text:
de ikke tidligere havde været der. Han havde hele tiden vidst, at telefonerne ikke kom fra Sverige. Det var hans opfattelse, at HH-koncernen først havde fået viden om, at telefonerne ikke tidligere havde været i Sverige, da proceduren blev ændret i maj 1998.
 SL har forklaret bl.a., at han er ansat hos H1, som er en del af det gamle H1X/H1XX. I 1998 var han ansat i bogholderiafdelingen/indkøbsadministrationen, hvor han var bogholder og projektmedarbejder på enkelte projekter vedrørende noget it. Han arbejdede bl.a. med fakturamodtagelse osv. Den fysiske varemodtagelse skete på lageret i Danmark. Varemodtagelsesbilaget genereres automatisk i systemet ud fra indkøbsordren, som kom fra indkøbsafdelingen. Indkøbsordren er lagt ind i systemet af indkøbsafdelingen. Når indkøbsordren lægges ind i systemet af indkøbsafdelingen, er det allerede sat ind, at varerne skal flyttes fra H2XX til H1XX. Om der skal betales moms, ligger også i systemet via indkøbsordrerne, og den momsmæssige behandling følger således af indkøbsordrerne. Hans opgave var således alene at effektuere, hvad der er indtastet af indkøbsafdelingen. Ved varemodtagelsen kan man sige, at indkøbsordren forsvinder, men at alle informationer overføres.
 JK har forklaret bl.a., at han er ansat i H1 og har med it-systemer at gøre. I første halvdel af 1998 arbejdede han i bogholderiet. Han var særligt specialiseret inden for moms og med pleje af it-systemer. Arbejdet med moms angik hele koncernen. Han har således lavet momsangivelserne i H2XX. G1-handlerne fik han første gang kendskab til i marts-april 1998, da han lavede momsregnskab for marts 1998. I forbindelse med den procedureændring, der skete i firmaet i maj 1998 vedrørende G1-handlerne, fik han af KN skitseret en problemstilling med, at varen ikke fremover kom fra Sverige. Det er hans opfattelse, at det var et fremadrettet problem. Han forstod, at der var tale om en handel mellem det danske H1XX og det svenske datterselskab H2XX. KN bad ham om at finde ud af, hvordan man skulle forholde sig, når H2XX køber varer af et andet svensk selskab, og der betales svensk moms, men uden at varen befinder sig i Sverige. Han talte herefter med ToldSkat. Endvidere talte han med en revisor fra KPMG eller fra BDO ScanRevision. Revisors svar var, at varen skulle videresendes til Sverige, hvis der skulle kunne pålægges svensk moms. Varernes placering i Danmark var så at sige en transitadresse, idet de skulle videre til Sverige. Han gav beskeden fra revisor videre til KN. TS havde ikke tidligere talt med ham vedrørende det momsmæssige aspekt ved handlerne. Efter at have videregivet svaret fra revisor til KN, har han ikke været videre involveret heri, og han har heller ikke været involveret i forsendelserne til Sverige.
 KN har forklaret bl.a., at han ikke længere er medejer og er stoppet i HH-koncernen. Han kan ikke erindre, at MJ skal have fortalt ham, at varerne fra en levering i en G1-handel ikke kom fra Sverige, men sydfra. Såfremt han allerede i marts 1998 havde fået denne viden, ville han have kontaktet revisor SS. Første gang, han hørte om sagen, var i maj


text:
1998, da JK sagde, at der var et problem. Han kontaktede herefter SS og efterfølgende LL. Man afholdt et møde i virksomheden den 14. maj 1998. Løsningen, der blev skitseret herefter, var, at hvis der skulle være svensk moms, så skulle varerne komme fra Sverige. JK havde ikke sagt noget om, hvorfra han havde fået kendskab til, at der var et problem. Efter mødet fik MJ besked på at sørge for, at varerne kom til Sverige.
 PS har forklaret bl.a., at han ikke førend i dag har hørt direkte om MJs forklaring om henvendelsen til TS og om bekymringer omkring handlen med G1. MJ har et horn i siden på firmaet. Ligeledes har han ikke før omkring indkaldelsen til mødet den 14. maj 1998 hørt om, at varer skulle være kommet sydfra. Det var netop det, der dukkede op den 14. maj. Herefter blev fragtbreve osv. undersøgt nøje, og det blev bekræftet, at det ikke var tilfældet. På mødet den 14. maj 1998 diskuterede man, at telefonerne ikke fremadrettet kom fra Sverige.
 SV har forklaret bl.a., at han har været ansat i HH-koncernen fra 1994 og indtil august 2007. Hans job var i starten at være shipping manager. I 1998 var han ansat på lageret i Danmark, hvor han var højre hånd for chefen. Chefen var den øverste logistikansvarlige, MJ. De arbejdede derfor tæt sammen. Man kan sige, at MJ og han sammen havde ansvaret for lageret i Danmark, som henholdsvis nr. 1 og nr. 2, hvor MJ var chef. Han husker handlerne, som blev gennemført i perioden fra marts til juni 1998, men han kan ikke huske navnene på de involverede selskaber. Han kan huske, at han kontaktede MJ, fordi han havde fået at vide, at han skulle hente en check i Unibank. Mens de talte om dette, så han på fakturaen, hvor der stod to svenske navne. De var enige om, at noget var galt. MJ ville undersøge det. MJ ringede tilbage og sagde, at han bare skulle hente checken. Det med fakturaen havde man styr på. Han hentede herefter checken og afleverede den hos G4 ved daværende direktør PP. Efter et par timer ringede PP og sagde, at de kunne hente varerne, hvilket de gjorde. Det var indkøbsafdelingen, som lå i samme bygning som speditionsafdelingen, som gav ham besked på, at han skulle hente checken i Unibank. Han hentede fakturaen i indkøbsafdelingen, men kan ikke huske hos hvem. Ved fakturaen undrede det ham, at der var svensk afsender og svensk modtager, selv om varerne stod i Danmark. Derfor ringede han til MJ.
 Hele forløbet var usædvanligt, herunder at der skete betaling med check, idet de plejede at betale via SWIFT-overførsler. Engang var det selvfølgelig normalt at betale med check, men i 1998 var det meget unormalt, da man var begyndt at bruge SWIFT-overførsler. Dette var man begyndt med på grund af vognmændenes risiko ved at anvende checks. Betaling via SWIFT gik hurtigere, og vognmanden undgik at have en check "ude at svømme". Endvidere syntes chaufførerne også, at

type: other


text:
det var risikobetonet at bruge checks, idet der selvfølgelig altid er risiko for at tabe dem. Dette var de eneste ting, der var usædvanlige ved forløbet. Han så tilsvarende slags handler to gange mere. Ved disse handler skulle man have varerne til Sverige. Der var tale om handler med de samme parter. Han har aldrig set den slags handler med andre parter, hverken før eller efter. Normalt hentede H1X/H1XX selv telefonerne i de respektive lande.
 Efter første gang at have kontaktet MJ, talte de senere om, hvorvidt det, der skete, var korrekt, men de havde fået at vide, at der var styr på det, idet det var efter anvisning fra revisionsfirmaet KPMG. De var speditører, og de måtte regne med, at det var korrekt. Han har ikke hverken informeret eller talt med andre end MJ om disse handler. Han vil tro, at MJ talte med PS og/eller TS herom, idet det var de to, som stod for indkøb af varer. I hvert fald gav MJ udtryk for, at han havde talt med nogen, men han sagde ikke med hvem. Han drøftede med MJ, hvor varerne kom fra, idet han så dem ankomme med en bil med belgiske nummerplader. Dette så han og en lagermedarbejder fra H1X/H1XX i forbindelse med en handel, da de var hos G4 i forbindelse med inspektionen af varerne i denne konkrete handel. Han har således set dette en gang, men kan ikke huske hvornår i forløbet. MJ var ikke med. De har aldrig været hos G4 sammen.
 I speditions- og logistikafdelingen talte de om trafikken med at køre varer til Sverige. Man talte om, at det ikke var en rigtig levering/forsendelse, idet det blot var en transit. Det var MJ, der videregav informationerne om, at man skulle transportere varerne til Sverige. Dette havde man fået at vide af revisionsfirmaet KPMG. Det foregik sådan, at når varerne var frigivet fra G4, bestilte man vognmandsfirmaet G7, som VK var repræsentant for, til at køre varerne. Selskabet kørte varerne til en havn i Danmark, sejlede derfra til Sverige, hvor bilen kørte af færgen, vendte og sejlede tilbage til Danmark. Derefter kørtes varerne til Danmark igen, hvorefter de solgtes til kunderne. Det var dette, KPMG havde godkendt. I speditionsbranchen definerer man begrebet "i land" som at anbringe varerne på lager eller i hvert fald at aflæsse varerne og anbringe dem, i dette tilfælde, på svensk jord.
 Han kan huske G6, idet repræsentanten fra G6 kom med varerne i en udlejningsbil fra Avis. Den pågældende fik en Verrechnungscheck (en crosset check) udstedt af H1X/H1XXs indkøbsafdeling. G6 kom oftest omkring lukketid, nogle gange senere, måske omkring kl. 19.00, og skulle så have checken. Han har været der et par gange efter lukketid for at tage imod varerne fra G6. Informationen om, at G6 skulle levere varer, fik de fra indkøbsafdelingen. I indkøbsafdelingen var der 6-7 mand, og det var en af dem, de ville få ordren fra. I speditionsafdelingen var de 3 mand, og det ville være en af dem, som tog


text:
imod varerne, først og fremmest lagerchefen eller i dennes fravær en af de andre. Han talte med manden fra G6, f.eks. hvis denne ringede og sagde, at han var forsinket med en levering. Han opfattede klart G6 som en leverandør/sælger. De fik en følgeseddel af G6, så de kunne kontrollere antallet. De fik ikke en egentlig faktura, men mange tyske leverandører anvender en blanding af en faktura og en følgeseddel. Han kender ikke til det svenske firma G5 AB. Navnet siger ham ikke noget.
 MJ fortalte to gange, at der havde været lavet en forespørgsel til revisionsfirmaet KPMG. Den første gang var lige i starten, altså da han havde den allerførste faktura i hånden, og hvor han kontaktede MJ, og MJ efterfølgende vendte tilbage og sagde, at der var styr på det. Herunder nævnte MJ KPMG.
 Det var sædvanligt, at man krydstjekkede ting med KPMG. De havde følt sig sure og krænkede som speditører, fordi man havde spurgt KPMG, fået et svar og blot forladt sig på det, selv om speditørerne selv havde en opfattelse af situationen.
 Det er ubestridt, at hverken H2XX i Sverige AB eller H1XX A/S vidste eller burde vide, at G3 Trading og G5 AB ikke havde til hensigt at afregne momsen. Det forhold, at G3 Trading og G5 efter det oplyste har begået momssvig, har derfor ikke i sig selv betydning for H2XXs og H1XXs momsretlige stilling, jf. herved EF-domstolens dom af 12. januar 2006 i de forenede sager C-354/03, C-355/03 og C484/03 Optigen Ltd. m.fl. og EF-domstolens dom af 6. juli 2006 i de forenede sager C439/04 og C440/04, Kittel og Recolta.
 Af de grunde, landsretten har anført, tiltræder Højesteret, at det må lægges til grund, at mobiltelefonerne blev købt af H1XX gennem kædehandler, hvor de enkelte led i handelskæderne faktisk rådede over telefonerne ved som ejer at videresælge dem. Der er derfor sket levering i hvert enkelt handelsled i momslovens forstand, jf. momslovens § 4, stk. 1. Mobiltelefonerne blev i begge handelskæder transporteret fra den oprindelige sælger - G2 Trading, Luxembourg, og G6 Import & Export, Tyskland - til Danmark og overgivet til H1XX. Handlerne mellem G2 og G3 og mellem G6 og G5 er således momsfri EU-handler, mens de øvrige handler er momspligtige i Danmark, jf. herved momslovens § 34, stk. 1, nr. 1, og EF-domstolens dom af 6. april 2006 i sag C-245/04, EMAG Handel.
 På denne baggrund er H2XX og H1XX som udgangspunkt berettigede til momsfradrag, jf. momslovens § 37, stk. 1.
 H2XX og H1XX havde faktureret og afregnet moms ud fra en forudsætning om, at H2XXs køb var momspligtigt i Sverige, og at H1XXs køb var en momsfri EU-handel. Selskaberne berigtigede dette ved anmeldelsen af 7. september 1998 om momsregistrering i Danmark af H2XX og ved efterangivelserne af 10. september 1998 for H2XX og H1XX. Spørgsmålet er, om disse omstændigheder kan føre til, at selskaberne ikke er berettiget til momsfradrag ved afregning til de danske myndigheder. Da salget til H1XX var momspligtigt i Danmark, var H2XX forpligtet til som


text:
sket ved berigtigelsen at fakturere salget til H1XX med tillæg af moms, til at lade sig momsregistrere i Danmark og til at afregne moms til Danmark, jf. momslovens § 47 og § 57. Denne forpligtelse er ikke betinget af, om den forudgående fakturering og momsafregning var sket i god eller ond tro med hensyn til leveringsstedet. H2XXs adgang til som led i denne pligtmæssige afregning at fradrage moms betalt ved H2XXs momspligtige køb i overensstemmelse med de faktiske forhold er endvidere ikke betinget af, at sælgerne, G3 Trading, G1 AB og G5, opfyldte deres pligt til at lade sig momsregistrere i Danmark og afregne moms til Danmark.
 Der er under sagen heller ikke i øvrigt oplyst omstændigheder, der kan føre til, at selskaberne ikke er berettiget til momsfradrag. Det bemærkes herved, at selv om berigtigelsen blev indgivet for sent, er der ikke grundlag for at antage, at forsinkelsen havde betydning for de danske myndigheders mulighed for inddrivelse af momstilgodehavendet hos sælgerne.
 I sagsomkostninger for Højesteret skal Skatteministeriet betale i alt 1 mio. kr. til H1 Europe A/S og H1 Sweden AB.


