text:
til trods for reglen i skatteforvaltningslovens § 14, stk. 1. nr. 4, kan afgive et bindende svar, idet anmodningen om bindende svar IKKE er identisk med den verserende sag for Landsskatteretten og IKKE vedrører samme skattemæssige problemstilling.
 Det fremgår af afsnit A.A.3.9, at:
 Desuden kan en kompetencekonflikt medføre afvisning, nemlig hvis fuldstændig det samme spørgsmål vedrørende samme periode er afgjort af en klagemyndighed eller er under behandling i en klagemyndighed. Her gælder, at en anmodning om bindende svar skal afvises, hvis en klagemyndighed tidligere har truffet afgørelse om samme spørgsmål i samme periode.
 Som det fremgår ovenfor vedrører den versende klagesag for Landsskatteretten spørgsmålet om, hvorvidt Fonden skal anses for transparent eller ej, og om Person A skal indkomstbeskattes af uddelinger fra fonden i 2011, eller om hun skal beskattes af indtægterne hidrørende fra midlerne i Fonden.
 I denne anmodning om bindende svar spørges til de skatte- og afgiftsmæssige konsekvenser, såfremt det forudsættes, at Fonden er transparent, og at Person A fjernes som begunstiget. Der spørges altså ikke til, hvorvidt Fonden er transparent, eller om Person A skal beskattes af afkastet fra midlerne i Fonden.
 Der spørges til en helt anden disposition og nogle helt andre skatte- og afgiftsmæssige konsekvenser end dem, som SKAT har truffet afgørelse vedrørende. Eksempelvis ville der ikke for den versende klagesag for Landsskatteretten kunne være nedlagt påstand om, at der ikke skulle være boafgiftsbeskatning, såfremt Person A blev fjernes som begunstiget.
 Derudover bemærkes, at hvis Landsskatteretten eller domstolene skulle nå frem til, at trusten ikke er transparent, vil et bindende svar fra Skatterådet, hvor det er en forudsætning, at trusten anses for transparent, ikke være bindende, hvilket kan udledes afsnit A.A.3.11 i Den Juridiske Vejledning(2015-2), hvoraf det fremgår, at
 "Et svar er ikke bindende, hvis de faktiske oplysninger, der er lagt til grund for svaret, viser sig at være urigtige eller mangelfulde. I sager om bindende svar er det op til spørgeren at oplyse det faktiske grundlag for anmodningen."
 Høringssvar af 23. oktober 2015
 Faktiske forhold - supplerende
 SKAT er i den vildfarelse, at beslutning om at fjerne Person A sker efter samråd mellem et eller flere af børnene og Person A.
 Dette er IKKE tilfældet. Person A er ikke bekendt med overvejelserne omkring fjernelsen af Person A som begunstigede.
 SKAT forudsætter, at Person A afstår kapitalen i trusten. Dette hverken kan eller gør hun. Person A råder ikke over kapitalen i trusten. Efter fundatsen er det alene Trustee, som kan initiere beslutningerne vedrørende trustens og dens midler. Person A har INGEN dispositionsret i forhold til trusten eller trustens midler.
 Beslutning om at fjerne Person A træffes ikke, og kan ikke træffes af Person A eller af børnene bosiddende i Danmark.
 Det er alene Trustee, der kan træffe beslutning om at fjerne Person A. Når Trustee i givet fald har truffet en sådan beslutning, skal beslutningen ratificeres af protektor, Person B, der skal give sin accept før den kan gennemføres.
 Børnene bosiddende i Danmark er ikke bekendt med overvejelserne omkring fjernelsen af Person A, og


text:
umiddelbart vil der heller ikke være noget behov for eller krav om, at de bliver det på noget tidspunkt, uanset om det gennemføres eller bliver ved overvejelserne.
 Trustee har for os oplyst, at der udover Person A og dennes børn er indsat et af børnebørnene som begunstigede i Trusten.
 Da det er Trustee, som initierer fjernelsen af Person A som begunstiget, er det ikke en disposition, som Person A selv har truffet, eller en beslutning som Person A er blevet rådført om.
 Såfremt Person A selv har truffet beslutningen om at blive fjernet som begunstiget, ville det kunne overvejes, hvorvidt denne aktive handling fra Person A skulle anses for at være en gave til de øvrige begunstigede i Fonden. Dette er imidlertid ikke tilfældet, idet Person A ikke foretager nogen disposition eller har noget kendskab til denne.
 Ved en gave forstås almindeligvis en vederlagsfri overførsel af et formuegode som et udslag af gavmildhed (animus donandi), og gaven anses for ydet, når den er endelig bindende og kommet til modtagerens kundskab (ad scientiam).
 Af afsnit C.A.6.1.2.1 i Den Juridiske Vejledning (2015-2) fremgår det, at
 "I civilretten defineres en gave traditionelt som en hel eller delvis vederlagsfri formuefordel, der bliver givet som et udslag af gavmildhed, i gavehensigt.
 I skattelovgivningen er der ingen entydig definition af en gave. Det er dog en ufravigelig betingelse i skatteretten for at behandle en ydelse som en gave, at der er tale om en hel eller delvis vederlagsfri formuefordel."
 I 16. udgave af Lærebog om Indkomstskat (2015) anføres det på side 395, at:
 "I det klassiske civilretlige gavebegreb forudsættes en berigelse af modtageren og et tab for giveren, samt at berigelsen og tabet er et udslag af gavmildhed fra giverens side. Det er spørgsmålet, om disse krav til gaveydelsen tillige kan stilles inden for skatteretten.
 Det har været omdiskuteret, om gavmildhedsbetingelsen (gavehensigten) i gavebegrebet tillige skal finde anvendelse ved den skatteretlige vurdering. Gavmildhedsbetingelsen må imidlertid være nødvendig i den skatteretlige afgrænsning, ellers bliver gavebegrebet for bredt."
 Der foreligger hverken en gavmildhedshensigt eller en egentlig disposition fra Person A, hvorfor der ikke kan være tale om en gave. En gavedisposition forudsætter en aktiv handling fra giveren, og i dette tilfælde har Person A ikke ydet en aktiv handling, hvorfor der ikke kan være tale om en gavedisposition. Person A overfører ikke noget formuegode til andre, da hun ikke civilretlig er ejer af disse endsige har adgang til disse. Dertil kommer, at dispositionen kan gennemføres uden Person A giver tilsagn hertil endsige bliver vidende herom.
 Af forarbejderne til Lov nr. 426 af 14. juni 1995, der er den oprindelige hovedlov til den nugældende boafgiftslov fremgår det, at:
 "Der er tale om en gave, når en person i levende live vederlagsfrit overfører et formuegode til en anden person."
 Dette underbygger, at det skal være gavegiver, som aktivt foretager en disposition. Man kan ikke anses for at give en gave, som skal afgiftsberettiges efter boafgiftsloven, såfremt man ikke selv aktivt foretager sig en disposition ved vederlagsfrit at overfører et formuegode.

type: other


text:
Et andet moment, der taler for, at der ikke foreligger en gave, er, at de øvrige begunstigede ikke frit kan råde over midlerne fra det tidspunkt, hvor Person A ikke længere er begunstiget i Fonden. Uddelingerne fra Fonden skal stadigvæk initieres af trustee, der diskretionært beslutter, til hvem der skal uddeles midler fra Fonden. Ingen af de øvrige begunstigede opnår en ret til nogen formue fordel som følge af, at Person A ikke længere er begunstiget.
 Der kan drages en parallel til eksempelvis TfS 1996.574.Ø, hvor et par bedsteforældre, hvert år havde udfærdiget et gavegældsbrev, som de overdrog til deres børnebørn. Gavegældsbrevet kunne først udbetales ved børnebørnenes fyldte 24 år. Betaling før det fyldte 24 år kunne kun finde sted, hvis forældrene til barnet var enig i udbetalingen. Da børnebørnene ikke havde fri rådighed over gældsbrevene, fandt Landsretten ikke, at gavegældsbrevene kunne karakteriseres som anfordringsgældsbreve, hvorfor der ved den årlige overdragelse IKKE var sket en gavedisposition.
 Da de øvrige begunstigede ikke har fri rådighed over midlerne i Fonden, vil der dermed ikke være sket en gavedisposition ved fjernelsen af Person A som begunstiget, jf. Landsrettens begrundelse i TfS 1996.574.Ø.
 Et andet eksempel fra retspraksis, som nåede samme konklusion, er TfS 1998.819.V.
 Det er vores opfattelse, at fjernelsen af Person A som begunstiget ikke burde have nogen konsekvenser for Person A, Person B, Person C eller Person D i skatte- og afgiftsmæssig henseende, og at spørgsmålet må besvares med: JA.
 For at en disposition i skatteretlig henseende kan anses for en gavedisposition skal en "gavegiver" foretage en handling, hvorved der vederlagsfrit og uigenkaldeligt overføres et formuegode til en "gavemodtager", således at "gavemodtager" har fri ejerrådighed over formuegodet.
 Dette indbefatter, at gavegiver skal foretage en aktiv handling.
 Da Person A ikke foretager en handling endsige er bekendt med handlingen, yder Person A derfor ikke nogen gaver.
 Selvom Person A skulle anses for at have foretaget en disposition, vil dispositionen ikke medføre, at børnene får ejers rådighed over midlerne i Trusten.
 Som det fremgår af fundatsen, vil midlerne i Trusten alene blive udbetalt på foranledning af Trustee.
 Trustee er ikke nærtstående med børnene eller under indflydelse af børnene. Derfor har børnene ikke ejerrådighed over midlerne, hvorfor børnene i skatteretlig henseende ikke kan anses for at have modtaget en gave.
 Fjernelsen af Person A er således ikke en disposition, der udløser gaveafgift efter boafgiftsloven.
 SKAT anfører i udkastet til indstillingen, at såfremt formodning om gavehensigt afkræftes, vil formueoverførelsen i stedet medføre indkomstskattepligt efter statsskattelovens § 4.
 SKAT har ikke redegjort for, hvilke hovedhensyn SKAT har lagt afgørende vægt på ved denne vurdering. Der er tale om et retligt skøn, hvorfor vi skal opfordre til, at SKAT i overensstemmelse med forvaltningsloven § 22 og 24 at anføre, hvilke hovedhensyn. Da vi ikke kender hovedhensynene, er vi afskåret fra at vurdere, hvilke juridiske argumenter, det kan være relevante at fremføre.
 Der er efter vores opfattelse ikke hjemmel til at beskatte efter statsskatteloven § 4. Det bemærkes i den forbindelse, at efter vores opfattelse må Gavedefinitionen være


text:
ens i statsskatteloven og boafgiftsloven.
 Børnene har som anført ovenfor ikke ejers rådighed over midlerne i Trusten, såfremt Person A fjernes som begunstigede.
 Børnene har ikke et retskrav på at få udbetalt midler fra Trusten. Som det fremgår af fundatsen, skal alle uddelinger fra Trusten besluttes af Trustee. Børnene kan derfor ikke selv beslutte, hvordan midlerne i Trusten skal investeres, uddeles eller anvendes.
 Først i det øjeblik, hvor der sker en uddeling fra Trusten til børnene, vil dette udløse beskatning af børnene efter statsskatteloven § 4, idet børnene først på dette tidspunkt har erhvervet ret til den pågældende uddeling på dette tidspunkt.
 Dette er i overensstemmelse med afsnit C.A.1.2.1 i Den Juridiske Vejledning, hvoraf det fremgår, at
 "Retserhvervelsesprincippet indebærer, at beskatning som udgangspunkt sker på det tidspunkt, hvor en skattepligtig person får et formuegode."
 Da børnene ikke erhverver ret til midlerne i fonden, før der sker en uddeling er beskatningstidspunktet udskudt til dette tidspunkt.
 Det er derfor fortsat vores opfattelse, at spørgsmålet må besvares med "Ja".
 Høringssvar af 6. januar 2016
 På side 15-16 i sin indstilling vedrørende TfS 1985.722 HR anfører SKAT, at:
 "Uagtet, at der ikke forelå gavehensigt fra Ms side, blev overførelsen af pengebeløbet anset for at være en gave."
 Dette synes at være noget af en tilsnigelse fra SKATs side. Af dommen fremgår det, at flertallet af dommerne i Højesteret (4 dommere mod 3) fandt, at:
 "I hvert fald under disse omstændigheder findes ydelsen ikke at kunne henføres under statsskattelovens § 5, men må betragtes enten som en gave eller som vederlag for udført arbejde og derfor være indkomstskattepligtig efter statsskattelovens § 4."
 Flertallet i Højesteret har således ikke taget stilling til, om der var en gave, eller om der forelå vederlag for arbejde, idet de skattemæssige konsekvenser var det samme. Flertallet har blot konkluderet, at det modtagne beløb skulle beskattes efter statsskatteloven § 4.
 I den forbindelse bemærkes, at Ministeriet for Skatter og Afgifter til støtte for sin principielle påstand for landsretten gjorde gældende, at der forelå en gave.
 Til støtte for sin subsidiære påstand har Ministeriet for Skatter og Afgifter for landsretten gjort gældende:
 "at overdragelsen af aktiver fra M til sagsøgeren - såfremt der ikke antages at foreligge en gave - har karakter af løn for udført arbejde i Ms erhvervsvirksomhed."
 For Højesteret har Ministeriet for Skatter og afgifter ændret sine anbringender, således at der:
 til støtte for den principale påstand yderligere anført, at ydelsen, såfremt den ikke er en gave, må betragtes som et vederlag for udført arbejde. Vederlaget blev først aftalt og udbetalt i 1977, og det bør derfor efter statsskattelovens § 4, litra a, beskattes i dette indkomstår.
 Dommen kan derfor ikke siges klart og entydig at statuere, at der kan foreligge en gave, selvom der ikke er nogen gavehensigt.
 Tværtimod har Ministeret for Skatte og afgifter fundet det nødvendigt for Højesteret, at gøre gældende, at der enten var tale om gave eller vederlag, og Højesteret ikke taget stilling til, om der forelå en gave eller ej.
 På den baggrund


