage med den faktiske fraværstid.
 Afgørelsen er dog interessant, idet Højesteret ikke tidligere har haft anledning til at tage stilling til, i hvilket omfang deltidssygemeldte medarbejderes arbejdsfri dage skal indgå i beregningen af antallet af sygedage, herunder om man kan lave en gennemsnitsberegning i relation til arbejdsfrie dage. Højesteret bekræfter, at man ikke kan lave en gennemsnitsberegning, og at det i forbindelse med en deltidssygemelding kun er de dage, hvor medarbejderen er fraværende på grund af sygdom, som kan medregnes ved opgørelsen af antallet af sygedage i forbindelse med en deltidssygemelding. Det gælder, uanset om fraværet er placeret som hele fraværsdage eller som fravær en del af en eller flere ugentlige arbejdsdage.
 Det fremgår af den sidste Højesterets dom, at hvis en fuldtidssygemeldt medarbejder har tilbudt at genoptage arbejde på deltid, og arbejdsgiver ikke accepterer det, så skal fraværet fortsat beregnes som hele sygedage.
 Du kan læse de to domme her:
 Højesterets dom afsagt onsdag den 22. november 2017 - sag 44/2017


text:
Tale i Højesteret - trykkefrihed.dk
 3.1: Om Trykkefrihedsselskabet3.2: Pressemeddelelser3.3: Generalforsamlinger3.4: Bestyrelsen3.5: TFS Rådet3.6: Vedtægter3.7: Bliv medlem3.8: Giv en gave3.9: Køb Lars Vilks' verdensberømte tegning3.10: Få besøg af Trykkefrihedsselskabet3.11: Sagt om ytringsfrihed3.12: Det frie ord er under pres3.13: Tilmeld dig nyhedsbrevet3.14: Kontakt
 4.1: Om trykkefrihed.dk4.3: Medarbejdere på trykkefrihed.dk4.4: Skribenter på trykkefrihed.dk4.6: Sapphoprisen
 5.1: Arkiv 20155.2: Arkiv 20145.3: Arkiv 20135.4: Arkiv 20125.5: Arkiv 20115.6: Arkiv 20105.7: Arkiv 20095.8: Den løbende 20085.9: Den løbende 20075.10: Den løbende 20065.11: Den løbende 20055.12: Arkiv 2005-85.13: Kalender - arkiv
 2.1: Udkigsposten2.2: Aktuelt2.3: Klummer2.4: Artikler2.5: Anmeldelser2.6: Interviews2.7: Video2.8: I medierne2.9: Sharia-toppen2.10: Citater2.11: Ved Profetens Skæg2.14: Kalender
 2.7: Video2.14: Kalender
 13. april 2012 - Klumme af Lars Hedegaard
 Lars Hedegaard fik mulighed for et sidste ord i Højesteret i dag. Læs det her.
 Netop fordi det aldrig har været min hensigt kollektivt at sværte op mod to milliarder mennesker, ville jeg have sat pris på at få de udtalelser, jeg nu står anklaget for, til godkendelse, før nogen sendte dem ud på nettet.
 Havde intervieweren opfyldt denne basale journalistiske forpligtelse, ville jeg naturligvis have forlangt, at min udtryksform blev korrigeret, og anklagemyndigheden kunne have sparet hele besværet med at trække mig i retten.
 Endnu mere må jeg undre mig over de påstande om min person, der har vundet udbredelse i forbindelse med denne sag, især at jeg skulle være racist.
 Jeg har aldrig været, er ikke og bliver aldrig racist.
 Tværtimod har jeg hele mit liv bekæmpet racistiske anskuelser, hvormed jeg mener had mod eller nedsættende tale om mennesker på grund af deres afstamning, hudfarve eller andre såkaldte racekendetegn.
 Altså antipati mod eller ilde behandling af mennesker for omstændigheder, som de pågældende ikke har haft indflydelse på.
 Islam er ikke nogen race, og kritik af islam kan derfor ikke være racisme.
 Islam, som jo spøger bag hele denne proces, er blevet beskrevet ud fra mange synsvinkler.
 Nogle siger, at det er en religion, andre, at det er en altomfattende ideologi, som i sig rummer en religion, andre igen lægger mere vægt på kulturelle normer og nedarvede vaner og handlemønstre.
 Der er også nogen, der siger, at islam er så mangfoldig, at man ikke kan beskrive den som et konsistent fænomen.
 Men uanset hvordan man vil stille sig til disse og andre indfaldsvinkler, står det klart, at islam ikke er en medfødt egenskab.
 Hvis vores vestlige frihed overhovedet skal betyde noget, så må vi holde fast i, at voksne mennesker hver især står til ansvar for deres tro, deres meninger, deres kultur, deres vaner og deres handlinger.
 Vi har politisk frihed og vi har religionsfrihed. Det betyder, at man har lov til at udbrede sine politiske anskuelser og sine trosforestillinger stort set uden begrænsninger. Og sådan skal det være.
 Men den pris, som vi alle må betale for denne frihed, er, at andre har ret til at kritisere vores politik, vores religion og vores kultur.
 Islamiske talsmænd har således frihed til at agitere for deres samfundsopfattelse, som indebærer indførelse af et teokrati styret af gudskabte love, eller sharia, som


text:
det hedder, afskaffelse af menneskeskabte love og dermed afskaffelse af ytringsfriheden og demokratiet.
 De har også frihed til at mene, at kvinder står under mænd, hvad angår rettigheder og livsmuligheder. De har tilmed frihed til at udbrede disse opfattelser.
 Jeg er i hvert fald ikke bekendt med, at nogen herboende talsmand for islam skulle være blevet retsforfulgt for at sige, at shariaen naturligvis vil blive indført som statsform og retssystem, når de politiske og demografiske magtforhold gør det muligt, selv om der er flere eksempler på bl.a. imamer, der åbent har vedstået sig, at dette er den religiøse pligt, som islams helligskrifter pålægger de troende.
 Til gengæld må disse teokrati- og sharia-fortalere tåle, at tilhængere af demokrati, frie institutioner og menneskelig ligeværd kritiserer islam og modarbejder dens udbredelse og de atavistiske kulturnormer, som nogle muslimer praktiserer.
 Det er denne ret – jeg vil endda sige pligt – til at beskrive, kritisere og modarbejde en totalitær ideologi, som jeg efter bedste evne har prøvet at udøve og efterkomme.
 Min tale og mine skrifter har ikke haft andet formål end at gøre opmærksom på den fare, som islamisk stats- og retsopfattelse udgør for ethvert menneske.
 Jeg skal ikke lægge skjul på, at jeg anser netop denne kamp for bevarelsen af vore frihedsrettigheder for vor tids vigtigste politiske kamp.
 Jeg ville ikke kunne leve med min dårlige samvittighed, hvis jeg af hensyn til min personlige bekvemmelighed eller af frygt for offentlig fordømmelse eller latterliggørelse undlod at sige sandheden, som jeg ser den.
 Og uanset hvordan denne sag falder ud, agter jeg at fortsætte min kamp for ytringsfriheden og mod totalitære anskuelser af enhver art.
 Kommentarer13. april 2012 - DuddiFlot gået...Lars H. :-)SÅ kan det vist ikke siges mere diplomatisk....
 Håber du går fri så vi igen kan "trække vejret frit", i Danmark....13. april 2012 - Leif G. SørensenEn bette svaghed i defensoratet?Jeg er ikke jurist, men var jeg, da ville jeg nok hæfte mig ved flg. i en ellers hæderværdig svartale, nemlig "Netop fordi det aldrig har været min hensigt kollektivt at sværte op mod to milliarder mennesker, ville jeg have sat pris på at få de udtalelser, jeg nu står anklaget for, til godkendelse, før nogen sendte dem ud på nettet.
 Havde intervieweren opfyldt denne basale journalistiske forpligtelse, ville jeg naturligvis have forlangt, at min udtryksform blev korrigeret, og anklagemyndigheden kunne have sparet hele besværet med at trække mig i retten."
 Håber for dig, at jeg er galt afmarcheret.13. april 2012 - Jørgen Bülow HansenHvilken en manifestation!Lars: - "de" har trukket dig gennem sølet, -og skulle de finde dig skyldig i sidste ende, må det tendere politisk justitsmord! - Keep up the spirit, vi er mange der følger med!13. april 2012 - Mikael HølgeFornemt forsvarMange tak til Lars Hedegaard for et fortrinligt forsvar for vor kultur. Her er gode tale- og diskussionspunkter, som vi kan tage med os ud i det (endnu) semi-islamiske samfund, kaldet Danmark.
 Der kan ikke været tvivl hos syv(7) dommere om en total frifindelse.
 Thi Kendes for Ret:


text:
Lars Hedegaard, De er en fri mand.13. april 2012 - Erik L. KristensenVor tids vigtigste kampKære Lars Hedegaard
 Hvor er det godt, at du har kræfter til fortsat at kæmpe kampen for ytringsfriheden i denne sammenhæng. Om du bliver frifundet eller ej er ikke så vigtigt, at retssagen er rejst er i sig selv en sejr, og viser os alle, hvor snigende begrænsningen i ytringsfriheden indtager vor hverdag.13. april 2012 - Niels JørgensenYou will never walk aloneSom sidste gang skal vi nok støtte dig hele vejen. Du skal ikke kæmpe alene, selv om din forsvartale viser at du er rigtig god til det.
 Hvis ikke vi var blevet forbudt at klappe, så var vi flere som havde lyst til applaus efter din flotte tale. Tak fordi du kæmper for os, vores børn og vores børnebørn.13. april 2012 - Eyvind DkFlot tale!Også Karoly Nemeth gjorde det godt i Højesteret idag!13. april 2012 - Axel ArtkeVenstres opgave§ 266b er som bekendt en hån mod alle tænkende mennesker. Paragraffen er ikke et moderne, vestligt samfund værdigt. Den er en selvfølge i et diktatur, men er en skamplet på et liberalt demokrati. Derfor må det være en oplagt opgave for Venstre, når dette parti forhåbentlig snart igen får regeringsmagten, at vise sig ægte liberalt. Det betyder, at partiet skal vise, at det stoler på det danske folks fornuft og føre § 266b tilbage til det, der var dengang, hvor man var straffri, hvis man kunne føre sandhedsbevis for sine udsagn. I øjeblikket er sandhedsbeviser irrelevante, hvilket kun plejer at gælde i autoritære regimer. Venstre bør leve op til sit binavn: Danmarks liberale parti, og helt afskaffe § 266b.13. april 2012 - Dr. Pedram Kazemi-EsfarjaniVi er Lars! Solidaritets-erklaering fra London: Jeg kan skrive under paa hvad Lars har sagt til Hoejesteret, ogsaa den sidste saetning. Det er netop her civil courage og fredelig civil ulydighed, dog med taktisk snilde og grundlaeggende respekt for humanistisk, liberal demokratisk graesrods-aktivisme og nationalstatens interesser, Danmarks vitale interesse at demontere Islamisk Imperialsmes projekter, og her har Danmark og gode Danskere, ny og gammel, stoette fra mange Allied Forces - se blot Can We Talk About This? der siger samme ting som Lars har sagt og turnerer Verden rundt til komplet fulde huse!13. april 2012 - Dr. Pedram Kazemi-EsfarjaniFra Lars x3 til DV8 Physical TheatreLars Hedegaard, Lars Vilks og atter Lars, for ytringsfriheden. Her kommer en lignende tale fra Lloyd fra Australien:
 http://www.dv8.co.uk/projects/canwetalkaboutthis/foreword_by_lloyd_newson13. april 2012 - Per DalgaardEn fortsat kamp for et frit land!Kære Lars
 Et flot forsvar, for det vi er mange der hver dag kæmper for, et fortsat fredeligt, frit, demokratisk og rart land at leve i. Vi har en stor opgave foran os, og jeg vil også, lige som dig, fortsætte kampen. Hver dag. Ved enhver lejlighed. Der er for mig at se, intet De Vestlige Demokratier kan lære af Islam. Tvært imod. Vi gjorde bedst ved, ikke at dyrke nogen form for samvær med disse folk. Lad dem leve med deres tro, så lever vi med vores.13.