text:
Skat.dk: Fradrag for udgifter til bonusser i et sambeskattet selskab - skift af ejerkreds
 12 Sep 2012 14:45
 11 Nov 2011 08:57
 09-03097
 Fradragsberettigede udgifter, sambeskatning, skift af selskabs ejerkreds
 Selskabet H4 A/S afholdt i 2005 udgifter til særlige bonusser til en række ansatte i anledning af, at H4 A/S skiftede ejerkreds. Beløbet blev fratrukket som lønudgifter. SKAT godkendte ikke fradrag for lønudgifterne, idet SKAT ikke fandt, at der forelå en fornøden sammenhæng med selskabets indkomstskabende aktiviteter. SKAT henviste til, at bonusserne var foranlediget af en forestående ændring af selskabets ejerkreds samt, at bonusserne alene kunne udløses, hvis en sådan begivenhed indtraf, hvorfor udgifterne i udpræget grad tog sigte på at værne om selskabets værdi i modsætning til at erhverve, sikre og vedligeholde indkomsten. Landsskatteretten stadfæstede SKATs afgørelse, idet retten fandt, at udgifterne til bonusserne ikke havde haft en sådan tilknytning til selskabets drift, at udgifterne kunne fratrækkes efter statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a. Udgifterne blev anset for at være afholdt i aktionærernes interesse.
 Den jurirdiske Vejledning, 2013-1, afsnit C.C.2.2.2.1 Lønudgifter og andre personaleudgifter i selvstændig erhvervsvirksomhed mv.
 Denne erstatter SKM2012.250.LSR
 Klagen vedrører fradrag for udgifter til bonusser i et sambeskattet selskab, der er afholdt i anledning af, at selskabet skiftede ejerkreds.
 SKAT har forhøjet den skattepligtige sambeskatningsindkomst med udgifter til bonusser på (...) mio. kr.
 SKAT har tilbageført bortseelsesbeløb på (...) mio. kr.
 SKAT har forhøjet den skattepligtige sambeskatningsindkomst med (...) mio. kr.
 H1 Holding ApS ejes af H2, H3 A/S m.fl. Selskabet ejer, og er sambeskattet med, H4 A/S.
 H4 A/S er en international sundheds- og medicinalvirksomhed, som i 2005 omsatte for (...) mio. kr. H4 A/S' produkter var i 2005 repræsenteret i mange lande, og H4 A/S havde hovedkontor i Y1, Danmark.
 H4 A/S afholdt i 2005 udgifter til særlige bonusser til en række ansatte i anledning af, at H4 A/S skiftede ejerkreds. Beløbet, som udgjorde (...) mio. kr., er fratrukket som lønudgifter.
 Selskabets repræsentant har oplyst følgende om H4 A/S:
 "H4 A/S er en international sundheds- og medicinalvirksomhed. (...)
 G1 A/S blev hovedaktionær i H4 A/S. Efterfølgende erhvervede G1 A/S de resterende aktier i selskabet, som herefter var et helejet datterselskab af G1 A/S indtil der blev gennemført et management buy-out, hvorved G2 A/S overtog aktiemajoriteten i H4 A/S.
 H4 A/S var herefter ejet af selskabets ledelse og G2 A/S med 70 % og G1 A/S med 30 % frem til 2005, hvor H5 sammen med ledelsen i H4 A/S erhvervede aktiemajoriteten i selskabet. G1 A/S og G2 A/S afstod i forbindelse hermed samtlige deres aktier i H4 A/S. G2 A/S erhvervede samtidigt via H3 A/S ca. 27 % af aktierne i H4 A/S.
 Salget af aktiemajoriteten i H4 A/S i 2005 var resultatet af længere tids overvejelser omkring den fremtidige ejerstruktur, hvor det oprindeligt havde været tanken, at H4 A/S skulle børsnoteres.
 I forbindelse med et sådant ejerskifte er det vigtigt for virksomheden, at der på medarbejdersiden sikres stabilitet og kontinuitet, således at virksomheden ikke mister væsentlige og centrale medarbejdere som følge at


text:
den uro og usikkerhed, som et ejerskifte kan medføre.
 Der blev derfor hos H4 A/S i december 2003 og i maj 2004 indgået aftaler med forskellige centrale medarbejdere om udbetaling af en bonus i forbindelse med en børsnotering eller et salg af H4 A/S, forudsat at børsnotering/salg fandt sted inden udgangen af 2008, og at medarbejderen fortsat var ansat på tidspunktet for børsnotering/salg. Størstedelen af de omhandlede medarbejdere var dog omfattet af de funktionærretlige regler, hvorefter medarbejdere løbende optjener ret til en sådan bonus.
 Som ovenfor oplyst blev aktiemajoriteten solgt i 2005 til H5, hvormed forpligtelsen til udbetaling af bonus blev udløst, således at H4 A/S i overensstemmelse med de indgåede aftaler i det år måtte udbetale bonus til en række medarbejdere på i alt (...) mio. kr., som selskabet er blevet nægtet fradrag for."
 Der er fremlagt kopi af 12 bonusaftaler, indgået mellem H4 A/S og A, B, C, D, E, F, G, H, I, J, K og L.
 Bonusaftalen med direktør A er et brev dateret 4. februar 2005 fra H4 A/S til A, der lyder således:
 "Kære A.
 Jeg skal hermed bekræfte vores aftaler om dine personlige forhold i forbindelse med en transaktion med H5.
 Transaktionsbonus:
 Du tildeles en kontant transaktionsbonus på (...) mio. kr., som forfalder til udbetaling umiddelbart efter transaktionen er gennemført.
 Du får samtidig ret til at investere i og dermed blive medejer af H3 A/S, parallelt med G2 A/S og G3 A/S, enten personligt, eller gennem et af dig etableret selskab, med en andel på 2 (to) % af aktiekapitalen. Der udarbejdes en sædvanlig aktionæroverenskomst mellem investorerne. Det er en betingelse for H5, at G2 A/S har majoritet i H3 A/S i relation til aktieselskabslovens § 78 og 79.
 Fremtidige ansættelses vilkår:
 Pr. 11.02. 2005 etableres en ny ansættelseskontrakt for dig som administrerende direktør i H4 A/S, eller den nuværende fortsætter endosseret af H5 med opdatering af dine forhold, herunder din løn og eventuelt bonusordning.
 Samtidig indtræder du som Management Investor i H1 Holding A/S under en Management Shareholder Agreement. Dette giver dig medejerskab af H1 Holding A/S, og samtidig mulighed for tildeling af Warrants. De detaillerede forhold vil blive fastlagt i en særskilt aftale.
 lle tidligere aftaler er hermed bortfaldet. Dette omfatter såvel H4 A/S som selskabets aktionærer, og vi har i denne forbindelse ingen yderligere krav på hinanden.
 Vi ser frem til et frugtbart samarbejde og forhåbentligt en væsentlig værdiskabelse i de kommende år til fælles bedste."
 Bonusaftalen med B og E (Medarbejderen) er indgået henholdsvis den 5. januar 2004 og den 19. januar 2004 med H4 A/S, og lyder således:
 Indtræder en af følgende begivenheder inden udgangen af året 2008 tilkommer der Medarbejderen en bonus ved først indtrædende begivenhed af:
 Børsnotering af aktier i H4 A/S.
 G2 A/S' salg af selskabets aktier i H4 A/S - hvorved G2 A/S mister stemmemajoriteten - til andre end M, dennes familie eller selskaber kontrolleret af samme.
 idet bonuserhvervelsen yderligere er betinget af, at ansættelsesforholdet ikke er ophørt på tidspunktet for begivenhedens indtræden, jfr.


text:
dog nedenfor § 5 om H4 A/S' opsigelse af Medarbejderen udenfor misligholdelses tilfælde.
 Bonus beregnes som 0,3 % af stigningen i værdien af H4 A/S' aktiekapital på grundlag af følgende formel:
 (Aktieværdien på tidspunktet for den bonusudløsende begivenheds indtræden, fastsat i overensstemmelse med nedenstående regler) X 0,3 % ( ) med fradrag af
 (( ) kr. (egenkapitalen i henhold til koncernårsregnskabet for regnskabsåret 2002)) X 0,3 % ( )
 Bonus herefter ( )
 I det omfang aktiekapitalen i H4 A/S udvides eller nedsættes, tillægges respektive fradrages udvidelsesbeløbet/nedsættelsesbeløbet, i begge tilfælde incl. eventuel overkurs det ovenfor under 2. nævnte beløb kr. ( ) ved beregningen.
 Det under 2 nævnte beløb - eventuelt reguleret som ovenfor angivet - forhøjes med 8 % pr. år fra 1. januar 2004 akkumuleret og fradrages eventuelt efter 1. januar 2004 deklareret udbytte.
 Et eventuelt efter ovenstående regler udbetalt bonusbeløb er ikke feriepengeberettiget.
 § 2. BØRSNOTERING
 Bonus beregnes som i § 1, således at aktieværdien, jfr. § 1, pkt. 1, fastsættes på grundlag at børskursen således:
 Nominel A-aktiekapital i H4 A/S (før eventuel emission i forbindelse med notering) multipliceret med børskursen på A-aktier med tillæg af nominel B-aktiekapital i H4 A/S (før eventuel emission i forbindelse med notering) multipliceret med børskursen på B-aktier.
 Børsnoteres alene en aktieklasse i H4 A/S, er børskursen for de noterede aktier også gældende for de ikke noterede aktier ved beregningen.
 Ved børskursen forstås den gennemsnitlige børskurs beregnet på 15 børsdage efter børsintroduktionen.
 Bonus kan kræves udbetalt senest 45 dage efter børsnoteringen.
 § 3. G2 A/S' AKTIESALG
 Bonus beregnes som i § 1, og således at aktieværdien, jfr. § 1, pkt. 1, fastsættes på grundlag af de(n) aktiekurs(er), der er oppebåret ved G2 A/S' salg af aktier i H4 A/S således:
 Nominel A-aktiekapital i H4 A/S multipliceret med salgskursen for A-aktier med tillæg af nominel B-aktiekapital i H4 A/S multipliceret med salgskursen for B-aktier.
 Er der ved salget afhændet såvel A- som B-aktier for en samlet pris uden at der er fastsat en kurs på henholdsvis A- og B-aktier, beregnes aktieværdien på grundlag af en gennemsnitskurs på de solgte aktier.
 Bonus kan kræves udbetalt senest 45 dage efter at endelig salgsaftale er oprettet og underskrevet.
 § 4. REGULERING
 Måtte der i aftalens løbetid indtræde omstændigheder, der i væsentligt omfang forrykker bonusaftalens forudsætninger - eksempelvis ved fusion, spaltning, salg af selskabets hovedaktiviteter og lignende - vil bestyrelsens Compensation Committee med bistand fra selskabets revisor foretage korrektioner af aftalen, således at dennes intentioner bevares.
 Compensation Committees afgørelse er endelig og kan ikke indbringes for nogen domstol eller den i § 7 nævnte voldgiftsret.
 § 5. OPHØR AF ANSÆTTELSESFORHOLDET
 Hvis ansættelsesforholdet ophører inden indtræden af én at de i §§ 1-3 nævnte begivenheder:
 som følge af Medarbejderens opsigelse af ansættelsesforholdet,
 som følge af H4 A/S' opsigelse eller ophævelse af ansættelsesforholdet i tilfælde af Medarbejderens misligholdelse af dette,
 har Medarbejderen intet krav på bonus i tilfælde af begivenhedens eventuelle senere indtræden.
 Hvis ansættelsesforholdet ophører inden indtræden af én af de i §§ 1-3 nævnte begivenheder som følge


