text:
en uddannelse ud over erhvervsuddannelsesniveau, eller som ikke har udnyttet deres uddannelse i længere tid, kan få støtte til at deltage i erhvervsrettet voksen- og efteruddannelse til og med erhvervsuddannelsesniveau (lov om godtgørelse ved deltagelse i erhvervsrettet voksen- og efteruddannelse).
 Støtten kan blandt andet bestå i en godtgørelsen svarende til dagpengenes højeste beløb.
 Hvis borgeren på grund af arbejdsskaden har forladt sit tidligere erhverv og har fået støtte til at deltage i en uddannelse, der må anses for at være egnet til at kompensere for arbejdsskadens følger, kan vi træffe en midlertidig afgørelse om tab af erhvervsevne.
 Jobtræning og uddannelse - lov om aktiv arbejdsmarkedspolitik
 Hvis borgeren er kommet i jobtræning, sker det til overenskomstmæssig løn eller den sædvanligt gældende løn for tilsvarende arbejde (lov om aktiv arbejdsmarkedspolitik).
 Der vil kunne tilkendes erstatning for tab af erhvervsevne ved en midlertidig afgørelse i disse tilfælde.
 Hvis borgeren begynder på en uddannelse efter lov om aktiv arbejdsmarkedspolitik, modtager han uddannelsesgodtgørelse. Godtgørelsen svarer til den ydelse, som den ledige ellers ville være berettiget til.
 Der kan tilkendes erstatning for tab af erhvervsevne ved en midlertidig afgørelse i disse tilfælde.
 6.1 Arbejdsløshedsdagpenge
 Personer, der modtager arbejdsløshedsdagpenge, skal normalt stå til rådighed for arbejdsmarkedet og være tilmeldt Arbejdsformidlingen som arbejdssøgende. Derfor lægger vi som udgangspunkt til grund, at de har bevaret deres erhvervsevne. Arbejdsløsheden formodes normalt at være forårsaget af konjunkturerne og ikke en følge af arbejdsskaden (§ 57, stk. 4 i lov om arbejdsløshedsforsikring m.v.). (Se også SM U-13-91 og SM U-9-94)
 I visse situationer er der alligevel grundlag for at antage, at erhvervsevnen er nedsat.
 6.1.1 Hvornår ydes der erstatning for tab af erhvervsevne
 Hvis det er klart, at erhvervsevnen er intakt, kan der naturligvis ikke ydes erstatning.
 Hvis det derimod er rimeligt klart, at borgeren fremover vil stå til rådighed for arbejde til en væsentligt lavere indtægt end før skaden, eller at det må antages, at borgeren fremover ikke kan varetage et arbejde på fuld tid, kan der tilkendes en erstatning for tab af erhvervsevne, hvis det vurderes til 15 procent eller derover.
 Det har ikke betydning for erstatning for tab af erhvervsevne, at borgeren kun er berettiget til arbejdsløshedsdagpenge med satsen for nyuddannede (dimittendsatsen).
 Der kan således ikke tilkendes erstatning for tab af erhvervsevne på grund af borgerens eventuelle indtægtstab, der følger af anden lovgivning, herunder lov om arbejdsløshedsforsikring.
 Hvis borgeren modtager arbejdsløshedsdagpenge med begrænset rådighed, giver det ikke i sig selv grund til at tilkende en erstatning for tab af erhvervsevne. Arbejdsskadestyrelsen er ikke bundet af arbejdsløshedskassens vurdering af borgerens erhvervsmæssige muligheder, men skal foretage en selvstændig vurdering af, om der er et tab af erhvervsevne som følge af arbejdsskaden.
 Hvis borgeren står begrænset til rådighed, vil arbejdsløshedskassens vurdering dog indgå i Arbejdsskadestyrelsens vurdering.
 Selvom arbejdsløshedskassen har anset borgeren for at stå til rådighed for arbejdsmarkedet uden begrænsning, vil Arbejdsskadestyrelsen i visse tilfælde tilkende en erstatning for tab af erhvervsevne. At borgeren står til rådighed for arbejdsmarkedet udelukker således ikke, at borgerens evne til at få indtægt ved arbejde må


text:
anses for at være nedsat.
 Vi tager udgangspunkt i de følger, som arbejdsskaden har haft for borgerens indtjeningsmuligheder, og i den forbindelse lægger vi især vægt på:
 Om arbejdsskaden har medført et skånebehov for borgeren i forhold til erhvervsarbejde
 I hvilket omfang arbejdsskaden har medført arbejdsophøret og vedligeholder det
 Om borgeren efter arbejdsskaden og eventuel revalidering er til rådighed for arbejdsmarkedet til en betydeligt lavere løn
 Ad 1: Skånebehov som følge af arbejdsskaden
 Når borgeren modtager arbejdsløshedsdagpenge, vil vi vurdere, om arbejdsskaden har medført et skånebehov for borgeren i forhold til erhvervsarbejde. Et skånebehov peger på, at arbejdsskaden i et vist omfang har nedsat borgerens erhvervsevne.
 Et eventuelt skånebehov, eksempelvis i forhold til vådt og støvet arbejde på grund af en toksisk eksem, bliver vurderet i forhold til borgerens tidligere erhverv og øvrige muligheder for at tage skånehensyn inden for det erhverv, som borgeren står til rådighed for. Hvis borgeren står til rådighed for rengøringsarbejde og lignende arbejde, hvor det er svært at tage hensyn til skånebehovet, vil det tale for et erhvervsevnetab.
 Hvis borgeren har gennemført en revalidering og nu modtager arbejdsløshedsdagpenge, vurderer Arbejdsskadestyrelsen, om der ved revalideringen er taget højde for borgerens skånebehov som følge af arbejdsskaden. Hvis der eksempelvis er tale om en alvorlig rygsygdom, og borgeren er revalideret til et erhverv, hvor rygbelastende arbejde ikke kan undgås, taler det for, at pågældende ikke kan klare et sådant arbejde på fuld tid, eller måske slet ikke kan klare det.
 Eksempel 35: En 52-årig arbejdsmand har en alvorlig nikkelallergi. Det er en arbejdsbetinget sygdom, og godtgørelsen for varigt mén er fastsat til 35 procent. Han får arbejdsløshedsdagpenge, og der er søgt om førtidspension. Han vil ikke kunne klare nogen former for ufaglært arbejde, fordi der vil være kontakt med nikkel. Han står således reelt ikke til rådighed for arbejdsmarkedet. Arbejdsskadestyrelsen vil fastsætte en løbende erstatning for tab af erhvervsevne på 50 procent, svarende til forhøjet almindelig førtidspension. Arbejdsskadestyrelsen vil tage sagen op til revision efter 1 år for at undersøge, om han får førtidspension.
 Eksempel 36: En 48-årig filetskærer i fiskeindustrien får en arbejdsbetinget eksemsygdom (blandet nikkelallergi og toksisk håndeksem). Godtgørelsen for varigt mén er fastsat til 10 procent. Hun får arbejdsløshedsdagpenge og står til rådighed for arbejdsmarkedet for andet ufaglært arbejde. Der er gået et par år efter arbejdsskaden, og der er ikke meget ufaglært arbejde, hvor hun kan undgå nikkel og vand. Hun står derfor kun til rådighed i begrænset omfang. Arbejdsskadestyrelsen vil efter omstændighederne fastsætte erstatningen for tab af erhvervsevne til 15 procent som et engangsbeløb.
 Eksempel 37: En 56-årig sygehjælper på fuld tid får en arbejdsbetinget rygskade. Arbejdsskadestyrelsen fastsætter godtgørelsen for varigt mén til 15 procent. Efter endt arbejdsprøvning modtager hun arbejdsløshedsdagpenge med begrænset rådighed eller med skåneattest. Der er gået et par år, uden at hun har kunnet vende tilbage på arbejdsmarkedet. Da arbejdsskaden har stor indflydelse på hendes funktionsniveau, fastsætter Arbejdsskadestyrelsen erstatningen for tab af erhvervsevne til 30 procent som et engangsbeløb.
 Ad 2: Arbejdsskadens betydning for arbejdsophøret og vedligeholdelsen heraf
 Når

type: other


text:
Arbejdsskadestyrelsen ser på, i hvilket omfang arbejdsskaden er arbejdshindrende, er udgangspunktet, hvilke muligheder borgeren har for at få arbejde inden for sit hidtidige erhverv eller et erhverv med tilsvarende lønniveau.
 Eksempel 38: En 44-årig mand havde fra 1962 haft vekslende ufaglært arbejde. I januar 1981 kom han til skade med venstre skulder under arbejde for postvæsenet. Han forsøgte at genoptage arbejdet, men blev på ny sygemeldt og fik senere skånearbejde. Arbejdspladsen blev nedlagt og borgeren afskediget i april 1984. Han modtog herefter arbejdsløshedsdagpenge indtil afsoning af en 16 måneders fængselsdom i 1986-1987. Efter afsoning fik han igen arbejdsløshedsdagpenge, og efter deres ophør fik han et jobtilbud i januar 1988. Efter dette arbejdes ophør fik han atter arbejdsløshedsdagpenge. Méngraden var i august 1982 blevet fastsat til 5 procent. Borgeren anførte, at han højst sandsynligt ikke ville komme i arbejde igen, i hvert fald ikke uden socialforvaltningens hjælp til revalidering.
 Han fik afslag på erstatning for tab af erhvervsevne under henvisning til, at han modtog arbejdsløshedsdagpenge og således måtte anses for at stå fuldt til rådighed for arbejdsmarkedet. I øvrigt var det ikke kun følgerne efter arbejdsskaden, der havde været årsag til hans ustabile tilknytning til arbejdsmarkedet (SM U-13-91).
 Ad 3: Til rådighed for betydeligt lavere løn
 I vurderingen indgår, om borgeren efter arbejdsskaden, eventuelt efter en revalidering, er til rådighed for arbejde i et erhverv med et betydeligt lavere lønniveau.
 Eksempel 39: En 35-årig slagteriarbejder får en arbejdsbetinget albuesygdom og må ophøre i sit erhverv. Arbejdsskadestyrelsen fastsætter godtgørelsen for varigt mén til 8 procent. Hans årsløn var omkring 300.000 kr. Efter revalidering til levnedsmiddeltekniker er han arbejdssøgende, og det er oplyst, at levnedsmiddelteknikere tjener 30-35 procent mindre end slagteriarbejdere. Han modtager arbejdsløshedsdagpenge. Arbejdsskadestyrelsen træffer en midlertidig afgørelse og tilkender en løbende erstatning for tab af erhvervsevne på 30 procent med revision efter 1 år.
 Er borgeren efter revalidering arbejdssøgende i et erhverv med det samme eller et højere lønniveau end i det oprindelige, giver Arbejdsskadestyrelsen ikke erstatning, selvom borgeren endnu ikke er i arbejde.
 Når Arbejdsskadestyrelsen i enkelte tilfælde undtagelsesvis giver erstatning, skal Arbejdsskadestyrelsen vurdere, hvad borgeren kunne have tjent, hvis han fortsat var i arbejde.
 Arbejdsskadestyrelsen vurderer, hvad borgeren kunne have tjent, på samme måde som beskrevet i afsnit 3.1.
 I vurderingen indgår den hidtidige løn og den sædvanlige løn inden for det fag, hvor han står til rådighed, ligesom arbejdsskadens art og omfang kan indgå i vurderingen.
 Hvis Arbejdsskadestyrelsen kender det forventede fremtidige lønniveau, tager Arbejdsskadestyrelsen udgangspunkt i det, når Arbejdsskadestyrelsen fastsætter erstatningen for tab af erhvervsevne.
 Eksempel 40: En 46-årig trykkeriarbejder har fået opløsningsmiddelforgiftning, der skyldes arbejdet. Méngraden er fastsat til 20 procent. Han er ophørt med arbejdet som trykkeriarbejder. Han har gennem nogle år modtaget arbejdsløshedsdagpenge og står til rådighed for andet arbejde end trykkeriarbejde. Han er interesseret i lagerarbejde eller lignende. Som trykkeriarbejder havde han en årlig indtægt på 240.000 kr., og som lagerarbejder vil den årlige indtægt formentlig være 15-20 procent lavere.
 Arbejdsskadestyrelsen vil tilkende 20 procent som et engangsbeløb, under hensyn til den tidligere