text:
april 2012 - Sajdet.dk Ida NorrildDe trængte, de forfulgte, de hjemløseMan åbnede en dør for de trængte og i dag står sandheden anklaget af en mandschauvinistisk ideologi i den danske Højesteret. Det er en tragedie uden lige for den frie verden, der pludselig ikke kan være så fri længere. Jeg og mange, mange andre beundrer og takker Lars Hedegaard for, hvad han allerede har gjort og for hvad han fremover har sagt han vil fortsætte med at foretage sig – uanset hvor langt islam viser sig at være rykket frem mod sit selvbeskrevne mål denne gang.13. april 2012 - Gerhard266BDet er svært at leve med 266B, men der er lang vej igen inden afskaffelsen. Enig med Axel Artke. Jeg har fremsat forslag til afskaffelse af 266 B på Venstres generalforsamling i Stevns sidste år, men der var kun 1 - skriver en - stemme for, nemlig min egen.
 Enten forstår folk ikke rækkevidden af 266B eller også er de ligeglade.13. april 2012 - Ellen EwersYtringsfrihed må være en menneskeret!En flot tale af Lars Hedegaard! Men, netop det, af Leif G. Sørensen citerede, i hans indlæg: "En bette svaghed i defensoratet", faldt også mig for brystet. Det virker ret besynderligt og uforstående på mig.
 Men jeg håber naturligvis inderligt, at Lars Hedegaard bliver frikendt. Jeg tør slet ikke tænke på konsekvenserne af det modsatte for os alle.13. april 2012 - B F HelsinghofAfgørelse i HøjsteretDer må da værre 2 sager som Højsteret skal afgøre 1, er det lovligt at tage en båndoptagelse i en lukket selskab brede den ud til TV Radio og aviser
 2, at ulovligøre indholet og der efter at dømme den aflyttet. Vi skal nok tilbage til 1933 for at finde ligende forhold
 Bjarne Friis Helsinghof
 Men held og lykke Lars og Jeppe13. april 2012 - Villi John Petersen§266b er en skændsel i et demokratiTak til Lars Hedegaard, som ethvert frihedsorienteret og demokratisk indstillet menneske må håbe bliver frikendt! Hvis det ikke sker, har Højesterets dommere imidlertid fordømt ikke blot Lars Hedegaard som racist; men også sig selv som ansvarsløse medløbere på vejen mod en totalitær stat. Det er nemlig ikke muligt for Højesteret at gemme sig bag §266b ́s juridiske figenblad - altså at retten med beklagelse dømmer Hedegaard med henvisning til lovens bogstav - for Grundloven står over alle andre love, og i den står bl.a., at censur ingensinde må genindføres. Højesteret kan også frifinde med henvisning til mange andre af Grundlovens frihedsrettigheder, hvis retten altså mener, at den - stadig - har en funktion i forsvaret af vort lands frie forfatning. Jeg tvivler dog med Højesterets udlægning af Grundlovens bestemmelser om afgivelse af suverænitet til EU i frisk erindring.13. april 2012 - V CarlsenTak ... for talen og modetTak Lars Hedegaard ... for at tænde lys i mørket .. these days.
 Det daglige møde med Islam ... med mørktflagrende overdækkede kvinder, med agressive og truende individer .. individer, der til enhver tid holder sig til islamflokken og foragter alt, der ikke er islam .. man


text:
er 2.rangsborger i sit eget land .. med mundkurv.
 Det er psykisk tortur stiltiende at måtte se til mens Islams umenneskelighed breder sig i mit fædrende så elskede og før så frie land. Man fristes i stunder til at give op .. i erkendelsen af, at ethvert stort rige har sin tid .. og at den synes at være kommet til os nu.
 Islam er mishandling af liv .. Islam giver ikke bare kvalme .. den ødelægger hjertet .. og det er ubærligt, at Islams fascistiske regelsæt bliver afløseren for det frie, smukke og uhøjtidelige Danmark.
 Forbyd Islam .. sæt muslimerne fri .. så har vi igen et Danmark hvor alle folk er ligeværdige. Og lad os så nyde giftermål og børn på tværs af alle skel.13. april 2012 - Gouri al-FahanJuraVel brølt. I en sag som denne er det jo som bekendt ikke muligt at føre sandhedsbevis og dermed kvalificere udtalelser, som fornærmede personer finder skal retsforfølges. Falder sagen ud til Hedegaards fordel, er det umiddelbart i orden - men problemet med sandhedsbeviset består. Skulle Hedegaard blive dømt som paragrafovertræder er der blot tilbage at konstatere, at der i Danmark er forskel på jura og retfærdighed. Skulle Hedegaard blive dømt skyldig efter loven må vi imødese en præcedens for at retsforfølge mennesker, der (med rette) hævder at kommunisme er umenneskelig, og at dens tilhængere derfor konsekvent begår umenneskeligheder. Skulle nogen nemlig efter en domfældelse af Hedegaard blive fornærmede over for eksempel "Kommunismens Sorte Bog" vil en sag herom principielt kunne føres imod forfatterne.
 Problemet er dermed ikke Hedegaard eller hans ytringer, som man kan være enig eller uenig i, men derimod, at når man først er anklaget efter racismeparagraffen er dommen delvist skrevet, idet den fornærmede part på forhånd har overtaget. Paragraffen må derfor mindst omskrives med en tilføjelse om, at sandhedsbeviser bør kunne føres, eller endnu bedre: helt afskaffes.13. april 2012 - Olav ØstergaardImponerende flot tale for ytringsfriheden"Tak er blot et fattigt ord"13. april 2012 - Torben Petersen...et setup?- jeg kan ikke undlade at bemærke, at hele historien virker som et set-up, iværksat med henblik på at knappe munden til på en, i politisk korrekte kredse vurderet, skarpsindig og sædvanligvis uhyre omhyggeligt, velovervejet og velformuleret islamkritiker.
 Jeg ønsker dig. Lars Hedegaard, og den frie debat al held fremover - og at Højesteret besinder sig.13. april 2012 - Frans Kr. MikkelsenHedegaard holder hovedet koldtLeif G. Sørensen og Ellen Ewers - Græm jer ikke over Lars Hedegaards ønske om at have kvalificeret sin udtalelse, hvis han havde vidst, den var til offentlig brug. Lars Hedegaard har jo ikke mistet sin hjerne af raseri mod alt, hvad der har med Islam at gøre. Manden ved selvfølgelig godt, at det rent logisk-matematisk ikke holder at sige "muslimer voldtager deres døtre". Det ville vil ingengang korsfarende paver eller Mogens Glistrup Himself have sagt. Bare een muslim i verdenshistorien, der ikke havde gjort det, ville jo modbevise udtalelsen, formelt set. Men den reelle pointe i udtalelsen holder: Muslimske mænd drives af Islam til at


text:
underkue kvinder, især sexuelt og reproduktionsmæssigt. Det er et fuldstændig uhyggeligt enormt problem i verden og DANMARK HER OG NU.13. april 2012 - Frans Kr. MikkelsenDommernes vankundighedPS: Ud fra min erfaring med danske jurister virker det noget usandsynligt, at højesteretsdommerne ved noget videre om, hvordan muslimske familier lever i Danmark og resten af verden. Man kan håbe, de er reelle nok til at ville indhente oplysninger om det, som ordentlige dommere har for vane. Problemet er bare, at reel information om noget sådant kun kan indhentes ved at kende dem personligt og leve sammen med dem.14. april 2012 - Kenneth HansenJeg tror på fornuften og dommerstandens ære.God og sober tale i Højesteret af Lars Hedegaard. Det er et mærkeligt retssamfund, der kan dømme en mand for racisme, uden at føre bevis for, at han faktisk er det.
 Især, når han selv hævder, at han ikke er racist, aldrig har været det og heller ikke bliver det.
 Det er hævet over enhver tvivl, at islam er en race og tilhængerne af denne ideologi er alle slags mennesker.
 Derfor giver denne anklage ingen mening og staten skal ikke agere på denne måde, hvis befolkningen skal opfatte den som retfærdig og demokratisk.
 I et diktatur dikterer styret eller staten, hvad der må siges og menes.
 Er Danmark et diktatur?
 Højesteret vil lade os det vide.14. april 2012 - Christian Langballe Tak for dit mod! Kære Lars Tak for dit store mod og din fornemme tale! Jeg ville gerne have været i Højsteret i dag for at vise min dybfølte sympati, men kunne ikke pga. politisk arbejde.14. april 2012 - Christian Langballe Tak for dit mod! Kære Lars Tak for dit store mod og din fornemme tale! Jeg ville gerne have været i Højsteret i dag for at vise min dybfølte sympati, men kunne ikke pga. politisk arbejde.14. april 2012 - Henrik SchouwUoverskuelige konsekvenser, hvis Hedegaard dømmesI tiden efter landsretsdommen var der hundredevis -måske tusindvis - af mennesker, der helt offentligt tilsluttede sig Hedegaards "fornærmende ord" og gjorde dem til deres egne: Jeg er enig i, at muslimske mænd osv. osv."
 Hvis Hedegaard dømmes ved højesteret, så får retsmaskineriet travlt med at stævne flere hundrede - måske tusinder - af mennesker, der offentligt har skrevet, at de mener det samme som Hedegaard.
 Dette er alene er et incitament til at frikende Hedegaard. Hvis dommerne alligevel skulle vælge at dømme Hedegaard ved højesteret, så vil de blive vidne til civil ulydighed af uhørte dimensioner! Tusinder vil med det samme offentligt tilkendegive, at de mener det samme, som Hedegaard. Kan retsmaskineriet håndtere en sådan situation? Og kan dommerstanden klare dette nederlag? Kan man herefter have tillid til den dømmende kraft? Det står meget på spil i denne sag...14. april 2012 - Bjørn ThraneDer er kun een mulig udgang:1. Højesteret bør komme med en klokkeklar frifindelse af Lars Hedegaard.
 2. Politikerne må snart have stof nok til at fjerne paragraf 266b.14. april 2012 - kurt RosenstrømfremragendeSom Luther sagde: "Her står jeg, jeg kan ikke andet"
 Fremragende tale


text:
af Lars Hedegaard. Men disse bemærkninger "Min tale og mine skrifter har ikke haft andet formål end at gøre opmærksom på den fare, som islamisk stats- og retsopfattelse udgør for ethvert menneske"
 Det er en politisk udtalelse som går ind gennem det ene øre og ud gennem det andet uden ophold undervejrs hos Systemets repræsentanter. Disse udtaleler er 30 år forud for sin tid. Men normalt tør systemets mænd og kvinder af skræk for at blive stemplet forkert ikke udtale sig imod, hvad der er politisk korrekt. Chancen for frikendelse ligger selvfølgelig i, at de kan dække sig ind hos hinanden. Hvis de vil, kan de sagtens finde en juridisk undskyldning for frikendelse. Det er det mindste problem. Jeg gætter på frifindelse, hvad der ved gennemlæsning af sagen iøvrigt også ville være en retfærdig dom.14. april 2012 - Torben MadsenSkammeligt at du står i retten, Lars......men godt at du står rank, nu da du mod din vilje er blevet slæbt derind.
 Jeg håber inderligt at der bliver tale om en fuldstændig frifindelse. For så er der stadig håb om at ytringsfriheden kan genblomstre og at Danmark engang kan blive frit igen.14. april 2012 - Per HarboEn formidabel indsatsTak til Lars Hedegaard for en formidabel indsats for ytringsfriheden - mange gange før og ganske særlig nu.14. april 2012 - Ellen EwersMå Danmark gå foran i kampen for ytringsfriheden!Det er uhyggelig at læse "Udkigsposten" med mange af de angreb på ytringsfriheden, som finder sted rundt omkring, ja sågar i vore nabolande. Magthavernes rædsel for at fornærme Islam og følgerne af det, er så udtalt og beskæmmende, men også dybt, dybt farlig. Verden rundt, er man godt igang med at tilpasse sig Islam på bekostning af alle, der ikke deler denne ideologi, og derved give Islams tilhængere den magt, de stræber så ihærdigt efter! Må højesterets dommere komme til erkendelsen, at der kun er en farbar vej, nemlig: aldrig nogensinde at give køb på ytringsfriheden!! Og må Danmark gå forrest i kampen for menneskers ret til at mene og sige det, de mener, så ingen magthavere har et selvfølgeligt mandat til at true folk til tavshed med fængsel, bål og brand. Vi kan alle komme til at stå i den situation, Lars Hedegaard står i, og skulle han, Gud forbyde det, blive dømt, har vi alle fået en dom, og i så fald må vi konstatere, at grundloven er sat ud af kraft, for i den står, at censur aldrig nogensinde kan genindføres. Altså, ytringsfriheden har vi jo, men nogen mener, at den skal tages fra os. Lad os aldrig imødekomme deres ønske. Der er noget, der hedder civil ulydighed, men denne mulighed er kun noget værd, såfremt så mange som muligt tør risikere noget ved det. Lars Hedegaard er et eminent eksempel. Kaj Munk og mange andre gav deres liv for det!14. april 2012 - Kirsten Iskov.Meget ENKELT og KLART formuleret.Til Lars Hedegaard.
 Et utroligt ENKELT og KLART formuleret forsvar for dine egne personlige ytringsfrihedsrettigheder i DK, som du jo ( ligeså