text:
ses afgørelsen TfS 1985.722 HR ikke at have betydning i nærværende sag.
 På side 20 har SKAT i sin indstilling med henvisning til Landsskatterettens kendelse af 13. november 1947 anført, at kun i ganske særlige tilfælde skal overdragelse inden for den nære familiekreds anses som skattepligtig indkomst. Dette kan undre, idet Landsskatterettens kendelse ikke vedrørte en overdragelse mellem familiemedlemmer men en overdragelse mellem en ansat driftsleder og en gårdejer.
 På side 20 i sin indstilling har SKAT også henvist til SKM2002.28.ØLR som grundlag for, at der indenfor den nære familiekreds i ganske særlige tilfælde kan ske indkomstbeskatning. I den pågældende afgørelse traf landsretten netop afgørelse om, at gaven var gaveafgiftspligtigt, hvorfor denne henvisning ikke synes korrekt.
 Endelige har SKAT videre på side 20 henvist til SPO 1981.226 dog uden klart at angive, hvad der ønskes belyst ved henvisningen.
 På side 18 har SKAT imidlertid citeret fra SPO 1981.226, og heraf fremgår det netop, at det følger det meget klart af SPO 1981.226, at en gavebeskatning/afgift af en gave forudsætter en gavehensigt.
 Citat lyder:
 "Udover konstateringen af en vederlagsfri formueoverførsel må gavebeskatning forudsætte, at vederlagsfriheden har været et tilsigtet led i aftalen, altså at der har foreligget en gavehensigt. Gavehensigten behøver imidlertid ikke være udtrykkelig tilkendegivet, men kan fremgå af omstændighederne omkring retshandelen, først og fremmest ved at parterne på grund af familierelationer el lign har et interessefællesskab, der skaber formodning for, at gaveoverdragelse har været tilsigtet"
 Det følger videre af SPO 1981.226, at:
 "Optræder den vederlagsfri fordel derimod ved transaktioner mellem indbyrdes afhængige parter, synes det efter praksis at være parterne, der har bevisbyrden for, at misforholdet mellem ydelse og modydelse ikke er udtryk for en gave."
 Det kan således konkluderes, at der skal foreligge en gavehensigt, men at ved transaktioner mellem afhængige parter, har parterne bevisbyrden for, at evt. misforhold mellem en ydelse og en modydelse ikke er udtryk for en gave.
 AFGØRELSERNE SKM2015.9.HR, SKM2011.97.HR og SKM2005.67.ØLR
 SKAT har anført, at SKM2015.9.HR ikke er relevant. Det er vores klare opfattelse, at SKM2015.9.HR (tidl. SKM2013.741.ØLR) er relevant ligesom SKM2005.67.ØLR /TfS 2005.144 (ej påanket) og SKM2011.97.HR (tidl. SKM2008.626.ØLR) også er relevant.
 Alle 3 afgørelser omhandler den samme trust og til dels samme parter, hvilket blandt andet fremgår af SKM2013.741.ØLR.
 I de forskellige afgørelser har parterne, som er de samme, fået forskellige betegnelser. For forståelsen skyld vil parterne i denne gennemgang blevet benævnt C, D, E og A.
 C er den samme person, som i SKM2005.67.ØLR bliver benævnt B, og som i SKM2015.9.HR (tidl. SKM2013.741.ØLR) og SKM2011.97.HR (tidl. SKM2008.626.ØLR) betegnes BA.
 D er den person, som i SKM2005.67.ØLR betegnes som C, og i SKM2013.741.ØLR betegnes som LL.
 E er den samme person, som i SKM2005.67.ØLR benævnes som A, og som i SKM2013.741.ØLR benævnes som UJ.
 A betegnes som NB i SKM2005.67.ØLR men benævnes i SKM2015.9.HR (tidl. SKM2013.741.ØLR) og SKM2011.97.HR (tidl. SKM2008.626.ØLR) som A.
 Af afgørelserne kan det udledes, at C og D i 1981 udvandrede til Spanien fra en adresse på Frederiksberg.
 C og D stiftede Trusten i 1983, hvor de var


text:
bosiddende i Spanien. E blev på et senere tidspunkt knyttet til trusten, men det er uklart, hvornår dette skete.
 Den 4. maj 1989 indvandrede D fra Spanien til Danmark til samme adresse som E.
 Den 11. oktober 1989 indgik C og E registreret partnerskab.
 I 1991 indvandrede C også til Danmark til samme adresse som E (og D).
 Ved Ds død den 6. august 1992 var E og C universalarvinger efter D.
 Da E døde den 4. november 1997 var C universalarving.
 Ved Cs død den 26. april 1998 var A, som var Cs nevø, universalarving efter C.
 A var ved en tillægsvedtægt til Trusten blevet indsat som "anden-begunstigede" i Trusten.
 Det er usikkert, hvornår A første gang blev indsat som "anden-begunstigede", og hvornår A blev klar over dette.
 Af SKM2013.741.ØLR kan det udledes, at A i september 1997 var indsat som anden begunstigede, hvilket fremgår af et brev sendt til Trusten af E og C.
 Af SKM2011.97.HR fremgår det, at det kom frem for Højesteret, at vedtægterne i Trusten blev ændret den 21. april 1998 - altså 5 dage før C afgik ved døden den 26. april 1998 - og af pkt. 12 i vedtægterne blandt andet fremgår, at A (og hans familie) i første række skal være begunstigede i trusten.
 Af SKM2011.97.HR kan det videre udledes, at A i 1993 fik lån fra Trusten på 5 mio. kr. Herudover har A efterfølgende modtaget uddelinger fra Trusten.
 Trusten blev ved afgørelserne anset for transparent i forhold C, D og E.
 I SKM2005.67.ØLR (ej anket) var dødsboerne efter C og E parter, og sagen vedrørte indkomstårerne 1991 til 1996.
 Landsretten traf afgørelse om, at trusten i forhold til C og E ikke var et selvstændigt skattesubjekt, hvorfor indtægterne i trusten skulle beskattes hos C og E, idet C og E skulle anses som ejer af midlerne i Trusten.
 Under sagen havde Skatteministeriet som anbringende gjort gældende, at:
 "H1 Stiftung er en fupfond, som tilhørte B (C) og A (E). Fonden er oprettet med det formål at undgå arveafgift og anden form for beskatning af formuen og dens afkast, herunder renteindtægter."
 I sin afgørelse anfører landsretten, at:
 "Boet efter C (D) blev i overensstemmelse med hans testamentariske bestemmelse ubestridt delt ligeligt mellem A (E) og B (C). At formuen som en følge af de særegne omstændigheder er tilfaldet de to uden om dødsboet i Danmark, som blev udlagt til begravelsesomkostningerne, findes ikke at kunne medføre, at skattepligten ikke påhviler boerne efter A (E) og B (C)."
 Overførelsen af formuen fra D til E og C har altså ikke haft nogle afgiftsmæssige konsekvenser efter boafgiftsloven ved Ds dødsfald.
 For så vidt angår lån ydet til A i 1993 af Trusten konkluderede flertallet i Højesteret i SKM2011.97.SR, at der var tale om proforma-lån, hvorfor A ikke havde fradrag for betalte renter.
 I SKM2015.9.HR var A part i sagen.
 Højesteret traf afgørelse om, at Trusten i forhold til A (som var universalarving efter C) skulle anses som et selvstændigt skattemæssigt subjekt.
 Flertallet i Højesteret


text:
udtalte, at:
 "Vi finder endvidere, at det ikke er godtgjort, at formuen er overgået ved arv fra BA (C) til A."
 Faktum er altså, at A på et eller andet tidspunkt mens stifterne af Trusten var i live, blev indsat som begunstiget, og at A mens stifterne var i live modtog et proforma-lån fra Trusten.
 I ingen af afgørelserne fra domstolene har overførelsen af formuen udløst boafgift grundet arvefald eller gavedispositioner. Ej heller har overførelsen medført skattepligt.
 Hverken ved "arvefaldet" fra D til E og C eller ved indsættelsen/effektueringen af A som første begunstigede har dette medført boafgift eller skattepligt.
 A er ikke blevet afgiftspligtig eller skattepligtig af lånet modtaget fra Trusten.
 Den 21. april 1998 - altså 5 dage før C's død - var C til møde med bestyrelsen blev A indsat som første begunstigede i Trusten. Dette har hverken udløst boafgift for A ved Cs død eller indkomstskat for A.
 Tværtimod har Højesteret fundet, at Trusten i forhold til A må anses som et selvstændigt skattemæssigt subjekt.
 Faktum i ovennævnte afgørelser kan sammenlignes med faktum i anmodningen om det bindende svar.
 C, D, og E, som formodentlig levede i en form for polygamilignende forhold, stiftede Trusten, som var transparent i forhold til dem alle 3.
 A, som var Cs nevø, blev ved tillægsvedtægt indsat som "anden-begunstigede" i Trusten. Kort før den eneste tilbagelevende stifters død, C, blev det ved et møde, hvor C deltog, foranlediget, at A blev indsat som første begunstigede i Trusten.
 I SKM2015.9.HR fandt Højesteret, at Trusten skulle anses som et selvstændigt skattemæssigt subjekt i forhold til A.
 Hverken ved tillægsvedtægten, ændring af vedtægten eller ved Cs dødsfald blev der udløst gaveafgift eller arveafgift i forhold til A.
 Derfor må det konkluderes, at hvis Person A ophører med at være begunstigede, skal dette ikke udløse afgift efter boafgiftsloven, uagtet om Person A fjernes som begunstigede i livende live uden indflydelse herpå, eller om Person A ophører med at være begunstigede som følge af, at hun afgår ved døden.
 Det ønskes bekræftet, at det ikke vil have nogle skatte- eller afgiftsmæssige konsekvenser for Person A eller dennes arvinger, såfremt Person A fjernes som begunstiget.
 afkom, stedbørn og deres afkom,
 Der skal betales 15 pct. i afgift af gaver til personer som nævnt i § 22, stk. 1, litra a-e, i det omfang gaverne i et kalenderår overstiger det i § 22, stk. 1, nævnte beløb. Der skal ligeledes betales 15 pct. i afgift af gaver til barns eller stedbarns ægtefælle, i det omfang gaverne i et kalenderår overstiger det i § 22, stk. 2, nævnte beløb.
 Der skal betales gaveafgift hvis enten giver eller modtager har hjemting her i landet.
 Lovforslag L 254 af 4. maj 1995 om Afgift af dødsboer og gaver (forarbejder til den oprindelige hovedlov til den nugældende boafgiftslov)
 Til §§ 22 og 23
 Der er tale om en gave, når en person i levende live vederlagsfrit overfører et formuegode til en anden person.
 Det foreslås efter § 22, at nærtbeslægtede personer årligt