text:
af H4 A/S' opsigelse af Medarbejderen - udenfor misligholdelsestilfælde - har Medarbejderen krav på bonus, såfremt begivenheden indtræder i aftalens løbetid og inden 12 måneder efter ansættelsesforholdets ophør, men kun efter følgende regler:
 ved begivenhedens indtræden inden 6 måneder efter ansættelsesforholdets ophør: fuld bonus
 ved begivenhedens indtræden efter 6 måneder men inden 12 måneder efter ansættelsesforholdets ophør: halv (1⁄2) bonus.
 Ved ansættelsesforholdets ophør forstås i alle tilfælde det tidspunkt, til hvilket H4 A/S er forpligtet til at betale gage til vedkommende Medarbejder.
 § 7. AFTALENS OPHØR
 Nærværende aftale bortfalder i sin helhed
 ved udgangen af 2008 eller
 ved ansættelsesforløbets ophør forinden, jfr. dog § 5 om H4 A/S' opsigelse af Medarbejderen udenfor misligholdelsestilfælde, eller
 ved erhvervelse af bonus i henhold til §§ 1-3 forinden.
 Bonusaftalen med C er indgået den 23. december 2003 med H4 A/S, og lyder ligesom ovenstående aftale, dog således, at procenttallet i § 1 er 0,75 %, og ikke 0,3 %.
 Bonusaftalen med D er indgået den 21. december 2003 med H4 A/S, og lyder ligesom ovenstående aftale, dog således, at procenttallet i § 1 er 0,2 %, og ikke 0,3 %.
 Bonusaftalen med F er indgået den 29. december 2003 med H4 A/S, og lyder ligesom ovenstående aftale, dog således, at procenttallet i § 1 er 0,5 %, og ikke 0,3 %.
 Bonusaftalen med G, J, K og I (Medarbejderen) er indgået henholdsvis den 22. juni 2004, den 30. maj 2004, den 26. maj 2004 og den 23. maj 2004 med H4 A/S, og lyder således:
 Bonus beregnes som et fast bruttobeløb stort kr.(...), der udbetales efter fradrag af sædvanlig skat, arbejdsmarkedsbidrag m.v.
 Et eventuelt efter ovenstående regler udbetalt bonusbeløb er ikke pensions, eller feriepengeberettiget, og inkluderer ethvert muligt krav på supplerende ydelser eller godtgørelse som betragtes indeholdt i bonusbeløbet.
 § 2. UDBETALING AF BONUS
 § 3. REGULERING
 § 4. OPHØR AF ANSÆTTELSESFORHOLDET
 Hvis ansættelsesforholdet ophører inden indtræden af én af de i §§ 1-2 nævnte begivenheder:
 Hvis ansættelsesforholdet ophører inden indtræden af én af de i §§ 1-2 nævnte begivenheder som følge af H4 A/S' opsigelse af Medarbejderen - uden for misligholdelsestilfælde - har Medarbejderen krav på bonus, såfremt begivenheden indtræder i aftalens løbetid og inden 12 måneder efter ansættelsesforholdets ophør, men kun efter følgende regler:
 a) ved begivenhedens indtræden inden 6 måneder efter ansættelsesforholdets ophør: fuld bonus
 b) ved begivenhedens indtræden efter 6 måneder men inden 12 måneder efter ansættelsesforholdets ophør: halv (1⁄2) bonus.
 § 6. AFTALENS OPHØR
 Bonusaftalen med H og L er indgået henholdsvis den 23. maj 2004 og den 1. juni 2004 med H4 A/S, og lyder ligesom ovenstående aftale, dog således, at beløbet i § 1 er (...) kr. og ikke (...) kr.
 Ved aftale af 10. februar 2005 mellem de hidtidige ejere: G2 A/S og G1 A/S og den fremtidige ejer (selskabet), blev H4 A/S solgt, hvorved betingelsen for udbetalingen af de særlige bonusbeløb indtrådte.
 Bonusbeløbene blev udbetalt til A, B, C, D, E, F, G, H, I, J, K, L og N.
 Der er ikke fremlagt kopi


text:
af aftale indgået mellem H4 A/S og N.
 Selskabets repræsentant har til brug for klagesagen indsendt følgende liste over medarbejdere, der var berettiget til bonus:
 1) Selskabet administrerende direktør A
 Navn A
 Arbejdsopgaver/-områder
 Generel ledelse af H4 A/S
 Deltagelse af salgsarbejde
 Nøgleperson i aktionærernes bestræbelser på salg af H4 A/S til H5
 Salg af aktier Nej
 Erhvervede aktier/warranter
 Ja, for i alt kr. (...)
 H4 A/S' adm direktør siden 2001, fortsatte i virksomheden efter transaktion med H5. Havde væsentlig betydning for virksomheden og sikrede den fornødne kontinuitet i og efter transaktionen. Qua hans kompetencer og baggrund antages det, at han relativt nemt ville kunne finde anden beskæftigelse. Han ville være svær at erstatte på kort sigt.
 2) Management gruppen (B, C, D, E og F)
 Navn B
 Koncernadvokat (Group counsel)
 Ansvar for koncernens juridiske forhold og relation til eksterne juridiske samarbejdspartnere
 Deltog primært i beskrivelse af faktuelle forhold vedr. koncernen, herunder udarbejdelse af dataroom
 Ja for i alt kr. (...)
 Kom til virksomheden i 2002 og fortsatte i virksomheden efter transaktionen med H5. Havde en vis betydning for virksomheden gennem kendskab til faktuelle og juridiske forhold. Må antages relativt nemt at kunne finde anden beskæftigelse, fx i advokathus e.lign. Mulig at erstatte, men tab på kort sigt.
 Øverste ansvarlige for salg indenfor H4 A/S' største forretningsområde
 Deltog primært i beskrivelse af faktuelle forhold vedr. markeder og koncernens brands (varemærker)
 Kom til virksomheden i 2001 og forestod sammen med A turn-around af virksomheden. Fortsatte i virksomheden efter transaktionen med H5. Havde stor betydning for virksomheden gennem indgående markeds- og produktkendskab, samt som udvikler af diverse markedsstrategier. Ville være stort aktiv fx for konkurrent til H4 A/S. Må antages relativt nemt at kunne finde anden beskæftigelse, qua baggrund. Skiftede kort tid efter transaktionen til tilsvarende stilling hos G4.
 Navn D
 Ansvarlig for virksomhedens produktion, supply chain og logistik
 Deltog i begrænset omfang med faktuel viden om virksomhedens produktionsforhold
 Havde været i virksomheden i en lang årrække med indgående kendskab til produktion og QA forhold. Ville være svær at erstatte på kort sigt og må antages relativt nemt at kunne finde anden beskæftigelse. Blev i virksomheden efter transaktionen.
 Ansvarlig for økonomi og IT
 Deltog i væsentlig grad sammen med A, herunder med udarbejdelse af diverse præsentationer samt økonomiske fremskrivninger
 Havde været i virksomheden siden 2003 og kom fra stilling hos G5 i Asien. Kunne nemt finde ansættelse i anden virksomhed, hvilket også skete 2006 da han blev finansdirektør hos G6.
 Navn F
 Med reference til adm. direktør overordnet ansvarlig for personaleforhold hos H4 A/S
 Deltog kun i begrænset omfang i salgsprocessen
 Kom til virksomheden umiddelbart efter A. Var i årene et væsentligt aktiv i turn-around af virksomheden indenfor et område, som i mange år var blevet forsømt. Forlod virksomheden i 2006 for at følge familien til Tyskland.
 3) Øvrige nøglemedarbejdere (G, H, I, J, K, L og N)
 Navn G
 Afdelingsleder i produktion
 Operativ leder af produktionen
 Deltog ikke i salgsarbejde
 Væsentlig for produktionen. Ikke uerstattelig, men besad indgående kendskab til produkter og


text:
produktionsflow.
 Navn H
 Operativ ansvarlig for virksomhedens aflæggelse af periode regnskaber og budgettering
 Deltog i begrænset omfang i salgsprocessen med faktuel viden for økonomiske forhold, herunder udarbejdelse af dataroom
 Har været i virksomheden i en lang årrække og var nok den med bedst kendskab til virksomhedens økonomi og struktur.
 Navn I
 Afdelingsleder for laboratorium
 Foretog analyser af diverse prøver udtaget i produktionen for at verificere kvalitet og indhold af produkterne.
 Deltagelse af salgsarbejde Nej
 Væsentlig for produktionen. Ikke uerstattelig, men besad indgående kendskab til produkter som kunne være værdifuld for konkurrent.
 Navn J
 Daglig leder af regnskabsafdelingen
 Værdifuld "high-performer"
 Navn K
 Leder af virksomhedens udviklingsafdeling
 I begrænset omfang med faktuel viden i due diligence
 Nøgleperson i udvikling af nye produkter, som absolut kunne være af interesse for konkurrenter
 Navn L
 Rådgiver indenfor medicinske spørgsmål
 I begrænset omfang med faktuel viden
 Var med sin medicinske baggrund og generelle viden en vigtig aktør i arbejdet med dels dokumentation, dels udvikling af produkter (...).
 Navn N
 Leder af virksomhedens kontorer i Asien.
 Vigtig medarbejder på virksomhedens nøglemarkeder i Asien. Kunne relativt let skifte til en konkurrent.
 SKAT har ikke godkendt fradrag for udgifter på i alt (...) mio. kr. til bonusser, der er afholdt i anledning af, at selskabet skiftede ejerkreds i 2005. SKAT har efter en samlet konkret vurdering ikke fundet, at udgifterne har en fornøden konkret sammenhæng med selskabets indkomstskabende aktiviteter, og udgifterne kan derfor ikke anses for fradragsberettigede i henhold til statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a, eller andre bestemmelser, og er derfor tillagt den skattepligtige indkomst.
 SKAT er enige i, at udgifter til løn og lignende sædvanligvis er fradragsberettigede i henhold til statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a. Det er imidlertid SKATs opfattelse, at fradragsretten af en given udgift, uanset type, skal opfylde kriterierne for fradrag efter statsskattelovens 6, stk. 1, litra a, eller andre fradragehjemlende bestemmelser.
 Fradrag efter statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a, er betinget af, at de pågældende udgifter afholdes for at erhverve, sikre og vedligeholde indkomster, herunder at der er en konkret forbindelse mellem afholdelsen af udgiften og erhvervelse af indkomst.
 Selskabets afholdelse af udgifter til de omhandlende bonusser mangler efter SKATs overbevisning en fornøden konkret forbindelse til selskabets indkomsterhvervelse, idet bonusserne ses at være foranlediget af en forestående ændring af selskabets ejerkreds, samt at bonusserne alene kunne udløses hvis en sådan begivenhed indtraf. Udgifterne tager i udpræget grad sigte på at værne om selskabets værdi i modsætning til at erhverve, sikre og vedligeholde indkomst for selskabet.
 SKAT er fortsat af den overbevisning, at nærværende problemstilling er sammenlignelig med afgørelsen fra Højesteret af 8. april 2009 (SKM2009.271.HR), hvor formålet med bonusserne var, at fastholde medarbejdere i en salgssituation.
 SKAT har henvist til, at det væsentligste må anses at være udgifternes manglende tilknytning til selskabets indkomsterhvervelse.
 Til det, at bonusserne i H4 A/S kunne udløses ved såvel salg som ved børsnotering, har SKAT bemærket, at begge situationer vil resultere i en ændring af ejerkredsen, og det må i relation til nærværende problemstilling være


text:
irrelevant, om ændringen sker ved salg eller børsnotering, idet begge begivenheder omhandler ejernes forhold og ikke selskabets driftsaktiviteter.
 Til det, at bonusaftalerne i H4 A/S var betinget af, at en ændring af ejerkredsen fandt sted inden udgangen af 2008, og af at et salg eller en børsnotering blevet gennemført inden 2008, har SKAT bemærket, at aftalerne derfor ikke kan anses for at være generelle fastholdelsesbonusser for at fastholde medarbejderne indtil udgangen af 2008, men derimod aftaler om særlige bonusser, der var direkte foranlediget af planerne om en forestående ændring af selskabets ejerkreds. SKATs manglende anerkendelse af fradragsretten i nærværende sag er således ikke begrundet i, at det er fastholdelsesbonusser som sådan, men er begrundet i, at det er fastholdelsesbonusser, der direkte er betinget af et ejerskifte.
 Til det, at anvendelse af bonusbeløbet til aktier i selskabet er et vilkår i SKM2009.271.HR, har SKAT bemærket, at medarbejderens anvendelse af bonusbeløbet ikke har nogen betydning for selskabets fradragsret, hvorfor SKAT ikke mener, at dette udgør en afgørende forskel mellem nærværende problemstilling og SKM2009.271.HR.
 Med henvisning til bindende svar fra Skatterådet af 18. november 2008 (SKM2008.957.SR) har SKAT i relation til selskabets fradragsret anset, at det ikke har nogen betydning, om bonusbeløbet opgøres som et fast beløb eller som et beløb, der er afhængigt af salgssummens størrelse.
 SKAT har henvist til, at resultatet i Østre Landsrets afgørelse af 21. august 2008 (SKM2008.719.ØLR), hvor det pågældende selskabs fradragsret for lønomkostninger til medarbejdere ikke var anfægtet af SKAT, og som følge heraf heller ikke blev vurderet af Østre Landsret, ikke kan tages til indtægt for, at fradraget for lønudgiften dermed ville have været anerkendt af Østre Landsret, hvis problemstillingen havde været rejst i den pågældende sag.
 SKAT har som følge af ovenstående tillige foretaget nogle afledte ændringer. SKAT har for indkomståret 2005 henvist til, at da ovenstående regulering vil bevirke, at sambeskatningsindkomsten ikke længere er negativ for indkomståret 2005, vil der ikke være grundlag for at anvende reglerne i ligningslovens § 33 H (om bortseelse). Det selvangivne bortseelsesbeløb på (...) mio. kr. er derfor tilbageført. For indkomståret 2006 har SKAT henvist til, at ved opgørelsen af den skattepligtige sambeskatningsindkomst for 2006 er der fratrukket underskud for indkomståret 2005 i overensstemmelse med reglerne i ligningslovens § 15. Da den skattepligtige indkomst for 2005 som følge af ovenstående ikke længere er negativ, er der ikke grundlag for at fremføre underskud til indkomståret 2006. Det selvangivne fremførte underskud fra 2005 til 2006 er derfor tilbageført.
 Selskabets repræsentant har i klagen af 29. oktober 2009 henvist til, at der ikke er hjemmel til at nægte H4 A/S fradragsret for disse lønudgifter. Der er ifølge ligningsvejledningen fradragsret for alle erhvervsmæssigt betingede lønudgifter. SKAT er som udgangspunkt enig heri, men har alligevel nægtet H4 A/S fradrag for en del af selskabets lønudgifter for indkomståret 2005.
 Repræsentanten har videre henvist til, at det bærende argument i SKATs begrundelse for at nægte H4 A/S fradrag for den omhandlede lønudgift er, at der efter SKATs opfattelse ikke er en konkret forbindelse mellem afholdelsen af