text:
vel som jeg)både er berettiget til ,men og også foligtiget til at virke med til , så dets fremadrettede virke i vort lille land fortsat er levende aktivt.
 DEMOKRATI, SOM VI KENDER DEN ER JO INTET SELVFØLGE.
 I vort land( med både religiøse og ytringsfrihedens rettigheder )er vi alle ( der kan tænke,skrive og tale selv)forpligtiget til , at gøre ALLE i vor nation opmærksom på FARER / LØGNE og TRUSLER, der også truer disse vore rettigheder.
 Det er jo DETTE vi lære vore egne børn, så de en dag vil kunne regere vort land med besindighed og fornuft.
 Vi vil jo IKKE ønske for nogen af vore børn en ulykkelig barndom-ungdom og alderdom.Derfor råber vi naturligvis VAGT I GEVÆR,når vi oplever DETTE ER NØDVENDIGT ( og IKKE før , og det er det nu).
 Fordi Islam ønsker MAGT, som det har AGT.
 Nu er helt almindelige personer ( der ikke er ræverøde socialster uden denne gode nationalfølelse )altid betænksomme med hensyn til vor nation og vor nation levedygtighed.
 Og denne ansvarsfuldhed vil vi jo gerne give videre til den næste generation. Vi KAN jo desværre IKKE bruge vore Muslimske venners Kultur / Religion o.lign. til ret meget i DK, på grund af DENS FANATISME, og uduelighed.
 Nøjagtig ligesom " ÅNDELIGE VÅGNE kulturpersonligheder " i Tyskland inden 2. verdenskrig SÅ ( med åbne øjne ), hvor " Hitlers Håndlangere "ville hen med deres syge idiologier og kommende love, også blev forsøgt stoppet ( hindret i ,at fortælle andre ( deres familie og venner osv )om deres tvivl og bange anelser med hensyn til Tysklands fremtid.
 De blev forfuldt med DØDEN / MORDERE i hælene.
 Fordi man IKKE havde nogen SAND og OPRIGTIGT / ÆRLIG og ÆGTE MENT ytringsfrihed , så blev over 50 mill.personer dræbt og næste generation fuld af SKYLD og SKAM over deres nations kriminelle FÆDRE / LEDERE.
 Nøjagtigt det samme er jo skedt i USSR, og de har endnu IKKE demokrati, som vi i Norden har dette GODE.
 Der`er VOLD og MORD på journalister og menigmand fuld acceptabelt hos Putin osv.
 SKAL VI NU BARE SE PÅ ,AT ALT DETTE GODE BLIVER SAT OVER STYR i DK på grund af idiotiske Dommere, og vort URETFÆRDIGE RETSVÆSSEN.
 DE BURDE MERE END SKAMME SIG for deres umodenhed og foragt for vor danske Grundlovs bestemmelser. K.Iskov.14. april 2012 - Flemming RickforsAt forklare vore værdierFint ordvalg i ret sammenhæng. Jeg er enig i indhold og hensigt. Er Højesteret den højeste ret for de danske kan dommen alene falde til fordel for den anklagede. H.M. Dronningen’s Nytårstale 31. december 2006 gengav navet i hvad vi må tilse sker netop i disse år:
 "Vi begynder at indse, at vi selv må forstå og gøre os umage for at forklare, hvad det er for nogle værdier, vort samfund bygger på, sådan at de, der endnu ikke har slået dybe rødder i Danmark, kan finde plads og finde sig til rette inden for det samfund, hvis medborgere de er blevet. Det forgangne år har nok


text:
lært os et og andet, ikke mindst om os selv. Vi véd nu bedre, hvad vi står for, hvor vi hverken vil eller kan give køb".14. april 2012 - Ulla Nørtoft ThomsenVi krydser fingreVi krydser fingre! Ikke for Lars Hedegaards uskyld, for den kan enhver hurtigt indse, men for Højesterets.14. april 2012 - Kurt DejgaardFlot tale, men en stråmandLars Hedegaard leverer en flot tale til forsvar for friheden til at tale islamismen imod - en ytringsfrihed som ingen forsøger at tage fra ham.
 Sagen er bare at talen dybest set ikke handler om det som Lars Hedegaard indtil videre er blevet dømt for som som anken til højesteret handler om: Hans påstand om at muslimske fædre voldtager deres døtre.
 I det lys, er talen til højesteret en flot men ganske tom gestus: Et "forsvar" mod en ikke eksisterende anklage.17. april 2012 - Ole Schmidtjura contra rimelighed og almindelig fornuftFlot replik fra Lars Hedegaard.
 Men Han skal naturligvis dømmes og dømmes hårdt af retssystemet, fordi han har begået den helt utilgivelige fejl, ikke at præcisere, at når han siger "muslimer" mener han "nogle muslimer" og ikke alle muslimer.
 En sådan graverende fejl skal naturligvis udløse en retssag som skal ende i højesteret.
 Selvom "alle" og hermed påstår jeg og mener "de fleste" ved, hvad Lars Hedegaard har ment med sin udtalelse, og selvom vi "alle", og hermed mener jeg "de fleste" til daglig generalisere deres udtalelser i mange relationer, skal Lars Hedegaard naturlig dømmes for ikke at have forklaret sig grundigt nok og dermed undgået, at nogle ganske få personer har kunnet få retssystemet til at rulle i en sag, som omfatter formalia og ikke substans.
 "alle ved" og hermed mener jeg de "de fleste ved" at en retsafgørelse er en afgørelse på baggrund af jura og ikke en afgørelse, der nødvendigvis har noget med retfærdighed at gøre, i såfald ville Lars hedegaard blive frifundet, i det "alle" og hermed mener jeg "de fleste" ved, hvad han mente med det han sagde. Nej, Lars hedegaard har sagt noget helt tydeligt, noget som han formodede ville blive forstået i rette sammenhæng, men selvom vi alle, her mener jeg "de fleste" generalisere i daglig tale, berettiger det naturligvis ikke lars Hedegaard til at lave den samme generaliseringsfejl.
 Han skal naturligvis dømmes hårdt for denne "fejl"
 således, at vi kan vise omverdenen, at vi har et retssystem, der kommer helt ned i den ægte substans.
 jeg er sikker på, at "alle" og hermed mener jeg "de fleste" har forstået, hvad jeg mener om denne retssag. jeg håber naturligvis at "alle" og hermed mener jeg "et flertal" af dommerne i højesteret, dømmer på baggrund af sagens reelle substans.
 Vi får se.18. april 2012 - Bitten-Kirsti Nielsenhvad nu?Men hvad gør så et folk, der er fastholdt af en jernnæve i et bund korrumperet system?
 En dommer ved en dansk byret har nedlagt navneforbud, men motiveringen for navneforbuddet er hemmelig. Lars Hedegaards advokat har ikke kunnet få den oplyst, selv om han bad om en forklaring i


text:
landsretten. Vi står altså i en situation, hvor offentligheden ikke må nævne attentatmandens navn, men ikke må få at vide, hvorfor de ikke må nævne det. Er vi gået over til hemmelig retspleje?
 Myrdet for en satiretegning
 Dangerous words 250 - a freedom conference in Sweden on Oct 1
 Pundik - profeten, der tog fejl
 Billedkunstner skal i retten for at nævne navnet på Lars Hedegaards attentatmand i titlen på et maleri
 Der er forskel på postbude
 Amerikansk universitet takker nej til politisk korrekthed på campus
 Når multikulturalismen rammer middelklassen
 Sådan kommer ytringsfriheden under pres på offentlige arbejdspladser
 TFSs høringssvar om imamloven
 180 timers samfundstjeneste for at skrive: Kom ikke til dette land og behandl det som om det var dit eget. Britain first
 Et nødvendigt opgør med Vestens skyldkompleks Om Trykkefrihedsselskabet


text:
Modregning i løn ved arbejdsgivers tab af sygedagpengerefusion – kan være tilladt | Lund Elmer Sandager
 Højesteret har i dom af 22. oktober 2019 fastslået, at en medarbejder ikke skulle erstatte arbejdsgiverens tab af refusion af sygedagpenge. Højesteret statuerer samtidig, at der kan være tilfælde, hvor modregning i løn er lovlig.
 En sygemeldt medarbejder havde som led i bopælskommunens opfølgning i forbindelse med sygefravær forsømt at udfylde et oplysningsskema rettidigt, hvorfor arbejdsgiveren fik afslag på refusion af sygedagpenge. Arbejdsgiveren modregnede et beløb svarende til de tabte sygedagpenge i medarbejderens løn, selvom medarbejderen efter funktionærlovens § 5 var berettiget til fuld løn under sygdom.
 Ifølge arbejdsgiveren var det berettiget at foretage modregning i medarbejderens løn ud fra almindelige obligationsretlige principper. Arbejdsgiveren anførte, at medarbejderen ved ikke at udfylde oplysningsskemaet rettidigt havde handlet i strid med den almindelige loyalitetspligt i ansættelsesforhold.
 Medarbejderen bestred, at der var grundlag for modregning i løn under sygdom.
 Højesteret konstaterede indledningsvist, at det, hverken i funktionærloven eller sygedagpengeloven, er reguleret, hvorvidt en arbejdsgiver kan modregne et erstatningskrav i medarbejderens løn. Dernæst bemærkede Højesteret, at en medarbejders manglende iagttagelse af loyalitetspligten kan medføre et erstatningsansvar over for arbejdsgiveren, hvis der efter erstatningsansvarslovens § 23 er grundlag for, at arbejdstageren skal bære det endelige ansvar for det økonomiske tab.
 Højesteret fandt efter en konkret vurdering, bl.a. fordi arbejdsgiveren ikke havde tilbudt vejledning om udfyldelse af henvendelsen fra kommunen, at medarbejderen hverken havde handlet forsætligt eller groft uagtsomt, og at der ikke i øvrigt var grundlag for at pålægge medarbejderen et erstatningsansvar efter erstatningsansvarslovens § 23.
 Højesteret konkluderede herefter, at betingelserne for modregning ikke var opfyldt, hvormed arbejdsgiveren ikke havde været berettiget til at modregne de mistede sygedagpenge i medarbejderens løn.
 Højesteret bekræfter med dommen, at:
 En arbejdsgiver har som udgangspunkt adgang til at foretage modregning i medarbejderens løn, hvis arbejdsgiverens tab af sygedagpengerefusion er forårsaget af medarbejderens ansvarspådragende adfærd, også selv om medarbejderen efter funktionærlovens bestemmelser har krav på fuld løn under sygdom.
 Der i hvert enkelt tilfælde skal foretages en konkret vurdering af, hvorvidt der foreligger et ansvarsgrundlag for medarbejderen efter erstatningsansvarslovens § 23 – og at dette som altovervejende hovedregel kræver, at medarbejderen har handlet forsætligt eller groft uagtsomt.
 En arbejdsgiver i tilfælde, hvor betingelserne for modregning er opfyldt, skal sikre, at medarbejderen trods modregningen har tilstrækkelige midler til at forsørge sig selv og sin familie, jf. princippet i retsplejelovens § 509 (det såkaldte trangsbeneficium).
 Hvis du har behov for rådgivning om ansættelsesretlige forhold, så henvend dig til en af vores eksperter på området partner, advokat Michael Møller Nielsen, advokat Julie Flindt Rasmussen eller advokatfuldmægtig Nikolaj Sommers Gjettermann