text:
kan give hinanden afgiftsfri gaver under visse beløbsgrænser.
 Kredsen af gaveafgiftspligtige personer er ligesom i arve- og gaveafgiftsloven afkom, dvs. børn, børnebørn etc., stedbørn og disses afkom, afdødt barns eller stedbarns ægtefælle, forældre, stedforældre og bedsteforældre.
 Af gaver udover de afgiftsfri beløb skal der efter § 23 betales gaveafgift med 15 pct. svarende til boafgiftssatsen for den nærmeste arvingskreds.
 Sagen omhandlede den samme fond i Liechtenstein, som blev vurderet af Højesteret, jf. SKM2011.97.HR, se referat nedenfor, og landsretten, jf. SKM2005.67.ØLR samt referat heraf nedenfor. Her blev fonden anset for at være transparent i forhold til stifterne (A, B og C), og derfor blev stifterne beskattet af fondsformuen og afkastet.
 I denne sag havde Skatteministeriet gjort gældende, at nevøen, der var arving efter én af stifterne (B) af fonden, efterfølgende i skattemæssig henseende måtte anses for ejer af formuen i fonden. Der skulle derfor foretages en ny selvstændig vurdering af, om fonden i forhold til nevøen kunne anses for at være et selvstændigt skattesubjekt.
 Sagen angik, om én af stifternes (Bs) nevø (samme nevø, som var part i sagen SKM2015.9.HR) i den skattepligtige indkomst for indkomstårene 1995 - 1997 kunne fratrække renteudgifter vedrørende et lån fra fonden i Liechtenstein.
 Nevøen havde underskrevet et lånedokument af 27. maj 1993, hvoraf fremgik, at lånet fra fonden i Liechtenstein var på 5 mio. kr. Lånet var afdragsfrit i 5 år fra den 1. juni 1993, således at det forfaldt til fulde den 1. juni 1998. Det skulle forrentes med en rente på 12 pct. p.a., idet renterne efter nevøens valg kunne enten betales eller tillægges hovedstolen på det ydede lån.
 Det var oplyst, at der blev tinglyst et ejerpantebrev på 6 mio. kr. samt sekundær pant i effekter i F3 Bank til fordel for fonden i Liechtenstein.
 Ved gældsbrev af 28. maj 1998 erkendte nevøen at skylde 8.944.134,68 kr., og dette lån var afdragsfrit i 10 år indtil den 1. juni 2008, hvorefter det forfaldt til fuld indfrielse. Lånet skulle forrentes med 5 pct. p.a., der skulle afregnes kvartalsvist, idet klageren kunne vælge enten at betale renterne eller at lægge dem til lånets hovedstol. Efter det oplyste, havde nevøen i de efterfølgende år valgt at lægge renterne til hovedstolen.
 Den 28. december 2004 indgik nevøen en aftale med Kulturministeriet om overdragelse af H1. Overdragelsessummen var aftalt til 1,5 mio. kr. for ejendommen og 8 mio. kr. for inventaret - i alt kontant 9,5 mio. kr.
 Den 9. februar 2005 skrev fonden i Liechtenstein til nevøen som svar på en forespørgsel fra den 13. januar 2005, at den ville indrømme nevøen en reduktion i renterne, såfremt lånet blev tilbagebetalt med 9,4 mio. kr. med det samme.
 Fonden i Liechtenstein oplyste, at betalingen af 9,4 mio. kr. var sket pr. marts 2005, og den 13. september 2005 kvitterede fonden i Liechtenstein på gældsbrevet for, at lånet var indfriet.
 Fem dagen inden den længstlevende stifters (Bs) død gjorde han nevøen og dennes familie til primært begunstigede i fonden på Liechtenstein, og forinden var nevøen ved en tillægsvedtægt


text:
til fonden indsat som anden begunstigede i fonden. Nevøen var universalarving efter B.
 Nevøen havde i indkomstårene 1995 - 1997 fratrukket renteudgifter på lånet fra fonden i Liechtenstein.
 Nevøen forklarede for skifteretten den 18. december 2002, at han ikke havde modtaget andre beløb fra fonden end de 5 mio. kr. Men under afhøringen for Højesteret den 13. august 2009 forklarede han, at han havde modtaget legater fra fonden, men at han ikke havde selvangivet legaterne.
 Flertallet i Højesteret udtalte, at nevøen havde bevisbyrden for, at lånet fra fonden i Liechtenstein, som blev udbetalt i 1993 til nevøen, angik et reelt gældsforhold med retlig forpligtelse til at betale renter. Det blev tiltrådt, at beviskravene hertil er skærpet som følge af familiemæssige relationer mellem nevøen og én af stifterne (B).
 Flertallet stadfæstede landrettens dom og fandt, at det under de foreliggende omstændigheder ikke kunne tillægges afgørende betydning, at der formelt blev udstedt gældsbrev og stillet sikkerhed til fordel for fonden. Det kunne heller ikke tillægges afgørende betydning, at nevøen foretog indbetalinger til fonden, henset til tidspunkterne herfor sammenholdt med begunstigelsen i fondens vedtægter af nevøen og hans familie og udbetalingen af legater til dem i perioden fra 1998 - 2006.
 TfS 1986.592 HR
 En kvinde (K), der levede i et papirløst samlivsforhold, opgav sit erhvervsarbejde og arbejdede alene i hjemmet. Værdien af K's fri underhold ansås for omfattet af den ikke udtømmende opregning af eksempler på former for indkomst i statsskattelovens § 4, stk. 1, litra c.
 TfS 1985.722 HR
 Højesteret fandt, at det ikke var nødvendigt, at der forelå gavehensigt, for at en pengeoverførsel kunne betragtes som en gave eller arbejdsvederlag, jf. statsskattelovens § 4.
 M og K var samlevende, og i forbindelse med ophøret af samlivet betalte M ved forlig et pengebeløb til K, som K ikke fandtes at have haft krav på. Uagtet, at der ikke forelå gavehensigt fra Ms side, blev overførslen af pengebeløbet anset for at være en gave.
 Sagen angik, om formuen i en fond i Liechtenstein og fondens indtægter kunne beskattes hos de to afdøde stiftere (A og B). Stifterne (A, B og C) var bosiddende i Danmark.
 Der blev anset for at være tre stiftere (A, B og C) af fonden. C døde i 1992, og A og B var universalarvinger, men boet blev udlagt til begravelsesomkostningerne, da der ikke var midler i boet. A afgik ved døden i 1997.
 B, som døde i 1998, havde ved testamente gjort sin nevø til sin universalarving, jf. SKM2015.9.HR. Endvidere havde B ændret fondens vedtægter, således at den udelukkende begunstigede ham selv, nevøen og nevøens nærmeste familie.
 Landsretten fandt, at der ikke var sket en effektiv og uigenkaldelig udskillelse af fondskapitalen fra stifternes (A og Bs) formue. Dette medførte, at stifterne kunne beskattes af fondens formue og afkastet.
 Landsretten lagde til grund, at B i årene 1991-1996 og A i årene 1992-1996 reelt udøvede en ejers råden over fondskapitalen.
 Der blev lagt vægt på, at fondens vedtægter åbnede mulighed for, at stifterne bevarede rådigheden over fondens formue,


text:
og at formuen ved fondens eventulle opløsning kunne føres tilbage til stifterne. Endvidere blev der lagt vægt på, at A havde forklaret, at A og B havde fuldmagt til at disponere over fondens konti, købe og sælge værdipapirer, uddele legater og træffe beslutninger om lån. Konkret havde A og B i 1993 instrueret fonden om at sælge omfattende aktiver.
 Endelig lagde landsretten vægt på, at A og B havde udarbejdet en erklæring om fonden, hvoraf bl.a. fremgik, at fondens midler fortsat skulle være til rådighed for stifterne som en økonomisk sikkerhed.
 Boet efter C blev i overensstemmelse med hans testamentariske bestemmelse delt mellem A og B. Landsretten bemærkede, at det forhold, at formuen var tilfaldet A og B uden om C's dødsbo, ikke kunne medføre, at skattepligten ikke påhvilede boerne efter A og B.
 Forældres opgivelse af en livsvarig, vederlagsfri boligret i en ejendom, der var ejet af deres søn, blev anset som en afgiftspligtig gave fra forældrene til sønnen. Dette uagtet at skatteyder hævdede, at der ikke have foreligget et gavemiljø og en gavehensigt.
 TfS 1998, 819 VLR
 Sagen drejede sig om gældsbreve fra arvelader til dennes børn. Hvert år havde arvelader givet hver af de to børn et beløb, men beløbene blev ikke udbetalt, og der udstedtes i stedet et årligt rente- og afgiftsfrit gældsbrev til hvert barn på beløbet. I boet indgik de akkumulerede gældsbreve for hver af de to børn, som gavegæld til børnene.
 Skifteretten godkendte ikke gavegældsbrevene som reelle lån, og landsretten fandt, at ordningen med årlige afgiftsfrie gaver til børnene, som ikke fik beløbene udbetalt, ikke kunne lægges til grund ved afgiftsberegningen. Børnene var derfor afgiftspligtige af deres anførte tilgodehavender i dødsboet.
 TfS 1996, 574 ØLR
 To bedsteforældre havde igennem en årrække ydet årlige gaver til børnebørn ved uforrentede gældsbreve, der først kunne kræves betalt ved det fyldte 24. år. Betaling før det 24. år kunne kun finde sted med forældrenes samtykke.
 I dødsboet efter bedsteforældrene krævede skattemyndighederne arve-/gaveafgift af de akkumulerede gældsbrevsbeløb, idet de blev anset for gaver med forbeholdt rentenydelse for givernes livstid.
 Landsretten lagde til grund, at gavegældsbrevene indeholdt sådanne betingelser for udbetalingen, at de ikke kunne karakteriseres som anfordringsgældsbreve.
 Landsretten fandt, at gavegældsbrevene ikke var en gavedisposition, og derfor skulle der betales arve-/gaveafgift af gældsbrevsbeløbene.
 Landsskatterettens kendelse af 13. november 1947 (LSRM 1948, 34)
 Det kan dog ikke anses for en Betingelse for at beskatte paa Gavegrundlag, at der har foreligget positiv Gavehensigt fra Sælgerens Side (...)"
 Stifteren var bosiddende og senere død i England, og i 2002 havde afdøde stiftet en trust på kanaløen Guernsey. Den udenlandske trust blev anset for at være transparent, idet stifteren var trustens primære begunstigede med ret til at modtage hele afkastet af trustformuen. Trustee kunne udskiftes eller suppleres med stifteren, og stifteren kunne tilføje og ekskludere begunstigede. Efter danske regler forelå der ikke en definitiv og effektiv udskillelse af trustens midler, og derfor henhørte trustkapitalen under den afdøde stifters formuesfære og ansås for arv efter afdøde. Da afdøde boede i England, blev boet


text:
behandlet der, og arvingerne i Danmark skulle ikke betale boafgift i forbindelse med arveerhvervelsen.
 Der skulle foretages en vurdering i forhold til en afdød stifter, der var bosiddende i udlandet og havde oprettet en trust der. En enke var bosat i USA fra 1971 indtil sin død i 2012. Enken havde sammen med sin afdøde mand stiftet en trust i USA. Den udenlandske trust blev anset for at være transparent, fordi de afdøde stiftere kunne ændre og opløse trusten, mens de var i live, og fordi stifterne i levende live selv var trustens begunstigede. Trustens midler var derfor ikke definitivt og effektivt udskilt, og dermed henhørte de under enkens formuesfære. Ved enkens død skulle trusten ophøre, og arvingerne i Danmark skulle have udbetalt deres del af midlerne i trusten. Da boet blev behandlet i USA, skulle der ikke betales boafgift til Danmark i forbindelse med arveerhvervelsen.
 Der var tale om en testamentarisk trust. Dvs. en trust oprettet ved testamente ved faderens død med sønnen som begunstiget. Faderen var bosiddende på Jersey og døde der i 1987. Sønnen havde arvet trustkapitalen ved faderens død, og da boet blev behandlet i England, skulle der ikke betales boafgift til Danmark i forbindelse med arveerhvervelsen. Spørgsmålet om, hvorvidt sønnen skulle beskattes af afkastet fra trusten, krævede en vurdering af trusten i forhold til ham. Den udenlandske trust ansås for at være transparent i forhold til sønnen, idet trustee på foranledning af sønnen ville ophæve trusten og udbetale midlerne til ham. Sønnen, som den begunstigede, kunne råde over trustens midler, og derfor var midlerne ikke definitivt og effektivt udskilt fra hans formuesfære. Sønnen skulle således beskattes af det løbende afkast fra trusten. Derved kunne sønnen og hans hustru modtage uddelinger fra trusten, og såfremt sønnens børn modtog midler fra trusten, skulle der endvidere betales en gaveafgift.
 En afdød mand, der var bosiddende i Danmark, havde stiftet en trust i USA. Den udenlandske trust var i forhold til stifteren transparent, idet trusten kunne tilbagekaldes af stifteren, hvormed midlerne i trusten ville tilbageføres til ham. Dermed var trusten ikke definitivt og effektivt udskilt fra stifterens formuesfære, og udbetaling til stifterens enke måtte anses som arv, der ikke medførte indkomstskattemæssige konsekvenser for enken. Efterfølgende skulle der foretages en selvstændig vurdering i forhold til enken af, om hun havde fået rådighed over trustformuen. Trusten ansås tillige for at være transparent i forhold til enken, idet hun havde råderet over trusten i form af, at hun efter 36 måneder til enhver tid kunne afsætte trustee og indsætte en ny. Derfor skulle enken beskattes af det løbende afkast fra trusten.
 SKM2013.764.SR
 Stifteren var på tidspunktet for sin død bosiddende i England, hvor han havde oprettet en trust på den engelske kanalø Guernsey. Den udenlandske trust blev anset for at være transparent, idet den afdøde stifter kunne få midler tilbage fra trusten samt ændre og ophæve den. Derfor forelå der ikke en definitiv og effektiv udskillelse af trustens midler, hvorfor midlerne ansås for at henhøre under stifterens formuesfære. Ved stifterens død betragtedes