text:
indtjening, det betydelige skånebehov og indtægtsmulighederne som lagerarbejder.
 6.2 Borgeren modtager kontanthjælp
 Borgeren er ikke kommet tilbage til arbejdsmarkedet, men får kontanthjælp fra kommunen (§ 11 i lov om aktiv socialpolitik).
 Det er en betingelse for at få hjælpen,
 at ansøgeren har været ude for ændringer i sine forhold, eksempelvis i form af sygdom, arbejdsløshed eller samlivsophør,
 at ændringerne bevirker, at ansøgeren ikke har mulighed for at skaffe det nødvendige til sin egen eller familiens forsørgelse, og
 at behovet ikke kan dækkes gennem andre ydelser
 Det er en betingelse for at få kontanthjælp, at ansøgeren og ægtefællen ikke har rimeligt tilbud om arbejde.
 Arbejdsskaden kan være en af årsagerne til, at borgeren ikke er kommet tilbage til arbejdsmarkedet, men behøver ikke at være den eneste.
 Erhvervsevnetabet skal i denne situation vurderes konkret. I vurderingen lægger Arbejdsskadestyrelsen vægt på, hvilke skånebehov og funktionsbegrænsninger borgeren har fået på arbejdsmarkedet som følge af arbejdsskaden. Der foretages også en vurdering af, i hvilket omfang arbejdsskaden helt eller delvist har medført og vedligeholder arbejdsophøret.
 I vidt omfang vil sagerne kunne sammenlignes med situationen, hvor borgeren modtager arbejdsløshedsdagpenge. Se afsnit 6.1.4.
 I en del tilfælde er der grundlag for at træffe en midlertidig afgørelse med en løbende erstatning for tab af erhvervsevne, da den erhvervsmæssige situation ikke er afklaret. Det vil således i visse tilfælde fremgå af sagen, at en sag om førtidspension eller revalidering vil blive indledt fra kommunens side.
 Hvis borgeren efter længere tid fortsat modtager kontanthjælp og har et klart erhvervsevnetab, men kommunen ikke indleder en sag om revalidering eller førtidspension, vil Arbejdsskadestyrelsen typisk afgøre, at den løbende erstatning skal udbetales som engangsbeløb, da den erhvervsmæssige situation ikke ventes at blive forbedret i fremtiden. Den erhvervsmæssige situation anses således over tid for at være blevet afklaret i tilstrækkeligt omfang til at fastsætte erstatningen som et engangsbeløb.
 Arbejdsskadestyrelsen kan i de fleste tilfælde få oplysninger om borgerens aktuelle og forventede fremtidige situation fra kommunen, der administrerer lov om aktiv socialpolitik.
 Det vil fremgå af oplysningerne, om revalidering eller førtidspension overvejes, eller om udbetaling af kontanthjælp skyldes, at borgeren ikke har været medlem af en arbejdsløshedskasse.
 Sagens karakter er afgørende for Arbejdsskadestyrelsens vurdering af sagen:
 Borgeren har betydelige følger efter arbejdsskaden
 Borgeren står til rådighed, eventuelt efter revalidering
 Ad 1) Borgeren har betydelige følger efter arbejdsskaden
 I visse tilfælde har borgeren betydelige følger af arbejdsskaden og har modtaget sygedagpenge, indtil de efter reglerne er blevet standset. Han kan fortsat ikke genoptage arbejdet eller indgå i en revalidering eller omskoling, eksempelvis som følge af høj alder, ringe skolekundskaber eller skånebehov. Når sygedagpengene udløber, modtager borgeren kontanthjælp på ubestemt tid. Kommunen har ikke planer om at revalidere eller indlede en sag om førtidspension.
 I sådanne tilfælde kan sagen eksempelvis sammenlignes med eksempel 35, hvor der træffes en midlertidig afgørelse og fastsættes en løbende erstatning for tab af erhvervsevne på 50 procent med revision efter 1 år, for at se, om kommunen har indledt en pensionssag. Hvis kommunen på dette tidspunkt fortsat ikke har indledt en sag, vil


text:
Arbejdsskadestyrelsen fastsætte endelig erstatning uden revision.
 Arbejdsskadestyrelsen er i den forbindelse ikke bundet af kommunens vurdering af, om der skal indledes en sag om førtidspension eller ej.
 Eksempel 41: En 53-årig støberiarbejder har pådraget sig en lungesygdom. Godtgørelse for varigt mén er fastsat til 20 procent. Han modtager kontanthjælp, fordi han på grund af arbejdsskaden har vanskeligt ved at finde et arbejde og ikke er medlem af en arbejdsløshedskasse. Arbejdsskadestyrelsen vurderer, at han vil få svært ved at varetage fysisk arbejde på normale vilkår med den moderate nedsættelse af lungekapaciteten. Efter Arbejdsskadestyrelsens vurdering er borgerens erhvervsmæssige tilstand uafklaret, og der træffes en midlertidig afgørelse. Arbejdsskadestyrelsen fastsætter skønsmæssigt en løbende erstatning for tab af erhvervsevne på 40 procent og vil med mellemrum tage sagen op til revision. Hvis borgerens erhvervsmæssige forhold ikke er afklaret med pension, revalidering eller lignende efter et par år, og erhvervsevnetabet fortsat vurderes til 40 procent, vil Arbejdsskadestyrelsen tilkende erstatningen som et engangsbeløb og anse den erhvervsmæssige situation for afklaret.
 Ad 2) Borgeren står til rådighed eventuelt efter revalidering
 Hvis borgeren får en arbejdsskade og derefter ophører med at arbejde og modtager kontanthjælp, vil han få afslag på erstatning for tab af erhvervsevne, hvis arbejdsskaden ikke begrænser ham i at påtage sig andet arbejde til en lignende løn.
 Eksempel 42: En 25-årig ufaglært bagerekspedient har pådraget sig en allergisk hudsygdom på grund af mel, altså et stof, der stort set kun findes på hans arbejdsplads. Godtgørelsen for varigt mén fastsættes til 5 procent. Han ophører med arbejdet, og da han ikke er medlem af en arbejdsløshedskasse, får han kontanthjælp. Da han står til rådighed for arbejdsmarkedet, og arbejdsskaden ikke begrænser hans mulighed for at arbejde andetsteds til en tilsvarende løn, fastsætter Arbejdsskadestyrelsen erstatningen for tab af erhvervsevne til mindre end 15 procent.
 Hvis borgeren i en lignende situation har haft en høj årsløn før skaden og nu står til rådighed for arbejde med en væsentligt lavere årsløn end før skaden, kan det tale for at tilkende en erstatning for tab af erhvervsevne.
 Hvis borgeren ikke er berettiget til kontanthjælp, for eksempel på grund af ægtefællens indtægts- og formueforhold, vurderes sagen konkret, efter omstændighederne på linie med de sager, hvor borgeren modtager kontanthjælp.
 Borgeren er efter arbejdsskaden (endnu) ikke kommet tilbage til arbejdsmarkedet, men fortsat sygemeldt på grund af arbejdsskaden. Forsørgelsesgrundlaget er sygedagpenge.
 Sygedagpenge er en tidsbegrænset kompensation for indtægtsbortfald på grund af sygdom.
 Enhver, der pådrager sig en arbejdsskade, som omfattes af arbejdsskadelovgivningen, har ret til dagpenge fra første hele fraværsdag fra arbejdsskadens indtræden (§ 21 i lov om dagpenge ved sygdom eller fødsel).
 Sygedagpenge kan normalt kun udbetales i 1 år. Derefter vil borgeren ofte være berettiget til kontanthjælp, hvis han ikke bliver raskmeldt, der iværksættes revalidering, eller han får tilkendt førtidspension.
 Perioden for udbetaling af sygedagpenge kan forlænges ud over 1 år, når der er rejst sag om ret til erstatning efter arbejdsskadelovgivningen (§ 22, stk. 1, nr. 4 i lov om dagpenge ved sygdom eller fødsel). Forlængelse af perioden varer, indtil arbejdsskadesagen er afvist,


text:
eller der første gang er truffet afgørelse om erhvervsevnetab.
 Perioden kan blandt andet også forlænges, hvis der iværksættes revalidering eller arbejdsprøvning, og hvis der påbegyndes en sag om førtidspension (§ 22, stk. 1 i lov om dagpenge ved sygdom eller fødsel).
 Arbejdsskadestyrelsen træffer afgørelse om anerkendelsesspørgsmålet eller erhvervsevnetab på sædvanlig vis, når Arbejdsskadestyrelsen har det fornødne grundlag for afgørelse.
 Der kan som hovedregel ikke gives erstatning for tab af erhvervsevne i den periode efter arbejdsskaden, hvor borgeren modtager sygedagpenge. Årsagen er, at den erhvervsmæssige situation er uafklaret (§ 31, stk. 4).
 Hovedreglen fraviges i en række situationer beskrevet under afsnit 7.3.1. til 7.3.4.
 I disse specielle undtagelsestilfælde træffer Arbejdsskadestyrelsen en midlertidig afgørelse om erstatning for tab af erhvervsevne (se afsnit 2.2.1.). Erstatningen fastsættes efter en konkret vurdering og udbetales som en løbende ydelse. Ved denne vurdering vil der i vidt omfang blive taget hensyn til det skånebehov, som arbejdsskaden har medført for borgeren (se afsnit 2.5.).
 Ved en tilkendelse af en løbede ydelse vil der som hovedregel blive fastsat et tilkendelsestidspunkt svarende til tidspunktet for afgørelsen. Når særlige omstændigheder taler for det, kan erstatningen udbetales fra et andet tidspunkt (se afsnit 2.4.).
 Det varige erhvervsmæssige udfald af arbejdsskaden kan med sikkerhed forudses, og det er kun et spørgsmål om tid, før der rejses pensionssag. I disse tilfælde træffer vi en midlertidig afgørelse og tilkender en løbende erstatning for tab af erhvervsevne.
 Eksempel 43: En 55-årig hjemmehjælper har pådraget sig en alvorlig rygsygdom. Arbejdsskadestyrelsen har fastsat godtgørelsen for varigt mén til 15 procent. Hun er afskediget og kan ikke klare tungt eller fysisk belastende arbejde. Hun har tidligere haft ufaglært arbejde, og det skønnes ikke realistisk, at hun kan gennemføre en boglig uddannelse. Hun modtager sygedagpenge på grund af arbejdsskaden. Sagen vil sandsynligvis ende med, at hun får førtidspension. Arbejdsskadestyrelsen kan fastsætte erstatningen for tab af erhvervsevne til 50 procent. Der er tale om en midlertidig afgørelse med en løbende ydelse, som Arbejdsskadestyrelsen tager op til revision med henblik på at se, om borgeren får tilkendt pension.
 7.3.2. Borgeren dør inden for nærmeste fremtid
 Hvis det er sandsynligt, at borgeren dør inden for nærmeste fremtid, vil kommunen normalt ikke rejse pensionssag, men blot lade sygedagpengene løbe.
 Eksempel 44: En 50-årig mand har efter udsættelse for asbest fået konstateret en alvorlig lungesygdom i form af mesothelium. Arbejdsskadestyrelsen har fastsat godtgørelsen for varigt mén til 100 procent. Han er totalt uarbejdsdygtig. Arbejdsskadestyrelsen fastsætter erstatningen for tab af erhvervsevne til 100 procent som en løbende ydelse, hvis lungesygdomn er årsag til, at han forlader arbejdsmarkedet. 50 procent kan kapitaliseres efter borgerens anmodning.
 Hvor der som følge af arbejdsskaden må antages at være et sikkert erhvervsevnetab, eksempelvis når borgerens indtægt efter raskmelding klart må antages at ligge betydeligt under indtægten før arbejdsskaden, tilkender vi ofte en løbende erstatning for tab af erhvervsevne.
 Sådanne sager kan i vidt omfang sammenlignes med vurderingen fra revaliderings- og omskolingssituationerne, hvor der blandt andet tages hensyn til borgerens alder, tidligere erhverv, tidligere indtægt og skånebehov som følge af skaden. Se


text:
afsnit 5.5.
 Eksempel 45: En 43-årig akkordlønnet slagteriarbejder har en relativt høj lønindtægt på omkring 320.000 kr. (opreguleret). Han har pådraget sig en tennisalbue og bliver sygemeldt, hvorefter han modtager sygedagpenge. Han kan på grund af skaden ikke længere arbejde på akkord, og der er en betydelig risiko for, at han ikke fremover vil kunne varetage armbelastende og fysisk arbejde, hvilket vil forhindre ham i at arbejde som slagteriarbejder. Der er ikke noget, der tyder på, at han vil kunne genoptage sit arbejde på normale vilkår. Hans løn vil derfor efter raskmelding ligge betydeligt under lønnen inden arbejdsskaden. Arbejdsskadestyrelsen vil træffe en midlertidig afgørelse og fastsætte en erstatning til 45-50 procent som løbende ydelse. Arbejdsskadestyrelsen tager sagen op til revision med henblik på at fastsætte en endelig afgørelse.
 Eksempel 46: En 32-årig akkordlønnet slagteriarbejder har en relativ høj lønindtægt på omkring 300.000 kr. (opreguleret). Han har pådraget sig et indirekte lændetraume og bliver sygemeldt, hvorefter han modtager sygedagpenge. Det tyder på, at han i løbet af kortere tid vil kunne genoptage sit arbejde, og med tiden gå på akkord igen. Arbejdsskadestyrelsen giver afslag på erstatning for tab af erhvervsevne. Hvis det viser sig, at han ikke kan genoptage sit arbejde fuldt ud kan sagen genoptages inden for 5 år fra afgørelsen.
 Hvis borgeren modtager sygedagpenge, og kommunen har truffet beslutning om forrevalidering, tilkender Arbejdsskadestyrelsen i visse tilfælde en løbende erstatning for tab af erhvervsevne.
 Forrevalidering skal have et erhvervsmodnende eller afklarende sigte for revalidenden og kan for eksempel bestå af skolegang i 10. klasse med videre. Der henvises til kapitel 5, om revalidering og forrevalidering, herunder om midlertidige afgørelser.
 Eksempel 47: Borgeren har efter en arbejdsskade skiftet til anden beskæftigelse med en indtægtsnedgang på 15 procent. Arbejdsskadestyrelsen fastsætter erstatningen for tab af erhvervsevne til 15 procent som løbende ydelse for at afvente, om hans indtjeningsmuligheder forbedres. Borgeren bliver derefter involveret i et trafikuheld og får sygedagpenge på grund af følgerne efter trafikuheldet. Han vil fortsat få udbetalt den løbende erstatning for tab af erhvervsevne. Der fastsættes revision med henblik på at følge sagens udvikling.
 Krav for at få ledighedsydelse
 Personer, der er visiteret til et fleksjob (se afsnit 3.6.), får udbetalt ledighedsydelse, mens de venter på et fleksjob (§ 74 a i lov om aktiv socialpolitik).
 Det er en betingelse for at få ledighedsydelsen, at personen på tidspunktet for visitationen til fleksjob opfylder følgende krav:
 Ville være berettiget til at modtage dagpenge efter lov om dagpenge ved sygdom eller fødsel
 Modtager sygedagpenge
 Deltager i revalidering efter en erhvervsplan
 Ledighedsydelsen udgør et beløb, der svarer til 91 procent af arbejdsløshedsdagpengenes højeste sats (§ 74d, stk. 2 i lov om aktiv socialpolitik).
 Praksis om erhvervsevnetab ved ledighedsydelse
 Når borgeren er visiteret til et fleksjob, er han ikke i stand til at komme tilbage i et arbejde på normale vilkår. Borgeren må i visse tilfælde vente i kortere eller længere tid på, at kommunen finder et egnet fleksjob. I denne periode modtager han ledighedsydelse som forsørgelsesgrundlag.
 Hvis perioden mellem visitation og påbegyndelse af