text:
udgiften og erhvervelsen af indkomsten. SKAT ser i forbindelse hermed tilsyneladende helt bort fra, hvor vigtigt det er for en virksomhed, at der i forbindelse med et ejerskifte sikres kontinuitet på medarbejdersiden, således at virksomheden ikke taber indkomst, fordi centrale medarbejdere måtte vælge at forlade virksomheden.
 Formålet med at indgå de i denne sag omhandlede bonusaftaler var således også for H4 A/S at motivere de pågældende medarbejdere til i denne situation, der for virksomhedens medarbejdere ofte kan være forbundet med uro og usikkerhed, at medvirke til at sikre både optimal drift og indtjening.
 For så vidt angår den til direktør A betalte bonus, forholder det sig endvidere således, at denne bonus blev betalt som led i en aftale, hvorved H4 A/S sikrede sig A's fortsatte ansættelse, hvilket var af afgørende betydning for H4 A/S.
 Det er således ifølge repræsentanten ikke korrekt, når SKAT helt udokumenteret antager, at der ikke er nogen forbindelse mellem udgiftens afholdelse og H4 A/S' erhvervelse af indkomst.
 Hertil kommer, at der ikke kan stilles det af SKAT anførte krav om konkret forbindelse mellem udgift og indtægt for at opnå fradrag for udgiften. Dette kan illustreres med udgangspunkt i eksempelvis dommen SKM2008.641.BR (TfS 2008, 1073), som er afsagt af byretten i Aalborg. Ved denne dom opnåede skatteyderen fradrag for en række udgifter, som han i indkomståret 2001 havde afholdt som led i en opfindervirksomhed, selvom han det pågældende år alene havde haft en omsætning på 80 kr. Når skatteyderen havde en interesse i at få fastslået, at der forelå en erhvervsmæssig virksomhed, som gav ret til fradrag for underskud, skal det ses i sammenhæng med, at skatteyderen via hans ansættelse hos havde lønindkomst, som dette underskud kunne modregnes i.
 Det er i en sag som eksempelvis den nævnte dom SKM2008.641.BR (TfS 2008, 1073) næppe muligt at påvise nogen forbindelse overhovedet mellem de afholdte udgifter og indkomsten som lønmodtager, men dette ændrer ikke ved, at udgifter, der er afholdt som led i en sådan erhvervsmæssig virksomhed, kan fratrækkes i eksempelvis lønindkomst uden hensyntagen til, at der ikke er nogen konkret forbindelse overhovedet mellem udgifter og indtægter.
 Dommen UfR 1963.954 H viser også, at der ikke kan stilles et krav om en sådan sammenhæng mellem udgift og indtægt. Ved den dom fik en kammerherre og greve, anerkendt fradrag for et beløb på 125.000 kr., som han efter et salg af den til godset hørende avlsgård havde udbetalt til 4 funktionærer, fordi han syntes, at han igennem en årrække havde betalt de 4 funktionærer for lidt i løn.
 Selv i den situation, hvor der var tale om en efter et salg af en del af godset foretaget betaling, som arbejdsgiveren ikke var retlig forpligtet til at foretage, og som alene var begrundet i arbejdsgiverens ønske om at give de pågældende denne kontante påskønnelse, var der fradrag for udgiften.
 Der er således ikke hjemmel til at nægte H4 A/S fradrag for udgiften med den af SKAT anførte begrundelse om manglende konkret forbindelse mellem udgiftens afholdelse og indkomstens erhvervelse.
 Det er SKATs


text:
opfattelse, at problemstillingen i nærværende sag er sammenlignelig med Højesterets dom i SKM2009.271.HR. Repræsentanten er ikke enig med SKAT heri. SKAT har i sin begrundelse citeret en mindre del af præmisserne i højesteretsdommen. SKAT har imidlertid ikke citeret den del af præmisserne, hvor det begrundes, hvorfor Højesteret når frem til den af SKAT citerede konklusion. Det hedder i Højesterets-præmisser:
 "Som anført af landsretten fremgår det af aftalen om direktørbonus, at direktørernes krav på den aftalte bonus var betinget af, at der skete et endeligt salg af selskaberne, og at direktørerne hver især fortsat var ansat på salgstidspunktet, ligesom det fremgår, at størrelsen af bonussen alene afhang af salgsprisen for selskaberne.
 Efter indholdet af aftalen om direktørbonus og efter de afgivne forklaringer lægger Højesteret til grund, at aftalen havde til formål at vederlægge de 2 direktører for at udføre arbejde i forbindelse med salgsbestræbelserne og at sikre, at de forblev ansat indtil endeligt salg var aftalt, begge dele med henblik på at opnå den højst mulige salgspris for selskaberne. Som anført af landsretten havde den udbetalte bonus således ikke den tilknytning til selskabernes drift - dvs. til at erhverve, sikre og vedligeholde indkomsten - der må kræves for, at udgiften kan anses som en driftsomkostning omfattet af Statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a.
 Højesteret stadfæster derfor dommen."
 Det helt afgørende for Højesterets resultat er således, at Højesteret måtte lægge til grund, at aftalen havde et toleddet formål, nemlig (i) at betale direktørerne for at udføre arbejdet, der var knyttet til salget, og (ii) at sikre, at de to direktører gjorde arbejdet færdigt og dermed forblev i virksomheden, indtil salgsaftalen var på plads. Begge dele udelukkende med henblik på at opnå den højst mulige salgspris for selskaberne.
 Det arbejde, de to direktører skulle udføre for at opnå den omhandlede bonus, havde således intet med selskabets drift at gøre, men blev alene udført i aktionærernes interesse, og i denne særlige situation kan udgiften - naturligvis - ikke afholdes med fradragsret for selskabet.
 De særlige omstændigheder, der forelå i sagen SKM2009.271.HR, er imidlertid på ingen måde til stede i denne sag, hvor medarbejderne ikke ved de omhandlede bonusaftaler blev pålagt forpligtelser til at udføre arbejde i forbindelse med salgsbestræbelser, men hvor H4 A/S netop ønskede at sikre stabilitet og kontinuitet på medarbejdersiden - og en helhjertet arbejdsindsats - i en periode, hvor usikkerhed om den fremtidige ejerstruktur kunne risikere at medføre uro og ineffektivitet til skade for virksomhedens løbende indtjening.
 Det kan således konstateres, at der i nærværende sag ej heller er noget grundlag for at nægte fradrag for de omhandlede lønudgifter under henvisning til Højesterets dom SKM2009.271.HR.
 I et supplerende indlæg af 13. januar 2011 har repræsentanten henvist til, at det må anses for uomtvisteligt, at bonusbeløb som de i denne sag omhandlede, på ganske samme måde som eksempelvis de i SKM2002.571.HR (TfS 2002, 1036 H) omhandlede gratis-aktier, er omfattet af begrebet lønudgifter. Repræsentanten har i denne forbindelse bemærket, at det i mange virksomheder er helt almindeligt med forskellige former for incentive


text:
programmer, som har til formål at motivere og fastholde centrale medarbejdere, og som udløser en bonus ved opnåelse af forud fastsatte "milestones". Det må endvidere anses for uomtvisteligt, at de i denne sag omhandlede udgifter i form af bonusbetalingerne må anses for erhvervsmæssigt betingede. Der er således intet grundlag for at antage, at aftalerne om betaling af bonus ikke skulle være begrundet i rent erhvervsmæssige forhold. Det klare udgangspunkt er derfor, at der - i overensstemmelse med det i Ligningsvejledningen anførte - er fradragsret for de i denne sag omhandlede bonusbeløb.
 Videre har repræsentanten henvist til, at det naturligvis er en forudsætning for fradragsretten, at H4 A/S er rette bærer af udgiften. Hvis udgiften som eksempelvis i den i SKM2009.271.HR omhandlede situation udelukkende må anses for at dække arbejde udført for aktionærerne, kan der være grundlag for at omkvalificere udgiften, for så vidt angår det betalende selskab, således at udgiften i relation til dette selskab anses for en ikke-fradragsberettiget udbytteudlodning. Der er imidlertid efter repræsentantens vurdering ikke grundlag for en sådan omkvalifikation af udgiften i nærværende sag. De i denne sag omhandlede bonusbeløb skal således anses for H4 A/S påhvilende lønudgifter, der som udgangspunkt er fradragsberettigede driftsomkostninger efter statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a.
 I denne forbindelse har repræsentanten bemærket, at det i praksis må anses for udelukket at børsnotere eller at sælge en virksomhed, uden at virksomhedens ledende medarbejdere bidrager til processen med blandt andet oplysninger om virksomheden og dokumentation heraf. Dette må anses for en sædvanlig del af de pågældende medarbejderes almindelige arbejde. Det er i denne sammenhæng endvidere væsentligt at være opmærksom på, at den gennemgang af virksomheden, som foretages i en sådan situation, også har stor værdi for virksomheden selv, da den giver virksomheden en øget indsigt i dens stærke og svage sider og dermed større viden om, hvor det kan være nødvendigt at foretage ændringer - eksempelvis af kontrakter - for at undgå fremtidige problemer på et givet område. Det er derfor sagligt velbegrundet, at virksomheden med fuld fradragsret kan afholde lønudgifter til de medarbejdere, som på denne måde bistår med oplysninger m.v. i forbindelse med en mulig ændring af ejerstrukturen.
 Der kan ikke i den almindelige teori og praksis om driftsomkostningsbegrebet i statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a, findes støtte for at nægte H4 A/S fradrag for de af selskabet udbetalte bonusbeløb. Statsskattelovens driftsomkostningsbegreb omfatter ikke blot udgifter til at erhverve indkomsten, men tillige udgifter til at sikre og vedligeholde indkomsten. Sikring og vedligeholdelse af indkomsten vil typisk ske gennem sikring og vedligeholdelse af indkomstgrundlaget, og en sådan sikring og vedligeholdelse af det eksisterende indkomstgrundlag kan også ske med fradragsvirkning. Som anført af Thøger Nielsen i Revision & Regnskabsvæsen 1957, side 344, blev det da også allerede med Højesterets dom af 10. februar 1942 (UfR 1942.335 H) fastslået, at der ikke kan nægtes fradrag, fordi en udgift ikke knytter sig til indkomsterhvervelsen, men derimod indkomstgrundlaget. Dommen er ikke en "enlig svale". Højesteret har i senere domme bekræftet, at en virksomhed ikke kan


text:
nægtes fradrag efter statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a, fordi udgiften vedrører indkomstgrundlaget. De ledende domme er Højesterets dom af 11. juni 1980 (UfR 1980.712 H) samt Højesterets dom af 20. maj 1987 (TfS 1987, 315 H). På grundlag af blandt andet disse domme har Ole Bjørn i Lærebog om Indkomstskat, 6. udgave, 1989, side 320, sammenfattet retstilstanden således:
 "Sammenfattende kan retsstillingen herefter antagelig formuleres derhen, at såfremt en udgift ikke tjener til at etablere, ændre, eller udvide indkomstgrundlaget, er der mulighed for at afholde denne udgift med virkning for den skattepligtige indkomst. Udtømmer udgiften sin virkning for indkomsterhvervelsen i de enkelte år, hvor den er afholdt, eller dog i en kort årrække, er den fradragsberettiget som driftsomkostning. Er dens indflydelse i tidsmæssig henseende længererækkende, kan den afskrives."
 Det ligger således efter praksis fast, at driftsomkostningsfradraget efter statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a, også omfatter udgifter, der er afholdt for at bevare indkomstgrundlaget. Der kan med andre ord ikke som betingelse for fradragsret stilles krav om, at udgiften skal være direkte knyttet til indkomsten.
 Jane Ferniss har i Det skatteretlige driftsomkostningsbegreb fra 2006, side 97 nederst og side 98 øverst, beskrevet gældende ret således:
 "Grænsedragningen er derfor nu mellem på den ene side, de udgifter der vedrører den løbende drift, og de udgifter der er afholdt for at bevare det hidtidige indkomstgrundlag, og på den anden side de udgifter der udelukkende eller hovedsagligt vedrører etableringen eller udvidelse af indkomstgrundlaget."
 Retten til fradrag for driftsomkostninger er af Kjeld Hemmingsen i Driftsomkostninger i teori og praksis fra 2003, side 28, beskrevet således:
 "Kan en udgift rummes inden for den aktuelle virksomhedsstruktur, gives i vidt omfang fradragsret, selvom udgiften også har virkninger mange år ud i fremtiden og dermed kan siges at stå i både direkte og indirekte forbindelse med den løbende indkomsterhvervelse. Falder udgiften uden for virksomhedsmønsteret, således at virksomhedens aktuelle rammer sprænges, er udgiften derimod ikke fradragsberettiget."
 Uanset forskelle mellem de enkelte forfatteres beskrivelse af retstilstanden er der enighed om, at der ifølge den i retspraksis fastlagte fortolkning af statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a, ikke er hjemmel til at nægte fradragsret for en udgift, fordi udgiften ikke knytter sig direkte og umiddelbart til indkomsterhvervelsen. Der er også ret til fradrag for udgifter, der medgår til opretholdelse af indkomstgrundlaget. Det hedder således også i Ligningsvejledningen for 2005-1, afsnit E.A.2.1.2, blandt andet:
 "Domstolspraksis synes at have vist en tendens til en udvikling af driftsomkostningsbegrebet i retning af en udvidelse af fradragsmulighederne for erhvervsmæssige udgifter, der afholdes inden for de hidtidige naturlige rammer af en igangværende virksomhed."
 For så vidt angår lønudgifter anerkendes der i praksis en fradragsret, der går videre end den almindelige fradragsret for driftsomkostninger.
 I SKM2008.719.ØLR (TfS 2008, 1130 ØL) blev der således anerkendt fradrag for lønninger til selskabets medarbejdere i forbindelse med arbejde, der blev anset for at vedrøre formuedispositioner, således at selskabet ikke havde fradrag for eksempelvis rejse- og opholdsudgifter til medarbejderne i forbindelse med dette arbejde. Som det blandt andet fremgår af dommen (TfS