text:
formuen i trusten som arv efter stifteren, således at udbetalinger fra trusten til begunstigede med bopæl i Danmark kunne anses for at være arv fra et bo, der ikke behandles i Danmark, og dermed er afgiftsfrie efter boafgiftsloven.
 Den juridiske vejledning 2015-2, afsnit C.A.6.1.2.1 Gavebegreber
 Skattepolitisk Oversigt (SPO), 1981.226
 Udover konstateringen af en vederlagsfri formueoverførsel må gavebeskatning forudsætte, at vederlagsfriheden har været et tilsigtet led i aftalen, altså at der har foreligget en gavehensigt. Gavehensigten behøver imidlertid ikke være udtrykkelig tilkendegivet, men kan fremgår af omstændighederne omkring retshandelen, først og fremmest ved at parterne på grund af familierelationer el. lign. har et interessefællesskab, der skaber formodning for, at gaveoverdragelse har været tilsigtet.
 Besvarelsen gives ud fra den forudsætning, at Trusten er transparent.
 Når dette lægges til grund, anses Person A for ejer af formuen i Trusten, der er tilgået hende i forbindelse med mandens død, da de opholdt sig i udlandet. Person A skal således beskattes af afkastet fra Trusten fx SKM2005.67.ØLR.
 Af Den juridiske vejledning 2015-2, afsnit C.A.6.1.2.1 fremgår, at "I civilretten defineres en gave traditionelt som en hel eller delvis vederlagsfri formuefordel, der bliver givet som et udslag af gavmildhed, i gavehensigt.
 Det er oplyst, at Person A ikke er umyndiggjort.
 I henhold til Fundatsens punkt 1 skal Protektor godkende Trustees beslutning om bl.a. at fjerne en begunstiget. Endvidere følger det af Fundatsen, at Protektor, skal godkende alle væsentlige dispositioner for Trusten, inden Trustee kan gennemføre sådanne. Protektor har også beføjelse til at udnævne ny(e) eller yderligere Trustee(s), jf. Fundatsens punkt 19.
 Protektor er Person As datter, Person B, der også er begunstiget i Trusten, og Person B skal således godkende Trustees beslutning om at fjerne moderen som begunstiget.
 Repræsentantens henvisning til afgørelserne TfS 1996, 574 ØLR og TfS 1998, 819 VLR ses ikke at være relevante for spørgsmålet om, hvorvidt der i skattemæssig henseende er ydet en gave i denne sag. De ovenfor nævnte afgørelser angår afgiftsproblematikken i forhold til den tidligere arveafgiftslovs § 5 b, og den nugældende boafgiftslovs § 13, stk. 3.
 Af højesteretsdommen SKM2015.9.HR kan udledes, at der efterfølgende skal foretages en ny selvstændig vurdering af, om formuen i en fond/trust kan anses for overgået til arvinger/begunstigede. I højesteretssagen var dette konkret ikke tilfældet, hvorfor fonden/trusten ansås for at være et selvstændigt skattesubjekt i forhold til den længstlevendes universalarving og begunstigede i fonden.
 I denne sag skal det lægges det til grund, at Trusten er transparent i forhold til Person A i modsætning til, hvad der var tilfældet i SKM2015.9.HR.
 SKAT finder således ikke, at SKM2015.9.HR er relevant i forhold til denne sag, idet formuen i Trusten tilhører Person A.
 Det er SKATs opfattelse, at når SKAT skal lægge til grund, at formuen ikke er udskilt fra Person As formue, at hun i en eller anden form afstår formuen, og at dette ikke kan ske uden skattemæssige konsekvenser.
 SKAT er endvidere af den opfattelse, efter en konkret vurdering af sagens oplysninger, at Trustees fjernelse af Person A, som begunstiget til kapitalen i Trusten, skal


text:
anses for at være en gave til børnene i medfør af boafgiftslovens regler om gaveafgift. Person A formodes at have gavehensigt. Kan formodningen om gavehensigt konkret afkræftes, vil formueoverførslen i stedet medføre indkomstskattepligt efter statsskattelovens § 4.
 Børnene, Person B, Person C og Person D, vil blive gaveafgiftspligtige af en forholdsmæssig andel af kapitalen, som tilfalder dem, jf. boafgiftslovens §§ 22 og 23, idet gavegiver har hjemting i Danmark, jf. boafgiftslovens § 25.
 SKAT bemærker, at der efterfølgende skal ske en selvstændig vurdering af, om børnene/barnebarn må anses for at have fået overført formuen i trusten, eller om Trusten i forhold til dem anses for et selvstændigt skattesubjekt, jf. SKM2015.9.HR.
 SKATs bemærkninger til høringssvar af 23. oktober 2015
 Indledningsvis skal det bemærkes, at SKAT - efter ønske fra spørger - har lagt til grund for besvarelse af anmodning om bindende svar, at Trusten anses for transparent i skattemæssig henseende, indtil Landsskatteretten eller evt. domstolene når frem til et andet resultat.
 SKAT har lagt til grund, at midlerne og afkastet af midlerne i skattemæssig henseende tilhører Person A personligt, som fastslået i SKATs afgørelse af 14. april 2014 (påklaget til Landskatteretten).
 Som senere uddybet i repræsentantens høringssvar af 23. oktober 2015 vil en evt. fjernelse af Person A, som begunstiget til trustens midler, ske uden hendes samtykke, viden herom eller i samråd med børnene/barnebarn. Repræsentanten har derfor anført, at Person A ikke har haft "gavehensigt" i hverken boafgiftslovens § 22, eller statsskattelovens § 4's forstand.
 Dette forhold har ikke konkret betydning for sagen, da det ikke er en ubetinget nødvendighed, at der foreligger "gavehensigt" for, at formueoverførslen inden for den nære familiekreds kan betragtes som en gave i boafgiftslovens forstand.
 En overdragelse af formue inden for den nære familiekreds vil som altovervejende udgangspunkt anses for at være en gave eller et arveforskud omfattet af boafgiftslovens regler, jf. SKM2002.28.ØLR. Kun i ganske særlige tilfælde, vil en overdragelse inden for den nære familiekreds i stedet blive anset for skattepligtig indkomst efter statsskattelovens § 4. Se TfS 1985.722 HR, Landsskatterettens kendelse af 13. november 1947, Den juridiske vejledning 2015-2, afsnit C.A.6.1.2.1 Gavebegreber og SPO 1981.226.
 Midlerne, som børnene/barnebarnet erhverver fra Person A, som er bosiddende her i landet, er under de foreliggende omstændigheder gaveafgiftspligtige efter boafgiftslovens §§ 22 og 23, jf. § 25.
 Børnene og barnebarnet erhverver ret til midlerne fra det tidspunkt, hvor Person A fjernes som begunstiget i Trusten.
 SKATs bemærkninger til høringssvar af 6. januar 2016
 SKAT skal i relation til afgørelsen TfS 1985.722 HR fremhæve, at dommen taler imod, at gavehensigten er en del af den skatteretlige gavedefinition.
 Efter ophør af et (ugift) samliv fremsatte K overfor M krav om at få andel i de værdier, hun havde været med til at skabe på gården. Først efter, at K med fri proces anlagde sag mod M, efter afholdelse af retsmøde, og efter forhandlinger mellem parternes advokater indgik M forlig om betaling.
 Det taler kraftigt imod tilstedeværelse af en gavehensigt, at manden skal stævnes for retten, før han indvilger i et


text:
forlig om betaling. Alligevel fastslår Højesterets flertal, at der er tale om enten en gave eller et vederlag for udført arbejde. Fraværet af gavehensigt udelukker således ikke gavebeskatning.
 SKAT skal i relation til afgørelsen SKM2002.28.ØLR bemærke følgende. Forældres opgivelse af en livsvarig, vederlagsfri boligret i en ejendom, der var ejet af deres søn, blev anset som en afgiftspligtig gave fra forældrene til sønnen. Dette uagtet at skatteyder hævdede, at der ikke forelå et gavemiljø og en gavehensigt. Sagen viser, at der kan statueres gave, selv om parterne positivt tilkendegiver, at ydelsen ikke er præsteret som en gave.
 Landsskatterettens kendelse af 13. november 1947
 SKAT skal i relation til Landsskatterettens kendelse af 13. november 1947 gentage, at Landsskatteretten i afgørelsen udtrykkeligt anfører: "Det kan dog ikke anses for en betingelse for at beskatte på gavegrundlag, at der har foreligget positiv gavehensigt fra sælgerens side (...)"
 SPO 1981.226
 Det fremgår af SPO 1981.226, at "Gavehensigten behøver imidlertid ikke være udtrykkelig tilkendegivet, men kan fremgå af omstændighederne omkring retshandelen, først og fremmest ved at parterne på grund af familierelationer el lign har et interessefællesskab, der skaber formodning for, at gaveoverdragelse har været tilsigtet".
 På baggrund heraf er SKAT af den opfattelse, at der ikke behøver at foreligge en konkret og dokumenteret gavehensigt for, at man inden for familiekredsen kan statuere, at der foreligger en gave i gaveafgiftsmæssig henseende.
 SKM2015.9.HR, SKM2011.97.HR og SKM2005.67.ØLR
 SKAT finder ikke, at repræsentantens fortolkninger af de tre sager er helt præcise/korrekte på en række punkter.
 Det bemærkes, at betegnelserne for skatteyderne nedenfor er de samme som i SKATs gengivelser af afgørelserne i praksis-afsnittet.
 For det første præciserer SKAT, at de skattemæssige konsekvenser af landsrettens afgørelse SKM2005.67.ØLR medførte, at både fondsformuen og indtægterne i fonden skulle beskattes hos A og B.
 For det andet bemærker SKAT, at landsretten netop i sine præmisser anfører, at "Boet efter C blev i overensstemmelse med hans testamentariske bestemmelse ubestridt delt ligeligt mellem A og B. At formuen som en følge af de særegne omstændigheder er tilfaldet de to uden om dødsboet i Danmark, som blev udlagt til begravelsesomkostningerne, findes ikke at kunne medføre, at skattepligten ikke påhviler boerne efter A og B".
 C døde i 1992 og boet blev udlagt til begravelsesomkostninger, da der ikke var midler i boet. A og B var universalarvinger efter C.
 Af skattesagen (SKM2005.67.ØLR), hvor A og Bs boer var parter i sagen, fremgik, at Skatteforvaltningen fra den 20. juni 1997 havde en række møder med A om fonden i Liechtenstein. Det vil sige, at Skatteforvaltningen på tidspunktet for Cs død i 1992 næppe kendte til fonden i Liechtenstein, hvorfor fondsformuen heller ikke indgik i boet efter C.
 For det tredje fandt Højesteret, at det måtte bero på en selvstændig vurdering af, om fonden i Liechtenstein i forhold til nevøen måtte anses for et selvstændigt skattesubjekt efter dansk skatteret. Højesteret fandt ikke, at nevøen havde råderet over formuen således, at det måtte sidestilles med hans råden over egen formue.
 Højesteret fremhævede, at stifternes rettigheder i forhold til fonden ikke


text:
(alle) kunne falde i arv. Det forhold, at fondsformuen ikke var udskilt fra stifternes formue, medførte derfor ikke i sig selv, at fondsformuen faldt i arv (til en universalarving).
 SKAT bemærker for det fjerde, at ingen af afgørelserne fra Højesteret eller landsretten omhandlede bo- eller gaveafgift, hvorfor domstolene ikke har taget stilling hertil.
 SKATs afgørelse af 14. april 2014 om at ændre Person As indkomst, som er påklaget til Landsskatteretten, er i overensstemmelse med praksis, jf. SKM2005.67.ØLR.
 Da SKAT ved besvarelsen skal lægge til grund, at Trusten er transparent overfor Person A, er det som tidligere nævnt ikke for nærværende relevant at foretage en vurdering, som den i SKM2015.9.HR. Dette kan som nævnt ovenfor blive relevant efterfølgende.
 I SKM2011.97.HR blev nevøen nægtet fradrag for renteudgifter fratrukket i den skattepligtige indkomst i indkomstårene 1995 - 1997, da Højesteret fandt, at nevøen ikke havde godtgjort, at der var tale om et reelt gældsforhold til fonden med en retlig forpligtelse for ham til at betale renter.
 Af SKM2011.97.HR fremgår, at nevøen for skifteretten den 18. december 2002 forklarede, at han ikke havde modtaget andre beløb fra fonden end de 5 mio. kr. Men under afhøringen for højesteret den 13. august 2009 forklarede han, at han havde modtaget legater fra fonden, men at han ikke havde selvangivet legaterne.
 De af repræsentanten nævnte forhold, at fondsformuen ikke indgik i boet efter C, at ændring af tillægsvedtægt/vedtægt ved indsættelse af nevøen som første- og anden begunstigede ikke medførte skatte- eller afgiftspligt, at nevøen ikke har været skatte- eller afgiftspligtig af legater og lånet fra fonden, eller at nevøen ikke har været skatte- eller afgiftspligtig i medfør af Bs død, har ikke været bedømt i de tre afgørelser, der er truffet hverken af Højesteret eller landsretten.
 På baggrund af ovenstående er SKAT af den opfattelse, at de tre afgørelser fra henholdsvis Højesteret og landsretten ikke har betydning for denne sag.
 Skatterådet tiltråde SKATs indstilling og begrundelse.