text:
fleksjobbet er kort, taler det for at give afslag på erstatning for tab af erhvervsevne. I denne situation afventer Arbejdsskadestyrelsen, at borgeren går i gang med fleksjobbet, hvorefter erhvervsevnetabet kan fastsættes endeligt (se afsnit 3.6.).
 Hvis perioden er af længere varighed eller ikke er tidsbestemt, vil det tale for at træffe en midlertidig afgørelse med udgangspunkt i det aktuelle erhvervsevnetab.
 Ydelsen vil normalt løbe fra det tidspunkt, hvor borgeren er begyndt at modtage ledighedsydelse. Sagen tages op til revision med henblik på at fastsætte en endelig erstatning i forbindelse med, at borgeren begynder i sit fleksjob.
 Eksempel 48: En 37-årig social- og sundhedsassistent pådrager sig en rygskade. Hun får tilkendt 12 procent i godtgørelse for varigt mén for middelsvære daglige smerter med let bevægeindskrænkning. Hvis hun skulle søge arbejde på normale vilkår, ville hun formentlig kun kunne klare et mindre belastende, ufaglært arbejde - eventuelt på halv tid. Den 29. februar 2002 visiteres hun til et fleksjob og modtager herefter ledighedsydelse, mens hun venter på et fleksjob. Hun forventes at kunne påbegynde et egnet fleksjob i løbet af et par måneder. Hun ville have haft en årsløn på 230.000 kr. (opreguleret). Arbejdsskadestyrelsen vil skønsmæssigt tilkende 35 procent i løbende erstatning fra den 1. marts 2002 som udtryk for hendes aktuelle erhvervsevnetab. Der sættes revision til den 1. august 2002.
 8.1 Efterløn
 Betingelser for at overgå til efterløn
 For at kunne overgå til efterløn kræves det blandt andet, at man er fyldt 60 år, og at man ved ledighed kan opfylde betingelserne for ret til arbejdsløshedsdagpenge eller modtager overgangsydelse (§ 74 a, stk. 1 i lov om arbejdsløshedsforsikring). Det vil sige, at man som udgangspunkt skal stå til rådighed for arbejdsmarkedet for at blive berettiget til efterløn.
 Man kan få udstedt et efterlønsbevis, hvis man opfylder betingelserne for at overgå til efterløn. Beviset sikrer, at medlemmet ikke mister retten til at overgå til efterløn, selvom medlemmet på overgangstidspunktet ikke står til rådighed for arbejdsmarkedet (§ 74 b i lov om arbejdsløshedsforsikring).
 Arbejde ved siden af efterlønnen
 Er fyldt 60 år før den 1. juli 1999:
 Personer, der modtager efterløn, og som er fyldt 60 år før den 1. juli 1999, kan supplere efterlønnen med 200 timers arbejde årligt. Der trækkes ikke i efterlønnen.
 Er fyldt 60 år efter den 1. juli 1999 - fleksibel efterløn:
 Personer, der er fyldt 60 efter den 1. juli 1999 har ifølge efterlønsreformen mulighed for at vælge:
 at arbejde op til 200 timer som tidligere uden fradrag i efterlønnen eller
 at arbejde uden begrænsning, men med fradrag i efterlønnen time for time. Denne nye ordning kaldes for fleksibel efterløn. (§ 74 g og § 74 e i lov om arbejdsløshedsforsikring).
 Fleksibel efterløn giver mulighed for at trække sig mere gradvist tilbage fra arbejdsmarkedet. Disse særlige rettigheder forudsætter, at man får et efterlønsbevis.
 Ophør af efterlønnen
 Retten til efterløn ophører, når medlemmet fylder 65 år eller afgår ved døden (§ 74 a, stk. 6 i lov om arbejdsløshedsforsikring).
 Borgere, der er fyldt 60 år inden den 1.


text:
juli 1999, bevarer retten til efterløn frem til det fyldte 67. år.
 Praksis for erhvervsevnetab ved efterløn
 Når borgeren er gået på efterløn, og Arbejdsskadestyrelsen træffer afgørelse om erstatning for tab af erhvervsevne, kan der være tale om forskellige situationer:
 Borgeren er gået på efterløn efter arbejdsskaden. Arbejdsskaden har større eller mindre betydning for, at borgeren er gået på efterløn. Skaden kan eventuelt være "dråben", der medfører, at borgeren vælger at søge efterløn.
 Borgeren er gået på efterløn efter arbejdsskaden. Det er sket efter eget ønske og har ikke forbindelse med arbejdsskaden, og følgerne af skaden er ubetydelige.
 Borgeren er gået på efterløn, før arbejdsskaden indtræder. Det vil sige, at skaden er sket under den beskæftigelse, som efterlønsmodtagere har ret til at udføre.
 Borgeren er gået på efterløn, før arbejdsskaden konstateres. Det kan være tilfældet ved en erhvervssygdom, der først anmeldes efter arbejdsophøret. Borgeren har måske været berettiget til, men ikke søgt førtidspension, men har i stedet søgt og fået efterløn.
 Borgeren er gået på efterløn, har fået et efterlønsbevis og har valgt at arbejde ubegrænset mod fradrag i efterlønnen (fleksibel efterløn).
 De forskellige situationer kan ikke behandles ens. Der skal i hver enkelt situation træffes en afgørelse, der afspejler arbejdsskadens reelle følger og sammenhængen med beslutningen om at gå på efterløn.
 Udgangspunktet er blandt andet borgerens tidligere erhverv og indtægt, skadens art og omfang, herunder en vurdering af det skånebehov, arbejdsskaden har medført. Er skånebehovet snævert og begrænset til visse erhverv (eksempelvis allergi over for mel hos en bager), taler det imod at tilkende en erstatning for tab af erhvervsevne.
 Dog må det erindres, at efterløn ikke tilkendes af en myndighed efter en vurdering af den sociale og helbredsmæssige situation. Da borgeren som udgangspunkt skal stå til rådighed for arbejdsmarkedet for at overgå til efterløn, stilles der derfor store krav til beviset for årsagssammenhæng mellem arbejdsskaden og arbejdsophøret og for, at arbejdsskaden har medført et erhvervsevnetab.
 Overgangen til efterløn indikerer således ikke i sig selv, at der er et erhvervsevnetab, men det udelukker ikke, at arbejdsophør og overgang til efterløn anses for at være udtryk for en nedsættelse af borgerens evne til at skaffe sig indtægt ved arbejde.
 Til brug for sagerne vil Arbejdsskadestyrelsen typisk indhente oplysninger fra borgeren selv og eventuelt fra den seneste arbejdsgiver med henblik på at belyse årsagerne til, at borgeren er gået på efterløn, og arbejdsskadens indflydelse på beslutningen.
 Ad 1. Efterløn som følge af arbejdsskaden
 Arbejdsskadestyrelsen vurderer, i hvilket omfang arbejdsophøret og overgangen til efterløn skyldes arbejdsskaden, og i hvilket omfang arbejdsskaden vedligeholder arbejdsophøret, det vil sige, om erhvervsevnen er nedsat på grund af arbejdsskaden.
 Da borgeren som udgangspunkt (uden efterlønsbevis) kun kan få efterløn, hvis pågældende står til rådighed for arbejdsmarkedet, vil vurderingen af arbejdsskadens indflydelse på ønsket om at søge efterløn ofte munde ud i en erstatning for tab af erhvervsevne på under 50 procent. Højere erstatninger kan dog forekomme, hvis borgeren har fået et efterlønsbevis, der berettiger til at gå på efterløn på trods af, at borgeren ikke står til


text:
rådighed for arbejdsmarkedet.
 Eksempel 49: En 63-årig, ufaglært kvindelig fabriksarbejder har beskadiget ryggen og venstre arm betydeligt og har fået 35 procent i godtgørelse for varigt mén for smerter og betydelig bevægeindskrænkning. Hun tjente før skaden 225.000 kr. årligt. Kort efter ulykken går hun på efterløn. Hun har en forudbestående sygdom i form af astma, men den er velbehandlet og har ikke givet sygedage tidligere. Efter Arbejdsskadestyrelsens vurdering har hun et betydeligt skånebehov i forhold til sit tidligere arbejde og andet fysisk belastende arbejde. Hun ville næppe kunne vende tilbage til arbejdet på normale vilkår uden store skånehensyn. Arbejdsskadestyrelsen ville tilkende 50 procent i erstatning for tab af erhvervsevne. Arbejdsskaden har således været hovedårsagen til arbejdsophøret og overgangen til efterløn.
 Eksempel 50: En 63-årig bygningsarbejder beskadiger ved en arbejdsulykke sin ene overarm. Arbejdsskadestyrelsen fastsætter godtgørelsen for varigt mén til 12 procent (venstre albues bøjeevne nedsat til 90 grader). Han tjente omkring 250.000 kr. årligt. Bygningsarbejderen går senere på efterløn. Arbejdsskadestyrelsen fastsætter erstatningen for tab af erhvervsevne til 35 procent. Med et moderat skånebehov i forhold til armbelastende arbejde vil han kun i begrænset omfang kunne varetage arbejdet som bygningsarbejder.
 Eksempel 51: En 62-årig sygehjælper får ved en arbejdsulykke et indirekte lændetraume. Arbejdsskadestyrelsen fastsætter en godtgørelse for varigt mén til 10 procent, svarende til lette daglige smerter i lænden med let bevægeindskrænkning. Efter en længere sygemelding begynder sygehjælperen igen på sit arbejde med mindre skånehensyn. Kort tid efter får hun betydelige nakkesmerter ved en privat ulykke, der ikke skyldes arbejdsskaden. Borgeren ophører kort tid herefter med at arbejde og overgår til efterløn. Hun tjente omkring 190.000 kr. årligt. Arbejdsskadestyrelsen fastsætter erhvervsevnetabet til 15 procent, da arbejdsskaden var medvirkende årsag til arbejdsophør og overgang til efterløn. Rygskaden har givet hende et mindre skånebehov i forhold til arbejdet som sygehjælper. Det er dog den private nakkeskade, der har været hovedårsagen til arbejdsophøret og overgangen til efterløn.
 Eksempel 52: En 61-årig trykkeriarbejder pådrager sig allergi over for trykfarve. Arbejdsskadestyrelsen tilkender en godtgørelse for varigt mén på 8 procent for hyppige udbrud af håndeksem uden kroniske forandringer. Han tjente 280.000 kr. årligt. Trykkeriarbejderen må på grund af eksemet ophøre med arbejdet som trykkeriarbejder. Når han ikke er udsat for trykfarve, er der kun beskedne gener. Vi fastsætter erhvervsevnetabet til 15 procent, da allergien har betydet, at trykkeriarbejderen har måttet forlade sit erhverv. Imidlertid forhindrer allergien ham ikke i at påtage sig andet arbejde, hvorfor arbejdsskaden kun i begrænset omfang har medvirket til arbejdsophøret og overgangen til efterløn.
 Hvis arbejdsskaden kan anses for at være "dråben", der fik borgeren til at søge efterløn, da borgeren har andre skader og sygdomme, der påvirker erhvervsevnen, kan der efter en konkret vurdering tilkendes en "slået ud"-erstatning. Se afsnit 8.5.
 Ad 2. Efterløn efter arbejdsskade - efter eget ønske
 Fremgår det klart af sagens oplysninger, at borgeren har forladt arbejdsmarkedet efter eget ønske og ikke som følge af arbejdsskaden, bliver der ikke tale om erstatning for erhvervsevnetab. Tilsvarende gælder, hvis arbejdsskadens følger er beskedne og ikke kan forhindre borgeren i


text:
at varetage et arbejde med tilsvarende løn. Da må det ligeledes antages, at borgerens overgang til efterløn ikke kan henføres til arbejdsskaden.
 Eksempel 53: En 60-årig murer får amputeret det yderste led på 3. finger. Arbejdsskadestyrelsen fastsætter godtgørelsen for varigt mén til 5 procent. Mureren vælger at søge efterløn. Arbejdsskadestyrelsen fastsætter tabet af erhvervsevne til mindre end 15 procent og giver derfor afslag på erstatning. Arbejdsskaden har således medført et meget beskedent skånebehov, der ikke forhindrer borgeren i at fortsætte sit arbejde.
 Eksempel 54: En 62-årig sygehjælper har en arbejdsbetinget toksisk hudsygdom efter udsættelse for vand og sæbe. Arbejdsskadestyrelsen fastsætter godtgørelsen for varigt mén til mindre end 5 procent, da eksemet er forsvundet efter behandling. Hun vælger at søge efterløn. Arbejdsskadestyrelsen fastsætter tabet af erhvervsevne til mindre end 15 procent, da arbejdsskadens følger ikke kan begrunde overgangen til efterløn.
 Ad 3. Skade under beskæftigelse som efterlønsmodtager
 Efterlønsmodtagere har ret til at udføre arbejde i et begrænset omfang (200 timer), uden at de mister retten til efterløn, og uden at efterlønnen bliver nedsat på grund af arbejdsindtægten. De kan dog også vælge at arbejde ubegrænset, men med fradrag i ydelsen. Se afsnit 8.1.
 Kommer man til skade under dette arbejde, er man naturligvis dækket af loven. I disse situationer fastsættes erstatningen med udgangspunkt i den faktiske lønnedgang, der følger af arbejdsskaden set i forhold til det begrænsede arbejde.
 Eksempel 55: En efterlønsmodtager på 65 år beskadiger ved en arbejdsulykke det ene knæ. Arbejdsskadestyrelsen fastsætter godtgørelsen for varigt mén til 30 procent. Før arbejdsskaden arbejdede han 200 timer om året, men efter arbejdsskaden er hans erhvervsevne væsentligt reduceret. Arbejdsskadestyrelsen fastsætter erstatningen for tab af erhvervsevne til 65 procent. Erstatningen fastsættes i forhold til arbejdsindtægten for de 200 timer.
 Ad 4. Erhvervssygdom som eventuel årsag til efterløn
 En borger er gået på efterløn. På et senere tidspunkt konstateres det, at han lider af en sygdom, der skyldes hans tidligere arbejde. I denne situation skal det vurderes, om arbejdsskaden var den egentlige årsag til arbejdsophøret, og om arbejdsskaden vedligeholder arbejdsophøret.
 Eksempel 56: En efterlønsmodtager får konstateret en lungesygdom med betydeligt nedsat lungefunktion, som han har pådraget sig, mens han var i arbejde. Han tjente da 250.000 kr. årligt. Arbejdsskadestyrelsen fastsætter godtgørelsen for varigt mén til 50 procent. Erhvervsevnen vil blive vurderet på baggrund af årsagssammenhængen mellem arbejdsskadens følger og overgangen til efterløn. Selvom han formelt skal stå til rådighed for arbejdsmarkedet for at få efterløn, fastsætter Arbejdsskadestyrelsen erstatningen for tab af erhvervsevne til 65 procent, da lungesygdomn vurderet efter arbejdsskadelovgivningen vil medføre et erhvervsevnetab på 65 procent og sygdomn må være eneste årsag til overgangen til efterløn. Borgeren har således med en svær lungesygdom et betydeligt skånebehov i forhold til selv lettere fysisk arbejde.
 Ad 5. Fleksibel efterløn
 En borger er gået på efterløn, og har fået et efterlønsbevis og har derefter valgt at benytte muligheden for fleksibel efterløn, hvor der må arbejdes ubegrænset med fradrag i efterlønnen time for time. Dette vil blandt andet give borgeren mulighed for langsomt at trappe ned i