text:
Lars Hedegaards racismedom skal prøves for Højesteret - trykkefrihed.dk
 Lars Hedegaards racismedom skal prøves for Højesteret
 29. juli 2011 - Artikel af Sapphos redaktion
 I et brev til advokat Karoly Németh, der er forsvarer for Trykkefrihedsselskabets formand, Lars Hedegaard, meddeler Procesbevillingsnævnet den 28. juli, at Hedegaard får adgang til at indbringe sin racismedom for Højesteret.
 Lars Hedegaard blev den 3. maj 2011 af Østre Landsret dømt for racisme som følge af udtalelser fremsat under en julefrokost den 17. december 2009.
 Bevillingsnævnet henviser til retsplejelovens § 932, stk. 1, hvor der står:
 "Landsrettens domme i straffesager kan kun ankes med Procesbevillingsnævnets tilladelse. Sådan tilladelse kan meddeles, hvis sagen er af principiel karakter eller særlige grunde i øvrigt taler derfor. Tilladelsen kan begrænses til en del af sagen, herunder med hensyn til de grunde, hvorpå anken kan støttes ... hvis særlige grunde taler for det."
 Med denne begrundelse anmoder Procesbevillingsnævnet Rigsadvokaten om at indbringe sagen for Højesteret.
 Lars Hedegaard ønsker ikke at udtale sig.
 Advokat Karoly Németh siger til Sappho, at han opfatter Procesbevillingsnævnets afgørelse som en underkendelse af Landsrettens begrundelse for domfældelsen af Lars Hedegaard.
 Procesbevillingsnævnets afgørelse kommer midt under en kampagne mod Lars Hedegaard i flere førende medier, der har anklaget ham for at være moralsk ansvarlig for massemordene i Norge.
 29. juli 2011 - Ernst Olsen
 Det bliver interesant!
 Det siger meget om de medier!
 29. juli 2011 - Niels Jørgensen
 Ich bin ein Hedegaard
 Jeg støtter Lars Hedegaards demokratiske ret til at udtale sig 100%.
 Dem som oven i anklager Lars Hedegaard for ansvar for massemordene i Norge sætter jo sandheden på hovedet.
 Breivik er, ud over at være mentalt forstyrret, også et menneske, som følte at magtseliten ikke ville høre på mange nordmænds bekymring for det multikulturelle samfund - eller mangel på samme.
 Det er beskæmmende, at selv dette wake-up call kan vække bare lidt eftertanke hos magteliten.
 Desværre får Norge nu en debat om det Multikulturelle samfunds store problemer, som bliver skævvredet af den elite, som dybest set ikke vil indrømme deres store fejl.
 Norge mangler et Trykkefrihedsselskab mere end nogen sinde.
 29. juli 2011 - Maria Due
 Nej tak til offergørelse
 Ja så, føres der ligefrem kampagne mod Lars Hedegaard. Mig forekommer det, at medierne har kastet sig ud i en langt mere omfattende jagt på syndebukke i et forsøg på at sløre, hvad de selv har bidraget til. Blandt andet er bloggen Snaphanen, som Sapphos redaktion tidligere har omtalt som ubetydelig, langt mere i søgelyset end Lars Hedegaard.
 I den jagt er der i det hele taget mange "mistænkte", og Hedegaard er ikke specielt interessant. Han har gjort en dyd ud af at slæbe slæbt råt kød efter sig, skønt han vidste, at hyænerne lå på lur. Det får man meget opmærksomhed på i et lille land som Danmark. Men det var så også det. Retssagen har fra starten været for mudret til at påkalde sig udelt sympati selv fra os, der gerne ser §266 B fjernet fra dansk lovgivning.
 De politiske forandringer, som


text:
mange af os ønsker, må nødvendigvis trække på kræfter fra et bredt spektrum, og Hedegaard er kun en af de mange, der bidrager på forskellige måder.
 29. juli 2011 - Morten Dreyer
 29. juli 2011 - Karl Erik Jensen
 Ytringsfrihed - tak
 Nu bliver de med de rigtige meninger vrede; hvad ligner det, at Lars Hedegaard har mulighed for at blive frifundet ved Højesteret? Ikke sandt: vi har jo allerede dømt, ham siger selvsamme meningsmagere.
 Den kommende retssag bliver en af de mest afgørende i sager om ytringsfrihed.
 30. juli 2011 - William Jansen
 Har I et tidligt bud på en dato for næste retsmøde?
 30. juli 2011 - Eyvind Dk
 Så er det bare at håbe at landsretten får en begmand!!!
 30. juli 2011 - Kurt Rosenstrøm
 Også et til lykke herfra.
 Moral må begrundes for at stå til troende. Og de moralsk ansvarlige må vist være de politikere og journalister i Norge, Sverige og Danmark, der har forhindret en fri debat om indvandrerpolitikken og dens kulturelle konsekvenser.
 Når de norske politikere gennem 40 år har lukket alt for mange mennesker fra fremmedartede kulturer ind i landet og samtidig forhindret en fri debat om det fornuftige i en sådan indvandring, taler vi om et politisk overgreb mod sin egen befolkning.
 At beskylde Lars Hedegaard og andre i Danmark for at være moralsk ansvarlig, fordi han - som vi andre - bruger ytringsfriheden til at påtale de alvorlige samfundskonsekvenser for en sådan udvikling i hele Europa, tyder på begrebsforvirring eller direkte dumhed. Jeg holder på det sidste.
 De tre hjerneceller hos Journalisterne på de to slum aviser Politiken og Information burde fx kunne forstå, at fortsat misinformation og bortforklaringer af det indlysende hverken tjener demokratiet eller den moralske holdning generelt.
 Og det indlysende er: De europæiske politikere er gennem deres tilslutning til nærmest fri indvandring af folk fra Mellemøsten og Afrika ved at nedbryde deres egne kulturer på længere sigt. Det er her, det moralske ansvar befinder sig og intet andet sted.
 Og intet kritisk menneske vil i længden være passiv tilskuer til denne forbrydelse.
 Ps. For at berolige de tre hjerneceller, så er jeg et fredeligt menneske.
 30. juli 2011 - C. Halvorsen
 Jeg vil nødigt spå om udfaldet af en højesteretsdom.
 Men vil godt vove den påstand, at hvis Hedegaard får medhold, vil dommen blive udråbt som en sejr for ytringsfriheden og for retfærdigheden.
 Omvendt hvis Hedegaard taber. Så vil dommen blive voldsomt kritiseret som uretfærdig og et nederlag for ytringsfriheden.
 Du mener Halvorsen, at hvis Hedegaard får medhold, så er det dybt uretfærdigt.
 30. juli 2011 - K Nielsen
 Åh, Halvorsen
 Keder du dig C Halvorsen? Det er dog det mest intetsigende du kommer med.
 1. august 2011 - Karsten Normann Larsen
 Tænk en masse l..., splittelse og polarisering, oldtiskulturen Islam skaber, fordi den indbilder sig og os at være (tanke) religion i vores forstand frem for non-sekulariseret stammekultur.
 Religionerne (overtro + +)skal op til debat.
 - Tabuet om "hellighed" må brydes. Vi kan ikke have, der


text:
findes "hellige" principper, der pådutter mennesker i demokratiske samfund at være udemokratiske, være asociale eller groft intolerante !? pålægger dem at mobbe og dræbe andre i eller uden for egen kultur.
 Vi kan heller ikke fortsat leve med, at en åbenlyst og utilsløret intolerant "racistisk" oldtidskultur har held till at splitte og polarisere alle andre samfund ved at "fordømme" og tilsvine alle andre - som netop..."racister". Islam er totalitær ideologi med oldtids-normer
 1. august 2011 - Maria Due
 Det er et internt opgør mellem islamkritikere
 Til alle kommentatorer.
 I har helt misforstået sagen, og ingen har bragt jer på ret spor igen.
 Højesteret skal hverken tage stilling til ytringsfriheden eller Straffelovens § 266 b men alene beskæftige sig med den behandling, som Lars Hedegaard har fået af Asger Trier Engberg og Snaphanen.
 Dvs. at dette er et internt opgør mellem islamkritikere, og det er der ingen grund til at begejstres over og ønske tillykke med.
 Jyllands-Postens netavis den 1. august 2011:
 " - Højesteret skal ikke tage stilling til indholdet af Lars Hedegaards udtalelser, men om han havde fortsæt til at få udbredt udtalelserne. Og det mener vi ikke, at han havde, siger Karoly Németh."
 Hvis Lars Hedegaard frikendes af Højesteret, er der andre, der vil blive mistænkt for i det mindste hensynsløs opførsel og sandsynligvis også for løgnagtige vidneudsagn i byretten og landsretten.
 Derfor jubler jeg ikke. Denne sag kan overhovedet ikke sammenlignes med sagerne i Holland og Østrig.
 »Jeg har selvfølgelig sagt de ting, men jeg gik da ud fra som givet, at de to fyre, der præsenterede sig som mine venner, ville sende interviewet til mig bagefter«, siger Lars Hedegaard og forklarer, at han så ville have forhindret, at udtalelserne blev offentliggjort."
 (Lars Hedegaard, citeret i Politiken 3. maj 2011)
 Snaphanen har ofte bragt videoer, hvor LH var i fokus. Var de altid godkendt på forhånd? Foreligger der bevis for det? hvordan plejede man at gøre?
 Dette synes jeg, at man passende kunne oplyse skatteyderne om. Det forekommer mig, at vidnerne - "de to fyre" - er ilde stedt, forsvarere har de jo ikke.
 2. august 2011 - Kurt rosenstrøm
 frikendelse eller ej.
 Til Maria Due som vrøvler noget så forfærdeligt.
 Bliver Lars Hedegaard frikendt for racisme ved Højesteret, er det godt for Lars Hedegaard.
 Bliver dommen fra Østre Landsret stadfæstet ved Højesteret er det ikke godt for Lars Hedegaard.
 3. august 2011 - Maria Due
 Kurt Rosenstrøm, det er dig, der vrøvler noget så forfærdeligt. Læs dog på lektien og forsøg at tænke selvstændigt. Andre har forlængst gjort det og er nået frem til det samme, som jeg skriver om. Det er flere måneder siden.
 Ingen vindmøller, kun fakta
 Fortsættelse til Kurt Rosenstrøm og andre, der ikke har forstået et dyt af denne sag.
 Jeg har tidligere med næb i klør forsvaret Lars Hedegaards ret til at udtale sig, som han gjorde til den famøse julefrokost, og jeg er mindst lige så opsat på at blive af med §266 b som DF og John Mchangama og


text:
mange andre er. Jeg har heller aldrig troet, at Lars Hedegaard mente, at ALLE muslimske piger er udsat for voldtægt i deres hjem. Som Hedegaard selv har udtrykt det, ville han jo være en idiot, hvis han mente det. Han anvendte en ubestemt udtryksmåde, som er helt almindelig i Danmark, men som åbenbart er faldet ud af juristers sprogbrug.
 Jesper Langballe var ikke sen til at vrimle til undsætning og sætte trumf på, ikke noget med halvgjort arbejde, og det kunne dårligt blive værre. Altså set med det politisk korrekte Danmarks øjne, og selv om begge de oprømte herrer i vintermørket sagde undskyld, og det ville have sparet den danske stat for væsentlige udgifter, mente statsadvokaturen altså, at der var grund til at skride ind. Det var jeg fra starten helt uenig i og skrev meget om det på forskellige blogge.
 Begge d’herrer valgte Karoly Németh som advokat, og ud fra hvad der senere skete, kan man dårligt få andet indtryk, end at advokaten fortalte sine to klienter, at som landet pt. ligger, ville de med stor sandsynlighed blive dømt skyldige i racisme.
 Derefter besluttede klienterne sig for at gå forskellige veje. Langballe erklærede sig skyldig og fik sagen ud af verden ved at betale en bøde, som ganske vist er dumme penge at skulle af med, men som trods alt udgør et overkommeligt beløb. Derefter fortsatte Langballe ufortrødent som sit gamle jeg, og jeg mener, at han valgte klogt.
 Hedegaard har imidlertid læst for mange ridderromaner. Om han derefter bevidst begyndte at skelne mellem det, der skete i retten, og det som han ønskede, at man uden for retten skulle tro om sagen, kan jeg ikke vide og har heller ikke nogen mening om det. Men senest da han forlod byretten og højstemt udbredte sig til pressen om en stor sejr for ytringsfriheden vundet vha. hans udenlandske venner, må det være gået op for ham, at så let lod andre sig ikke forføre, for det fik han prompte kritik for. Han havde ganske vist afleveret en politisk brandtale i retten om ytringsfrihed, men den var tilsyneladende påklistret.
 Ifølge mine oplysninger koncentrerede Hedegaard sig i retten om fuldstændig at fralægge sig ansvaret for, at interviewet blev placeret på Snaphanen. Hvilket igen ville sige, at Hedegaard pålagde andre ansvaret for det, som han var blevet stævnet for. Han kunne ikke dømmes for at have udtalt sig, som han gjorde, hvis han kunne løfte bevisbyrden for, at han alene havde udtalt sig under private omstændigheder og var uvidende om, at interviewet ville blive offentliggjort.
 I retten blev der mig bekendt bl.a. fremlagt en e-mail, hvor interviewer fortalte Lars Hedegaard sine planer med interviewets afvikling, dets længde, samt at det skulle offentliggøres på Snaphanen og Gates of Vienna. Af hensyn til sidst nævnte foregik interviewet på engelsk, hvilket jo er sigende. Der var ingen grund til, at to danskere skulle tale engelsk sammen til en privat julefrokost for dansktalende danskere, medmindre en engelsk talende tredjepart skulle involveres på et senere tidspunkt.
 Allerede af