text:
Gravid elev tilkendt godtgørelse efter ligebehandlingsloven for manglende forlængelse af uddannelsesaftalen
 Højesteret har i dom af 21. januar 2015 fastslået, at en arbejdsgivers manglende forlængelse af en gravid elevs uddannelsesaftale kan være i strid med ligebehandlingslovens forbud mod afskedigelse pga. graviditet.
 I 2007 indgik en elev en uddannelsesaftale med en anlægsgartner fra den 1. april 2007 til den 31. juli 2010.
 I 2009 blev eleven gravid, og hun ønskede at påbegynde barselsorlov den 27. maj 2010. Eleven var på grund af graviditetsgener fraværende fra virksomheden fra den 2. februar 2010 og frem til barselsorlovens påbegyndelse. Som følge heraf kunne der ikke afholdes svendeprøve i maj 2010 som planlagt, og eleven kunne derfor ikke færdiggøre sit uddannelsesforløb.
 Af erhvervsuddannelseslovens § 58 fremgår det, at;
 Eleven og virksomheden kan indgå aftale om forlængelse af uddannelsestiden med et bestemt tidsrum, hvis en elev
 2) har orlov i forbindelse med graviditet, barsel eller adoption efter lovgivningen herom.
 I brev af 27. maj 2010 fremsendte skolen et tillæg til uddannelsesaftalen, hvori det var anført, at uddannelsesaftalen pr. 6. maj 2010 skulle ændres som følge af en ændring af aftaleperioden. Det fremgik af skolens følgebrev, at ændringen af aftaleperioden var begrundet i elevens barsel.
 Virksomheden reagerede ikke på skolens brev, men tilskrev i stedet eleven i brev af 7. juni 2010. Af brevet fremgik det, at elevens uddannelsesaftale udløb den 31. juli 2010, og at eleven skulle tilbagelevere virksomhedens ejendele hurtigst muligt.
 Sagen blev herefter af elevens faglige organisation indbragt for Tvistighedsnævnet blandt andet med påstand om, at der var tale om en afskedigelse i strid med ligebehandlingslovens § 9.
 Et flertal af Tvistighedsnævnets medlemmer frifandt arbejdsgiveren. Nævnet lagde vægt på, at eleven ikke havde rettet henvendelse til arbejdsgiveren med anmodning om, at uddannelsestiden kunne blive forlænget med den periode, hvor eleven var på barselsorlov. Flertallet lagde også vægt på, at elevaftalen i overensstemmelse med det aftalte udløb den 31. juli 2010, og at dette ikke kunne sidestilles med en afskedigelse efter ligebehandlingslovens § 9. Et mindretal fandt imidlertid, at arbejdsgiverens tilkendegivelse af ikke at ville forlænge uddannelsesaftalen var i strid med ligebehandlingslovens § 9.
 Sagen blev herefter af elevens faglige organisation indbragt for Østre Landsret, der frifandt arbejdsgiveren under henvisning til, at det ikke af eleven var godtgjort, at hun havde anmodet om forlængelse af uddannelsesaftalen, hvorfor arbejdsgiveren allerede af den grund ikke havde handlet i strid med ligebehandlingsloven.
 Højesteret fandt, at erhvervsuddannelseslovens § 58 dels indebærer, at en elev har krav på at få forlænget sin uddannelsesaftale såfremt eleven er fraværende som følge af graviditet, dels at en arbejdsgiver er forpligtet til at få afklaret, om der – eks. i tilfælde af elevens graviditet – er behov for at forlænge uddannelsesaftalen.
 Højesteret fandt ikke, at det ikke af virksomheden var godtgjort, at eleven havde givet udtryk for, at hun ikke ønskede uddannelsesaftalen forlænget. Henset hertil, samt til at virksomheden ikke havde besvaret skolens brev vedlagt den forlængede uddannelsesaftale, fandt Højesteret, at virksomheden havde overtrådt erhvervsuddannelsesloven, ligesom Højesteret fandt, at virksomhedens brev af 7. juni


text:
2010 til eleven om uddannelsesaftalens afslutning måtte sidestilles med en afskedigelse i strid med ligebehandlingslovens § 9.
 Højesteret tilkendte eleven en godtgørelse på 2 måneders løn efter ligebehandlingslovens § 16, stk. 2, idet Højesteret blandt andet lagde vægt på, dels at der havde været uklarhed om forståelsen af erhvervsuddannelsesloven, dels at virksomheden efterfølgende havde tilbudt eleven, at hun kunne få lov til at gennemføre resten af uddannelsesforløbet.
 Højesteret fastslår i dommen, at en manglende forlængelse af uddannelsesperioden – i et tilfælde, hvor eleven på grund af graviditetsbetinget fravær har krav på forlængelse af uddannelsesaftalen efter erhvervsuddannelseslovens § 58 – kan sidestilles med en afskedigelse på trods af, at virksomheden ikke formelt har afskediget eleven.
 Højesteret fastslår også, at godtgørelsen – der normalt fastsættes til et beløb svarende til minimum 6 måneders løn – kan fastsættes under hensyntagen til, at der har været uklarhed om retsgrundlaget samt virksomhedens efterfølgende adfærd.
 Højesterets dom kan rekvireres ved henvendelse til sekretær Tina Rose Jacobsen på trj@sjlaw.dk


text:
Bent Jensen-Foreningen - PRESSEMEDDELELSE FRA BENT JENSEN-FORENINGEN
 Det gælder forskningsfriheden!
 Kleio - Historiens muse
 Nordea Bank. Reg. nr. 2266. Kontonr. 0712 980 141
 Ny indsamling - beløb tirsdag den 15. september 2015 kr. 608.320
 forlægger, cand. phil. i samfundsfag
 Offentliggjort fredag den 5. juni 2015
 PRESSEMEDDELELSE FRA BENT JENSEN-FORENINGEN
 Vi starter indsamling til Bent Jensens hædersbøde
 Højesterets dom er hamrende forkert og selvmodsigende. Den bygger på en ren påstand, der i alarmerende grad er udokumenteret.
 Professor, dr.phil Bent Jensen er en hædersmand, der med stor omhu har forsøgt at afdække, hvad der foregik i Danmark under Den Kolde Krig - herunder også de ilde hørte sandheder om nogle af aktørerne.
 Det har bl.a. ført til, at journalist Jørgen Dragsdahl i 2007 anlagde injuriesag mod Bent Jensen for at viderebringe oplysninger i dokumenter fra Politiets Efterretningstjeneste (PET), hvori Dragsdahl blev betegnet som agent for den hemmelige sovjetiske tjeneste, KGB.
 Efter et skandaløst forløb i byretten i Svendborg med bl.a. manglende afhøring af et af Bent Jensens hovedvidner - tidligere PET-chef Ole Stig Andersen - blev Bent Jensen i 2010 dømt for injurier og til at betale en rekordstor bøde og erstatning til Dragsdahl.
 Bent Jensen ankede sagen til Østre Landsret, der den 25. oktober 2013 enstemmigt pure frifandt ham for injurier og dømte Dragsdahl til at betale 600.000 kr. i sagsomkostninger til Bent Jensen. Landsretten konstaterede, at der i alle tilfælde var faktuelt grundlag for Bent Jensens oplysninger.
 Men nu har Højesteret meget overraskende og efter vor mening dybt uretfærdigt underkendt Østre Landsrets klare og velunderbyggede dom og dømt Bent Jensen for injurier med 5 dommerstemmer mod 2. Og Bent Jensen er nu blevet idømt bøder og erstatning til Dragsdahl, der med rentetillæg løber op omkring 700.000 kr. Mindretallet ville stadfæste Østre Landsrets dom.
 Efter vor mening er Højesterets dom ikke bare hamrende forkert. Den er også selvmodsigende og rodet. Højesteret finder, at Bent Jensen i tre udsagn havde "beskyldt" Dragsdahl for at være KGB-agent. Men samtidig skriver Højesteret:
 "Der var derimod ikke grundlag for at straffe Bent Jensen for en række udtalelser om, at Jørgen Dragsdahl havde deltaget i konspirative møder med KGB-officerer, da der var tilstrækkelig dækning for disse udtalelser. Bent Jensens udtalelser om, at Jørgen Dragsdahl havde bedrevet desinformation, var heller ikke strafbare, da udtalelserne ikke var uden faktuelt grundlag."
 Men hvordan kan man deltage i konspirative møder med KGB-officerer og sprede desinformation uden at blive anset for at være agent for KGB? Det skylder Højesteret mildest talt offentligheden en forklaring på. Dragsdahl har selv betegnet én af de daværende KGB-officerer som sin "sparringspartner" og har også erklæret sig enig i Sovjets synspunkter "langt hen ad vejen".
 I Østre Landsret forklarede Dragsdahl blandt andet, at han under ét af disse konspirative møder i Wien med en KGB-officer, der hed Minin, påtog sig at undersøge for ham, hvordan de mest afspændingsbevidste personer i USA ville reagere på en sovjetisk militær invasion i Polen i forbindelse med krigsretstilstanden, der blev indført i landet den 13. december 1982.
 Den officielle kommission


text:
- PET-kommissionen - der tilbage i 00’erne undersøgte PET's virke, definerede netop en "agent" som en person, der "under konspirative former havde udført opgaver for KGB".
 Ole Stig Andersen var chef for PET i stort set hele den periode fra midten af 1970'erne til midten af 1980'erne, hvor Dragsdahl havde hyppige kontakter med KGB-officerer. I Østre Landsret forklarede Ole Stig Andersen, at PET i denne periode klart anså Dragsdahl for at være KGB-agent. Det samme fremgår lige så klart af flere PET-dokumenter fra denne periode. De vil nu blive lagt offentligt frem - så kan offentligheden selv dømme!
 Den mest fatale fejlslutning, Højesteret har draget, er, at Bent Jensen har "beskyldt" Dragdahl for at have begået noget ulovligt. Og - da PET's "efterforskning" hverken førte til sigtelse, tiltale eller domfældelse af Dragsdahl - er der tale om en usand påstand fra Bent Jensens side, som er strafbar.
 Men at sige eller skrive, at Dragsdahl var agent for KGB, er netop ikke en påstand om, at Dragsdahl begik noget ulovligt. Strafferetseksperten Jørn Vestergaaard fastslog allerede dette i en artikel i dagbladet Information den 16. januar 1992. Med henvisning til forarbejderne til de relevante paragraffer i straffeloven konstaterede Vestergaard:
 "Det er kun strafbart at være agent, hvis man dermed også er spion."
 Samme fortolkning af de såkaldte spionparagraffer har professor, jur.dr. Ole Hasselbalch givet udtryk for.
 Bent Jensen har netop ikke beskyldt Dragsdahl for at være spion. Og her begår Højesteret en uhørt grov fejlfortolkning af, hvad Bent Jensen skrev, da han første gang fremlagde oplysningerne om Dragsdahl i Jyllands-Posten den 14. januar 2007. Bent Jensen fortalte, at Ekstra Bladet tidligere i en større artikelserie i 1992 havde kaldt Dragsdahl for KGB-spion, og at mange af oplysningerne fra disse artikler havde vist sig at være rigtige.
 Men Bent Jensen skrev ikke, at det var rigtigt, at Dragsdahl var spion. Alligevel skriver Højesteret i sin dom, at den "almindelige læser" måtte opfatte det som om, Bent Jensen skrev, at Dragsdahl var spion. Det er en ren påstand fra Højesterets side. Og den er i alarmerende grad udokumenteret. Det er således helt uholdbart, når Højesteret nærmest bygger sin dom på, at Bent Jensen skulle have "beskyldt" Dragsdahl for noget strafbart - endsige for at være spion.
 Rigtig mange mennesker - op mod 1.400 personer - følte berettiget harme og utilfredshed efter den kritisable dom i Svendborg ret og støttede en indsamling, som denne kroniks forfattere iværksatte til Bent Jensens fortsatte retssag.
 Nu foreligger der endnu en stærkt kritisabel dom - fra Højesteret - og da der ikke er nok midler tilbage fra den første indsamling til at betale hele den "regning", Højesteret har skrevet ud til Bent Jensen, har vi besluttet at genstarte den offentlige indsamling til Bent Jensen.
 Derfor opfordrer vi alle til at bidrage til Bent Jensens hædersbøde. Et eventuelt overskud af indsamlingen vil gå til koldkrigsoplysning - herunder støtte til nye bøger fra Bent Jensen.
 Bidrag kan indbetales til indsamlingens konto i Nordea med reg. nr. 2266 og kontonr. 0712 980