text:
arbejdstid og indtjening.
 Ved fastsættelsen af erstatningen for tab af erhvervsevne i denne situation, vil Arbejdsskadestyrelsen lade det indgå i vurderingen, hvor mange timer borgeren er i stand til at arbejde og hvor høj årsløn borgeren har ved siden af den fleksible efterløn sammenholdt med årslønnen før skaden. Hvis borgeren i længere tid efter overgangen til efterløn kan arbejde mange timer ugentligt og derved kan opnå en høj indtægt ved siden af efterlønnen, så taler det for at tilkende en mindre eller ingen erstatning for tab af erhvervsevne.
 Eksempel 56a: En person fik i maj 1992 en arbejdsskade, og havde derefter svært ved at klare arbejdet, hvorfor han gik i gang med at afvikle sit anpartsselskab. Han fik 10 procent i méngodtgørelse for en traumatisk platfod. I maj 1999 overgik han til fleksibel efterløn. I 1999 havde han haft en lønindtægt på 110.000 kr., i 2000 en lønindtægt på 160.000 kr. og i 2001 en lønindtægt på 43.000 kr. ved siden af efterlønnen. Han havde i 1991 tjent 168.835 kr. og i 1992 tjent 203.087 kr.
 Arbejdsskadestyrelsen tilkendte skønsmæssigt 35 procent i erstatning for tab af erhvervsevne. Der blev lagt vægt på personens indtjening forud for ulykken, indtjeningen efter overgangen til efterløn samt arbejdsskadens følger. Efter Arbejdsskadestyrelsens opfattelse havde arbejdsskaden kun delvis været årsag til arbejdsophøret og overgangen til fleksibel efterløn.
 Borgeren skal selv underrette efterlønsmyndigheden om afgørelsen i arbejdsskadesagen.
 Når borgerens erhvervsevne er betydeligt nedsat, kan han søge om førtidspension. De tre pensionsgrader kan tilkendes, afhængig af blandt andet alder og hvor meget erhvervsevnen er nedsat efter følgende bestemmelser. Se skema 1.
 Pensionstype Betingelser Alder Lov om social pension
 Højeste førtidspension Erhvervsevnen er ubetydelig på grund af fysisk eller psykisk invaliditet 18-59 § 14, stk. 1
 Mellemste førtidspension Erhvervsevnen nedsat med omkring 2/3 på grund af fysisk eller psykisk invaliditet 18-59 § 14, stk. 2, nr. 1
 Erhvervsevnen ubetydelig i ethvert erhverv på grund af fysisk eller psykisk invaliditet 60-64 § 14, stk. 2, nr. 2
 Almindelig førtidspension Erhvervsevnen nedsat med mindst halvdelen på grund af fysisk eller psykisk invaliditet 18-64 § 14, stk. 3, nr. 1
 Erhvervsevnen nedsat med mindst halvdelen, uden at nedsættelsen alene skyldes helbredsmæssige forhold og
 Varigt behov for forsørgelse
 18-64 § 14, stk. 3, nr. 2
 Sociale og helbredsmæssige forhold, herunder sociale forhold alene, taler for det, og
 50-64 § 14, stk. 3, nr. 3
 Bistandstillæg Behov for personlig bistand på grund af invaliditet, blindhed eller stærk svagsynethed 18-64 § 16, stk. 1
 Plejetillæg Behov for vedvarende pleje eller tilsyn 18-64 § 16, stk. 2
 Invaliditetsydelse De helbredsmæssige betingelser for højeste eller mellemste førtidspension er opfyldt, men erhvervsindtægt udelukker disse ydelser, eller alvorlig høreskade, der medfører svære kontaktvanskeligheder 18-64 § 18
 Skema 1. Betingelserne for at få de forskellige former for pension, der særligt afhænger af alder og størrelsen af nedsættelse af erhvervsevnen. Når borgeren er 60 år, kræves det for at få mellemste førtidspension, at betingelserne for at få højeste førtidspension er opfyldt. Ved almindelig førtidspension er der muligheder for at få pension,


text:
uden at erhvervsevnen alene er nedsat som følge af helbredsmæssig invaliditet. Bistandstillæg og plejetillæg kan ydes sammen med en førtidspension.
 Den 1. januar 2003 træder pensionsreformen i kraft. Herefter vil betingelserne for at få førtidspension blive ændret, ligesom antallet af pensionstyper vil blive reduceret.
 Oplysningsgrundlag
 Når der er søgt eller tilkendt førtidspension, indhentes akterne fra pensionssagen til behandlingen af arbejdsskadesagen.
 Pensionstilkendelsen sker på grundlag af en samlet vurdering af de helbredsmæssige og sociale forhold (§§ 14 og 15 i lov om social pension).
 I modsætning hertil ydes der efter arbejdsskadelovgivningen kun erstatning for følgerne af arbejdsskaden. Et påvist tab af erhvervsevne anses dog omvendt for at være en følge af arbejdsskaden, medmindre overvejende sandsynlighed taler herimod. Se afsnit 2.6. herom.
 Arbejdsskadestyrelsens afgørelse træffes således efter andre regler end afgørelsen om førtidspension, men hvis der ikke er andre forhold end arbejdsskaden, der begrunder førtidspensionen, har pensionsafgørelsen naturligvis stor betydning for afgørelsen om erhvervsevnetab i arbejdsskadesagen.
 Arbejdsskadestyrelsen skal vurdere, om arbejdsskaden i sig selv ville kunne føre til et erhvervsevnetab, svarende til den tilkendte førtidspension. Ved vurderingen lægger Arbejdsskadestyrelsen stor vægt på oplysningerne i pensionsakterne og begrundelsen for den tilkendte førtidspension. Arbejdsskadestyrelsen er ikke bundet af pensionsmyndighedernes vurdering af borgerens nedsættelse af erhvervsevnen.
 Arbejdsskadestyrelsens vurdering foregår i 2 trin:
 Dels en vurdering af borgerens samlede tab af erhvervsevne
 Dels en vurdering af, hvor stor en del af det samlede erhvervsevnetab der har andre årsager end arbejdsskaden.
 Ved trin 1 foretager Arbejdsskadestyrelsen en vurdering af borgerens samlede erhvervsevnetab, herunder både den del, der skyldes arbejdsskaden, og den del, der eventuelt skyldes andre forhold. Dette munder ud i en procent.
 Ved trin 2 skal Arbejdsskadestyrelsen vurdere, om en del af det samlede erhvervsevnetab med overvejende sandsynlighed skyldes andet end arbejdsskaden. Den del af det samlede erhvervsevnetab, der ikke skyldes arbejdsskaden, fastsættes herefter til en brøk.
 Der kan ske fradrag i erstatningen, hvis evnen til at tjene penge ved arbejde er forringet, både på grund af arbejdsskaden og på grund af andre sygdomme eller forhold, som eksisterede forud for arbejdsskaden eller ville vise sig arbejdshindrende, uanset om arbejdsskaden var sket eller ej.
 Det vil typisk føre til fradrag, hvis det er klart, at pensionen er tilkendt på grund af arbejdsskadens følger og andre betydelige helbredsmæssige forhold. Det bliver herefter op til en konkret vurdering af fastslå, med hvilken brøk arbejdsskaden har medvirket til arbejdsophøret og overgangen til førtidspension.
 Eksempel 57: Der er tilkendt forhøjet almindelig førtidspension, hvor erhvervsevnen som udgangspunkt er nedsat med mindst halvdelen. På den baggrund vurderer Arbejdsskadestyrelsen, at det samlede tab af erhvervsevne er 50 procent. Da borgeren før arbejdsulykken var gået ned i tid på grund af en privat skade, har Arbejdsskadestyrelsen konkret vurderet, at halvdelen af det samlede erhvervsevnetab har andre årsager end arbejdsskaden. Erstatningen for tab af erhvervsevne fastsættes derfor til 25 procent.
 Efter lov om social pension sker vurderingen alene ud fra brøker - "mindst halvdelen", "omkring 2/3" og "erhvervsevnen er ubetydelig". Arbejdsskadestyrelsen skal derimod foretage en mere præcis vurdering af det samlede erhvervsevnetab. Når pensionsmyndighederne har vurderet,


text:
at borgerens erhvervsevne er nedsat med mindst halvdelen, men ikke med omkring 2/3, og tilkender en forhøjet almindelig førtidspension, betyder det, at det samlede erhvervsevnetab kan ligge omkring 50-60 procent. Arbejdsskadestyrelsen foretager i den forbindelse en konkret vurdering af det samlede erhvervsevnetab.
 De generelle retningslinier for Arbejdsskadestyrelsens vurdering af det samlede erhvervsevnetab fremgår af skema 2.
 Pensionsgrad Samlet erhvervsevnetab
 Højeste førtidspension 85-100
 Mellemste førtidspension - alder 60-64 85-100
 Mellemste førtidspension 65-80
 Forhøjet almindelige førtidspension 50-60
 Skema 2. Udgangspunkter for vurderingen af det samlede erhvervsevnetab. Hvis eksempelvis borgeren har fået tilkendt højeste førtidspension, bliver det samlede erhvervsevnetab fastsat til 85 eller 100 procent efter en konkret vurdering. Dette er dog kun et udgangspunkt, der kan fraviges, hvis konkrete omstændigheder taler herfor (eksempelvis en højesteretsdom trykt i UfR 1994.829H, hvor borgeren modtog højeste førtidspension og fik tilkendt et erhvervsevnetab på 75 procent).
 I vurderingen af det samlede erhvervsevnetab indgår blandt andet oplysningerne om arbejdsskadens følger, herunder de skånebehov og den funktionsindskrænkning, som arbejdsskaden har medført for borgeren.
 Eksempel 58: En 54-årig pædagog fik svære følger efter en bilulykke med en piskesmældslæsion og fik tilkendt 15 procent i godtgørelse for varigt mén, svarende til følger efter forvridning i halsrygsøjlen med konstante svære symptomer og ledsaget af de symptomer, der kan opstå efter en hjernerystelse. Arbejdsprøvning og revalidering var forsøgt, men opgivet, da borgeren havde svært ved at koncentrere sig og vanskeligheder ved at arbejde i længere tid ad gangen. Kommunen har tilkendt forhøjet almindelig førtidspension. Efter Arbejdsskadestyrelsens vurdering har borgeren et moderat skånebehov over for sit tidligere arbejde og i forhold til andre lignende jobs, som hun formentlig end ikke vil kunne klare på halv tid. Det samlede erhvervsevnetab vurderes herefter til 60 procent. Da der ikke er andre årsager til pensionen end arbejdsskaden, fastsættes erstatningen for tab af erhvervsevne som følge af arbejdsskaden til 60 procent. (Se også eksempel 4)
 Méngraden i sig selv er ikke afgørende for fastsættelsen af erhvervsevnetabsprocenten ved sager, hvor borgeren har fået tilkendt førtidspension. Se kapitel 2.
 Tilkendelse af førtidspension tyder sædvanligvis på, at den sociale situation er afklaret. Derfor vil Arbejdsskadestyrelsen normalt træffe endelig afgørelse i sagen.
 Hvis førtidspensionen er tilkendt med tilføjelse om, at afgørelsen skal tages op til fornyet overvejelse, eller er borgeren kun indstillet til pension, vil Arbejdsskadestyrelsen ofte træffe en midlertidig afgørelse og tilkende en løbende erstatning for tab af erhvervsevne (§ 31, stk. 4). Der vil samtidig blive fastsat en dato for revision med henblik på at følge sagen.
 Mulighederne for genoptagelse
 Arbejdsskadestyrelsen genoptager spørgsmålet om erhvervsevnetab, hvis der er sket væsentlige ændringer af de helbredsmæssige eller sociale forhold. Typisk vil en forhøjelse fra en pension til en højere pension føre til genoptagelse af sagen om erhvervsevnetab. Se afsnit 2.12.
 Erstatning for erhvervsevnetab løber som udgangspunkt fra afgørelsestidspunktet (se afsnit 2.4.), men i sager, hvor der er tilkendt pension, vil erstatningen normalt enten løbe fra sygedagpengenes ophør eller fra tidspunktet for pensionstilkendelsen - som regel fra sidstnævnte tidspunkt, dog tidligst fra anmeldelsen eller anmodning om genoptagelse.
 Hvis en løbende erstatning forhøjes