text:
2008, side 5012, venstre spalte, 2. nye afsnit) havde spørgsmålet om fradragsret for lønudgifterne også været genstand for drøftelse med skattemyndighederne. For så vidt angår den i det nævnte afsnit i dommen omtalte artikel af Ole Bjørn i SO 2001, skal det bemærkes, at det i denne artikel, side 215, blandt andet hedder:
 "I praksis synes det således antaget, at det almindelige driftsomkostningsfradrag for f.eks. lønudgifter slår igennem, således at der ikke kan kræves aktivering af de lønomkostninger, der er anvendt i forbindelse med formuedispositioner eller andre dispositioner, der alene eller i overvejende grad vedrører indkomstkilden."
 Det er således klart, at der skal foreligge helt ekstraordinære og særlige grunde, for at der kan nægtes en virksomhed fradragsret for lønudgifter.
 Der foreligger ikke i denne sag sådanne særlige omstændigheder, der kan føre til, at H4 A/S nægtes fradrag for de i sagen omhandlede lønudgifter i form af bonusbetalinger.
 Der er således ikke som i SKM2009.555.ØLR (TfS 2009, 904 ØL) tale om en situation, hvor selskabets indtægter - for hvis tilvejebringelse medarbejderne vederlægges - er skattefri for selskabet. H4 A/S' medarbejdere vederlægges med henblik på blandt andet at sikre selskabets drift og dermed også selskabets skattepligtige indkomst og ikke med det formål at opnå skattefri indtægter. Dommen er i øvrigt anket til Højesteret, og det er således i dag uafklaret, om der selv i den omhandlede situation, kan nægtes fradrag for lønudgifter.
 Det er endvidere åbenbart, at der ikke kan nægtes fradrag, fordi udgiftens afholdelse tillige resulterer i en forøgelse af værdien af aktierne i H4 A/S. I så fald ville der kunne nægtes fradrag for enhver "succesfuld" driftsomkostning, da øget indtjening alt andet lige altid kan siges i sidste ende at komme aktionærerne til gode i form af en værdistigning på aktierne.
 Udgangspunktet er imidlertid helt klart, som fastslået i SKM2002.571.HR (TfS 2002, 1036 H), at det er selskabet, der har fradragsretten, når det er selskabet, som er forpligtet over for medarbejderne, og som dermed har udgiften.
 Det er i denne sag ifølge repræsentanten uomtvisteligt, at H4 A/S er det retssubjekt, der er forpligtet over for de omhandlede medarbejdere, og at udgiften dermed påhviler selskabet. Som det fremgår af den ovenfor beskrevne retspraksis og juridiske teori, kan der ikke i den i dag gældende forståelse af statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a, findes nogen støtte for at nægte H4 A/S fradrag for de i denne sag omhandlede bonusbetalinger. H4 A/S kan derfor alene nægtes fradrag for den til medarbejderne udbetalte bonus, hvis der kan findes grundlag for i relation til H4 A/S at omkvalificere bonusbetalingerne, således at disse i relation til selskabet anses for en maskeret udlodning til aktionærerne.
 Salget af aktiemajoriteten i H4 A/S i 2005 var resultatet af flere års overvejelser omkring den fremtidige ejerstruktur. Det er klart, at også aktionærerne i den situation, hvor der overvejes ændringer i ejerstrukturen, ved eksempelvis en børsnotering eller et salg, har en interesse i at motivere medarbejderne til at yde den bedst mulige indsats til gavn for virksomhedens indtjening, da en


text:
øget indtjening alt andet lige til glæde for også aktionærerne vil øge virksomhedens værdi. I en sådan situation gør der sig imidlertid det særlige gældende, at den uro og usikkerhed omkring virksomhedens fremtid, som overvejelser om et skifte i ejerkredsen typisk medfører, kan resultere i tab af nøglemedarbejdere til stor skade for virksomheden, uanset om der faktisk finder et ejerskifte sted, eller om virksomheden fortsætter med den samme ejerkreds. Repræsentanten bemærker i denne forbindelse, at det ikke blot er medarbejderne selv, der i en sådan situation kan tænkes at tage initiativ til at søge væk fra virksomheden. Konkurrenter vil også være klar til at "stjæle" centrale og videntunge medarbejdere. Overvejelser om fremtidig ejerstruktur kan imidlertid meget vanskeligt holdes skjult for nøglemedarbejdere. Det var derfor af stor vigtighed for H4 A/S ikke blot at sikre sig nøglemedarbejdernes fortsatte motivation men også deres fulde loyalitet over for virksomheden, og som led heri blev de i denne sag omhandlede bonusaftaler indgået.
 De medarbejdere, der fik mulighed for at opnå bonus, kan inddeles i følgende 3 grupper:
 Selskabets administrerende direktør A.
 Management gruppen bestående af B, C, D, E og F.
 Gruppen af øvrige nøglemedarbejdere bestående af G, H, I, J, K, L og N.
 De pågældende medarbejderes funktion m.v. er beskrevet af H4 A/S på listen over medarbejderne, der var berettiget til bonus.
 Ad 1 - selskabets administrerende direktør A
 Det ville ikke være muligt at gennemføre en børsnotering eller et salg af H4 A/S uden en betydelig indsats fra den administrerende direktørs side. A var blevet hentet til H4 A/S som administrerende direktør i 2001 for at stå i spidsen for en "turn-around" af virksomheden, som blev gennemført med stor succes. Med hans betydning for virksomheden på daværende tidspunkt var det åbenbart, at det ikke blot var nødvendigt med en betydelig indsats fra hans side i selve processen omkring etablering af en ændret ejerstruktur, men også at hans forbliven i virksomheden herefter var nødvendig.
 Den til A udbetalte bonus på (...) mio. kr., som blev endeligt aftalt i starten af februar 2005, blev således ydet som vederlag dels for den ekstraordinære indsats, som han i selskabets interesse havde ydet med henblik på at sikre selskabet en stabil og fremadrettet ejerkreds, og dels for at sikre hans forbliven i virksomheden.
 Den i denne sag omhandlede bonus til A er ikke sammenlignelig med den i SKM2009.271.HR (TfS 2009, 483 H) omhandlede bonus, hvor formålet alene var at sikre de to direktørers indsats under salgsprocessen. I sagen lagde Højesteret således i præmisserne til grund, at bonusaftalen havde til formål dels at vederlægge de to direktører for at udføre arbejde i forbindelse med salgsbestræbelserne og dels at sikre, at de forblev ansat, indtil endeligt salg var aftalt, begge dele med henblik på at opnå den højst mulige salgspris for selskaberne. Bonusaftalen havde således efter Højesterets opfattelse ikke til formål at sikre direktørernes forbliven i virksomheden efter et salg. Hertil kommer, at bonusaftalen målrettet gik på at optimere prisen og dermed alene varetagelse af aktionærernes interesse, da


text:
størrelsen af den bonus, som direktørerne fik udbetalt, afhang af salgsprisen. Den omhandlede bonus blev ikke blot beregnet som en procentsats af salgssummen, men også med en stigende procentsats i takt med, at salgssummen steg. Der forelå således i sagen helt særlige omstædigheder, som gav grundlag for, at bonusudbetalingerne reelt kunne anses for en maskeret udlodning til aktionærerne, på hvis vegne selskabet havde afholdt denne udgift.
 Der foreligger ikke sådanne særlige omstædigheder i denne sag, hvor det var helt afgørende at sikre A's forbliven i virksomheden, hvilket også understreges af, at A blev givet mulighed for at investere i selskabet med henblik at sikre hans fortsatte tilknytning til virksomheden bedst muligt. A fortsatte således med stor succes som administrerende direktør frem til foråret 2008, hvor han valgte at fratræde som administrerende direktør, men fortsatte i virksomhedens ledelse som medlem af bestyrelsen. A er fortsat med i ledelsen af virksomheden som medlem af bestyrelsen i både H1 Holding A/S og H6 A/S.
 For det tilfælde at Landskatteretten måtte være af den opfattelse, at den til A udbetalte bonus helt eller delvist udgør vederlag for arbejde i en ubestemt fremtidig årrække, og at udgiften derfor ikke fuldt ud kan fratrækkes skattemæssigt i indkomståret 2005, nedlægges der subsidiært påstand om, at H4 A/S er berettiget til at aktivere og afskrive udgiften over årene 2005 - 2008.
 Ad 2 - management gruppen
 For så vidt angår management gruppen er det karakteristisk, at denne gruppe af medarbejdere i overensstemmelse med det, der må anses for sædvanligt ved en virksomhedsoverdragelse, har bidraget med fremskaffelse af en række faktuelle oplysninger om virksomhedens produkter og markeder samt økonomiske og juridiske forhold, og at disse medarbejdere har medvirket i forbindelse med præsentation af sådanne oplysninger m.v. for potentielle investorer.
 Som indledningsvis nævnt, vil det i praksis ikke være muligt at børsnotere eller at sælge en virksomhed uden medvirken fra ledergruppen. Det skal i denne forbindelse erindres, at bonusaftalerne med disse medarbejdere blev indgået i 2003, hvor H4 A/S stilede mod at blive børsnoteret. En børsnotering vil naturligvis alt andet lige øge de oprindelige aktionærers mulighed for på sigt at sælge deres aktier, men en børsnotering indebærer langt fra altid et salg af de oprindelige aktionærers aktier, da en børsnotering kan gennemføres ved udstedelse af nye aktier. Det er tværtimod typisk et krav, at de oprindelige aktionærer forpligter sig til i en årrække at bevare en betydelig aktiepost i selskabet.
 Som det fremgår af sagen UfR 1980.712 H, har selskabet under alle omstændigheder en selvstændig erhvervsmæssig interesse i at være børsnoteret, og det synes således også i den nævnte sag at have været helt uomtvistet, at der var fradragsret for løn til medarbejdere for udførelse af arbejde vedrørende børsnoteringen. Dette er i fuld overensstemmelse med den ovenfor omtalte dom i SKM2008.719.ØLR (TfS 2008, 1130 ØL) og det ovenfor citerede fra Ole Bjørns artikel i SO 2001.
 De af managementgruppen omfattede medarbejdere har opnået ret til et vederlag for at yde en ekstraordinær arbejdsindsats i selskabets interesse og for at stå


text:
de gener m.v., som er forbundet med en sådan proces, igennem for at mindske risikoen for, at selskabet i en i øvrigt belastende situation mister medarbejdere, der ikke umiddelbart kan erstattes, med indtægtstab m.v. for selskabet til følge.
 H4 A/S kan således heller ikke nægtes fradrag for lønudgifter i form af de i denne sag omhandlede bonusbetalinger til management gruppen.
 Ad 3 - gruppen af øvrige nøglemedarbejdere
 Som det fremgår af de i denne oversigt indeholdte oplysninger, har gruppen af øvrige nøglemedarbejdere stort set ikke været involveret i arbejdet omkring salget af virksomheden, og det er efter repræsentantens opfattelse helt udelukket at bestride fradragsretten for den del af de samlede lønudgifter, der udgør bonus til disse medarbejdere.
 Som oplyst af repræsentanten, var salget af H4 A/S resultatet af længere tids overvejelser omkring den fremtidige ejerstruktur. I den forbindelse blev bonusaftalerne udarbejdet, således at H4 A/S ikke mistede væsentlige og centrale medarbejdere. Det var en forudsætning for udbetaling af en eventuel bonus, at medarbejderen fortsat var ansat på salgstidspunktet.
 Det bemærkes, at der i sagen ikke er fremlagt skriftlige bonusaftaler indgået mellem H4 A/S og A samt N, idet brevet til A dateret 4. februar 2005 alene ses at være en bekræftelse af tidligere indgået aftale. Det lægges dog til grund, at bonusaftalerne med disse to medarbejdere også blev indgået i forbindelse med overvejelser omkring den fremtidige ejerstruktur, og at de også indeholder den forudsætning, at medarbejderen fortsat var ansat på salgstidspunktet.
 Uanset om bonussen blev beregnet ud fra stigningen i værdien af H4 A/S' aktiekapital eller om bonussen var et fast bruttobeløb, er det Landsskatterettens opfattelse, at bonustallene har haft til formål at fastholde væsentlige og centrale medarbejdere i processen omkring den fremtidige ejerstruktur.
 Med baggrund i den fremlagte liste over medarbejdere, der var berettiget til bonus, og repræsentantens gennemgang af medarbejderens indsats i forbindelse med salget, kan det konstateres, at mindst 10 ud af de 13 omtalte medarbejdere efter det oplyste har deltaget i salgsarbejdet.
 Landsskatteretten er herefter af den opfattelse, at bonusaftalerne - udover at fastholde væsentlige og centrale medarbejdere i processen omkring den fremtidige ejerstruktur - tillige belønner mindst 10 medarbejdere for deltagelse i salgsarbejdet.
 Henset til ovenstående, og idet bonusaftalerne berettiger de omtalte medarbejdere til bonusser udover deres normale gager, finder Landsskatteretten ikke, at selskabet på det foreliggende har godtgjort, at udgifterne til bonusserne har haft en sådan tilknytning til selskabets drift, at udgifterne til bonusbeløbene er fradragsberettiget efter statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a.
 Udgifterne må således på samme måde som i Højesterets dom offentliggjort i SKM2009.271.HR anses for afholdt i aktionærernes interesse med det formål at sikre den højest mulige salgspris for selskabet.
 At bonusaftalerne var udformet således, at bonussen også kunne komme til udbetaling ved børsnotering, ses ikke at ændre på ovenstående.
 Landsskatteretten er endvidere af den opfattelse, at bonussen til A ikke udgør helt eller delvis vederlag for arbejde i en ubestemt fremtidig årrække, hvorfor der ikke gives medhold i den subsidiære påstand.
 Da SKATs afledte ændringer i øvrigt ikke er