text:
Højesteret - Praktiske oplysninger
 Danmarks Domstole Alle retsinstanser Højesteret Praktiske oplysninger
 Telefon: 33 63 27 50
 Højesterets hovedpostpasse (sikker mail)
 Højesterets ankeudvalg (sikker mail)
 Den Særlige Klagerets sekretariat er henlagt under Højesteret, men har sin egen mail
 DenSaerligeKlageret@Hoejesteret.dk (sikker mail)
 Bestilling af udskrifter og anden aktindsigt
 Det er retsplejelovens regler i kapitel 3 a om aktindsigt, der regulerer adgangen til gennemsyn eller at få udskrifter af rettens sager.
 Kopi af Højesterets domme og kendelser kan købes ved henvendelse til justitskontoret. Visse afgørelser udleveres kun i anonymiseret form, hvorfor der kan forventes ekspeditionstid.
 Betalingen udgør 175 kr. pr. dokument, som betales ved bestillingen.
 Der kan betales kontant eller ved overførsel til Højesterets konto:
 Reg.nr. 0216 - konto nr. 4069134947
 Vær opmærksom på, at disse oplysninger kun vedrører Højesteret. Indbetalinger til andre retter, herunder byretternes foged- og skifteafdelinger, skal betales til vedkommende ret. Se oplysningerne herom på den enkelte rets hjemmeside via domstol.dk.
 Betaling af retsafgifter skal i sager, som behandles digitalt på minretssag.dk, skal ske via minretssag.dk.
 Andre indbetalinger til Højesteret kan ske ved overførsel til Højesterets konto, som angivet nedenfor med angivelse af sagsnummer og partsnavn/indbetaler:
 Fakturaudstedelse
 Al fakturering skal foregå elektronisk under henvisning til Højesterets EAN-nummer: 5798000161207
 Ankestævninger og kæreskrifter i civile sager skal indgives til den domstol, der har truffen den afgørelse, som appelleres. Det sker enten via Minretssag.dk eller pr. mail (eller almindelig post), såfremt sagen ikke har været behandlet på Minretssag.dk.
 Svarskrifter og andre processkrifter, bevisbegæringer, skønstemaer og lignende kan ligeledes, såfremt den ikke behandles på Minretssag.dk, sendes pr. mail. Det samme gælder andre henvendelser eller anmodninger, der er grundlaget for en egentlig sagsbehandling. Disse henvendelser skal sendes til den sikre mailadresse
 Sammenfattende påstandsdokumenter, ekstrakter og materialesamlinger skal fortsat indleveres i papirform i de af Højesteret anførte eksemplarer - og i sager, der behandles på Minretssag.dk tillige lægges der i digital version .
 Når Højesteret kommunikerer digitalt til advokater vil det af hensyn til at beskytte eventuelle personfølsomme oplysninger ske via Minretssag.dk eller til advokatfirmaets e-boks.
 Højesteret sender afgørelser og andet til advokater via Minretssag.dk eller deres e-boks.
 For tilhørere
 Der er offentlig adgang til hovedforhandlingerne i Højesteret. Det kan forekomme, at noget skal behandles for lukkede døre, men det sker overordentligt sjældent.
 Retten kan også af andre hensyn begrænse antallet af personer i retten, f.eks. for personer under 15 år eller af hensyn til ro og orden.
 Ved grupper over 10 personer bedes du kontakte vagtstuen på tlf.: 3363 2750 i god tid inden hovedforhandlingen.
 Kørestolsbrugere kan benytte indgangen til venstre for hovedindgangen (kontakt venligst receptionen i forvejen på telefon nr. 33 63 27 50 og oplys kørestolens mål).
 Højesteret har trådløst netværk.
 Netværksnavn: Domguest
 Registrering via Wifi og password pr. sms.
 Domguest netværket er ikke krypteret.
 Herudover tilbydes rettens professionelle brugere adgang til et krypteret netværk:
 Netværksnavn: Domprof
 Adgang til Domprof gives ved at skrive til Post@Hoejesteret.dk eller ved henvendelse i receptionen.
 PC/tablet skal kunne understøtte 5 Gigahertz.
 Adgangen til Domprof gælder ca. 1 år ad gangen og gælder i alle landets retsbygninger.
 I


text:
1. og 2. afdelings retssal er der AV-udstyr med lærred. I 2. afdeling er der mulighed for tilslutning af teleslynge. Afprøvning af dette udstyr bør ske senest dagen før hovedforhandlingen. Kontakt receptionen herom på
 tlf. 33 63 27 50.
 Husk at medbringe adapter
 Har din bærbare eller tablet anden indgang end VGA, skal du selv medbringe adapter, da retten ikke stiller forskellige typer adaptere til rådighed.
 Har du ris, ros eller kommentarer til indhold, kontakt venligst


text:
Gæsteprincippet - praktisk håndtering, proces og cases, SlideSearchEngine.com
 Gæsteprincippet - praktisk håndtering, proces og cases
 Information about Gæsteprincippet - praktisk håndtering, proces og cases
 1. GÆSTEPRINCIPPET - PRAKTISK HÅNDTERING, PROCES OG CASES Anne Sophie Kierkegaard Vilsbøll, Line Markert, Mathias Vestergaard Christensen 7. november 2016
 2. side 2 • Registrering • Forpligtelser • Tilladelser • Aftalegrundlaget • Forpligtelser • Praktisk håndtering • Hvem har ansvaret? • Erstatning • Reglerne • Praksis • Cases • Forslag til løsninger
 3. side 3 Forpligtelser Registrering
 4. side 4 LEDNINGSEJERREGISTRET
 5. side 5 § 1 Loven har til formål gennem etablering af et ledningsejerregister at reducere antallet af skader på ledninger nedgravet i jord eller nedgravet i eller anbragt på havbunden inden for det danske søterritorium med henblik på at: 1) lette entreprenørers og andres undersøgelser forud for gravearbejder i jorden eller i havbunden inden for det danske søterritorium, 2) reducere de samlede omkostninger som følge af skader, og 3) bidrage til en forbedret forsyningssikkerhed LER-LOVEN | INDHOLD OG BAGGRUND
 6. side 6 Lovens baggrund − Man havde gennem en periode oplevet, at et stigende antal ledninger blev lagt i jorden − Det eksisterende kontrolsystem kunne ikke sikre, at der ikke skete skader på ledningerne − Der blev derfor efterspurgt et system, der gjorde det nemt at lokalisere både ledningerne og ledningsejerne Lovens anvendelsesområde − Gælder for ejere af ledninger nedgravet i jord eller lagt på bunde af det danske søterritorium LER-LOVEN | BAGGRUND
 7. side 7 − Enhver ledningsejer, som er omfattet af loven, har pligt til at indberette: − Ledningsejers navn og evt. CVR-nummer − Postadresse og evt. elektronisk postadresse og telefonnummer − Ledningsejerens interesseområde − Forsyningens art − En ejer af et kollektivt net skal også indberette oplysninger om tilhørende stikledninger − Ændring af de faktiske forhold eller konstatering af fejl − Ledningsejer har 14 dage til at foretage ny indberetning LER-LOVEN | FORPLIGTELSER
 8. side 8 Aftale- grundlaget Forpligtelser Praktisk håndtering Tilladelser
 9. side 9 KRAV OM TILLADELSE
 10. side 10 − Offentlige veje − Vejlovens § 73 − Gravetilladelse kræves, inden der foretages forandringer, herunder opgravning mv. på en offentlig vejs areal − Private arealer − Sikring af tilladelse hos den private grundejer − Ekspropriation? GRAVETILLADELSE
 11. side 11 AFTALEGRUNDLAGET
 12. side 12 − Kontrakter og udbudsbetingelser − Hvor stiller de parterne? − Vigtigt med fokus på, hvem der har ansvar for hvad − Byggemødereferater − Betydningsfuldt, da drøftelser kan have betydning for senere forhandlinger og eventuelle diskussioner − Sørg for at udarbejde et skriftligt referat og brug tid på det! AFTALEGRUNDLAG
 13. side 13 − Samarbejdsaftaler − En måde at afgrænse et evt. ansvar ved skader, samt begrænse ofte opstået tvivlsspørgsmål − Et godt eksempel – samarbejdsaftalen ml. Københavns Kommune og diverse ledningsejere − Aftalen beskriver bl.a.: − Aftalegrundlaget − Definitioner − Koordineringsforpligtelser − Entrepriseopstart og -udførelse − Konflikter − Tvister AFGRÆNSNING OG BEGRÆNSNING
 14. side 14 LEDNINGSEJERREGISTRET
 15. side 15 Den, der udfører gravearbejdet: Forespørgselspligt − Pligt til at indhente oplysninger om ledningerne i området fra ledningsejerregistret −


text:
Gravearbejdet skal tilrettelægges under hensyntagen til de indhentede oplysninger Ledningsejer: Pligt til at besvare forespørgsler − Når en ledningsejer modtager en forespørgsel skal han inden 5 dage fremsende de oplysninger, der skal til for at lokalisere ledningen − Alternativt kan ledningsejeren lave en aftale om en senere angivelse af placeringen med forespørgeren − Hvad er præciseringsniveaet for en besvarelse? − Indebærer forpligtelserne i LER, at man kan lokalisere ledningens placering inden for en halv meter? Kan man straffes, hvis man undlader at overholde pligterne? − Man straffes for uagtsom eller forsætlig tilsidesættelse af sine forpligtigelser efter loven LER-LOVEN | FORPLIGTELSER
 16. side 16 − Efter forespørgslen i registret er entreprenøren forpligtiget til at tilrettelægge arbejdet i overensstemmelse med de indhentede oplysninger − Det indebærer blandt andet, at entreprenøren kan være forpligtiget til at tage kontakt til ledningsejeren og orientere sig nærmere om ledningens placering − I hvilket omfang er ledningsejer forpligtet til at forestå undersøgelser for præcisering? − Hvor langt strækker undersøgelsespligten sig for en bygherre? − Forespørgselspligten er ikke ment som en skærpelse af erstatningsansvaret – men bør indgå som en del af vurderingen TILRETTELÆGGELSEN AF ARBEJDET
 17. side 17 − A-Forsyning skal nedlægge forsyningsledninger. − A Forsyning indhenter oplysninger hos LER, som angiver, hvilke selskaber der kan have ledninger inden for området, hvor A-Forsyning skal lægge ledninger, og anmoder derefter ledningsejerne om oplysninger om ledningernes præcise placering til brug for projektering − Oplysningerne fra Y ledningsejer er meget upræcise. A-Forsyning er derfor bekymret for at grave eksisterende ledninger over ved anlægsarbejdet, og retter henvendelse til ledningsejer, og kræver nærmere oplysning − Ledningsejer kræver betaling for at præcisere oplysninger om ledningernes placering, og anfører blot, at oplysningsforpligtelsen er opfyldt − Hvem har ret? CASE
 18. side 18 − I forbindelse med gravearbejde udført for en kommune kom entreprenøren til at rive et kabel over ejet af TDC − Entreprenøren havde inden arbejdet blev udført indhentet oplysninger om placeringen af ledninger i LER-registret − Det fremgik af LER-registret, at der var placeret nogle ledninger − Ledningerne var dog ikke placeret som angivet på kortet fra LER-registret − TDC gjorde gældende, at kommunen burde have indhentet yderligere oplysninger om ledningernes placering hos TDC inden gravearbejdet påbegyndtes DET ØDELAGTE TDC-KABEL
 19. side 19 Højesteret udtalte ”...Kommunen måtte herefter gå ud fra, at kablet, hvis det var etableret, var placeret i det væsentlige som projekteret og vist på kortet, idet der ikke var forhold ved kortet eller på stedet, der klart gav grundlag for mistanke om, at kortet var misvisende” − Højesteret lagde her afgørende vægt på oplysningerne i ledningsregistret, og altså ikke på om Viborg Kommune kunne have anskaffet sig mere præcise oplysninger ved at sende en forespørgsel til TDC DET ØDELAGTE TDC-KABEL (FORTSAT)
 20. side 20 DEN PRAKTISKE HÅNDTERING AF LEDNINGSOMLÆGNINGSSAGER
 21. side 21 Ledningsprotokolaftale − Tekniske forudsætninger − Identifikation − Tekniske foranstaltninger − Koordinering Betalingsaftale − Juridiske grundlag for ledningernes placering i dag − Betalingsforhold i forbindelse med etablering − Foreløbig betaling i forbindelse med anlægsprojektets gennem- førelse − Proces