text:
som følge af, at pensionen er blevet forhøjet, har forhøjelsen normalt virkning fra tidspunktet for forhøjelse af pensionen. Hvis sagen er genoptaget på borgerens foranledning, sker forhøjelsen dog tidligst fra anmodningen om genoptagelse.
 Hvis erstatningen nedsættes, sker ændringen fra den førstkommende måned efter Arbejdsskadestyrelsens nye afgørelse.
 Er der tale om en tjenestemand, løber erstatningen ofte fra tilkendelsen af tjenestemandspensionen.
 Hvis der er begået fejl fra Arbejdsskadestyrelsens side, vil genoprettelsen af den oprindelige, utilstrækkelige afgørelse efter almindelige forvaltningsretlige principper ofte betyde, at der tilkendes en løbende erstatning for tab af erhvervsevne fra et tidligere tidspunkt end anmodningen om genoptagelse, eksempelvis fra tidspunktet for tilkendelse af en førtidspension. Se afsnit 2.13.
 Hvis der tilkendes eller indstilles til førtidspension alene på grundlag af følgerne efter arbejdsskaden, det vil sige, at der ikke foreligger oplysninger om andre helbredsmæssige eller sociale forhold, er der formodning for, at erstatningen for tab af erhvervsevne skal fastsættes til det samlede erhvervsevnetab.
 Eksempel 59: En 53-årig renovationsarbejder blev påkørt af en lastbil og beskadigede den ene fod. Det varige mén blev fastsat til 18 procent på grund af stift fodled, smerter og føleforstyrrelser. Han forsøgte at blive revalideret til tømrer og til arbejde på fabrik, men ophørte, da arbejdet kun kunne klares i meget nedsat tempo. Derefter fik han tilkendt forhøjet almindelig førtidspension, svarende til en nedsættelse af erhvervsevnen på mindst halvdelen. Erhvervsevnetabet blev fastsat til 50 procent. Arbejdsskaden var eneste årsag til pensionstilkendelsen, og borgeren havde et betydeligt skånebehov i forhold til gående og stående arbejde.
 Eksempel 60: En 51-årig malersvend fik en opløsningsmiddelforgiftning. Det varige mén blev fastsat til 35 procent på grund af en demenstilstand. Revalidering måtte opgives, da han havde indlæringsproblemer. Der blev tilkendt mellemste førtidspension, svarende til en nedsættelse af erhvervsevnen med omkring 2/3, udelukkende på grund af den arbejdsbetingede hjerneskade. Erhvervsevnetabet blev fastsat til 65 procent. Der var ikke andre årsager til arbejdsophøret og overgangen til pension.
 Eksempel 61: En 53-årig arbejdsmand fik asbestose. Godtgørelse for det varige mén blev skønsmæssigt fastsat til 40 procent som følge af moderat begrænsning af den fysiske aktivitet, hvor symptomerne fremkom også ved aktivitet. Han måtte ophøre med sit arbejde, som var fysisk belastende, og fik tilkendt højeste førtidspension, da hans erhvervsevne var ubetydelig i ethvert erhverv. Arbejdsskaden var eneste årsag til pensionstilkendelsen. Erhvervsevnetabet blev fastsat til 85 procent. Der blev lagt vægt på, at borgeren havde en alvorlig funktionsindskrænkning, at borgeren havde en høj alder, og at borgeren kun havde en beskeden resterhvervsevne tilbage.
 Eksempel 62: En 34-årig pædagog havde pådraget sig lumbago. Det varige mén blev fastsat til 5 procent for daglige smerter. Hun fik tilkendt førtidspension alene på grund af lumbago. Erhvervsevnetabet blev fastsat til 25 procent, da arbejdsskadens følger efter beskrivelsen i speciallægeerklæringen ikke kunne begrunde et erhvervsevnetab på mere end 25 procent. Rygskaden kunne således kun anses for at give et mindre skånebehov i forhold til borgerens arbejde som pædagog.
 8.2.3.1. Sociale forhold
 Som det fremgår af skema 1 ovenfor, kan sociale forhold også få betydning ved vurderingen af pensionen (§ 14,


text:
stk. 3, nr. 2 og 3 i lov om social pension).
 Hvis der tilkendes en pension, der er begrundet helt eller delvist i sociale forhold, må der foretages en skønsmæssig fastsættelse af erhvervsevnetabet, der tager udgangspunkt i arbejdsskadens konkrete følger.
 Ifølge arbejdsskadelovgivningen skal der således tages hensyn til borgerens evner, uddannelse, alder og muligheder for erhvervsmæssig omskoling og optræning (§ 32, stk. 2).
 Eksempel 63: En 39-årig, retarderet mand har boet hjemme og er blevet forsørget af forældrene og har ikke haft større tilknytning til arbejdsmarkedet. Han beskadiger knæet, da han arbejder for den lokale kiosk 10 timer ugentligt. Godtgørelse for varigt mén fastsættes til 10 procent for knæ med bøjeevne nedsat til 10 grader. Han ophører med arbejde i kiosken og får tilkendt en kombineret helbredsmæssig og social almindelig førtidspension (§ 14, stk. 3, nr. 2 i lov om social pension). Kommunen har blandt andet lagt vægt på, at borgeren nu er flyttet hjemmefra og derfor har fået et varigt forsørgelsesgrundlag. Erhvervsevnetabet fastsættes skønsmæssigt til 25 procent, da knæskaden har haft en vis betydning for tilkendelsen af førtidspension. Knæskaden kan dog ikke anses for at forhindre borgeren i et vist omfang at fortsætte arbejdet i kiosken, hvor borgeren i vidt omfang har forsøgt at udnytte sin erhvervsevne før skaden.
 Eksempel 64: En 51-årig kvinde har gået hjemme og har i det væsentlige været forsørget af sin ægtefælle. Hun beskadiger venstre pegefinger i forbindelse med sit arbejde som hjemmesyerske. Godtgørelse for varigt mén blev fastsat til 10 procent for tab af pegefingerens yder- og midterstykke. Kommunen tilkender hende almindelig førtidspension, svarende til en nedsættelse af erhvervsevnen på mindst halvdelen, alene på grund af sociale forhold (§ 14, stk. 3, nr. 3 i lov om social pension). Der er lagt vægt på, at borgeren, der er over 50 år, har fået et varigt forsørgelsesbehov som følge af høj alder og manglende erhvervserfaring, kombineret med, at borgeren netop har mistet sin ægtefælle, der i det væsentlige forsørgede hende. Arbejdsskadestyrelsen giver afslag på erstatning for tab af erhvervsevne, da arbejdsskaden ikke forhindrer hende i at fortsætte sit arbejde som hjemmesyerske. Det er hovedsagelig ægtefællens død, der har medført forsørgelsesbehovet, hvilket ikke er relevant i forhold til fastsættelse af erhvervsevnetab efter arbejdsskadelovgivningen.
 Hvis der tilkendes eller indstilles til førtidspension af flere årsager, herunder følgerne af arbejdsskaden, fastsætter Arbejdsskadestyrelsen erhvervsevnetabet efter et konkret skøn over de følger, som arbejdsskaden har for arbejdsevnen.
 Det vil fremgå af afgørelsen, hvor stor en del af det samlede erhvervsevnetab, Arbejdsskadestyrelsen mener kan tilskrives arbejdsskaden, ligesom Arbejdsskadestyrelsen vil begrunde denne skønsmæssige vurdering. Denne vurdering vil som regel være angivet med en brøk, for eksempel 1/4, 1/3, 1/2, 2/3 eller 3/4.
 Andre årsager til pensionstilkendelsen kan være sygdomr, der er opstået uafhængigt af arbejdet, herunder medfødte sygdomr, der har påvirket erhvervsevnen.
 Eksempel 65: En trykkeriarbejder pådrog sig en arbejdsbetinget opløsningsmiddelforgiftning. Arbejdsskadestyrelsen fastsatte en godtgørelse for varigt mén til 35 procent, svarende til let til middelsvær demens. Borgeren havde desuden en alvorlig rygsygdom, der ikke skyldtes arbejdet, og som havde medført, at


text:
borgeren var gået ned i arbejdstid. Han fik tilkendt mellemste førtidspension, svarende til en nedsættelse af erhvervsevnen med omkring 2/3, dels på grund af hjerneskaden, dels på grund af rygsygdomn. De to sygdomr var indgået med samme vægt ved pensionstilkendelsen. Arbejdsskadestyrelsen vurderede den samlede erstatning for tab af erhvervsevne til 65 procent. Erstatningen for tab af erhvervsevne blev herefter fastsat til 35 procent, da Arbejdsskadestyrelsen vurderede, at hjerneskaden begrundede omkring halvdelen af pensionstilkendelsen. Rygsygdomn havde således en væsentlig andel i borgerens arbejdsophør og overgang til førtidspension.
 Eksempel 66: En jord- og betonarbejder pådrog sig en arbejdsbetinget vibrationssygdom i form af hvide fingre. Det varige mén blev fastsat til 15 procent, da der var hyppige anfald af hvide fingre. Borgeren fik tilkendt forhøjet almindelig førtidspension, svarende til en nedsættelse af erhvervsevnen på mindst halvdelen, dels på grund af vibrationssygdomn, dels på grund af en kronisk bronkitis, der ikke var arbejdsbetinget. Det samlede erhvervsevnetab blev vurderet til 50 procent. Erstatningen for tab af erhvervsevne blev herefter fastsat til 25 procent, da Arbejdsskadestyrelsen vurderede, at vibrationssygdomn begrundede omkring halvdelen af den tilkendte pension.
 Eksempel 67: En 54-årig arbejdsmand kom ved et fald til skade med det ene knæ. Der var også en forudbestående sygdom i knæet, der havde givet borgeren gener, men som ikke havde ført til sygemeldinger. Det varige mén blev fastsat til 20 procent, svarende til 3/4 af det samlede mén på 25 procent for et stift knæ. Borgeren fik tilkendt mellemste førtidspension, svarende til, at erhvervsevnen var nedsat med 2/3. Det samlede erhvervsevnetab blev vurderet til 65 procent og erstatningen for tab af erhvervsevne herefter fastsat til 65 procent. Den forudbestående knæskade havde således ikke påvirket borgerens erhvervsevne, hvorfor der ikke var grundlag for at trække fra i erstatningen for tab af erhvervsevne.
 Eksempel 68: En 55-årig lastbilchauffør fik en genstand ned over det ene knæ. Det varige mén blev fastsat til 5 procent på grund af smerter og nedsat bevægelighed i knæleddet. Der var forudbestående slidgigt i knæet, som havde givet ham symptomer og sygemeldinger. Han fik mellemste førtidspension, svarende til, at erhvervsevnen var nedsat med 2/3, på grund af en svær hjertesygdom og en moderat rygsygdom samt knægener. Erhvervsevnetabet blev fastsat til mindre end 15 procent, da arbejdsskadens følger ikke havde nogen særlig betydning for arbejdets ophør og overgang til førtidspension.
 Eksempel 69: En 58-årig hjemmehjælper pådrog sig lændesmerter efter to forløftningsskader. Det varige mén blev fastsat til 10 procent for lette daglige smerter med let bevægeindskrænkning. Et par år efter sidste skade fik hun tilkendt forhøjet almindelig førtidspension, svarende til en nedsættelse af erhvervsevnen med mindst halvdelen på grund af rygsygdomn, åreforkalkning og slidgigt i knæ og hofter. Hun havde allerede forud for de to skader haft ryggener. Det samlede erhvervsevnetab blev vurderet til 50 procent. Erhvervsevnetabet blev herefter fastsat til 15 procent, da følgerne af arbejdsskaderne blev vurderet til omkring 1/3 af det samlede erhvervsevnetab.
 Hvis arbejdsskaden sker under deltidsarbejde som førtidspensionist, skal der ved udmålingen af tab af erhvervsevne tages hensyn til, hvad de konkrete