text:
byretsdommen fremgik det klart, at den handlede om ansvaret for offentliggørelsen, og at frifindelsen blev begrundet med, at dommeren ikke fandt det endeligt godtgjort, at der havde foreligget en tilstrækkelig klar aftale om brugen af interviewet.
 Det var en elskværdig dom, som statsadvokaturen dårligt kunne være tilfreds med, og da slet ikke, da den frikendte opførte sig, som han gjorde. Derfor ankede statsadvokaturen og fik medhold i landsretten, som mente at der havde foreligget en tilstrækkelig klar aftale.
 Det er så der, sagen står i øjeblikket, skønt Németh har udtalt til pressen, at bevillingen til at føre sagen for højesteret er at ligne med en underkendelse af landsrettens vurdering.
 Men, men, men, prøv at forstå det alle I, der ikke kender mig men alligevel straks røg af sted med flyvende faner og beskyldte mig for forræderi, ”intellektuelt forfald”, mangel på stabilitet, drikfældighed og andet fra dumhedens overdrev: denne sag holdt for længe siden op med at handle om ytringsfriheden, og den kan heller ikke vendes til blive en sejr for ytringsfriheden. Derimod har den understreget, at vi alle har tabt ytringsfrihed, idet racismebegrebet er blevet udvidet til at omfatte meget mere, end det tidligere gjorde. Det fik vi imidlertid allerede skåret ud i pap, da Jesper Langballe blev dømt for racisme.
 Hvis højesteret ændrer dommen, er det heller ikke en frifindelse af Hedegaard for racisme, og både byretten og landsretten var enige om, at der var tale om en racistisk udtalelse, hvilket Hedegaard for længst må antages at have opgivet at ændre på. Ifølge Némeths udtalelse til pressen drejer sagen sig nemlig udelukkende om en placering af ansvaret for offentliggørelsen, og Hedegaard har udtalt, at han aldrig ville have ladet interviewet offentliggøre.
 Skulle jeg være fejlinformeret, vil jeg naturligvis gerne vide det, men ovenstående bygger på de informationer, der har været offentligt tilgængelige i medierne og cyberspace, og hvad Lars Hedegaard og hans fans eventuelt måtte mene om moralen i dette, er juristerne bedøvende ligeglade med. Der er ofte langt fra jura til moral, og det kan være ret chokerende at erfare.
 4. august 2011 - Kurt Rosenstrøm
 Om at tænke selvstændigt.
 Hm! så må jeg gentage. Bliver Lars Hedegaard dømt, bliver han dømt for racisme, bliver han frikendt er han frikendt for racisme.
 Specielt for Marie Due. Kære Due. ( i øvrigt et smukt efternavn, mit er lidt for multikulturelt).
 Det er fint, du engagerer dig i sagen - så keder man sig ikke. Jeg anfægter på ingen måde din glimrende fremlægning. I øvrigt har jeg ikke anklaget dig for at drikke, og du har ret, jeg kender dig ikke, men det kan vi evt. tage op til overvejelse.
 Men min udtalelse var lidt ironisk, for ingen vil interessere sig for sagens mere tekniske detaljer. I boulevard pressen i indland og udland vil der stå, at Lars Hedegaard er dømt for racisme eller frikendt for racisme.
 Det er det, der trækker overskrifter, ikke hvor ansvaret for offentliggørelse skal placeres. Hvem interesserer sig for det?
 Skal vi vædde en kasse


text:
øl? I Jyllandsposten og i smudsbladet Politiken vil der stå: Lars Hedegaard er i Højesteret blevet frikendt for racisme.
 4. august 2011 - Maria Due
 Det juridiske racismebegreb er forvrøvlet og politisk.
 Kurt Rosenstrøm, tak for venligt svar og rosen til mit oldgamle slægtsnavn. Du har ret, du har ikke beskyldt mig for de nævnte ting, det foregik på JP Blogs, hvor jeg nåede at blive godt træt af de mange ubegavede og saboterende indlæg.
 Jeg vædder aldrig, men jeg vil håbe, at aviserne undlader at føre læserne på vildspor, Politiken kan jeg simpelthen ikke tage alvorligt. ABB var efter min mening den dummeste minister, vi nogensinde har haft, og det siger ikke så lidt. Jeg er ikke sikker på, at hun holder ret længe på den plads, hun er så selvretfærdig, at det også må genere andre end hendes udprægede modparter.
 I går førte Jyllands-Posten læserne på vildspor i omtalen af de norske tilstande, som optager mig meget, og det skrev jeg en lang e-mail om til en af journalisterne for at gøre opmærksom på, at læserne ikke er tjent med, at man ikke sætter sig ind i forholdene og kradser i de værste floskler. I dette tilfælde om et Norge i sorg, der holder våbenhvile. Der føres nemlig valgkamp på livet løs, og den er infam.
 Det har man da også fået med på JP netavisen for et øjeblik siden, hvor Erna Solberg fra Høyre refereres for at sammenligne nordmændenes behandling af muslimer med nazisternes behandling af jøderne i trediverne, og stakkels Siv Jensen fra Fremskrittspartiet omtales i Dagbladet med en overskrift om, at der ikke nødvendigvis bliver ildebrand, hvis man leger med ilden, men at der er store chancer for at brænde sig selv og andre. Sådan går det på livet løs. Hendes parti minder mest om vores Venstre, og det omtales som højreekstremistisk i norske aviser. Den slags kopierer danske aviser uden omtanke og sammenligner partiet med DF, som det ikke minder om.
 Somme tider tænker jeg, at Hitler posthumt er lykkedes med at undergrave Europas frihed i uhyggelig grad. Hans små tolv år ved magten har skabt nogle skræmmebilleder, som lammer megen sund fornuft. Det er ti år siden, at jeg første gang blev beskyldt for at være nazist og lidt rystet bad min mand om at skænke mig en dobbelt whisky og fortalte ham årsagen. Han fnøs og fandt en tumbler frem, og så talte vi ikke mere om det, men inden mit glas var tomt, havde jeg besluttet, at den slags beskyldninger måtte jeg lære at abstrahere fra, hvis jeg ville deltage i debatten. Senere fik jeg faktisk en undskyldning af den højskolelærer, der havde forløbet sig. Racismebegrebet kan jeg heller ikke tage alvorligt i dets nuværende juridiske form, jeg finder det dybt forvrøvlet og politisk.


text:
Skorstensfejeren fik bøden halveret i Højesteret | Forum Orientering
 Skorstensfejeren fik bøden halveret i Højesteret
 Skrevet af Allan Ohms d. 24/5 - 2017
 Skorstensfejermester blev straffet med bøde, idet to af hans ansatte havde renset skorstene uden sikkerhedsforanstaltninger mod nedstyrtning, men bøden blev halveret på grund af undskyldelige forhold.
 To ansatte hos en skorstensfejermester havde renset skorstene, mens de stod på rygningen af et tag med en hældning på ca. 40 grader i en højde på henholdsvis ca. 6 og ca. 7,8 meter, uden at der var truffet foranstaltninger for at hindre nedstyrtning.
 Højesteret fandt ikke grundlag for at tilsidesætte Arbejdstilsynets og Arbejdsmiljøklagenævnets vurdering af, at der i begge tilfælde var overhængende og betydelig fare for nedstyrtning. Da den dagældende branchevejledning for skorstensfejerarbejde ikke kunne føre til en anden vurdering, tiltrådte Højesteret, at der var sket overtrædelse af arbejdsmiljølovgivningen. Højesteret tiltrådte endvidere, at der ikke var grundlag for at fritage skorstensfejermesteren for det bødeansvar, der påhviler en arbejdsgiver efter arbejdsmiljøloven.
 Højesteret fandt, at skorstensfejermesteren i det første forhold havde handlet i undskyldelig misforståelse af arbejdsmiljølovgivningen, og at bøden i dette forhold skulle bortfalde. Højesteret lagde vægt på, at der havde været en langvarig tradition for, at rensning af skorstene blev udført uden at følge de sikkerhedsforskrifter, som gjaldt for andre branchers arbejde på tage, og at den dagældende branchevejledning, som Arbejdstilsynet havde henvist til i det første påbud indeholdt fotografier, der kunne give det indtryk, at denne arbejdsmetode fortsat kunne anvendes.
 Skorstensfejermesteren blev herefter straffet med en bøde på 25.000 kr. Bøden var i byret og landsret fastsat til 50.000 kroner.
 Dom afsagt den 22. maj 2017 i sag 27/2017.
 Ophævelse af elevforhold grundet selv...
 Renter og gebyrer - hvad gælder ?
 Brud på interne forskrifter om passwo...
 Dyrt at køre om kap
 Er det groft uforsvarligt at køre på ...


text:
Begrænsninger og krænkelser af religionsfriheden i Indien - Religionsfrihed.nu
 Begrænsninger og krænkelser af religionsfriheden i Indien
 Indiens flag bygger på Kongrespartiets flag. Kongrespartiet er et af de politiske partier i Indien. Flagets farver symboliserer mod, fred og troskab – tillige med opofrelse, sandhed og frugtbarhed. Figuren i midten er et gammelt buddhistisk symbol, der kaldes Ashokas hjul. Flaget blev officielt taget i brug i 1947. [8]
 Der bor 1,3 milliarder mennesker i Indien (2018). [6]
 De største etniske grupper er: Indoariere (72 %) og dravider (25 %). De øvrige grupper udgør tilsammen 3 % af befolkningen. [1] [6]
 Der er over 20 officielle sprog. De mest talte sprog er: Hindi (43,6 %), bengali (8 %), marathi (6,9 %), telugu (6,7 %), tamil (5,7 %), gujarati (4,6 %) og urdu (4,2 %). Der er i alt omkring 200 sprog i Indien. [1] [6]
 Det muslimske mindretal tæller omkring 185 millioner mennesker, og det er dermed det tredjestørste muslimske samfund i verden – kun overgået af Indonesien (230 millioner) og Pakistan (200 millioner). Muslimer er i flertal i delstaten Jammu og Kashmir. Her er 68 % af befolkningen muslimer. [9]
 Det kristne mindretal tæller omkring 30 millioner mennesker. Kristne udgør flertallet i tre mindre delstater i den nordøstlige del af Indien. Det er i Nagaland (90 %), Mizoram (87 %) og Meghalaya (70 %). [9]
 Sikher er i flertal i delstaten Punjab i den nordvestlige del af Indien. De udgør 54 % af befolkningen. [9]
 Indien er ifølge forfatningen er en sekulær stat. Forfatningen garanterer religions- og samvittighedsfrihed. Enhver har ret til frit at forkynde og udøve sin religion – blot den ikke skader den offentlige orden, moral eller sundhed. Ifølge forfatningen skal staten behandle alle religioner upartisk, og den forbyder religiøst begrundet diskrimination, fx i forhold til beskæftigelse eller adgang til offentlige faciliteter. Det er forbudt at tvinge nogen til at betale skat for at fremme eller opretholde en bestemt religion. [9]
 Regeringen kan forbyde religiøse organisationer, der er involveret i terrorisme eller provokerer til spændinger i lokalsamfundene. [9]
 Muslimer, sikher, kristne, Parsis (zarathustrisme eller zoroastrisme), jainister (en indisk religion) og buddhister anerkendes som religiøse mindretal i Indien. [9]
 Religionsundervisning er ifølge forfatningen forbudt i offentlige skoler. Det er tilladt at oprette private religiøse skoler. [9]
 I Pew Research Centers 2019-rapport om religionsfrihed, der bygger på oplysninger fra 2017, ligger Indien
 Restriktioner for at slagte kvæg i 24 delstater
 I 24 af Indiens 29 delstater er der indført restriktioner for at slagte kvæg. Forbuddet berører især muslimer og visse lavkaster. Straffene varierer fra delstat til delstat. I de fleste af de 24 stater, hvor det er forbudt at slagte kvæg, straffes en overtrædelse af forbuddet med bøder fra 1.000 til 10.000 rupier (ca. 100-1.000 DKK) og med fængsel fra seks måneder til to år. I delstaterne Rajasthan, Punjab, Haryana, Himachal Pradesh, og Jammu og Kashmir straffes slagtning af køer med fængsel fra to til 10 år. I delstaten Gujarat blev strafferammen for at dræbe køer, sælge oksekød og for ulovligt at