text:
for afklaring af betalings- spørgsmål og juridiske udeståender LEDNINGSSAGEN I PRAKSIS
 22. side 22 − Gennemførelse af anlægsarbejdet (ledningsprotokollen) − Koordinering − Fællesudbud af gravearbejder mv. − Opgave- og ansvarsfordeling − Løbende orientering og status LEDNINGSSAGEN I PRAKSIS
 23. side 23 − Afklaring af juridiske udeståender (betalingsaftalen) − Ledningsejers retsstilling i forhold til anlægsmyndigheden: − Betaling for aktuelle arbejder − Ledningsejers retsstilling i fremtiden − Erstatning? − Aftale om juridiske og økonomiske udeståender: − Sikring af ledningen i fremtiden − Deklarationer (erstatning?) − Lejeaftaler − Vejarealer? LEDNINGSSAGEN I PRAKSIS
 24. side 24 − Proces: − Ekspropriationskommission − Kommunens ekspropriationer − Kommunen træffer afgørelse − Erstatningsspørgsmål for Taksationskommissionen − Domstolene − Uafhængig af øvrige anlægsspørgsmål − Mere uafhængig vurdering? − Mere juridisk vurdering? − Hurtigere afklaring af principielle spørgsmål LEDNINGSSAGEN I PRAKSIS
 25. side 25 − Vejmyndigheden står for koordineringen af ledningsarbejderne − Myndigheden indkalder ledningsejerne til koordineringsmøder − Møderne skal først og fremmest være orienterende og retningsgivende − Brug TJEKLISTEN BEHOVET FOR SÆRLIG KOORDINERING
 26. side 26 SIKRING AF FREMTIDIGE RETTIGHEDER
 27. side 27 − Ledningsejernes retsstilling i fremtiden; − Gør en ledningsomlægning op med oprindelige rettigheder? − Betyder anlægsmyndighedens betaling, at ledningsejer har fået erstatning for tab af rettigheder (ekspropriationserstatning)? LEDNINGSEJERS RETSSTILLING| EFTER ANLÆGSPROJEKTET
 28. side 28 − Status efter ledningsomlægninger − Videreførelse af særlige rettigheder eller gæsteprincippet? − Ekspropriationskommissionen, møde 22. april 2009 (omlægning af SCA’s ledninger i forbindelse med M3 og M11): ”For så vidt angår den del af ledningen, der har ligget på privat areal, sikret ved tinglyst ledningsdeklaration, for hvilken der er betalt erstatning, har der derimod ikke været tale om noget gæsteprincip. Kommissionen finder, at denne del af ledningen fremover bør ligge på samme vilkår som hidtil, således at denne del af ledningen ikke er omfattet af gæsteprincippet i Vejlovens § 106. Det forhold, at Vejdirektoratet betaler for en omlægning af ledningen for at opfylde forpligtelserne i henhold til deklarationen, kan efter kommissionens opfattelse ikke føre til, at denne del af ledningen fremover skal ligge på mere ugunstige vilkår for ledningsejerne end hidtil.” − Erstatning for fremtidig forringelse af rettigheder − Forringelse af vilkår må ske mod fuld erstatning for ulempe FREMTIDIG RETSSTILLING
 29. side 29SUNDS OMFARTSVEJ | BAGGRUND Sædvanlig ledningsdeklaration med erstatning til lodsejerne i henhold til ”Landsaftalen” Enighed om, at Vejdirektoratet bekoster ledningsomlægninger Efter omlægningerne er ledningerne beliggende i offentligt vejareal
 30. side 30 − Taksationskommissionens kendelse af 16. september 2011 − Ledningen er beliggende på såkaldte ”ikke-gæstevilkår”. − Under ”Landsaftalens” vejledende deklarationstekst er det anført, at ledningsejeren kun flytter kablet for egen regning ved byggeri til landbrugsmæssige formål. − Ledningsejerens rettigheder bortfalder ikke, selv om arealet er eksproprieret eller overgår til vejareal. − Et sådant bortfald er ekspropriation, der vil kræve klar hjemmel. Almenvellet kræver ikke bortfald af disse rettigheder. − Der er ikke tale om en ”ny” ledning. − Det vil være uacceptabelt, såfremt arealejeren ved at foranledige en ledningsomlægning vil kunne ophæve den hidtidige retsstilling. − Dette gælder, uanset om der er betalt erstatning eller ej. SUNDS OMFARTSVEJ
 31.


text:
side 31SUNDS OMFARTSVEJ Den endelige afgørelse blev således: • Ledningens status på de dele af matr. Nr. 10c og 4a som ved ekspropriation er overgået til off. vejareal (Sunds Omfartsvej), forbliver uændret, således at ledningen fortsat ligger på ”ikke-gæstevilkår” over disse arealer. VD ønskede at indbringe sagen for domstolene, men dette blev afvist. • Transportministeriet lagde bl.a. vægt på, at der var betalt erstatning, og at gæsteprincippet dermed er fraveget. Ledningsejerne skal huske at få en sådan afgørelse registreret i deres systemer, da det senere (måske endda om 25 år) umiddelbart ikke vil kunne ses, når ledningen er beliggende i vejareal.
 32. side 32 Hvem har ansvar? Erstatnings- betingelser
 33. side 33 HÅNDTERING AF GRAVESKADER
 34. side 34 − Det erstatningsretlige udgangspunkt − Ingen lovregler − Retspraksis − Betydningen af LER? − Erstatningsbetingelserne: − Ansvarsgrundlag − Årsagssammenhæng − Påregnelighed − Økonomisk tab NÅR DET NU GÅR GALT | HVEM HAR SÅ ANSVARET?
 35. side 35 Eksempel 1: Manglende indhentelse af ledningsoplysninger ANSVARSGRUNDLAGET ØLD af 13. maj 2004 (FED 2004.1337) ”Vennetjenesten” ØLD af 27. april 2007 (FED 2006.105) ”Telia kablet i Svendborg”
 36. side 36 − Eksempel 2: Oplysninger fra ledningsejeren − ØLD af 7. april 2003 (FED2003.1110) ”INCA 1 – dommen” − Ved den mindste afvigelse fra kabeloplysninger er der ansvar − Hvilken betydning har forespørgselspligten for erstatningsansvaret? ANSVARSGRUNDLAGET
 37. side 37 Der skal være årsagsforbindelse mellem den culpøse handling og den indtrådte skade Eksempel 1: E undlader at indhente oplysninger i LER og graver derfor et kabel over Eksempel 2: E undlader at indhente oplysninger i LER og graver. Et kabel bliver revet over som følge af sætninger i terræn Eksempel 3: VLD af 2. december 1999 (FED1999.2172), ”Skaden i Hjørringvej” ÅRSAGSFORBINDELSE
 38. side 38 − Skadevolder skal eller burde have indset, at den indtrufne skade var en påregnelig følge af den culpøse adfærd − Omvendt er der ikke erstatningsansvar for følger, der er atypiske (f.eks. indirekte skadelidte) − Eksempel: U 2004.2389H (Strømafbrydelserne ved COWI) PÅREGNELIGHED
 39. side 39 − Skaden skal have medført et økonomisk tab, dvs. skadens følger for skadelidte skal kunne opgøres til et pengebeløb − Ansvaret kan også omfatte indirekte tab, U 2004.2389 H (Strømafbrydelserne hos COWI) − Tilsidesættelse af sikkerhedsforskrifter kan medføre, at der ikke er forsikringsdækning ØKONOMISK TAB OG FORSIKRINGSDÆKNING
 40. side 40 − Erstatningen kan nedsættes eller helt bortfalde, hvis skadelidte selv har udvist egen skyld − Eksempel: U 2004.2389H (Strømafbrydelserne hos COWI) − Ledningsejeren kan være ansvarlig over for graveaktøren ved skade på graveaktørens materiel mv. − Eksempel: ØLD af 21. august 1987 (Den brændte gravemaskine) EGEN SKYLD HOS SKADELIDTE OG LEDNINGSEJERENS ANSVAR
 41. side 41 Reglerne Praksis Forslag til løsninger Cases
 42. HVAD ER GÆSTEPRINCIPPET?
 43. HØJESTERETS DEFINITION (MR3-DOMMEN, U 2009.2978H) ”Gæsteprincippet er betegnelsen for en udfyldende regel, der finder anvendelse i tilfælde, hvor der uden vederlag er givet tilladelse til at anbringe en ledning på en ejendom.” ”Reglen indebærer, at ledningsejeren som ”gæst” skal bekoste ledningsarbejder, der er nødvendiggjort af arealejerens ændrede benyttelse af det areal, hvor ledningen er


text:
anbragt.”
 44. − ”Arbejder på ledninger i eller over offentlige veje og stier, herunder om nødvendigt flytning af ledninger, i forbindelse med arbejder, der iværksættes af vejmyndigheden inde for rammerne af de formål, som vejmyndigheden kan varetage, betales af ledningsejeren. − Stk. 2. Stk. 1 finder ikke anvendelse, hvis andet er særligt bestemt ved aftale, kendelse afsagt af en ekspropriationskommission nedsat i henhold til lov om fremgangsmåden ved ekspropriation vedrørende fast ejendom eller afgørelse truffet af en kommunalbestyrelse efter vandforsyningslovens §§ 37 og 38, jf. § 40.” VEJLOVENS § 77, STK. 1 OG 2
 45. HVAD ER GÆSTEPRINCIPPET? Ledningsejers retsstilling når ledninger er anbragt i tredjemands areal Gælder hvis ikke andet er aftalt Udviklet i administrativ praksis og retspraksis Gæsteprincippet kan komme på tale, når en ledning er anbragt på: • En offentlig eller privatejet vej (det lovbestemte) • Baneareal (det ikke- lovbestemte) • Tredjemands private areal (offentligt eller privat ikke særligt udlagt areal)
 46. side 46 Fra forarbejderne til vejlovens § 77: ”Afgørende for anvendelsen af princippet er, at ledningen ejes af en anden juridisk person end vejejeren (vejmyndigheden), og at gæsteprincippet ikke er fraveget ved aftale mv.” Er et rørlagt vandløb, som krydser under vejen ”gæst”? (Vandløb ejes af bredejerne). GÆSTEBEGREBET – HVEM ER GÆST?
 47. side 47 Vejdirektoratets udtalelse af 19. august 2016: − Et rørlagt vandløb under et vejareal er ikke omfattet af gæsteprincippet, hvis vandløbet var der først, og rørlægningen er sket af hensyn til vejen − Vejdirektoratet anfører: − At det for så vidt angår pligten til at vedligeholde et rørlagt vandløb under en vej, må vurderes, om vandløbet lå på det pågældende sted, da vejen blev anlagt hen over vandløbet, og dermed om rørlægningen er sket af hensyn til vejen − Når en vej anlægges således den krydser et vandløb, sker rørlægningen af vandløbet med henblik på at sikre vejen – ikke af hensyn til vandløbet ER ET RØRLAGT VANDLØB ”GÆST” I VEJEN?
 48. − Det er på den baggrund Vejdirektoratets opfattelse: − At vedligeholdelsen af rørlægningen – samt arbejder pålagt af vandløbsmyndigheden af hensyn til vandløbet – sker som en del af vejens vedligeholdelse − Gæsteprincippet finder således ikke anvendelse vedr. vedligeholdelse eller andre arbejder angående vandløbet - uanset om vandløbet er rørlagt og fremtræder som en "ledning" under vejen RØRLAGT VANDLØB (FORTSAT)
 49. GÆSTEPRINCIPPET – FASTLAGT I PRAKSIS
 50. side 50 − Betydningen af, at et areal skifter status − Hvad skal ledningsejer henholdsvis vejmyndighed betale for − Hvad indebærer vejmyndighedens/anlægsmyndighedens pligt til at vise hensyn − Hvilke anlægsarbejder udløser rettigheder efter gæsteprincippet − Hvornår anses gæsteprincippet for fraveget TEMAER FOR TVISTER I PRAKSIS
 51. side 51 Problemstilling: En ledning anbringes efter gæsteprincippet i et areal. Efter en årrække ændrer arealet status i kraft af aftale, ekspropriation eller myndighedsafgørelse. Fx inddrages et hidtil privat areal til vej. Eller et vejareal nedlægges. - Har statusskiftet betydning for ledningens retsstilling/gæsteprincippet? AREALET ÆNDRER STATUS – BETYDNING?
 52. MR3-DOMMEN (U 2009.2978H) | BAGGRUND I forbindelse med udvidelsen af Motorring 3 blev der foretaget ekspropriation af