text:
følger af arbejdsskaden er. Hvis borgeren mister hele sin resterhvervsevne, vil erhvervsevnetabet være 100 procent. Det vil sige, at hele resterhvervsevnen vil være bortfaldet. Erstatningen fastsættes i forhold til indtægten ved deltidsarbejdet.
 Kommunen giver tilbud om skånejob med løntilskud til personer, der får førtidspension efter lov om social pension, når de pågældende ikke er i stand til at fastholde eller opnå beskæftigelse på nedsat tid på normale vilkår på arbejdsmarkedet (§ 75 i lov om aktiv socialpolitik).
 Arbejdsgiveren betaler lønnen, og kommunen giver arbejdsgiveren tilskud til lønnen. Tilskuddet er på halvdelen af den løn, som arbejdsgiveren betaler, dog højst 1/6 af den mindste overenskomstmæssige timeløn på det aktuelle ansættelsesområde eller af den løn, som sædvanligvis gælder for tilsvarende arbejde, med tillæg af udgifter til arbejdsgiverbidrag til ATP og eventuelle andre arbejdsgiverbidrag.
 Løn og øvrige arbejdsvilkår, herunder arbejdstiden, fastsættes ved aftale mellem arbejdsgiveren og den ansatte. Det skal ske i samarbejde med de faglige organisationer.
 Arbejdsskadestyrelsens praksis
 Arbejdsskadestyrelsen fastsætter erhvervsevnetabet ved at sammenligne den løn, borgeren fik i skånejobbet året før arbejdsskaden, med den løn, han kan få i et skånejob efter arbejdsskaden. Har borgeren ingen mulighed for at få et skånejob igen på grund af arbejdsskaden, har han 100 procent erhvervsevnetab set i forhold til sit skånejob. Årslønnen, som skal ligge til grund for beregningen af erstatningen, er den samlede arbejdsfortjeneste i skånejobbet i året før arbejdsskadens indtræden.
 Folkepension udbetales til personer, der er fyldt 65 år, når betingelserne i øvrigt er opfyldt (§ 12 i lov om social pension). Hvis borgeren ikke er fyldt 60 år den 1. juli 1999 er betingelsen at personen er 67 år.
 Kommunalbestyrelsen sender en meddelelse til alle personer, der nærmer sig 65 år om deres ret til folkepension. Det er herefter op til personen selv at søge folkepension. Personer, der i forvejen modtager førtidspension eller invaliditetsydelse overgår uden ansøgning til folkepension.
 Når Arbejdsskadestyrelsen træffer afgørelse om erstatning for tab af erhvervsevne, kan der være tale om forskellige situationer:
 Borgeren er gået på folkepension efter arbejdsskaden. Arbejdsskaden har større eller mindre betydning for, at borgeren har søgt folkepension. Skaden kan eventuelt være "dråben", der medfører, at borgeren vælger at søge folkepension.
 Borgeren er gået på folkepension efter arbejdsskaden. Det er sket efter eget ønske og har ikke forbindelse med arbejdsskaden, og følgerne af skaden er ubetydelige.
 Borgeren er gået på folkepension, før arbejdsskaden indtræder. Det vil sige, at skaden er sket under den beskæftigelse, som folkepensionisten udfører for at supplere folkepensionen med en beskeden arbejdsindtægt.
 Borgeren er gået på folkepension, før arbejdsskaden konstateres. Det kan være tilfældet ved en erhvervssygdom, der først anmeldes efter arbejdsophøret. Det kan være, at borgeren på grund af alder ikke er berettiget til førtidspension, men i stedet har søgt og fået folkepension.
 De forskellige situationer kan ikke behandles ens. Der skal i hver enkelt situation træffes en afgørelse, der afspejler arbejdsskadens reelle følger og sammenhængen med beslutningen om at gå på folkepension.
 Ved vurderingen tages der blandt andet udgangspunkt i borgerens tidligere erhverv og indtægt, skadens art og omfang,


text:
herunder en vurdering af det skånebehov, arbejdsskaden har medført. Er skånebehovet snævert og begrænset til visse erhverv (eksempelvis allergi over for mel hos en bager), taler det imod at tilkende en erstatning for tab af erhvervsevne.
 Det må dog erindres, at folkepension ikke tilkendes af en myndighed efter en vurdering af den sociale og helbredsmæssige situation. Det er ikke en betingelse for at få folkepension, at borgeren står til rådighed for arbejdsmarkedet eller at borgeren skal have nedsat erhvervsevne. Der må derfor stilles store krav til beviset for årsagssammenhæng mellem arbejdsskaden og arbejdsophøret og for, at arbejdsskaden har medført et erhvervsevnetab.
 Som udgangspunkt er kravene til at få folkepension, at man er dansk statsborger, og at man skal have boet i Danmark i mindst tre år. De tre år skal ligge i perioden, fra man er fyldt 15 år, og til man er 65. For at få fuld folkepension skal man dog have boet i Danmark i mindst 40 år. De 40 år skal også ligge i perioden, fra man er fyldt 15 år, og til man er 65. Har man boet i Danmark i kortere tid, vil man få nedsat pensionsbeløbet. I visse tilfælde kan der ses bort fra kravet om bopæl i Danmark.
 Overgangen til folkepension indikerer ikke, at der er et erhvervsevnetab, men udelukker på den anden side heller ikke, at arbejdsophøret og overgangen til folkepension kan anses for at være udtryk for en nedsættelse af borgerens evne til at skaffe sig indtægt ved arbejde.
 Til brug for sagerne vil Arbejdsskadestyrelsen typisk indhente oplysninger fra borgeren selv og eventuelt fra den seneste arbejdsgiver med henblik på at belyse årsagerne til, at borgeren er gået på folkepension, og arbejdsskadens indflydelse på beslutningen.
 Ad 1. Folkepension som følge af skaden
 Arbejdsskadestyrelsen vurderer, i hvilket omfang arbejdsophøret og overgangen til folkepension skyldes arbejdsskaden, og i hvilket omfang arbejdsskaden vedligeholder arbejdsophøret, det vil sige, om erhvervsevnen er nedsat på grund af arbejdsskaden.
 I modsætning til efterløn, er der ved folkepension ikke et krav om at borgeren som udgangspunkt skal stå til rådighed for arbejdsmarkedet. Borgeren kan således få folkepension både med en fuld erhvervsevne og helt uden en erhvervsevne.
 Eksempel 69a: En 65-årig, ufaglært fabriksarbejder beskadiger ryggen og venstre ben betydeligt og får 40 procent i godtgørelse for varigt mén for smerter og betydelig bevægeindskrænkning. Han havde regnet med at arbejde indtil han blev 69 år. Kort efter ulykken går han på folkepension. Efter Arbejdsskadestyrelsens vurdering har han et betydeligt skånebehov i forhold til sit tidligere arbejde og andet fysisk belastende arbejde. Han vil næppe have kunnet vende tilbage til arbejdet på normale vilkår uden store skånehensyn. Arbejdsskadestyrelsen ville tilkende 65 procent i erstatning for tab af erhvervsevne. Arbejdsskaden er således hovedårsagen til arbejdsophøret og overgangen til folkepension. Årslønnen fastsættes til 270.000 kr. med udgangspunkt i hans indtægt som fabriksarbejder. Han vil få et engangsbeløb på 4 gange den årlige erstatning (se afsnit 2.5.).
 Eksempel 69b: En 65-årig trykkeriarbejder pådrager sig allergi over for trykfarve. Arbejdsskadestyrelsen tilkender en godtgørelse for varigt


text:
mén på 8 procent for jævnlige udbrud af håndeksem med lette kroniske forandringer. Trykkeriarbejderen må på grund af eksemet ophøre med arbejdet som trykkeriarbejder og går derefter på folkepension. Når han ikke er udsat for trykfarve, er der kun lette gener. Vi ville fastsætte erhvervsevnetabet til 15 procent, da allergien har betydet, at trykkeriarbejderen har måttet forlade sit erhverv. Imidlertid forhindrer allergien ham ikke i at påtage sig andet arbejde, hvorfor arbejdsskaden kun i begrænset omfang har medvirket til arbejdsophøret og overgangen til folkepension. Årslønnen fastsættes til 280.000 kr. årligt med udgangspunkt i hans indtægt som fabriksarbejder.
 Ad 2. Folkepension efter skaden efter eget valg
 Fremgår det klart af sagens oplysninger, at borgeren har forladt arbejdsmarkedet efter eget ønske og ikke som følge af arbejdsskaden, er der ikke tale om et tab af erhvervsevne. Tilsvarende gælder, hvis arbejdsskadens følger er beskedne og ikke kan forhindre borgeren i at varetage et arbejde med tilsvarende løn. Da må det ligeledes antages, at borgerens overgang til folkepension ikke kan henføres til arbejdsskaden.
 Eksempel 69c: En 65-årig kontorassistent brækker benet ved et fald. Der er ingen varige følger af arbejdsskaden, hvorfor vi giver afslag på godtgørelse for varigt mén. Efter arbejdsskaden går hun på folkepension. Da arbejdsskaden ikke kan anses for at have haft indflydelse på arbejdsophøret og overgangen til folkepension ville vi give vi afslag på erstatning for tab af erhvervsevne.
 Ad 3. Skade under bibeskæftigelse som folkepensionist
 Hvis borgeren supplerer sin folkepension med erhvervsarbejde, kan der blive tale om at fastsætte en erstatning for tab af erhvervsevne.
 Erstatningen fastsættes, så den svarer til følgerne af arbejdsskaden, set i forhold til mulighederne for fortsat at have et erhvervsarbejde ved siden af folkepensionen.
 Se i øvrigt afsnit 2.5. om løbende erstatninger tilkendt efter at tilskadekomne er fyldt 65 år.
 Eksempel 70: En folkepensionist mistede højre tommelfinger i sin beskæftigelse som gartner, hvor han tjente 25.000 kr. årligt. Arbejdsskadestyrelsen fastsatte det varige mén til 25 procent. Han ophørte efter skaden helt med erhvervsarbejde. Erhvervsevnetabet bliver fastsat til 50 procent i forhold til hans beskæftigelse som gartner, fordi følgerne af arbejdsskaden efter Arbejdsskadestyrelsens opfattelse forringer hans muligheder for at fortsætte i dette erhverv betydeligt.
 Ad 4. Erhvervssygdom som eventuel årsag til folkepension
 En borger er gået på folkepension. På et senere tidspunkt konstateres det, at han lider af en sygdom, der skyldes hans tidligere arbejde. I denne situation skal det vurderes, om arbejdsskaden var den egentlige årsag til arbejdsophøret, og om arbejdsskaden har nedsat tilskadekomnes erhvervsevne. For at dokumentere et tab af erhvervsevne må det normalt kræves sandsynliggjort, at tilskadekomne ville have arbejdet efter pensionsalderen, hvis denne ikke havde fået en erhvervssygdom.
 Eksempel 70a: En 76-årig, der var gået på folkepension som 67-årig, får konstateret lungekræft. Enhver fysisk aktivitet udløser symptomer, der også er til stede i hvile. Det må ventes, at borgeren snarligt vil afgå ved døden som følge af den alvorlige lungesygdom. Han har pådraget sig sygdommen ved udsættelse for asbest i sit tidligere arbejde. Symptomerne på sygdommen er først blevet erhvervshæmmende efter overgang


text:
til folkepensionen. Arbejdsskadestyrelsen fastsætter godtgørelsen for varigt mén til 100 procent. Arbejdsskadestyrelsen ville fastsætte erstatningen for tab af erhvervsevne til under 15 procent, da folkepensionisten ikke havde symptomer på sygdommen, da han som 67-årig gik på folkepension.
 Eksempel 70b: Samme situation som i eksempel 70a, men folkepensionisten havde ved overgang til folkepensionen moderate gener fra lungesygdommen, der langsomt bliver værre med årene. Han havde oprindeligt tænkt sig at arbejde indtil han blev 70 år. Arbejdsskadestyrelsen ville tilkende 50 procent i erstatning for tab af erhvervsevne, da den arbejdsbetingede lungesygdom ved overgangen til folkepension har nedsat hans erhvervsevne i moderat omfang. Årslønnen fastsættes skønsmæssigt til 250.000 kr. i forhold til hans indtægt i det tidligere erhverv. Han vil få et engangsbeløb på 2 gange den årlige erstatning (se afsnit 2.5.).
 8.4. Borgeren får delpension
 Borgeren er gået på delpension, når afgørelsen om erhvervsevnetab træffes. Ved delpension forstås, at borgeren er gået ned i arbejdstid, og han modtager pension for de timer, han er gået ned i tid (lov om delpension).
 Der er 2 mulige situationer:
 Arbejdsskaden sker, mens borgeren arbejder på fuld tid. Borgeren vælger på grund af arbejdsskaden at gå på delpension
 Arbejdsskaden sker i borgerens deltidsbeskæftigelse, det vil sige efter borgeren er gået på delpension
 Arbejdsskadestyrelsen vurderer erhvervsevnen så konkret og individuelt som muligt, når det gælder en person, der kun delvist skal vende tilbage til arbejdsmarkedet.
 Erstatningen for tab af erhvervsevne fastsættes i forhold til årsagssammenhængen mellem arbejdsskaden og overgangen til delpension, henholdsvis i forhold til borgerens mulighed for at få deltidserhvervsarbejde.
 Der skal i situation 1 tages hensyn til, at borgeren mister muligheden for at fortsætte i arbejde på fuld tid. Hvis der er et reelt løntab på 15 procent eller derover, som skyldes arbejdsskaden, erstattes det. Erstatningen fastsættes i forhold til indtægten ved fuldtidsbeskæftigelse.
 I situation 2 skal der tages hensyn til, hvad de konkrete følger af arbejdsskaden er, for eksempel om borgeren helt forlader arbejdsmarkedet.
 Erstatningen fastsættes i overensstemmelse med arbejdsskadens konkrete følger og fastsættes i forhold til indtægten ved deltidsarbejdet.
 Efter praksis tilkender vi i visse tilfælde en mindre erstatning for tab af erhvervsevne i form af en "slået ud"-erstatning, når arbejdsskaden kun er delvis årsag til borgerens arbejdsophør. Det kan eksempelvis være, når borgeren lider af andre sygdomme end arbejdsskaden. Arbejdsskadens følger vil i sådanne situationer ofte være så begrænsede, at de alene ikke kan begrunde et arbejdsophør. På grund af de andre sygdomme kan arbejdsskaden imidlertid forhindre borgeren i at genoptage sit tidligere arbejde, og borgeren må derfor søge om pension eller delpension eller overgå til efterløn. En "slået ud"-erstatning forudsætter, at arbejdsskaden har været den udløsende faktor for arbejdsophøret.
 Eksempel 71: En 45-årig mand blev i 1985 udsat for en privat rygskade ved et trafikuheld og blev i 1997 udsat for en arbejdsskade. På trods af betydelige vanskeligheder havde han genoptaget arbejdet som lærer efter den første skade, hvor han havde fået 35 procent i mén og 60 procent i erstatning for tab af erhvervsevne. Senere i 1997 måtte han opgive