text:
transportere køer eller oksekød forhøjet i 2017. Strafferammen efter den nye lov er mindst 10 års fængsel, og i nogle tilfælde kan der idømmes fængsel på livstid. En straf på 10 års straf svarer til straffen for nogle tilfælde af manddrab, og fængsel på livstid, svarer til straffen for overlagt mord på mennesker. [9]
 Anti-konversionslove i ni delstater
 I ni af de 29 delstater er der vedtaget love, der begrænser retten til at konvertere til en anden religion. De ni delstater er: Arunachal Pradesh, Chhattisgarh, Gujarat, Himachal Pradesh, Jharkhand, Madhya Pradesh, Odisha (Orissa), Rajasthan og Uttarakhand. Lovene er trådt i kraft i fem delstater. I delstaterne Chhattisgarh, Madhya Pradesh og Uttarakhand er det forbudt at tvinge nogen til at skifte religion, og hvis en person ønsker at konvertere, skal distriktsmyndighederne underrettes om det en måned i forvejen. I delstaten Odisha skal personer, som ønsker at konvertere til en anden religion, og gejstlige, der har til hensigt at deltage i en sådan ceremoni, sende en formel anmeldelse til myndighederne. Personer, som overtræder reglerne – herunder missionærer og andre religiøse personer, der tilskynder til at konvertere til en anden religion – kan straffes med bøde og andre sanktioner. I delstaterne Chhattisgarh og Madhya Pradesh kan en overtrædelse af reglerne straffes med fængsel i op til henholdsvis tre eller fire år, hvis de, der konverterer, fx er mindreårige eller kvinder. [9]
 Delstaten Himachal Pradesh i det nordlige Indien strammede ifølge organisationen International Christian Concern (ICC) i august 2019 delstatens anti-konversionslov. Efter de nye regler er det forbudt, direkte eller indirekte, at få en anden person til at skifte religion eller forsøge at få en person til at konvertere, hvis det sker ved brug af forkerte oplysninger, magt, overdreven påvirkning, tvang, overtalelse eller ved svigagtige midler. Lovændringen betyder også, at et ægteskab vil blive erklæret ugyldigt, hvis det alene indgås med henblik på at få en person til at skifte religion. Delstaten indførte i 2006 en lov, hvorefter det er forbudt at få en person til at konvertere ved magt eller overtalelse. Efter lovændringen i 2019 er strafferammen udvidet, så en overtrædelse af forbuddet nu kan medføre fængsel i op syv år. Begrundelsen fra regeringspartiet BNJ for at stramme lov var, at 2006-loven ikke havde medført et stop for religiøs konversion. En af delstatens præster frygter, at den nye lov vil blive brugt over for kristne. ”Vi er ikke bekymrede over selve loven, for vi kristne overholder loven. Men vi er alvorligt bekymrede for, at loven vil blive misbrugt,” siger pastor Vinod til ICC. Ifølge ICC misbruger radikale hindu-nationalister anti-konversionslovene til fejlagtigt at beskylde kristne for med magt at få personer til at konvertere til kristendommen for at retfærdiggøre deres chikane og overgreb mod kristne. Indtil videre er ingen blevet dømt for at tvangsomvende nogen i Indien. [18]
 Ifølge den indiske højesteret medfører en konvertering fra hinduisme til en anden religion, at vedkommende ”udstødes fra sin kaste”, da kastesystemet er knyttet til hindusamfundet. Det har betydning – fx for retten til offentlige goder –


text:
hvilken kaste en person tilhører. [9]
 Overgreb fra myndighedspersoner
 I juni 2018 blev to politibetjente anklaget for drab, efter at en muslimsk kvæghandler, Mohammad Salim Qureshi, døde af kvæstelser, han blev påført underen afhøring hos politiet i Bareilly i delstaten Uttar Pradesh. De to politibetjente blev suspenderet efter en politiundersøgelse. [9]
 I september 2018 suspenderede myndighederne i delstaten Uttar Pradesh tre politibetjente. Det skete, efter at der dukkede en video op, hvor man angiveligt kan se den ene betjent slå en hinduisk kvinde, fordi hun havde været sammen med en muslimsk mand, mens de to andre betjente spottede hende. Ifølge oplysninger i medierne rykkede politiet ud for at redde det interreligiøse par, der begge medicinstuderende, fordi medlemmer af en nationalistisk hinduorganisation havde angrebet i protest mod deres såkaldte ”love jihad”. Det er et udtryk, der bruges om muslimske mænd, som beskyldes for at forføre hinduistiske kvinder for at få dem til at konvertere. [9]
 I januar 2018 arresterede politiet i delstaten Jammu og Kashmir otte hinduistiske mænd, heriblandt fire politibetjente og en pensioneret embedsmand, i forbindelse med kidnapningen, gruppevoldtægt og drabet på en 8-årig pige. Offeret, Asifa Bano, tilhørte et muslimsk stammesamfund i Kathua-distriktet. Hun blev kidnappet, mens hun gik med sin hest i en eng. Mændene tog hende angiveligt med til et nærliggende hindutempel, hvor de bedøvede hende og voldtog hende gennem flere dage. Ifølge oplysninger i medierne voldtog og myrdede mændene pigen for at drive hendes muslimske nomadesamfund ud af området. Flere hinduistiske grupper og advokater samt to BJP-ministre i delstaten sluttede op om en protest, hvor de krævede de arresterede løsladt. De mente, at der var tale om en anti-hinduistisk handling fra politiets og anklagernes side i den muslimsk dominerede delstat. Den 7. maj 2018 besluttede den indiske Højesteret, at retssagen skulle flyttes til Pathankot-distriktet i delstaten Punjab. De to BJP-ministre, der støtte de mistænkte, har siden trukket sig tilbage. [9]
 Kritik af myndigheder for manglende beskyttelse af minoriteter
 Repræsentanter fra religiøse mindretal har i flere tilfælde kritiseret myndighederne for ikke at gøre tilstrækkeligt for at beskytte deres rettigheder. Her refereres et par af en lang række af lignende eksempler.
 I august 2018 beordrede Indiens Højesteret myndighederne i delstaten Uttar Pradesh til at genoptage efterforskningen af drabet på en muslimsk kvæghandler, der blev angrebet af en pøbel under en transport af køer. Ordren kom, efter at der dukkede flere videoer op på nettet, som rejste tvivl om indholdet af den oprindelige politirapport, hvor overfaldet blev beskrevet som et ”vejskænderi”. I en af videoen kan man se kvæghandleren tilbagevise påstande om, at køerne var på vej til slagtning. Politiet arresterede efterfølgende ni personer, der sigtes for medvirken ved drabet. [9]
 I november 2018 angreb fire mænd ifølge netavisen AsiaNews en katolsk præst, Vineet Vincent Pereira, der ledte en bønnegudstjeneste i Ghohana i delstaten Uttar Pradesh. De fire gerningsmænd var angiveligt medlemmer af en hinduistisk gruppe, som forsøger at “genomvende” personer, der tidligere har været hinduer Efter angrebet tog politiet Pereira i forvaring for at beskytte, men dagen efter


text:
blev han anklaget for oprør og for at organisere en ulovlig forsamling. Der blev ikke rejst tiltale mod de fire gerningsmænd. [9]
 Menneskerettighedsorganisationen Human Rights Watch (HRW) skrev i sin rapport for 2018, at indiske myndigheder ikke havde ”forhindret eller troværdigt undersøgt” pøbelangreb mod religiøse minoriteter, marginaliserede samfund og kritikere af regeringen. Ligeledes har nogle BJP-medarbejdere offentligt støttet nogle af gerningsmændene bag den slags forbrydelser og holdt brandtaler mod mindretalssamfundene – og dermed opmuntret til yderligere vold. [9]
 Strid mellem muslimer og hinduer om jordstykke i delstaten Uttar Pradesh
 Indiens Højesteret afgjorde med en enstemmig dom i november 2019 den videre skæbne for et jordstykke i byen Ayodhya i det nordlige Indien i delstaten Uttar Pradesh. Jordlodden er hellig for både muslimer og hinduer. I 1528 blev der bygget en moské, Babri-moskeen, på grunden. Men i 1992 blev den revet ned og ødelagt, da flere hundrede hinduer gik til angreb på moskeen med skovle, hamre og deres bare næver. Moskeen kollapsede. Og det førte til voldsomme optøjer, som kostede næsten 2.000 mennesker livet. Hovedparten af ofrene var muslimer. Moskégrunden er også hellig for hinduer. De mener, at en af hinduismens guder, guden Rama, blev født på det sted, og ifølge hinduerne har der tidligere ligget et hindutempel på grunden. Det har i mange år været uvist, hvad der skulle ske med jordstykket. I 2000 besluttede en lavere retsinstans, at det skulle deles i tre jordlodder – to til hinduerne og et til muslimerne. Men sagen gik videre til den indiske højesteret, som i november 2019 – efter flere måneders høringer – besluttede, at hele jordstykket skal gives til hinduerne. Højesteret besluttede samtidig, at der skal udstykkes et område på to hektar med ”en fremtrædende placering” til det muslimske samfund. Den løsning er muslimerne ikke tilfredse med. Der er ikke kun religiøse følelser, men også politik involveret i sagen. Allerede under valgkampen i 2014 lovede Narendra Modi at bygge et tempel i Ayodhya. Han valgte dog at afvente udfaldet af sagens behandling i Højesteret. [21] [22]
 I den amerikanske tænketank Pew Research Centers 2019-rapport om religionsfrihed, der bygger på oplysninger fra 2017, ligger Indien allerøverst, når det gælder krænkelser af religionsfriheden på grund af fjendtligheder i civilsamfundet. Det går især ud over de religiøse mindretal i landet. [11]
 I flere delstater har civile overfaldet – og i nogle tilfælde dræbt – kvægavlere, mælkeproducenter m.fl. Det er ofte hindu-nationalister, der påberåber sig at ville ”beskytte køer”. Koen er et helligt dyr i hinduismen. Mediedataprojekt IndiaSpend registrerede i alt 31 af den slags hændelser i 2018, og otte mennesker blev dræbt ved disse overfald. 73 % af ofrene var muslimer. I 2017 var der 43 hændelser – med i alt 108 ofre, heriblandt 13 dræbte. I 2016 var der 30 hændelser – med i alt 67 ofre, heriblandt 9 dræbte. I 2017 udgjorde muslimer 60 % af ofrene. I 2016 var 42 % af ofrene muslimer, mens 34 % var dalitter (kasteløse). [9]
 I februar 2018 præsenterede det indiske indenrigsministerium en rapport for


text:
parlamentets underhus, Folkets Hus, som viste, at antallet af hændelser med religiøs vold var steget 9 % fra 2015 til 2017. Der blev i 2017 registreret 822 hændelser, som havde kostet 111 mennesker livet, mens 2.384 personer var blevet såret. [9]
 Krænkelser af muslimers religionsfrihed
 I slutningen af juni 2017 blev en muslimsk mand, Alimuddin Ansari, angrebet af en gruppe hinduer, fordi han transporterede oksekød i sin bil. Mændene hev ham ud af bilen, slog ham og satte ild til bilen. På videooptagelser kan man ifølge The Guardian se, at mændene slår Alimuddin Ansari med kødstykker, mens bilen brænder i nærheden. Alimuddin Ansari døde som følge af det voldelige overfald. 11 af gerningsmændene blev i marts 2018 idømt fængsel på livstid for mord og kriminel sammensværgelse. Mændene er del af en nationalistisk hindubevægelse, der bruger vold i deres kamp for at ”beskytte køer”. Avisen oplyser, at en af dem er distriktsmedarbejder i det regerende BJP-parti (Bharatiya Janata Party). [12]
 Menneskerettighedsorganisationen Human Rights Watch (HRW) skrev i sin 2018-rapport, at der siden november 2017 havde været 18 tilfælde, hvor ekstremistiske hinduer havde angrebet muslimer på baggrund af rygter om, at de solgte eller slagtede køer, og at otte mennesker var blevet dræbt ved disse angreb. [9]
 I marts 2018 fik en muslimsk kvinde, Roshan Bi, skåret en finger af, og hendes søn Farzan Saiyed blev overfaldet i byen Chhatral i delstaten Gujarat i det vestlige Indien. Det var angiveligt medlemmer af den nationalistiske hindu-organisation Bajrang Dal, der stod bag angrebet. Ifølge flere medier skete det, fordi de ikke havde fulgt advarsler om kun at lade deres kvæg græsse i muslimske områder. Saiyed døde senere af sine kvæstelser. Politiet har arresteret fem mænd i forbindelse med angrebet. [9]
 I maj 2018 blev to muslimske mænd overfaldet af en gruppe mænd i Satna-distriktet i delstaten Madhya Pradesh i det centrale Indien. Den ene blev dræbt. Gerningsmændene hævdede, at de to mænd havde slagtet en tyr. Politiet arresterede fire mænd for overfaldet. Samtidig sigtede politiet den sårede muslim, der overlevede overfaldet, for at have slagtet kvæg, hvilket han nægtede at have gjort. [9]
 I juli 2018 angreb og myrdede en gruppe ”ko-beskyttere” en muslimsk mælkeproducent, Rakbar Khan, fra Haryana i delstaten Rajasthan i den vestlige del af Indien. Han blev overfaldet om natten, mens han transporterede to køer. Myndighederne suspenderede senere en højtstående politibetjent, efter at han efter sigende havde været fire timer om at transportere Khan til et lokalt hospital fire kilometer væk. Khan havde været ved bevidsthed, men lægerne erklærede ham død ved ankomsten til hospitalet. I september 2018 blev tre mænd sigtet for at have dræbt Rakbar Khan. [9]
 I juli 2018 angreb medlemmer af en nationalistisk hindu-organisation en muslimsk mand, Sahil Khan, uden for en domstol i Ghaziabad i delstaten Uttar Pradesh i det nordlige Indien. Sahil Khan var inde i retten for at registrere sit ægteskab med en hinduisk kvinde. Ifølge medierne trak en gruppe mænd Khan ud på gaden, hvor de slog ham og bagefter beskadigede hans bil.