text:
Principiel højesteretsdom om skattemyndighedernes varslingsfrist
 Højesteret fastslår i en ”Money Transfer-sag”, at SKATs varslingsfrist på 6 måneder først begynder at løbe fra det tidspunkt, hvor SKAT kan sende en agterskrivelse og ikke allerede fra det tidspunkt, hvor SKAT har klargjort oplysningerne fra banken til sagsbehandling.
 31. august 2018 Af Mikkel Isager-Sally
 Som led i ”Money-Transfer-projektet” fik skattemyndighederne fra en bank oplysninger om, at der til en skatteyders bankkonto var overført ca. 2,5 mio. kr. fra et selskab på Cayman Islands. Skattemyndighederne beskattede beløbet, fordi skatteyderen ikke havde bevist, at det var skattefri indkomst.
 Højesteret var enig i, at beløbet var skattepligtigt.
 Højesteret fandt videre, at skattemyndighederne havde overholdt varslingsfristen i skatteforvaltningslovens § 27, stk. 2. Herefter skal skattemyndighederne varsle forhøjelsen senest 6 måneder efter, at de er ”kommet til kundskab om det forhold, der begrunder fravigelsen af fristerne i lovens § 26”.
 Højesteret fastslog, at varslingsfristen først løber fra det tidspunkt, hvor skattemyndighederne kan sende en agterskrivelse, dvs. det tidspunkt hvor skattemyndighederne er kommet til kundskab om at skatteansættelsen er urigtig, og at dette skyldes mindst grov uagtsomhed fra skatteyderens side.
 Højesteret udtalte, at oplysning om indsætninger på skatteyderens konto ikke i sig selv gav skattemyndighederne kundskab om, at der var grundlag for en ekstraordinær genoptagelse. Først efter at have indhentet yderligere oplysninger fra skatteyderen og hans ægtefælle kom skattemyndighederne i besiddelse af tilstrækkelige oplysninger til at der forelå grundlag for ekstraordinær genoptagelse.
 Skattemyndighedernes varsel var derfor rettidigt.
 Dommen har stor praktisk betydning for skatteligningen.
 Skatteministeriets interesser for Højesteret blev varetaget af advokat Steffen Sværke i samarbejde med advokat Mikkel Isager-Sally.
 Mikkel Isager-Sally
 Advokat (L), Senior Manager E: isa@kammeradvokaten.dk
 T: +45 72 30 74 27
 M: +45 25 10 05 92
 Højesterets dom af 30. august 2018
 Vestre Landsrets dom af 13. juli 2017


text:
Det handler om grundlaget for vores demokrati.
 HVEM HAR RET? – REGERINGEN ELLER 30 BORGERE?
 HØJESTERETSDOM KAN FÅ BETYDNING FOR DANMARK OG HELE EU!
 Dom i Lissabon-sagen Var det grundlovsbrud – ja måske?
 Var det grundlovsbrud – ja måske? I størstedelen af pressen kan man i dag (21/2-13) læse, at stats- og udenrigsministrene blev frifundet ved Højesterets dom i går den 20. februar. Det begrundes med, at Højesteret hævder, at der ikke blev begået grundlovsbrud, da Lissabon-traktaten blev besluttet tiltrådt på grundlag af almindeligt flertal i Folketinget. Men forholder det sig, som størstedelen af pressen skriver? Nej ikke hvis man læser dommen grundigt nok.
 læs mere Højesteret frifinder statsministeren og udenrigsministeren i sagen om Danmarks tiltrædelse af Lissabon-traktaten
 * HVEM HAR RET? – REGERINGEN ELLER 30 BORGERE?
 ONSDAG DEN 20. FEBRUAR KL. 12.00 afsiger Højesteret den endelige dom i grundlovssagen om Lissabon-traktaten. Modparterne i grundlovssagen om Lissabon-traktaten - 30 borgere imod regeringen - har nu talt deres sidste ord i Højesteret før dommen. De 30 sagsøgere/appellanter suppleret af Folkeafstemningskomite2010s ”intervention” i sagen med støtte i 2504 andre borgere som ”biintervenienter”.
 ”Den dom Højesteret skal afsige, er en retshistorisk dom, fordi spørgsmålet om hvad der nødvendiggør at man skal følge grundlovens § 20, aldrig før har været prøvet i dansk ret. Højesterets dom må endvidere imødeses i spænding og med stor interesse, fordi dommen ikke alene kan få betydning for fremtidig anvendelsen af § 20, men også for befolkningen og det danske demokrati”. ...læs mere * Velkommen til i alt 2504 støttepersonerVia internettet blev der samlet 2358 underskrifter ind, når man dertil lægger Folkeafstemningskomiteens medlemmer, fjerner dubletter og mangelfulde poster, så ender det på 2504 personer, der har valgt at stille sig bag de oprindelige sagsøgere som såkaldte "biintervienter".
 * BLIV MEDLEMDet er nu ikke længere muligt at melde sig på som støtteperson, men det er tilgengæld stadig muligt (og anbefalelsesværdigt) at blive medlem af Folkeafstemningskomitéen 2010 - uden hvem der ikke ville have været nogen Højesteretsag om lovligheden af den danske tiltrædelse af Lissabon-traktaten.Det koster 100 kr, der skal indbetales til reg.nr. 0400, konto nr. 4015344844. Benyt denne formular for at oplyse navn mvStøttebeløb modtages også meget gerne på samme konto - der er stadig brug for midler til oplysning om hvad Højesteretssagen ender med.
 Læs denne kronik "Det drejer sig om grundlaget for vores demokrati" - som ingen af de store dagblade har villet bringe
 Niels Hausgaard, sanger og entertainer, om Lissabonsagen og bruddet på Grundloven
 Her fortæller Ole Krarup, talsmand for folkeafstemningskomite 2010, lidt om baggrunden for "Lissabonsagen" og hvorfor det er vigtigt at melde sig som støtteperson inden sagen kommer for Højesteret d. 21.-22. januar 2013.
 ØSTRE LANDSRETS DOM APPELLERES TIL HØJESTERET
 30 sagsøgere har nu appelleret Østre Landsrets dom af 15. juni til bedømmelse i Højesteret.
 Sagen kommer til mundtlig forhandling i Højesteret den 21. og 22. januar 2013, og nogen tid derefter afsiger Højesteret den endelige dom i sagen.
 * 14. december 2012 - Appelanternes påstandsdokument og sammenfattende processkrift [pdf]
 * Var Danmarks tiltrædelse af


text:
Lissabontraktaten i strid med grundloven?
 VK-regeringen tiltrådte EU ́s vidtgående Lissabon-traktat uden den folkeafstemning, Grundloven kræver, når vi afgiver selvbestemmelsesret.En kreds af borgere har ved Højesterets dom fået medhold i at have ret til domstolenes afgørelse af, om det gik rigtigt til.
 Følg sagen her eller meld dig ind i støtteforeningen Folkeafstemningskomité 2010.
 Læs mere om retssagens hovedpunkter.
 LISSABONSAGEN KOMMER FOR HØJESTERET
 Østre Landsret afsiger dom i Lissabon-sagen
 STØT FOLKEKRAVET OM AT EU-FINANSPAGTEN SKAL TIL FOLKEAFSTEMNING!
 Folkeafstemningskomite 2010 opfordrer alle til at støtte det demokratiske krav om en folkeafstemning med deres under-skrift til underskrift-indsamlingen arrangeret af Folkebevægelsen mod EU.
 I morgen starter EU sit topmøde. Med Euro-krisen er der en lang og vigtig dagsorden.
 Grundlovsmøde d. 5. juni - Askov Højskole
 Grundlovsmøde om demokratiets tilstand og grundlovssagen om Lissabon-traktaten.


text:
Torben Bondrop er en af Danmarks absolut førende advokater inden for litigation. Torben har en enestående track record som litigator og har vundet 11 sager i træk i Højesteret.
 Torben har haft møderet for Højesteret i over 20 år, og han er også uddannet voldgiftsdommer. Hans høje succesrate og omfattende procedureerfaring gør ham efterspurgt blandt danske og internationale virksomheder, og han fører rets- og voldgiftssager inden for en række forskellige retsområder.
 Torben har også specialiseret sig inden for forsikrings- og pensionsret, men ud over den klassiske forsikringsret har han beskæftiget sig med rådgiveres erstatningsansvar, ledelsesansvar, produktansvar, erhvervsansvar og reassurance, og han har i den forbindelse ført et stort antal rets- og voldgiftssager inden for alle disse områder.
 Desuden har Torben en række tillidshverv inden for proces- og forsikringsret - bl.a. som medlem af bestyrelsen for foreningen Højesteretsskranken, sekretær for Det Danske Selskab for Forsikringsret, bestyrelsesmedlem i Foreningen for Erstatnings- og Forsikringsret (FEF), medlem af præsidentskabet for International Association for Insurance Law (AIDA) samt medlem af bestyrelsen for den regionale AIDA Europe.
 Skandinavisk Holding II og House of Prince (BAT) - medhold i principiel sag i Højesteret om en rygers helbredsskader
 Thrane & Thrane - medhold i sag i Højesteret, der slår fast, at en tvangsindløsning af minoritetsaktionærer er gennemført korrekt efter de gældende regler
 Gerresheimer Vaerloese og Novo - medhold i sag i Højesteret om plastiklåg til emballage i medicinalindustrien
 Brenntag Biosector og XL Insurance - medhold i sag i Højesteret om produktansvar for producent af vaccineforstærker
 Frits Nielsen & Jørn Lund Christensen, Ingeniører og Tryg Forsikring - medhold i sag i Højesteret om erstatningsansvar for projektering ved opførelse af gokarthal
 Mazda Motor Danmark - medhold i sag i Højesteret om bilimportørs ophævelse af autoriseret bilforhandlers kontrakt
 Unicon - medhold i sag i Højesteret om erstatningsansvar i forbindelse med levering af forurenede granitskærver til betonproduktion
 Codan Forsikring - medhold i sag i Højesteret om udbetaling af ulykkesforsikring
 Codan Forsikring - medhold i sag i Højesteret om urigtige oplysninger afgivet i forbindelse med tegning af en forsikring
 Codan Forsikring - medhold i sag i Højesteret om berettiget ophævelse af forsikring pga. afgivelse af urigtige risikooplysninger
 Rudersdal Kommune (tidligere Søllerød Kommune) - medhold i sag om, at kommunen havde ret til at lukke en vej
 ALKA Forsikring - medhold i sag i Højesteret om berettiget ændring af forsikringsaftale pga. afgivelse af urigtige oplysninger
 Tryg Baltica Forsikring og GF Forsikring - medhold i principiel sag i Højesteret om Arbejdsskadestyrelsens fastsættelse af méngrad efter en færdselsulykke
 Wintherthur International - medhold i sag i Højesteret om ansvarsdækning i forbindelse med afprøvning af programmel til tog