text:
at arbejde og fik i 1999 tilkendt mellemste førtidspension. Han fik tilkendt 15 procent i erstatning for tab af erhvervsevne. Arbejdsskaden havde således "slået ham ud" af arbejdsmarkedet, men det var den første private skade, der var hovedårsagen til arbejdsophøret og førtidspensionen.
 Betingelser for at få fleksydelse
 For at kunne overgå til fleksydelse skal man være i et fleksjob, være bedømt egnet til et fleksjob eller modtage ledighedsydelse. Man skal være fyldt 60 år, ligesom en række andre betingelser skal være opfyldt. Ydelsen ophører, når man fylder 65 år (lov om fleksydelse).
 Fleksydelsen træder i stedet for den tidligere seniorydelse og giver mulighed for, at man kan trække sig tilbage fra arbejdsmarkedet uden at stå fuldt ud til rådighed for arbejdsmarkedet. Ordningen, der trådte i kraft den 1. juli 2001, kan sammenlignes med efterlønsordningen, der også er en frivillig tilbagetrækningsordning, og har blandt andet til formål at gøre fleksjob mere attraktive.
 Fleksydelsen svarer til 91 procent af det højeste beløb af syge- eller barselsdagpenge (i 2001 svarer det til cirka 138.000 kr. årligt). Beløbet nedsættes, hvis man har erhvervsarbejde ved siden af. Man kan have erhvervsarbejde uden begrænsning. Det er Fleksydelseskontoret, der administrerer ordningen (www.fleksydelse.dk).
 Praksis for erhvervsevnetab ved fleksydelse
 Da ordningen ligner efterlønsordningen, vil Arbejdsskadestyrelsen i vidt omfang behandle en sag på samme måde som beskrevet i afsnit 8.1. En væsentlig forskel er dog, at det ved fleksydelse ikke kræves, at man står fuldt ud til rådighed, hvilket er udgangspunktet ved efterløn. Tværtimod er man visiteret til et fleksjob, der forudsætter, at man ikke kan opnå eller fastholde beskæftigelse på normale vilkår på arbejdsmarkedet. Dette giver således en vis formodning om, at erhvervsevnen er nedsat. På den anden side har kommunen vurderet, at man kan klare et fleksjob og derfor ikke er berettiget til førtidspension.
 Eksempel 71a: En 58-årig bygningsarbejder beskadiger ved en arbejdsulykke sin højre underarm. Arbejdsskadestyrelsen fastsætter godtgørelsen for varigt mén til 20 procent for sværere følger efter brud på underarmen. Bygningsarbejderen bliver herefter tilbudt et fleksjob. I den forbindelse tilkender Arbejdsskadestyrelsen ham en erstatning for erhvervsevnetab på 30 procent, svarende til forskellen mellem hans tidligere løn og den samlede indtægt i fleksjobbet (se afsnit 3.6.). Det viser sig dog, at han har svært ved at klare fleksjobbet og i flere perioder bliver sygemeldt på grund af gener fra underarmen. Da han bliver 60 år, ønsker han at trække sig tilbage fra arbejdsmarkedet og får i den forbindelse bevilget fleksydelse.
 Arbejdsskadestyrelsen forhøjer herefter erstatningen for erhvervsevnetab skønsmæssigt til 40 procent. Det betydelige skånebehov har vist sig at gøre det vanskeligt at varetage selv et fleksjob uden større armbelastninger.
 Skaden sker under bibeskæftigelse, for eksempel som aftenskolelærer eller som halvprofessionel fodboldspiller.
 Arbejdsskaden kan efter omstændighederne hindre borgeren i midlertidigt eller varigt at fortsætte sin bibeskæftigelse. I særligt alvorlige situationer kan skaden også hindre borgeren i midlertidigt eller varigt at varetage sin hovedbeskæftigelse.
 Skadens faktiske betydning for borgerens indtjeningsevne eller erhvervsmuligheder lægges til grund ved afgørelsen om erhvervsevnetabet.
 Når erstatningen fastsættes, tager vi hensyn til, om bibeskæftigelsen er af


text:
varig eller tidsbegrænset art.
 Er der tale om en varig bibeskæftigelse, fastsættes erstatningen på sædvanlig vis. Erstatningen kan gives både som løbende ydelse og som kapitalbeløb.
 Er der tale om tidsbegrænset bibeskæftigelse, er erstatningen også tidsbegrænset, med mindre skaden også påvirker hovedbeskæftigelsen. Arbejdsskadestyrelsen vil derfor normalt udbetale erstatningen som en løbende ydelse, selvom nedsættelsen er under 50 procent.
 Eksempel 72: En 30-årig halvprofessionel fodboldspiller måtte opgive sin fodboldkarriere, hvor han tjente omkring 50.000 kr. årligt. Han bevarede sin hovedbeskæftigelse, hvor han tjente 200.000 kr. årligt. Erhvervsevnetabet blev fastsat til 20 procent, fordi Arbejdsskadestyrelsen lagde den samlede indtjening på 250.000 kr. til grund og beregnede indtægtsnedgangen på 50.000 kr. i forhold til den samlede indtjening. Erstatningen blev tidsbegrænset til 5 år, svarende til den periode, hvor han kunne have påregnet at fortsætte sin fodboldkarriere. Hvis skaden også berører hans evne til at klare hovedbeskæftigelsen, kan der blive tale om at fastsætte et højere erhvervsevnetab og erstatning i en længere periode.
 Tilsvarende spørgsmål kan opstå, når skaden er sket under en tidsbegrænset fuldtidsbeskæftigelse, for eksempel under ansættelse som fodboldspiller ansat på kontrakt på fuld tid. Der er tale om et erhverv, man ikke kan forvente at fortsætte med til den almindelige pensionsalder på 65 år. Vi lægger i disse sager vægt på de samme forhold, som er omtalt ovenfor under skader indtrådt under bibeskæftigelse.
 Udgangspunktet er, at tab af erhvervsevne kan erstattes for den periode, hvor borgeren kunne forvente at have denne beskæftigelse.
 Når en professionel fodboldspiller får en arbejdsskade, gives erstatningen som udgangspunkt, indtil han fylder 35 år, med mindre skaden også påvirker anden beskæftigelse. Det gælder, selvom ansættelseskontrakten måtte ophøre tidligere. Praksis er begrundet med, at tiden som aktiv professionel fodboldspiller normalt ophører omkring dette tidspunkt.
 For så vidt angår målmænd, der normalt har en længere karriere end andre fodboldspillere, er udgangspunktet efter praksis 38 år.
 Eksempel 73: En 25-årig professionel fodboldspiller, der tidligere var kontorassistent, måtte opgive sin fodboldkarriere. Han opnåede herefter beskæftigelse som kontorassistent til en løn, der svarede til omkring 1/3 af lønnen som fodboldspiller. Arbejdsskadestyrelsen fastsatte erhvervsevnetabet til 65 procent i 10 år, svarende til den periode, hvori han kunne have påregnet at fortsætte sin fodboldkarriere.
 Dette udgangspunkt modificeres, når borgeren som følge af arbejdsskaden ikke kan opnå ny beskæftigelse efter udløbet af den tidsbegrænsede ansættelse. I sådanne sager er udgangspunktet, at erstatningen ydes i en længere periode, eventuelt indtil pågældende fylder 65 år.
 Hvis en professionel fodboldspiller som følge af arbejdsskaden ikke kan opnå ny beskæftigelse efter ophøret af ansættelseskontrakten, kan erstatningen ydes i en længere periode.
 Bilag 1: Uddrag af love
 Lov om dagpenge ved sygdom eller fødsel (Dagpengeloven)
 Lovbekendtgørelse nr. 943 af 16. oktober 2000
 § 31. Når der efter sygebehandling, optræning eller revalidering er grundlag for at skønne over skadelidtes fremtidige helbredstilstand og erhvervsmuligheder, afgør Arbejdsskadestyrelsen, om der tilkommer skadelidte erstatning for tab af erhvervsevne og godtgørelse for varigt mén. Afgørelsen skal så vidt muligt træffes inden 1 år og senest inden 2 år efter arbejdsskadens anmeldelse.
 Stk. 4. Hvis den erhvervsmæssige


text:
situation ikke er afklaret, kan Arbejdsskadestyrelsen, når der foreligger særlige omstændigheder, træffe en midlertidig afgørelse om erstatning for erhvervsevnetab.
 § 32. Har arbejdsskaden medført nedsættelse af skadelidtes evne til at skaffe sig indtægt ved arbejde, tilkommer der den pågældende erstatning for tab af erhvervsevne. Der ydes ikke erstatning, hvis erhvervsevnetabet er mindre end 15 pct.
 Stk. 2. Ved bedømmelsen af erhvervsevnetabet tages hensyn til skadelidtes muligheder for at skaffe sig indtægt ved sådant arbejde, som med rimelighed kan forlanges af den pågældende efter dennes evner, uddannelse, alder og muligheder for erhvervsmæssig omskoling og optræning.
 Stk. 3. Erstatning for tab af erhvervsevne til et barn med fosterskade, jf. § 10, stk. 1, nr. 2, eller til et barn med sygdomme som følge af påvirkning af forældrene før befrugtningen eller efter fødslen, jf. § 10, stk. 2, kan tidligst ydes fra skadelidtes 15. år.
 Stk. 4. Erstatningen tilkendes som en løbende ydelse, medmindre denne kapitaliseres efter reglerne i § 43.
 Stk. 5. Ved fuldstændigt tab af erhvervsevne udgør den løbende ydelse årlig 4/5 af skadelidtes årsløn, jf. § 41, og ved nedsættelse af erhvervsevnen en forholdsmæssig del heraf.
 Stk. 6. Den årlige ydelse udbetales med 1/12 månedlig forud og løber fra tidspunktet for afgørelsen, medmindre særlige omstændigheder taler for et andet tidspunkt.
 Stk. 7. For skadelidte, der den 1. juli 1999 er fyldt 60 år, ophører den løbende erstatning med udgangen af den måned, hvor skadelidte fylder 67 år. Den løbende erstatning afløses på dette tidspunkt af et engangsbeløb på 2 gange den årlige erstatning efter stk. 5. Er skadelidte på tidspunktet for afgørelsen fyldt 67 år, udbetales erstatningen som anført i 2. pkt.
 Stk. 8. For skadelidte, der fylder 60 år den 1. juli 1999 eller senere, ophører den løbende erstatning med udgangen af den måned, hvor skadelidte fylder 65 år. Den løbende erstatning afløses på dette tidspunkt af et engangsbeløb på 4 gange den årlige erstatning efter stk. 5. Er skadelidte på tidspunktet for afgørelsen fyldt 65 år, udbetales erstatningen som anført i 2. pkt.
 § 43. Løbende årlig erstatning tilkendt efter § 32 for tab af erhvervsevne på mindre end 50 pct. skal normalt og uden den erstatningsberettigedes samtykke omsættes til et kapitalbeløb. Af løbende årlig erstatning tilkendt for tab af erhvervsevne på 50 pct. og derover omsættes efter den erstatningsberettigedes begæring herom den del af erstatningen, der svarer til 50 pct. erhvervsevnetab, til kapitalbeløb. Der kan ikke ske omsætning til kapitalbeløb, når der alene er truffet midlertidig afgørelse om erstatning for tab af erhvervsevne efter § 31, stk. 4. Erstatning efter § 36 for tab af forsørger omsættes til kapitalbeløb efter den erstatningsberettigedes begæring.
 Stk. 2. Omsætning af løbende ydelse til kapitalbeløb finder sted på grundlag af ydelsens størrelse på omsætningstidspunktet. Socialministeren fastsætter efter indstilling fra Arbejdsskadestyrelsen de nærmere regler for omsætning af den løbende ydelse til kapitalbeløb.
 Stk. 3. Når der er truffet endelig afgørelse om erstatning for tab af erhvervsevne og den erstatningsberettigede har begæret erstatningen omsat til kapitalbeløb, udbetales beløbet til boet, hvis den erstatningsberettigede


text:
afgår ved døden, inden kapitalbeløbet er udbetalt. Omsætning af løbende ydelse til kapitalbeløb finder sted på grundlag af ydelsens størrelse på dagen før dødsfaldet.
 Lovbekendtgørelse nr. 615 af 26. juni 2001
 § 12. Folkepension, der består af grundbeløb og pensionstillæg, kan udbetales til personer, der er fyldt 65 år.
 § 13. Førtidspension kan udbetales til personer i alderen fra 18 til 65 år i form af
 højeste førtidspension, der består af grundbeløb, invaliditetsbeløb, erhvervsudygtighedsbeløb og pensionstillæg,
 mellemste førtidspension, der består af grundbeløb, invaliditetsbeløb og pensionstillæg,
 forhøjet almindelig førtidspension, der består af grundbeløb, førtidsbeløb og pensionstillæg, eller
 almindelig førtidspension, der består af grundbeløb og pensionstillæg.
 personer i alderen fra 18 til 60 år, hvis erhvervsevne er nedsat med omkring 2/3, og
 personer i alderen fra 60 til 65 år, hvis erhvervsevne er nedsat i det omfang, der er nævnt i stk. 1.
 personer i alderen fra 18 til 65 år, hvis erhvervsevne er nedsat på grund af helbredsmæssige forhold med mindst halvdelen,
 personer i alderen fra 18 til 65 år, hvis erhvervsevne er nedsat med mindst halvdelen, uden at nedsættelsen alene skyldes helbredsmæssige forhold, og
 personer i alderen fra 50 til 65 år, når sociale og helbredsmæssige forhold taler for det.
 Stk. 5. Socialministeren kan fastsætte nærmere regler om tilkendelse af pension efter stk. 3, nr. 2 og 3.
 Stk. 6. Alderen på det tidspunkt, hvor en førtidspensionssag påbegyndes, eller hvor der er ansøgt om pension efter §§ 16 og 18, er afgørende for, hvilken pension der kan tilkendes. Er de øvrige betingelser for tilkendelse først opfyldt på et senere tidspunkt, er det alderen på dette tidspunkt, der er afgørende for, hvilken pension der kan tilkendes.
 Stk. 7. Efter det fyldte 60. år kan pension uden pensionistens samtykke hverken frakendes eller nedsættes til lavere form for pension, jf. § 13. Dette gælder dog ikke for invaliditetsydelse og bistands- og plejetillæg.
 § 15. Tilkendelse af pension efter § 14, stk. 1-2 og stk. 3, nr. 1 og 2, er betinget af, at erhvervsevnen varigt er nedsat på grund af fysisk eller psykisk invaliditet. Med henblik på pension efter § 14, stk. 3, nr. 2, skal der dog også lægges afgørende vægt på andre omstændigheder, der klart viser, at erhvervsevnen hos en ansøger, som ikke har andre forsørgelsesmuligheder, er varigt nedsat. Der kan i helt ekstraordinære tilfælde tilkendes pension efter § 14, stk. 3, nr. 2, uden at nedsættelsen af erhvervsevnen skyldes helbredsmæssige forhold.
 Stk. 4. Socialministeren fastsætter nærmere regler om vurderingen af erhvervsevnenedsættelsen for personer, der ikke kan anses for hidtil at have været fuldtidsbeskæftigede.
 § 16. Bistandstillæg kan tilkendes personer i alderen fra 18 til 65 år sammen med pension. Tillæg kan tilkendes personer, der er blinde eller stærkt svagsynede, eller hvis invaliditet medfører, at pågældende stadig må have personlig bistand af andre.
 § 18. Invaliditetsydelse kan tilkendes personer i alderen fra 18 til 65 år, der ikke modtager anden pension, men som ville have ret til højeste eller mellemste førtidspension, hvis de ikke havde erhvervsmæssigt arbejde, jf. § 15. Invaliditetsydelse