text:
Politiet har sigtet to personer for angrebet. [9]
 I oktober 2017 udtalte lederen af den nationalistiske hinduorganisation Vishwa Hindu Parishad (VHP), at kristne missionærer skulle forlade landet, og at organisationen ville starte en ”Forlad Indien”-kampagne. VHP-lederen tilføjede, at organisationen ikke vil tillade, at en eneste kristen missionær bliver tilbage i landet. [10]
 I 2018 registrerede Religious Liberty Commission of the Evangelical Fellowship of India (EFI-RLC) 325 tilfælde af vold og angreb mod kristne og kirker – sammenlignet med 351 tilfælde i 2017, 300 tilfælde i 2016 og 177 i 2015. Organisationen betegnede 2017 som et af de mest traumatiske år for det kristne samfund, og den opfordrede regeringen til at gribe ind for at genskabe samfundets tillid til regeringen. Et stigende antal angreb på kirker fandt sted på søndage og helligdage som palmesøndag, langfredag, påske og jul. I nogle tilfælde angreb hinduistiske nationalister også religiøse samlinger i private hjem. Organisationen oplyser, at der i 2017 var 52 tilfælde af vold mod kristne i delstaten Tamil Nadu, 50 i Uttar Pradesh, 43 i Chhattisgarh, 38 i Maharashtra, 36 i Madhya Pradesh og 6 tilfælde i Delhi. I 2018 var der mange tilfælde, hvor kristne blev anklaget for vold, trusler eller chikane. Over 40 % af de dokumenterede hændelser i 2018 fandt sted i delstaten Uttar Pradesh i det nordlige Indien. Kirker blev angiveligt angrebet af nationalistiske hindugrupper, der beskyldte dem for at få mennesker til at konvertere ved tvang eller svig. Det resulterede i, at de forstyrrede gudstjenester, chikanerede præster og kirkemedlemmer samt anholdelser ogr tilbageholdelser af præster og lægfolk. [9] [10]
 Organisationen Prosecution Relief registrerede 477 tilfælde af vold mod kristne i 2018 sammenlignet med 440 tilfælde i 2017. Ifølge organisationen er forholdene blevet forværret i Indien, da gerningsmændene til religiøse vold ofte ikke bliver retsforfulgt. [9]
 Organisationen Alliance Defending Freedom India (ADFI) oplyste, at 15 kirker i 2018 blev lukket for at sikre kirkernes sikkerhed, fordi hindu-nationalistiske grupper angreb kristne ledere og deres arbejde, især i landdistrikter, under påskud af, at de kristne praktiserede tvangsomvendelser. Det blev også oplyst, at regeringen arbejdede for at få genåbnet kirkerne. ADFI oplyste også, at en præst blev overfaldet i Fatehpur under en søndagsgudstjeneste. [9]
 I januar 2018 afbrændte uidentificerede personer flere eksemplarer af en telugu-oversættelse af Bibelen i Nagarkurnool distriktet i delstaten Telangana. De havde i forvejen tiltvunget sig biblerne, som en gruppe kristne fra organisationen Gideonitterne havde planlagt at uddele i området. [9]
 I december 2018 blev en gruppe på 16 kristne i delstaten Tamil Nadu, ifølge netmediet AsiaNews, angrebet af en flok på omkring 150 personer, mens de sang julesange. [9]
 I september 2019 blev Devin Grace Church i Sirupurkagaznaar i det sydlige Indien fuldstændig ødelagt af ukendte gerningsmænd. Kirken, der er bygget 2004, bruges af en menighed på omkring 50 medlemmer. Ifølge kirkens præst, pastor Samson, har der været flere tilfælde af angreb mod kristne og hærværk mod kirker i området i den seneste tid. Han mente, at radikale hinduer stod bag angrebet, og han kritiserede politiet for ikke


text:
at gøre nok for at efterforske sagen. [19]
 Krænkelser af hinduers religionsfrihed
 I februar 2018 blev en 23-årig hinduistisk mand, Ankit Saxena, dræbt på en befærdet gade i hovedstaden Delhi. Han blev angiveligt dræbt af familiemedlemmer til en muslimsk kvinde, som han var forelsket i. Myndighederne har efterfølgende arresteret og rejst sigtelse mod kvindens forældre, en onkel og en mindreårig bror, som efter sigende var imod det interreligiøse forhold mellem de to unge. [9]
 I november 2018 døde hindupræsten D. Satyanarayana på et hospital i Hyderabad i det østlige Indien som følge af de kvæstelser, han blev påført knap en uge forinden. Han blev angiveligt dræbt af en muslimsk imam, Syed Sadiq Hussain, som angreb hindupræsten under et skænderi om brugen af en højttaler i templet, hvor den afdøde arbejdede. Politiet har sigtet imamen for mord. [9]
 I juni 2018 oplyste flere medier, at førsteministeren i delstaten Arunachal Pradesh, Pema Khandu (BJP), havde meddelt, at hans regering ville ophæve delstatens 40 år gamle anti-konversionslov. Det er uvist, om førsteministerens intension om at ophæve loven er gennemført i praksis. [9]
 I november 2019 indgik Indien og Pakistan en aftale, der tillader indiske sikh-pilgrimme at besøge en sikh-helligdom i den pakistanske by Kartarpur. Byen er hjemsted for et tempel (gurdwara), der markerer stedet, hvor grundlæggeren af sikhismen, Guru Nanak, døde. Ifølge aftalen bliver det muligt at rejse fra Indien til Kartarpur uden visum. Sikh-mindretallet i Indien har længe ønsket at få lettere adgang til templet i Kartarpur, der ligger ved grænsen, 4-5 kilometer inde i Pakistan. Aftalen blev indgået på et tidspunkt, hvor forholdet mellem Indien og Pakistan i et nogle måneder har været ekstra spændt på grund af den langvarige konflikt om Kashmir-området. Aftalen blev markeret med ceremonier på den indiske og den pakistanske side af grænseovergangen den 9. november 2019. Indiens premierminister, Narendra Modi, deltog ved åbningsceremonien på den indiske side, og den pakistanske premierminister Imran Khan deltog i den pakistanske ceremoni. Imran Khan sagde, at grænsekorridoren er begyndelsen, og at der vil komme yderligere forbedringer i forbindelserne mellem Pakistan og Indien – og tilføjede: ”Når Kashmir-problemet er løst, vil det bringe fred til denne del af kontinentet.” Manmohan Singh, der er sikh og tidligere indisk premierminister sagde, at ”dette er den største og lykkeligste dag for Sikh-samfundet”, og at og det vil hjælpe med at forbedre forholdet mellem Indien og Pakistan. Manmohan Singh var blandt den første gruppe på 500 pilgrimme, der benyttede den nye grænsekorridor. [20] [23]
 Indien blev en britisk kronkoloni i 1858. Handlen mellem Indien og Europa begyndte dog allerede efter 1492, hvor den portugisiske opdagelsesrejsende Vasco da Gama fandt en søvej til Indien. Ud over portugiserne har hollænderne og franskmændene i perioder kontrolleret visse regioner i Indien, men efterhånden skaffede det britiske Ostindiske Kompagni sig kontrol over større og større dele af landet. Flere steder blev de mødt af modstand, og der blev udkæmpet flere slag. Briterne endte med at besejre al modstand, herunder et stort oprør i Nordindien i 1857-1858. Dette oprør kaldes både


text:
”det indiske mytteri” og ”den første uafhængighedskrig”, og det blev først nedkæmpet, efter at Det Ostindiske Kompagnis egne styrker fik forstærkning af britiske soldater. Med sejren kontrollerede briterne et stort rige, som omfattede både det nuværende Indien samt Pakistan og Bangladesh. I 1858 blev riget en britisk kronkoloni. [2] [3]
 Briterne anvendte i et vist omfang indere som skatteopkrævere og til andre embedsmandsopgaver, men fra slutningen af 1800-tallet sporedes der blandt uddannede indere en større og større utilfredshed over, at det var svært at få høje stillinger i administrationen. Der opstod også et ønske om øget politisk indflydelse. I 1885 blev Den Indiske Nationalkongres (INC) dannet, og den kom til at spille en vigtig rolle i indernes kamp for selvstændighed. Efter Første Verdenskrig blev advokaten Mahatma Gandhi leder af INC, og omkring 1920 indledte han en kampagne om ikke at samarbejde med briterne som led i kampen for uafhængighed. Midlerne var ”civil ulydighed” og andre ikke voldelige aktioner. Modstanden førte til en britisk tilbagetrækning i 1947. [2] [4]
 Ved uafhængigheden blev Britisk Indien delt i to lande: Indien og Pakistan. Opdelingen skete primært ud fra religiøse skillelinjer. I det nye Indien var hovedparten af befolkningen hinduer. I Pakistan, der var delt i et Øst- og Vest-Pakistan, var befolkningsflertallet muslimer. Gandhi var imod denne deling. Han ønskede en fælles hinduistisk-muslimsk stat. Gandhi blev myrdet i 1948 af en militant hindu, der var modstander af Gandhis forsonlige linje i forhold til muslimerne. Øst-Pakistan blev i 1971 en selvstændig stat under navnet Bangladesh – efter en borgerkrig med Vest-Pakistan, som blev til det nuværende Pakistan. [2] [4]
 Indien har et spændt forhold til nabolandet Pakistan. Gennem flere år har der været en konflikt mellem de to lande om delstaten Jammu og Kashmirs tilhørsforhold. Delstaten har en større grad af selvstyre end de øvrige delstater. I 2003 blev der indgået en våbenstilstandsaftale, og det forbedrede forholdet mellem Indien og Pakistan. Året efter blev der åbnet en jernbaneforbindelse mellem landene. Uenigheden om Jammu og Kashmir har ført til mange væbnede sammenstød og terrorangreb. Konflikten blev optrappet markant, da premierminister Narendra Modi i august 2019 indskrænkede delstatens selvstændighed. Det fremkaldte protester fra såvel Pakistan som Kina. [2] [14] [15]
 I forbindelse med Østpakistans kamp for uafhængighed i 1971, som førte til oprettelsen af staten Bangladesh, støttede Indien den øst-pakistanske selvstændighedsbevægelse i krigen mod Vest-Pakistan. Udenrigspolitisk har der også været grænsestridigheder mellem Indien og Kina. [2] [5]
 I 1990’erne blev forholdet mellem hinduer og muslimer mere spændt. I 1992 blev Babri-moskeen i byen Ayodhya revet ned af flere hundrede hinduer. Det første som beskrevet ovenfor til voldsomme optøjer, der kostede næsten 2.000 mennesker livet. Den religiøse nationalisme har også påvirket den politiske udvikling. Ved valget i 1996 blev det hindunationalistiske parti Bharatiya Janata Party (BJP) det største i Indien, og Indien fik en BJP-ledet koalitionsregering. I delstaten Gujarat opstod der i 2002 voldsomme optøjer mellem hinduer og muslimer. Det skete, efter at der blev sat ild til en togvogn med hinduaktivister. Mindst 800 muslimer blev efterfølgende dræbt