text:
Skat.dk: A.D.5.2.2 Hæftelse for ikke-indeholdt A-skat og AM-bidrag
 Dette afsnit handler om hæftelsen for A-skat og AM-bidrag, der ikke er blevet indeholdt som foreskrevet.
 Generelt om hæftelsen
 A-indkomst bestående af fri bil, fri telefon, gratis kost eller lignende
 Omligning ikke nogen betingelse for hæftelsesansvar
 Regulering og opkrævning af ikke-indeholdt A-skat og AM-bidrag
 Når den indeholdelsespligtige ikke har indeholdt A-skat og AM-bidrag, hæfter den indeholdelsespligtige og lønmodtageren som hovedregel solidarisk for de ikke-indeholdte A-skatter og AM-bidrag.
 Beløbene kan enten opkræves hos lønmodtageren efter KSL § 68 eller hos den indeholdelsespligtige efter KSL § 69, stk. 1.
 Kravet kan altid rettes mod lønmodtageren, mens den indeholdelsespligtige kun hæfter, hvis han har udvist forsømmelighed.
 Der foreligger ikke nogen fast administrativ praksis for, hvem hæftelsen skal rettes imod. I en sag fastslog landsretten, at Skatteforvaltningen ikke har pligt til først at søge ikke-indeholdte A-skatter inddrevet hos lønmodtageren. Det kunne heller ikke kræves, at der var foretaget en skatteansættelse af lønmodtageren først. Se SKM2002.105.ØLR
 Som udgangspunkt begrænses den indeholdelsespligtiges hæftelse til tiden forud for det tidspunkt, hvor skatten og bidraget er blevet endeligt pålignet indkomstmodtageren.
 Der må ikke samtidig med opkrævning hos lønmodtageren foretages opkrævning af beløbene hos den indeholdelsespligtige.
 Lønmodtageren hæfter umiddelbart for ikke-indeholdte A-skatter og AM-bidrag. Se KSL § 68.
 Ikke-indeholdte beløb skal derfor som hovedregel opkræves hos lønmodtageren, dvs. at skatten reguleres over årsopgørelsen og opkræves som restskat og slutbidrag.
 Det gælder især, hvis beløbene vedrører det løbende indkomstår, eller det senest afsluttede indkomstår, og hvis det for lidt indeholdte beløb ikke med rimelighed kan rummes i den ansattes løn for resten af året. Det gælder også, hvor den ansatte ikke længere er ansat hos den indeholdelsespligtige, eller hvis tidspunktet for indgivelse af lønsedler er nært forestående.
 Vurderer Skatteforvaltningen, at der ved udskydelse af opkrævningen opstår en reel risiko for, at beløbene ikke bliver betalt, rettes kravet mod den indeholdelsespligtige. Se KSL § 69, stk. 1.
 Hvis en arbejdsgiver har undladt at angive og lønoplyse det, han har indeholdt, kan Skatteforvaltningen efter en konkret vurdering opkræve beløbet, der skulle være/er indeholdt hos lønmodtageren, hvis lønmodtageren ikke ved lønsedler eller på anden måde kan sandsynliggøre, at arbejdsgiveren rent faktisk har indeholdt korrekt.
 I en sag fik et aktieselskabs direktør i 1986 udbetalt cirka 189.000 kr. uden afregning af A-skat mv. Direktøren påstod, at Skatteministeriet skulle anerkende, at indkomsten i 1986 var cirka 333.000 kr., og at han skulle godskrives cirka 144.000 kr. i indeholdt A-skat mv. Skatteministeriet påstod, at der ikke var indeholdt A-skat mv., da det udbetalte beløb var en bruttoløn, med den virkning, at direktøren i medfør af KSL § 68 var ansvarlig for betalingen af A-skat mv.
 Højesteret traf afgørelse til fordel for Skatteministeriet og begrundede afgørelsen med at
 der ikke forelå lønsedler med oplysning om indeholdt A-skat
 der ikke var posteret indeholdt A-skat i aktieselskabets bogholderi
 der ikke var indberettet indeholdt A-skat til skattevæsnet
 direktøren som eneste ansatte var ansvarlig for overholdelse af bogføringsreglerne og reglerne i KSL om indeholdelse af A-skat
 På grund af de ovennævnte forhold, lagde


text:
Højesteret ikke vægt på, at det udbetalte beløb var mindre end den aftalte løn på 400.000 kr. Se UfR 1998, 1538.
 For at imødegå ovennævnte problem, skal både lønmodtager og arbejdsgiver ved enhver lønudbetaling være opmærksom på bestemmelserne i KSL § 84. Efter denne bestemmelse har arbejdsgiveren pligt til skriftligt eller ved andet læsbart medie at holde lønmodtageren underrettet om indeholdelserne, og lønmodtageren kan omvendt fremtvinge underretning herom med hjælp fra Skatteforvaltningen.
 Hvis den indeholdelsespligtige har udvist forsømmelse i forbindelse med manglende indeholdelse af A-skat og AM-bidrag, kan de ikke-indeholdte beløb opkræves hos den indeholdelsespligtig under forudsætning af, at lønmodtageren ikke allerede har betalt.
 xSelv om skattemyndighederne efter skatteforvaltningslovens genoptagelsesregler er afskåret fra at ændre arbejdstagerens skatteansættelse, kan den indeholdelsespligtige gøres ansvarlig for de ikke-indeholdte beløb. se SKM2019.641.BR.x
 Den indeholdelsespligtige anses for at have udvist forsømmelig adfærd, hvis han undlader at indeholde A-skat og AM-bidrag i udbetalinger til en person, der udfører arbejde af en sådan karakter, at det med rimelig tydelighed falder ind under bestemmelsen i KSL § 43 eller kildeskattebekendtgørelsen § 18. Ved vurderingen af, om der er tale om A-indkomst, lægges der ikke afgørende vægt på, om den person, der udfører arbejdet, er momsregistreret og udskriver regninger med moms.
 Efter Højesterets afgørelser må en indeholdelsespligtig, der på trods af anvisninger i Skatteforvaltningens vejledning "Indeholdelse af A-skat, AM-bidrag" undlader at indeholde A-skat og AM-bidrag, som udgangspunkt antages at have udvist forsømmelighed. Se TfS 1999,377. Se også SKM2002.105.ØLR og SKM2008.613.HR, som er refereret nedenfor.
 Der må også som udgangspunkt foreligge forsømmelighed, hvis en indeholdelsespligtig undlader at rette sig efter skattecentrets påbud om at indeholde A-skat og AM-bidrag. Klage over et sådant påbud har ikke opsættende virkning.
 Har den indeholdelsespligtige derimod været i undskyldelig uvidenhed om, at en udbetaling er A-indkomst, bør Skatteforvaltningen undlade at pålægge den indeholdelsespligtige hæftelse for de manglende indeholdte A-skatter og AM-bidrag i allerede foretagne udbetalinger. Dette kan være tilfældet, hvis det manglende A-skatte- og bidragstræk skyldes en indkodningsfejl eller lignende i virksomhedens lønsystem, under forudsætning af, at virksomheden i øvrigt administrerer skatte- og bidragsordningen korrekt.
 Hvis den indeholdelsespligtige pålægges hæftelse efter KSL § 69, stk. 1, får han et regreskrav mod indkomstmodtageren. Se. SKM2002.105.ØLR.
 Hvis Skatteforvaltningen bliver opmærksom på, at den indeholdelsespligtige ikke gør sit regreskrav gældende, skal det undersøges, om indkomstmodtagerens skatteansættelse skal ændres. Hæftelsen kan gøres gældende både for løbende og for tidligere indkomstår.
 Til yderligere illustration af afgørelser på området vedrørende den indeholdelsespligtiges hæftelse se fx SKM2014.411.VLR, SKM2015.443.LSR, SKM2015.364.BR, SKM2016.9.BR og SKM2017.117.ØLR. Se også afsnit C.A.4.3.3.3.2.1, der omhandler den indeholdelsespligtiges efterfølgende betaling af lønmodtagerens skat mv. i forlængelse af udbetaling af rejse- eller befordringsgodtgørelse.
 Østre Landsret afgjorde i en sag, at et anpartsselskab hæftede for manglende indeholdelse af A-skat mv. af gratis kost, fri bil og telefon stillet til rådighed for selskabets direktør, der havde en bestemmende indflydelse i selskabet. Direktøren forklarede, at han med denne aflønningsform ønskede at begrænse sine kreditorers muligheder for fyldestgørelse, herunder også undgå lønindeholdelse. Der var i sagen enighed om, at fri bil og fri telefon var


text:
A-indkomst.
 Selskabet havde modtaget en kopi af Odense Kommunes brev af 23. marts 1998 til arbejdsgiverkontrollen i den daværende told- og skatteregion Odense. Selv om det fremgik af brevet, at kommunen var af den opfattelse, at værdien af de frie goder skulle anses som løn, hvori der skulle indeholdes A-skat mv., undlod selskabet at rette henvendelse til skattemyndighederne. Selskabet foretog heller ikke andre undersøgelser. Landsretten nåede til det resultat, at selskabet derfor havde udvist en sådan forsømmelighed, at det hæftede for manglende indeholdelse af A-skat mv. for indkomstårene 1999 - 2002. Se også SKM2018.206.BR.
 Højesteret har i SKM2005.9.HR afgjort, at en A-kasse hæftede for ikke-indeholdt A-skat af rejse- og befordringsgodtgørelser på i alt 11.932.802 kr., udbetalt i 1994 til 22.642 arbejdsledige medlemmer i forbindelse med de arbejdslediges deltagelse i arbejdsmarkedsuddannelser. ToldSkat beregnede størrelsen af den ikke-indeholdte A-skat til 5.803.486 kr. ved anvendelse af nogle gennemsnitlige trækprocenter, som A-kassen havde oplyst. A-kassen var klar over, at de udbetalte godtgørelser var A-indkomst, og at der burde være indeholdt A-skat.
 Det var derfor utvivlsomt, at A-kassen havde udvist forsømmelighed ved ikke at sørge for indeholdelse af A-skat i de udbetalte godtgørelser.
 Inden sagens behandling i Højesteret havde A-kassens advokat klaget til ombudsmanden over Told- og Skattestyrelsens stadfæstelse af told- og skatteregionens afgørelse for så vidt angik opgørelsesmetoden. Der var efter advokatens opfattelse ikke hjemmel til at opgøre hæftelsesbeløbet ud fra gennemsnitlige trækprocenter, ligesom ToldSkat burde have fulgt retningslinjerne i det nu ophævede SD-cirkulære 1987-4, pkt. 3.4.3. Disse retningslinjer findes nu nedenfor i dette afsnit. Efter disse retningslinjer skal det undersøges, om den opgjorte A-skat er medtaget ved skatteansættelsen, og om der hos indkomstmodtageren fremkommer restskat, fordi hæftelsen kun kan gøres gældende, hvor den opgjorte A-indkomst ikke er medtaget, eller hvor der er opgjort restskat, der ikke er betalt af indkomstmodtageren. Derved undgår man, at det samme skattebeløb betales af både indkomstmodtageren og den indeholdelsespligtige. Ved ikke at have fulgt disse retningslinjer, kunne det ifølge ombudsmanden ikke udelukkes, at der var sket dobbeltbeskatning.
 Han henstillede derfor, at styrelsen genoptog sagen.
 Told- og Skattestyrelsen tilbagebetalte derfor med forbehold om evt. at anlægge retssag med krav om tilbagebetaling, det beløb, som A-kassen havde indbetalt i 1995.
 Retssagen blev anlagt, og hovedstolen blev i stævningen fastsat til 4.800.485 kr. mod det tidligere opgjorte beløb på 5.803.486 kr. Se ovenfor. Hovedstolen var nu beregnet på en sådan måde, at ingen del heraf kunne hidrøre fra en selvangivet godtgørelse, ligesom den laveste trækprocent i indkomstmodtagerens kommuner blev lagt til grund.
 Østre Landsret fastslog i sin dom af 29. november 2001, at A-kassens hæftelse efter KSL § 69, stk. 1 ikke er betinget af, at skattemyndighederne havde gennemført en forudgående omligning af indkomstmodtagerne, ligesom hæftelsesansvaret heller ikke er betinget af, at A-kassen ville kunne gøre et regreskrav gældende over for indkomstmodtagerne.
 Højesteret udtalte i sin afgørelse:
 "Højesteret finder det godtgjort, at det krævede beløb, 4.800.485 kr. ikke overstiger det beløb, som arbejdsløshedskassen skulle have indeholdt i skat ved udbetalingen af befordringsgodtgørelser. Højesteret finder endvidere, at skattemyndighederne ved opgørelsen i tilstrækkeligt


text:
omfang har taget højde for, at nogle af beløbsmodtagerne muligt har medregnet kørselsgodtgørelsen ved selvangivelsen, og kravets størrelse indebærer, at det ikke får betydning, at der måtte være uudnyttede befordringsfradrag. Det forhold, at skattemyndighederne ikke på alle punkter har fulgt den fremgangsmåde, der er beskrevet i det dagældende cirkulære nr. 4 af 2. februar 1987 om opkrævning af ikke indeholdte A-skatter efter kildeskattelovens § 68 og § 69, stk. 1, kan på denne baggrund og under hensyn til det store antal beløbsmodtagere og de enkelte kravs beskedne størrelse ikke tillægges betydning. Der er ikke grundlag for at antage, at skattemyndighederne ved den fulgte fremgangsmåde har afskåret arbejdsløshedskassen fra at gøre regres mod modtagerne af befordringstilskud. Det tiltrædes derfor, at Told- og Skattestyrelsen kan kræve det anførte beløb på 4.800.485 kr. betalt af arbejdsløshedskassen."
 Regulering og opkrævning af ikke-indeholdt A-skat og bidrag
 Beløb efter KSL § 69, stk. 1, opkræves særskilt. Den indeholdelsespligtige skal have en skriftlig begrundet afgørelse om opkrævningen med en opgørelse af A-skat og AM-bidrag, specificeret på indkomstmodtagere og indkomstperioder.
 Kravet kan opgøres på følgende to måder:
 Krav opgjort efter indkomstårets udløb, men før den ordinære årsopgørelse er tilgængelig
 Krav opgjort efter den ordinære årsopgørelse er tilgængelig
 Hvis den indeholdelsespligtige ikke har foretaget eindkomstindberetning af den pågældende A-indkomst mv., indberetter Skatteforvaltningen af hensyn til ligningen dette straks. Hverken den beregnede, ikke-betalte A-skat eller det beregnede AM-bidrag må indberettes. A-skatten og AM-bidraget indberettes, når den indeholdelsespligtige har indbetalt det opgjorte tilsvar.
 Skatteforvaltningen skal, før der fremsættes krav overfor den indeholdelsespligtige, undersøge hver indkomstmodtager, for at se om
 den opgjorte A-indkomst mv. er taget med ved indkomstmodtagerens skatteansættelse for det pågældende indkomstår
 der ifølge indkomstmodtagerens årsopgørelse er restskat og slutbidrag til særskilt opkrævning, og om beløbene i givet fald er betalt.
 Hvis A-indkomsten mv. ikke er medregnet ved skatteansættelsen, eller forekommer der restskat og bidrag til særskilt opkrævning, kan de ikke-indeholdte A-skatter og AM-bidrag opkræves hos den indeholdelsespligtige, hvis denne har udvist forsømmelighed. eindkomstindberetninger foretages som beskrevet ovenfor.
 Den A-skat og AM-bidrag, der opkræves hos den indeholdelsespligtige, må ikke overstige indkomstmodtagerens samlede, ikke-betalte restskat og restbidrag ekskl. procenttillæg og eventuelle morarenter for det pågældende indkomstår.
 Hvis indkomstmodtagerens restskat og slutbidrag er til tvangsinddrivelse, og den indeholdelsespligtige samtidig indbetaler et tilsvar efter KSL § 69, stk. 1, skal den indeholdelsespligtiges skattecenter straks underrette inddrivelsescentret om, at restskatten og restbidrage nu skal nedskrives med de indbetalte beløb.
 Betaling af direktørens husholdningsudgifter blev anset for vederlag i penge og dermed A-indkomst. Selskabet havde derfor pligt til at indeholde A-skat.
 Højesteret fandt, at selskabet havde handlet forsømmeligt, idet selskabet var bekendt med grundlaget for udbetalingen af beløbene og havde ikke haft grund til at anse direktøren for B-skattepligtig af beløbene.
 SKM2005.9.HR
 Højesteret fastslog, at en A-kasse hæftede for ikke-indeholdt A-skat af rejse- og befordringsgodtførelse, udbetalt til arbejdslediges deltagelse i arbejdsmarkedsuddannelser. Højesteret tiltrådte bl.a. med baggrund i det store antal beløbsmodtagere og de enkelte kravs beskedne størrelse, at opgørelsen af den ikke indeholdte A-skat ikke på alle punkter var foretaget efter den fremgangsmåde, der var