text:
kan også tilkendes personer, der på grund af alvorlig høreskade har svære kontaktvanskeligheder.
 Nr. 614 af 26. juni 2001
 at ansøgeren har været ude for ændringer i sine forhold, f.eks. i form af sygdom, arbejdsløshed eller samlivsophør,
 at behovet ikke kan dækkes gennem andre ydelser.
 Kortvarige vejlednings- og introduktionsprogrammer med vejledning om arbejds- og uddannelsesmuligheder og med adgang til at afprøve beskæftigelsesønsker.
 Jobtræning med løntilskud hos private eller offentlige arbejdsgivere, jf. §§ 12-14 i lov om en aktiv arbejdsmarkedspolitik.
 Individuel jobtræning hos private eller offentlige arbejdsgivere, jf. §§ 22 og 24 i lov om en aktiv arbejdsmarkedspolitik.
 Særligt tilrettelagte uddannelsesaktiviteter.
 Særligt tilrettelagte aktiverende forløb i form af vejlednings- og praktikforløb, erhvervsmodnende kurser eller andre tilsvarende forløb med en kombination af arbejde og uddannelse.
 Frivillige og ulønnede aktiviteter efter personens eget ønske, som kommunen anser for at have samfundsmæssig betydning eller betydning for den pågældendes uddannelses- eller arbejdsmæssige situation.
 Voksen- eller efteruddannelse efter personens eget ønske, jf. § 19.
 Ordninger om jobrotation, hvor ledige erstatter beskæftigede, jf. § 20 i lov om en aktiv arbejdsmarkedspolitik.
 § 46. Revalidering i form af virksomhedsrevalidering eller anden revalidering er erhvervsrettede aktiviteter og økonomisk hjælp, der kan bidrage til, at en person med begrænsninger i arbejdsevnen fastholdes eller kommer ind på arbejdsmarkedet, således at den pågældendes mulighed for at forsørge sig selv og sin familie forbedres. En person, der er berettiget til sådan hjælp, kaldes en revalidend. Aktiviteter, som revalidenden gennemfører, før det erhvervsmæssige sigte er afklaret, kaldes forrevalidering. Det er aktiviteter med et erhvervsmodnende eller afklarende sigte for revalidenden.
 § 47. Kommunen tilrettelægger revalideringen i samarbejde med revalidenden således, at tilbudet er tilpasset den enkeltes forudsætninger og behov og under hensyn til egne ønsker til fremtidig beskæftigelse. Ved virksomhedsrevalidering tilrettelægges revalideringen i samarbejde med både revalidenden og virksomheden, og revalideringen sigter mod en efterfølgende varig ansættelse på normale løn- og arbejdsvilkår i virksomheden eller en virksomhed med tilsvarende funktioner.
 Arbejdsprøvning, herunder arbejdsprøvning som led i virksomhedsrevalidering i offentlige eller private virksomheder.
 Erhvervsmodnende eller afklarende aktiviteter, herunder aktiviteter som led i virksomhedsrevalidering i offentlige eller private virksomheder.
 Virksomhedsrevalidering i form af optræning eller oplæring i offentlige eller private virksomheder.
 Hjælp til etablering af selvstændig virksomhed.
 Stk. 3. Økonomisk hjælp til revalidering kan omfatte:
 Revalideringsydelse efter § 52, dog med fradrag af eventuelle arbejdsindtægter m.v., jf. §§ 58 og 59.
 Helt eller delvis løntilskud efter § 62.
 Særlig støtte efter §§ 63 og 64.
 Støtte til at etablere selvstændig virksomhed efter § 65.
 Stk. 4. Revalidenden bevarer sit hidtidige forsørgelsesgrundlag under forrevalideringen både i virksomhedsrevalidering og i anden revalidering.
 § 50. Kommunen udarbejder i samarbejde med revalidenden en erhvervsplan, når det erhvervsmæssige sigte er afklaret for den pågældende. Planen skal angive mål, tidsrammer og indhold. Ved virksomhedsrevalidering angiver planen tillige, hvordan virksomheden deltager i revalideringsforløbet, samt kommunens bistand til virksomheden.
 Arbejdsprøvning.
 Optræning eller oplæring.
 Nødvendig forberedende undervisning.
 Kurser og projekter.
 den pågældende forsørger egne børn i hjemmet eller
 den pågældende har haft arbejdsindtægter, som giver ret til højeste sygedagpenge.
 Stk. 4. Personer, der får hjælp efter


text:
stk. 2, og som har en dokumenteret bidragspligt over for et barn, får et månedligt tillæg, der svarer til det fastsatte bidrag, dog højst normalbidraget. Er bidraget forskudsvis udlagt på tidspunktet for udbetaling af hjælp, benyttes tillægget til afdrag på bidragsgælden. Hjælpen inkl. tillæg kan højst udgøre 10.245 kr.
 § 70. Kommunen sørger for, at personer under 65 år med varige begrænsninger i arbejdsevnen har mulighed for
 ansættelse hos private eller offentlige arbejdsgivere i fleksjob efter § 71,
 ansættelse hos private eller offentlige arbejdsgivere i skånejob efter § 75 eller
 støtte til at fastholde beskæftigelsen i egen virksomhed.
 Stk. 3. Socialministeren kan under hensyn til Danmarks internationale forpligtelser fastsætte regler om, at der inden for visse erhvervsområder ikke er adgang til at beskæftige personer efter stk. 1 og 2.
 § 71. Kommunen giver tilbud om fleksjob til personer, som ikke modtager førtidspension efter lov om social pension, og som ikke kan opnå eller fastholde beskæftigelse på normale vilkår på arbejdsmarkedet.
 Stk. 2. Fleksjob kan først tilbydes, når alle relevante aktiverings- og revalideringsmæssige samt andre foranstaltninger, herunder eventuelt forsøg på omplacering på arbejdspladsen, har været afprøvet for at bringe eller fastholde den pågældende i ordinær beskæftigelse. Undtaget herfra er tilfælde, hvor det er åbenbart formålsløst at gennemføre de nævnte foranstaltninger forud for visitationen.
 § 74. Ledighedsydelse udbetales af kommunen til personer, der er berettiget til fleksjob. Ledighedsydelse kan udbetales
 i perioden efter visitationen, indtil den pågældende ansættes i fleksjob,
 ved ledighed efter et fleksjob,
 i perioder med sygdom eller barsel,
 ved afholdelse af ferie eller
 ved midlertidige afbrydelser i arbejdet, som ikke kan tilregnes den pågældende.
 § 74 a. Personer, der er visiteret til et fleksjob efter § 71, har ret til ledighedsydelse, mens de venter på et fleksjob. Det er en betingelse for retten til ledighedsydelse efter visitationen, at personen på tidspunktet for visitationen til fleksjob
 ville være berettiget til at modtage dagpenge efter lov om dagpenge ved sygdom eller fødsel,
 modtager sygedagpenge eller
 deltager i revalidering efter en erhvervsplan.
 Stk. 2. Personer, der efter stk. 1 er berettiget til ledighedsydelse, har ret til ledighedsydelse ved ledighed efter et fleksjob.
 Stk. 3. Personer, der ikke er omfattet af stk. 1, får ret til ledighedsydelse ved ledighed efter et fleksjob, når de har været ansat i fleksjob efter § 71 i 9 måneder inden for de seneste 18 måneder.
 Stk. 4. Personer, der er berettiget til ledighedsydelse, har også ret til ledighedsydelse ved midlertidige afbrydelser i arbejdet, som ikke kan tilregnes den pågældende.
 Stk. 5. Modtageren bevarer ledighedsydelsen i perioder med sygdom eller barsel. Reglerne om opfølgning i forbindelse med modtagelse af dagpenge efter lov om dagpenge ved sygdom eller fødsel finder tilsvarende anvendelse.
 Lovbekendtgørelse nr. 147 af 02/03/2001
 det anses for overvejende sandsynligt, at revalidering vil blive iværksat,
 det anses for nødvendigt at gennemføre arbejdsprøvning eller andre afklarende foranstaltninger med henblik på at klarlægge den sikredes arbejdsevne, således at dagpengeperioden forlænges i op til 2 gange 13 uger,
 den sikrede er under eller venter på lægebehandling, som må antages inden


text:
for en kortere tid at kunne genskabe arbejdsdygtigheden,
 der er rejst sag om ret til erstatning efter lov om sikring mod følger af arbejdsskade, eller
 der er påbegyndt en sag om førtidspension, eller
 særlige omstændigheder i øvrigt taler derfor.
 fra arbejdsgiveren eller kommunen i de første 2 uger af fraværsperioden ved sygdom eller
 i anledning af graviditet, barsel eller adoption efter kapitel 7.
 Denne side er senest ændret den 08. juni 2009


text:
10 Jun 2013 08:52
 SKM2013.379.HR
 2. afdeling, 204/2012
 Produktion, el, varme, afgiftsfritagelse, kul, opgørelse, afgiftstilsvaret, afgiftsberegning, kulvægt, referenceværk
 Sagen angik, om skattemyndighederne med rette havde afvist den afgiftsberegning, som H1 A/S havde anvendt til beregning af selskabets afgiftstilsvar i perioden fra oktober 1996 til august 1998, og om H1 A/S i samme periode havde betalt en for høj afgift som følge af fejlvisning på selskabets kulvægt.
 Højesteret fandt det ikke godtgjort, at skattemyndighederne havde givet H1 A/S tilladelse til at anvende den opgørelsesmodel, som selskabet havde anvendt ved afgiftsberegningen i perioden fra oktober 1996 til august 1998. Skattemyndighederne havde derfor været berettiget til at opgøre selskabets afgiftstilsvar for perioden efter den tidligere godkendte G2-model.
 Højesteret fandt det ikke godtgjort, at der havde været sådanne fejl forbundet med vejningen af kul, at der var grundlag for H1 A/Ss tilbagebetalingskrav.
 Kulafgiftsloven § 7, stk. 1 1 og 2 pkt. (dagældende)
 Den juridiske vejledning 2013-1 E.A.4.2.9
 Den juridiske vejledning 2013-1 E.A.4.5.8
 Den juridiske vejledning 2013-1 E.A.7.11.2
 Den juridiske vejledning 2013-1 A.B.3.5.2
 (advokat Lotte Eskesen)
 Jytte Scharling, Thomas Rørdam, Jon Stokholm, Hanne Schmidt og Kurt Rasmussen.
 I tidligere instans er afsagt dom af Vestre Landsrets 2. afdeling den 18. juni 2012.
 H1 A/S har for Højesteret yderligere gjort gældende, at afgørelsen af 29. oktober 2001 fra ToldSkat om efterbetaling af afgift hviler på et forkert grundlag, da der er anvendt en elvirkningsgrad på 37,38 %, hvilket er urealistisk højt. Dette er bl.a. bekræftet ved det syn og skøn, der blev iværksat i forbindelse med en tidligere sag mellem parterne, hvor Vestre Landsret afsagde dom den 22. september 2006 (SKM2006.735.VLR) vedrørende beregning af afgift i perioden fra 1. september 1998 til 28. februar 1999. På baggrund af skønsrapporten i denne sag, var parterne enige om, at afgiftsberegningen skulle ske på grundlag af et stipuleret referenceværk med en elvirkningsgrad på 31 % og en varmevirkningsgrad på 236 % ved kombineret produktion. Afgiftsforhøjelsen må som følge heraf under alle omstændigheder anses for at være sket med urette.
 Skatteministeriet har heroverfor anført, at der intet grundlag er for, at afgiften skal opgøres som hævdet af H1 A/S, hvorefter den såkaldte G2-model skal anvendes med en modificeret elvirkningsgrad på 31 %. H1 A/S ønsker herved at anvende den elvirkningsgrad, der blev lagt til grund i landsretssagen fra 2006, men H1 A/S ønsker ikke at anvende de øvrige elementer, der er indeholdt i dommen. Den "begunstigende lovudfyldende formålsfortolkning" af bestemmelserne om afgiftsfritagelse, som myndighederne har accepteret, kan ikke udstrækkes længere end tilladt. G2-modellen er herved tilladt anvendt med de forudsætninger, der var indlagt heri.
 I afgørelsen af 29. oktober 2001 fra ToldSkat hedder det i sagsfremstillingen bl.a.:
 1.2.4 Produktion og varmevirkningsgrader efter "Den anvendte G1-metode".
 På vedlagte bilag 2 har ToldSkat for perioden 1. januar 1996 - 31. december 1998 foretaget en beregning af såvel forholdet mellem den fysiske el- og varmeproduktion samt de el- og varmevirkningsgrader som fremkommer efter H1x A/S' oprindelige afgiftsbetalinger.
 Udover de rent fysiske forhold imellem el- og varmeproduktion har ToldSkat på bilag 2 beregnet de