text:
ved hævnaktioner. [2] [21] [22]
 Ved parlamentsvalget i foråret 2019 vandt BJP en endnu større sejr. Partiet fik 37,4 % af stemmerne, og det gav 303 mandater – og dermed absolut flertal i Folkets Hus, der er det andet af parlamentets to kamre. Det store mandattal skyldes, at valget foregår ved flertalsvalg i enkeltmandskredse. Kongrespartiet fik 19,5 % af stemmerne, og det rakte kun til 52 af de 543 pladser i Folkets Hus. De øvrige mandater blev fordelt på en række mindre partier. BJP gik til valg i en National Demokratisk Alliance sammen med flere partier, og denne alliance vandt i alt 353 af de 543 mandater i Folkets Hus. 43 % af de valgte parlamentsmedlemmer blev valgt, selv om de stod anklaget for kriminelle handlinger, som skal behandles ved en domstol. [16] [17]
 Indien er en forbundsrepublik med 29 delstater og 7 unionsterritorier. [6] [7]
 Indiens forfatning trådte i kraft i 1950, og den slår fast, at Indien er en demokratisk, sekulær republik. Indien kaldes verdens største demokrati. Delstaten Jammu og Kashmir har nogle særlige beføjelser, som betyder, at den har større selvstyre end de øvrige delstater. Denne særstatus blev dog indskrænket af premierminister Narendra Modi i august 2019. [2] [6] [7] [14] [15]
 Den lovgivende magt ligger hos parlamentet, der består af to kamre: Staternes Råd og Folkets Hus. Staternes Råd har 245 medlemmer, hvoraf 233 vælges ved indirekte valg af delstaterne og unionsterritorierne. De øvrige 12 udpeges af præsidenten. Medlemmerne vælges for seks år. Folkets Hus består af 545 medlemmer, hvor af 543 medlemmer vælges ved direkte valg i enkeltmandskredse. Præsidenten udpeger to medlemmer som repræsentanter for den anglo-indiske befolkningsgruppe. Valgperioden er fem år. [6] [7]
 Den udøvende magt ligger formelt hos præsidenten, der er landets statsoverhoved. Præsidenten vælges for fem år af et valgkollegium, der består af parlamentsmedlemmerne og medlemmerne af delstaternes lovgivende forsamlinger. Præsidenten har primært repræsentative opgaver, men har dog magt til at opløse Folkets Hus. Præsidenten kan også erklære en delstat i undtagelsestilstand. En sådan beslutning kræver dog, at den godkendes af begge parlamentets kamre inden to måneder. Reelt ligger den udøvende magt hos premierministeren og regeringen. [6] [7]
 Den dømmende magt ligger hos domstolene. Indiens Højesteret (Supreme Court) er den øverste retsinstans. Under den findes en række landsretter (High Courts). [6]
 Artiklen er oprettet 15-01-2019.
 [1] Indien, DenStoreDanske.dk, hentet 10-10-2019
 [3] Indien, Wikipedia (dansk), hentet 11-10-2019
 [4] Mahatma Gandhi, DenStoreDanske.dk, hentet 10-10-2019
 [5] Jammu og Kashmir, DenStoreDanske.dk, hentet 10-10-2019
 [6] India, CIA: The World Factbook, hentet 10-10-2019
 [7] Indien – forfatning, DenStoreDanske.dk, hentet 10-10-2019
 [8] Indien – nationalflag, DenStoreDanske.dk, hentet 10-10-2019
 [9] 2018 Report on International Religious Freedom: India, U.S. Department of State, 21-06-2019
 [10] 2017 Report on International Religious Freedom: India, U.S. Department of State, 29-05-2018
 [11] A Closer Look at How Religious Restrictions Have Risen Around the World, Pew Research Center, 15-07-2019
 [14] Kashmir bliver ofte kaldt verdens farligste sted. Modi har lige gjort det endnu farligere, Information, 08-08-2019
 [16] Results of the 2019 Indian general election, Wikipedia (engelsk), hentet


text:
11-10-2019
 [17] Indiens nye parlament slår rekord: 43 procent venter på at komme for retten, Information.dk, 21-06-2019
 [18] Indian State Passes Dangerous ‘Anti-Conversion Law’, Persecution.org, 04-09-2019
 [19] Church in India Completely Demolished by Unknown Assailants, Persecution.org, 11-10-2019
 [20] India, Pakistan set to sign pilgrim corridor pact amid Kashmir tension, Reuters.com, 22-10-2019
 [21] Indian Muslims anxious as court prepares to rule on destroyed mosque, Reuters.com, 04-11-2019
 [22] Indiens højesteret smider muslimer ud af omstridt landområde, DR Nyheder, 09-11-2019
 [23] Pakistan opens visa-free border crossing for India Sikhs, Associated Press, 09-11-2019
 Tags: Alimuddin Ansari anti-konversionslov Arunachal Pradesh Ashokas hjul Ayodhya Babri-moskéen Bajrang Dal Bharatiya Janata Party (Indien) Britisk Indien Chhattisgarh forbud mod kvægslagtning Gujarat gurdwara Himachal Pradesh hinduer Human Rights Watch Imran Khan Indira Gandhi Jammu og Kashmir Kartarpur Kongrespartiet (Indien) kristne Lashkar-e-Taiba Madhya Pradesh Mahatma Gandhi Manmohan Singh muslimer Narendra Modi Odisha (Orissa) Rajasthan Rajiv Gandhi religionsfrihed sikher terrorangreb tvangsomvendelser Uttar Pradesh Uttarakhand Vishwa Hindu Parishad (VHP)


text:
Ulovlig kombattant; International lovgivning og praksis; Kommunale lov; International kritik af ulovlig kombattant status; Krigsfanger
 Ulovlig kombattant
 Oktober 5, 2016 Tue Steenstrup U 0 51
 En ulovlig kombattant, ulovlig kombattant eller priviligeret kombattant / krigsførende er en kombattant eller ikke-kombattant, der direkte beskæftiger sig med væbnede konflikter i strid med krigens love. En ulovlig kombattant kan tilbageholdes eller retsforfølges i henhold til den nationale lovgivning i den tilbageholdende stat for en sådan handling; naturligvis under forbehold af internationale traktater om retfærdighed og menneskerettigheder.
 Genève-konventionerne gælder i krige mellem to eller flere suveræne stater. Artikel 5 i den tredje Genève-konvention hedder det, at status af en tilbageholdt kan bestemmes ved en "kompetent domstol". Indtil, skal han behandles som en krigsfange. Efter en "kompetent domstol" har fastslået, at en person tilbageholdte er en ulovlig kombattant, de "tilbageholde magt" kan vælge at indrømme den tilbageholdte ulovlige kombattant de rettigheder og privilegier en krigsfange, som beskrevet i den tredje Genève-konvention, men er ikke forpligtet hertil. En ulovlig kombattant, der ikke er statsborger i en neutral stat, og som ikke er statsborger i en co-krigsførende stat, bevarer rettigheder og privilegier i henhold til fjerde Genève-konvention, så han skal "behandles humant og i tilfælde af retssag skal ikke fratages retten til betryggende og behørig domstolsbehandling ".
 Mens begrebet en ulovlig kombattant er inkluderet i den tredje Genève-konvention, er sætningen i sig selv ikke i dokumentet. Artikel 4 i tredje Genève-konvention gør beskrive kategorier, hvorunder en person kan være berettiget til POW status; og der er andre internationale traktater, der nægter lovlig kombattant status for lejesoldater og børn. I USA, den militære kommissioner Act af 2006 kodificerede den juridiske definition af dette begreb og investeret den amerikanske præsident med vidt skøn til at afgøre, om en person kan udpeges en ulovlig fjendtlig kombattant i henhold til amerikansk lov. Den antagelse, at en sådan kategori som ulovlig kombattant eksisterer modsiges ikke af resultaterne af Den Internationale Krigsforbryderdomstol for Det Tidligere Jugoslavien i Celebici Dom. Dommen citerede 1958 Den Internationale Røde Kors Komité kommentar om den fjerde Genève-konvention: Hver person i fjendens hænder, skal enten være en krigsfange og som sådan være omfattet af tredje-konventionen; eller en civil omfattet af den fjerde konvention. Desuden "Der er ingen mellemliggende status ingen i fjendens hænder, kan være uden for loven", fordi der i udtalelsen fra ICRC, "hvis civile engagere direkte i fjendtlighederne, de betragtes» ulovlig «eller» upriviligerede 'kombattanter eller krigsførende. De kan blive retsforfulgt i henhold til den nationale lovgivning i den tilbageholdende stat for en sådan handling ".
 Genève-konventionerne ikke genkende nogen lovlig status kombattanter i konflikter ikke involverer to eller flere nationalstater. En tilstand i en sådan konflikt er juridisk bundet kun at iagttage artikel 3 i Genève-konventionerne og kan ignorere alle de andre artikler. Men hver enkelt af dem er helt gratis at anvende alle eller en del af de resterende artikler i konventionen.
 International lovgivning og praksis
 Udtrykket "ulovlig kombattant" er blevet anvendt til det sidste århundrede i den juridiske litteratur, militære manualer, og retspraksis. Men i


text:
modsætning til udtrykkene "kombattant", "krigsfange" og "civile", udtrykket "ulovlig kombattant" er ikke nævnt i hverken Haag eller Genève-konventionerne. Så mens de tidligere vilkår er godt forstået og klart i henhold til folkeretten, udtrykket "ulovlig kombattant" er ikke.
 På første Haagerkonferencen, som åbnede den 6. maj 1899 var der uenighed mellem stormagterne, som anses for franc-tireurs ulovlige kombattanter underlagt henrettelse på opsamling og en gruppe af små lande ledet af Belgien, som var imod selve princippet om rettigheder og pligter hære af besættelsen og krævede en ubegrænset ret til modstand for befolkningen i besatte områder. Som et kompromis, den russiske delegerede, FF Martens foreslog Martens klausul, som er inkluderet i præamblen til 1899 Haagerkonventionen II - regler og vedtægter for krig på landjorden. Lignende formulering er indarbejdet i mange efterfølgende traktater, der dækker udvidelser til den humanitære folkeret.
 Genève-konventionen om behandling af krigsfanger, den 12. august 1949 af 1949 definerer kravene til en fangenskab at være berettiget til behandling som en krigsfange. En lovlig kombattant er en person, der begår krigsførende handlinger, og når taget til fange, behandles som en krigsfange. En ulovlig kombattant er nogen, der begår krigsførende handlinger, men ikke opfylder betingelserne for POW status i henhold GCIII artikel 4 og 5.
 Disse vilkår og dermed opdele kombattanter i en krigszone i to klasser: dem i hære og organiserede militser og lignende, og dem, der ikke. Den kritiske forskel er, at en "lovlig kombattant" ikke kan holdes personligt ansvarlig for overtrædelser af civile love, der er tilladt i henhold til love og sædvaner krig; og hvis fanget, skal en lovlig kombattant behandles som krigsfange af fjenden i henhold til betingelserne i den tredje Genève-konvention betingelser.
 Hvis der er tvivl om, hvorvidt en tilbageholdt påstået kombattant er en "lovlig kombattant" så kombattant skal holdes som en krigsfange, indtil hans eller hendes status er bestemt af "en kompetent domstol". Hvis denne domstol fastslår, at en kombattant er en "ulovlig kombattant" og derefter personens status ændres til den for en civil, der kan give dem nogle rettigheder i henhold til fjerde Genève-konvention.
 Personer, som ikke krigsfanger i en international konflikt
 En civil "i hænderne" af fjenden får ofte rettigheder gennem Genève-konventionen om beskyttelse af civile personer i krigstid, den 12. august 1949, hvis de kvalificerer som en "beskyttet person".
 Hvis den enkelte opfylder kriterierne som en beskyttet person, har de ret til alle de beskyttelser, der er nævnt i GCIV. Det skal understreges, at det i en krigszone, en statsborger fra en neutral stat, med normal diplomatisk repræsentation, er ikke en beskyttet person under GCIV.
 Hvis en kombattant ikke betegnes som en krigsfange, så hvis de kvalificerer som en beskyttet person, modtager de alle de rettigheder, som en ikke-kombattant civile modtager under GCIV, men den part i konflikten, kan påberåbe sig artikler i GCIV at begrænse disse rettigheder . De relevante artikler er 5 og 42.
 Det er sandsynligt, at hvis en kompetent domstol i henhold GCIII Artikel 5 fund, de er en ulovlig kombattant, og hvis de er en beskyttet person