text:
beskrevet i det dagældende cirkulære, nr. 4 af 2. februar 1987, men i stedet foretaget på baggrund af gennemsnitlige trækprocenter.
 UfR 1998, 1538
 En direktørs A-indkomst udbetalt uden indeholdelse af A-skat og bidrag blev anset for bruttoløn med den virkning, at direktøren var ansvarlig for betalingen af A-skat mv.
 TfS 1999, 377
 (UfR 1999, 1050)
 Nogle restauratører havde ikke indeholdt A-skat i de til fire discjockeyer udbetalte vederlag for perioden 1989-1992. Vederlagene blev af restauratørerne betragtet som B-indkomst ud fra den opfattelse, at discjockeyerne var at anse som kunstnere.
 Landsretten fastslog, at vederlagene var A-indkomst, hvori indeholdelse skulle være sket. Discjockeyerne havde arbejdstider, der var fastsat af restauratørerne, som også havde godkendt vagtplanerne. Der blev betalt en fast timeløn, der var uafhængig af omsætningen, ligesom der blev benyttet musikanlæg, der forefandtes i restaurationerne. At discjockeyerne selv medbragte plader, CD'er og personligt udstyr, tillagdes ingen betydning. Endelig blev der lagt vægt på, at de alene havde beskedne omkostninger, og at deres årsindkomst måtte anses som en nettoindkomst, ligesom der i et vist omfang var instruktionsbeføjelser i forhold til discjockeyerne, hvis engagementer var langvarige og gav dem deres stort set eneste arbejdsindkomst. Da der var udvist forsømmelighed, hæftede restauratørerne efter KSL § 69, stk. 1. Højesteret stadfæstede dommen og lagde særlig vægt på, at discjockeyerne skulle præstere deres arbejdsydelser "som en integreret del af restaurationernes differentierede ydelsesudbud", og at de således indgik i strukturen med fast mødetid, vagtplan samt omsætningsuafhængig timeløn.
 Sagen drejede sig om et selskab, der udførte distributionsarbejde med omdeling af reklamer m.v. for en større kunde. Det var ubestridt, at skatteyderen havde udført et væsentligt arbejde med omdeling af reklamer for denne kunde.
 Da skatteyderen ikke havde godtgjort, at skatteyderen havde anvendt underleverandører, fandt landsretten, at skatteyderen måtte have haft lønnet personale udover det selvangivne til at udføre det arbejde, der ubestridt var udført. Da skatteyderen ikke havde godtgjort, at skatteyderen ikke havde udvist forsømmelighed, fandt landsretten, at skatteyderen var ansvarlig over for det offentlige for manglende betaling af A-skat og arbejdsmarkedsbidrag for dette personale.
 Appellanten drev i årene 2006-2008 en enkeltmandsvirksomhed, som udførte renovering af ejendomme ved brug af polske håndværkere.
 Sagen vedrørte, om appellanten var indeholdelsespligtig for betaling af A-skat og AM-bidrag, og om han hæftede herfor. Appellanten gjorde principalt gældende, at de polske håndværkere ikke indgik i et ansættelsesforhold til ham, men at de derimod var ansat i en polsk virksomhed, der indgik underentrepriseaftaler med hans virksomhed. Subsidiært gjorde han gældende, at forholdet mellem hans virksomhed og de polske håndværkere skulle behandles efter reglerne om arbejdsudleje.
 Landsretten fandt efter en samlet vurdering, at de polske håndværkere måtte anses for lønmodtagere ansat hos appellanten. Landsretten fandt endvidere, at appellanten havde udvist forsømmelighed, da han var bekendt med de omstændigheder, der begrundede indeholdelsespligten, og at han derfor hæftede for de manglende indbetalinger af A-skat og AM-bidrag, jf. KSL § 69, stk. 1. Da de polske håndværkere blev anset for at være ansat hos appellanten, var der ikke grundlag for at anse forholdet for arbejdsudleje.
 En restauratør havde udbetalt


text:
løn uden at have indeholdt A-skat mv. Landsretten fastslog, at kravet kunne rettes mod restauratøren, selvom kravet ikke var gjort gældende mod lønmodtageren. Skattemyndighederne havde ikke pligt til først at søge beløbet inddrevet hos lønmodtageren, og det ikke kunne kræves, at der var foretaget en skatteansættelse for lønmodtageren.
 xSKM2019.641.BRx
 xArbejdsgiver var i medfør af kildeskattelovens § 69, stk. 1, umiddelbart ansvarlig over for det offentlige, for betaling af det beløb, som arbejdsgiveren havde forsømt at indeholde i A-skatter og AM-bidrag. Det forhold, at skattemyndighederne efter skatteforvaltningslovens §§ 26 og 27 var afskåret fra at ændre arbejdstagerens skatteansættelser, kunne ikke føre til et andet resultatx.
 SKM2019.438.BR
 Sagen drejede sig overordnet om, hvorvidt sagsøger (selskab der driver virksomhed med køb og salg af maskiner og nedbrydning) var forpligtet til i indkomståret 2015 at indeholde og afregne A-skat og AM-bidrag for én af selskabets medarbejdere, der udførte forskellige nedbrydningsopgaver for selskabet og endvidere, hvorvidt selskabet afhængigt heraf hæftede for dette beløb.
 Medarbejderen stiftede i 2015 et IVS (selskabet), der ikke på noget tidspunkt havde været momsregistreret, som et faktureringsled. Dybest set var spørgsmålet i sagen, hvorvidt vedkommende på denne baggrund måtte anses for lønmodtager eller selvstændigt erhvervsdrivende, dvs. om han udførte personligt arbejde i tjenesteforhold, jf. kildeskattelovens § 43, stk. 1, jf. cirkulære nr. 129 af 4. juli 1994.
 Retten fandt, at den manglende momsregistrering ikke isoleret kunne være udslagsgivende for spørgsmålet om, hvorvidt ”medarbejderen” drev selvstændig virksomhed. Ud af den række momenter, der efter ovennævnte cirkulære kan tillægges betydning ved afgørelsen heraf, lagde retten særlig vægt på, (i) at sagsøger på daværende tidspunkt var et selskab med 22 medarbejdere og en omsætning på over 20 mio. kr., (ii) at selskabet som udgangspunkt lod sine arbejdere udføre arbejdet, (iii) at ansatte i selskabet blev aflønnet med en timeløn på 140 kr. i timen, mens ”medarbejderen” i sagen fakturerede en timepris på 200 kr., (iv) at han ikke havde indgået aftale med sagsøger om, at selskabet ikke måtte udføre arbejde for andre virksomheder, og (v) at sagsøger ikke havde tegnet forsikring med vedkommende eller selskabet eller havde udbetalt feriepenge. Yderligere lagde retten vægt på, (vi) at selskabet undertiden anvendte egne maskiner, og (vii) at sagsøger ikke havde nogen instruktionsbeføjelse eller ydede nogen vejledning.
 Da sagsøger på baggrund af ovenstående fik medhold i, at sagsøger ikke var indberetningspligtig, fik sagsøger også medhold i, at sagsøger ikke hæftede for A-skat og AM-bidrag.
 Sagen angik overordnet om det sagsøgende selskabs direktør, som havde bestemmende indflydelse på selskabet, var blevet tilgodeset økonomisk ved en række dispositioner foretaget af selskabet, og om selskabet hæftede for manglende indeholdelse af A-skat og AM-bidrag i relation hertil.
 Retten fandt det godtgjort, at nogle af selskabets biler, (en Mercedes og en Ferrari), var anvendt af direktøren til private formål. Retten fandt, at selskabet hæftede for den manglende indeholdelse vedrørende begge biler.
 Der var herudover under sagen også tvist om, hvorvidt selskabet hæftede for manglende indeholdelse af A-skat og AM-bidrag vedrørende hotelopholdet i udlandet, som retten fandt havde privat karakter. Selskabet var således forpligtet


text:
til at indeholde A-skat og AM-bidrag af værdien af opholdet, hvilket ikke er sket. Det fandtes ikke godtgjort, at der ikke var udvist forsømmelighed fra selskabets side, hvorfor selskabet hæftede for den manglende indeholdelse, jf. kildeskattelovens § 69.
 SKM2016.9.BR
 Skatteyderen ikke havde løftet bevisbyrden for, at arbejdet var udført af underleverandører, og da arbejdet ikke kunne være udført af hovedanpartshaveren selv, lagde retten endvidere til grund, at skatteyderen havde yderligere ansatte, der ikke var indeholdt A-skat og arbejdsmarkedsbidrag for. Herefter, og da der ikke forelå oplysninger om, at skatteyderen ikke havde handlet forsømmeligt ved at undlade at indeholde A-skat og arbejdsmarkedsbidrag, fandt retten det berettiget, at skattemyndighederne havde anset skatteyderen for indeholdelsespligtig af A-skat og arbejdsmarkedsbidrag for ansatte ud over det selvangivne.
 SKM2015.364.BR
 Sagen angik spørgsmålet om, hvorvidt selskabet var ansvarligt for manglende indeholdelse af A-skat og AM-bidrag. I sagen havde selskabet foretaget en række udbetalinger for udført arbejde på et skibsværft til en person, der ifølge selskabet var selvstændigt erhvervsdrivende.
 Byretten fandt, at denne person måtte anses for lønmodtager, hvorefter der var pligt til indeholdelse af A-skat og AM-bidrag. I den forbindelse lagde retten vægt på, at aftalen om udførsel af arbejde indeholdt en række bestemmelser, som var karakteristisk for et lønmodtagerforhold, idet der var aftalt en ugentlig arbejdstid på 37 timer med tillæg for overtid og weekendarbejde. Hertil kom endvidere, at personen ikke måtte give udtryk for, at han var selvstændigt erhvervsdrivende, og at han skulle indgive ugesedler til selskabet.
 Herefter fandt byretten, at selskabet også var ansvarligt for den manglende indeholdelse, idet det havde udarbejdet aftalen om udførsel af arbejdet og derfor var bekendt med de forhold, som bevirkede, at der var tale om et lønmodtagerforhold.
 SKM2015.443.LSR
 Et selskab havde medarbejdere, der hovedsageligt var ansat med ansættelsessted "skiftende arbejdssteder", således at der var tale om selvvalgte rejser, og ikke tjenesterejser.
 Retten udtalte, at lønmodtagerens arbejdstid og arbejdsforhold skal indgå i vurderingen af, om det er umuligt at overnatte på den sædvanlige bopæl.
 Retten fandt ikke, at selskabet kunne have været i begrundet god tro ved udbetaling af skattefri godtgørelse for afstande ned til 85 km. mellem det midlertidige arbejdssted og den ansattes private bopæl ved en normal arbejdsdag på 7,5 timer eksklusiv pauser.
 Selskabet fandtes endvidere at have handlet forsømmeligt ved ikke - over en periode på tre år - at have foretaget en kontrol af udbetalingerne i de enkelte regioner og dermed sikret sig, at rejsebilagene (ugesedler, lønsedler m.m.) opfyldte kravene til indhold, herunder angivelse af rejsens start- og sluttidspunkt, samt at opgørelsen skete korrekt. Det var således ikke godtgjort, at selskabet ikke har handlet forsømmeligt, hvorfor selskabet hæftede for den ikke indeholdte A-skat og AM-bidrag.
 Med hensyn til kravets størrelse udtalte retten, at den A-skat og AM-bidrag, der opkræves hos den indeholdelsespligtige, ikke må overstige indkomstmodtagerens samlede, ikke-betalte restskat og restbidrag eksklusiv procenttillæg og eventuelle morarenter for det pågældende indkomstår. Størrelsen af kravet skulle derfor opgøres, som den samlede, ikke-betalte restskat og restbidrag af den udbetalte rejsegodtgørelse hos medarbejderne.
 Landsskatteretten stadfæstede på denne baggrund SKATs