text:
arealer, der stødte umiddelbart op til den hidtidige motorvej. På de eksproprierede arealer var der anbragt gas-, el- og kloakledninger, som ledningsejerne i overensstemmelse med det ulovbestemte gæsteprincip vederlagsfrit havde fået tilladelse til at nedlægge på de private arealer. Efter ekspropriationen opstod spørgsmålet, om ledningerne fortsat var omfattet af gæsteprincippet, således at ledningsejerne, og ikke Transportministeriet, skulle bekoste de arbejder på ledningerne, der blev nødvendiggjort af vejudvidelsen, jf. herved også vejlovens § 106. Taksationskommissionen og landsretten gav ledningsejerne medhold i, at det offentlige skulle betale for omlægningerne, da gæsteprincippet ikke længere gjaldt. Sagen blev anket til Højesteret.
 53. MR3-DOMMEN Finder gæsteprincippet anvendelse ved statusskifte? Der var tale om ledninger anlagt på private arealer, der blev eksproprieret til vejformål. Ledningerne var ikke sikret ved servitut, og der var ikke betalt erstatning. Højesteret fastslår, at en erhverver af fast ejendom indtræder i overdragerens rettigheder og forpligtelser. Ledninger, der er gæster, forbliver gæster, også i forhold til den nye ejer.
 54. − Højesteret udtalte: − ”Gæsteprincippet har fundet udtryk i vejlovens § 106. Denne bestemmelse omfatter arbejder, der er iværksat af vejmyndigheden inden for rammerne af de formål, som myndigheden kan varetage. Det er ubestridt, at udvidelsen af Motorring 3 ligger inden for sådanne formål. Der er ikke grundlag for at antage, at vejlovens § 106 indskrænker gæsteprincippet, således at vejmyndigheden skulle være afskåret fra at påberåbe sig princippet i tilfælde, hvor ledningen ligger i et areal, som ikke var vejareal inden erhvervelsen.” MR3-DOMMEN
 55.  Trafikministeriets svar til kommune i brev af 14. maj 1998: ”Kommunen (må) som ejer af arealet med gasledningen enten betale for ledningsflytningen eller afhænde det omhandlede areal med servitut om ledningen”  Vejdirektoratets svar til kommune i brev af 9. maj 2006: ”Privatvejsloven indeholder ikke bestemmelser, der forpligter kommunen (vejmyndigheden) til at sikre ledninger i private fællesveje, der nedlægges. (..) et vilkår om, at eksisterende ledningers tilstedeværelse og fremtidige vedligeholdelse sikres ved en deklaration, vil være et sagligt vilkår” LEDNINGER I NEDLAGT (TIDLIGERE) VEJAREAL?
 56. side 56  Transportministeriets afgørelse af 9. marts 2009: Sagen: I forbindelse med vejekspropriation til anlæg af en rundkørsel til erstatning for et vejkryds blev aflagte vejarealer på hver side af vejen overdraget til de tilstødende ejendomme. Et kabel i det aflagte vejareal skulle flyttes af hensyn til den nye grundejers brug af arealet til landbrugsformål. Transportministeriet: ”ledninger, der er placeret i et vejareal efter gæsteprincippet i vejlovens § 106, stk. 1, efter nedlæggelsen af vejarealet ligger på de vilkår, der følger af det ulovbestemte gæsteprincip. (..) Vejdirektoratet har ved sin vurdering lagt vægt på, at afrømningen (der nødvendiggjorde flytningen) var en del af de af ekspropriationskommissionen fastsatte vilkår i forbindelse med vejprojektet.” LEDNINGER I NEDLAGT (TIDLIGERE) VEJAREAL?
 57. side 57 ”Afbejder på ledninger” – ”herunder om nødvendigt flytning af ledninger”, jf. VL § 77, stk. 1 Afledte ledningsomlægninger? Ekspropriationskommissionens kendelse af 27. januar 2011 (Cityringen): ”[Ledningsejerne] må betale for omlægningen af de dele af ledningerne, der er beliggende på CMC-arealet, og de dele af ledningerne, der er beliggende på tredjemands areal,


text:
hvor omlægningen er en følge af omlægningen af ledninger på CMC-arealet.” HVILKE OMKOSTNINGER SKAL LEDNINGSEJER BETALE?
 58. side 58 GÆSTEPRINCIPPET CONTRA PLIGT TIL HENSYNTAGEN! Betaling for andre omkostninger end ledningsflytninger − Det er almindelig anerkendt – og står nu også i vejlovens § 79, stk. 1 – at vejmyndigheden i forbindelse med planlægning af arbejder, der kan nødvendiggøre ledningsomlægninger, skal tage hensyn til ledningsejeren − Hvad betyder dette i relation til omkostninger? − Skal vej- eller anlægsmyndigheden være parat til selv at afholde en vis mængde (ekstra)omkostninger som led i pligten til at vise hensyn til ledningerne? HVILKE OMKOSTNINGER SKAL LEDNINGSEJER BETALE?
 59. side 59 − Landsrettens præmisser: − Af vejlovens § 106, stk. 1, fremgår, at ledningsejeren skal bekoste ”arbejder på ledninger”, herunder flytninger af ledninger. Dette indebærer en pligt for ledningsejeren til at bekoste andre tekniske løsninger end fjernelse eller omlægning af ledninger, når disse løsninger er alternativer til en flytning eller omlægning. − Højesteret: − Af de grunde, som er anført af landsretten.... VINTAPPERRAMPEN (ØL, MAD 2013.1687)
 60. side 60 − Handlede om en beskyttelseskonstruktion – en blok – der blev bygget omkring kablerne, så de kunne forblive under den nye motorvejsrampe. Værdi: Ca. 500.000 kr. − Efterfølgende gættet på, at man med udgangspunkt i Vintapperampe-dommen nok kunne gå ud fra, at meromkostninger op til ca. en halv mio. kr. kunne kræves afholdt af anlægsmyndigheden. − Men nej! VINTAPPERRAMPEN
 61. side 61 Skærpet tilsyn – ca. 30.000 kr. − ”Ved anlægget af stationen ved Aksel Møllers Have blev stationsboksen placeret parallelt med og meget tæt på en kloakledning. Ved byggeriet blev der etableret et skærpet tilsyn med ledningen, således at en dyrere omlægning af denne derved blev undgået. − I forarbejderne til cityringlovens § 7, stk. 5, er det forudsat, at ledningsejerens betalings- forpligtelse tillige omfatter sådanne fordyrelser af anlægsprojektet, der skyldes, at anlægs-myndigheden af hensyn til ledningsejeren har valgt en for ledningsejeren billigere løsning. Endvidere har Højesteret i dom af 19. maj 2015 (U2015.2854) fastslået, at en ledningsejer efter gæsteprincippet i vejlovens dagældende § 106, stk. 1, har pligt til også at betale for andre tekniske løsninger end fjernelse eller omlægning af ledninger, når disse løsninger er alternativer til en flytning eller omlægning. − På denne baggrund finder landsretten, at ledningsejerne også skal betale for meromkostningerne forbundet med det skærpede tilsyn ved Aksel Møllers Have.” ØSTRE LANDSRETS DOM AF 17. MAJ 2016 (CITYRINGEN)
 62. side 62 Pligt til at tage hensyn til ledninger Vejlovens § 79, stk. 1 og 2: I forbindelse med en vejmyndigheds arbejder efter § 77, der iværksættes af vejmyndigheden inden for rammerne af de formål, som vejmyndigheden kan varetage, skal vejmyndigheden tage hensyn til ledninger i eller over vejen. Vejmyndigheden skal så tidligt som muligt drøfte et planlagt arbejde med ledningsejeren med henblik på at undersøge, hvordan arbejdet kan tilrettelægges på den mest hensigtsmæssige måde for vejmyndigheden og ledningsejeren. - Hvad er den økonomiske konsekvens af disse forpligtelser for vejmyndigheden? OMKOSTNINGER, SOM VEJMYNDIGHEDEN SKAL BETALE
 63. side 63 Ledningsarbejder ved broarbejde vedrørende


text:
elektricicering af banestrækningen Køge Nord - Næstved − Uenighed om meromkostninger til gravearbejdet samt Banedanmarks omkostninger til planlægning, projektering og projekt- og byggeledelse Kommissionen: Den Banedanmark påhvilende koordinerings- og loyalitetspligt til at orientere og optage forhandling med vedkommende ledningsejere defineres i omfang ved de forhold, der gør sig gældende for den pågældende ledningsomlægning. Ledningsomlægningerne i den konkrete sag har været udfordret af de særlige forhold ... navnlig antallet af aktører og udfordringer med i tide at finde plads til et passende ledningstracé. Sådanne forhold .. må udvide koordinerings- og loyalitetspligten. EKSPROPRIATIONSKOMMISSIONENS KENDELSE AF 29. AUGUST 2016
 64. side 64 Kommissionen (fortsat): Banedanmark havde ikke i tilstrækkelig grad havde iagttaget sin koordinerings- og loyalitetspligt - hensynet til ledningsejernes interesser - og den fordyrelse af de faktiske omkostninger til gravearbejde og projektering af ledningstracéet, som dette havde medført, måtte afholdes af Banedanmark. (ca. 100.000 kr.) Banedanmark måtte ligeledes selv afholde egne omkostninger "Projekt- og byggeledelse for planlægning og udførelse" samt til udarbejdelse af "Udførsels- og Refusionsaftale” (ca. 50.000 kr.) Ledningsejerne skulle betale ”sædvanlige omkostninger” til gravearbejdet og omkostninger til projektering af ledningstracé, udarbejdelse af ledningsplaner mv. − Kendelsen er indbragt for taksationskommissionen EKSPROPRIATIONSKOMMISSIONENS KENDELSE AF 29. AUGUST 2016
 65. side 65 EKSPROPRIATIONSKOMMISSIONENS KENDELSE AF 29. AUGUST 2016 At betalingsspørgsmålet i sager om ledningsomlægninger – og de forpligtelser, der påhviler anlægsmyndighed og ledningsejer – afhænger af de konkrete forhold på lokaliteten At der i komplekse anlægsprojekter med mange ledningsomlægninger stilles større krav til anlægsmyndighedens orientering af og forhandling med ledningsejerne At pligten til hensyntagen – og tilsidesættelse heraf – kan medføre omkostninger for vejmyndigheden/anlæ gsmyndigheden Kendelsen understreger:
 66. side 66 Hvad skal der til, for at vejmyndighed eller lodsejer kan påberåbe sig gæsteprincippet overfor en ledningsejer? − Tidligere diskussioner om ”vejformål” er nu løst i vejloven: − VL § 77, stk. 1: arbejder, der iværksættes af vejmyndigheden inde for rammerne af de formål, som vejmyndigheden kan varetage − VL § 1, lovbemærkningerne: Vejmyndighederne skal foruden trafikale og vejtekniske hensyn inddrage konsekvenserne for miljø, flora, fauna, landskabs- og bymæssige værdier, klimamæssige forhold, samfundsøkonomien, samt hensynet til vejens naboer ved administrationen af loven. − Sammensatte anlægsprojekter (Flintholm Station-dommen, U.2007.3009H og Cityring-dommen, Østre Landsrets dom af 17. maj 2016) NØDVENDIGGJORT AF ÆNDRET ANVENDELSE
 67. side 67 Private lodsejeres ændrede arealanvendelse – er der en bagatelgrænse? − Kolding-dommen (retten i Koldings dom af 23. maj 2014) − Flytning af transformerstation (ca. 200.000 kr.) pga. lodejers anlæg af ny indkørsel − Lodsejernes krav om flytning af transformerstationen, så adgangen til deres ejendom, hvorfra de driver virksomhed, bliver forbedret, ”har hverken karakter af chikane eller vil påføre Trefor unødige udgifter.” − ”Det er ejendommens ejer, der bestemmer, hvordan ejendommen skal indrettes, og bortset fra, at der må gælde en vis loyalitetsforpligtelse, skal nødvendighedskravet ikke kvalificeres yderligere.” NØDVENDIGGJORT AF ÆNDRET ANVENDELSE
 68. side 68 Gæsteprincippet er deklaratorisk, dvs. fravigeligt, og kan fraviges ved − Betaling af erstatning − Aftale om fravigelse FRAVIGELSE AF GÆSTEPRINCIPPET
 69. VINTAPPERRAMPEN (ØL, MAD 2013.1687) | BAGGRUND Sagen angik forholdet mellem en beskyttelsesservitut og gæsteprincippet efter


text:
vejlovens § 106, hvilket taksationskommissionen i første omgang havde afgjort i MAD 2011.524. Sagen handlede om kabler i et areal, der var blevet eksproprieret af Vejdirektoratet til anlæg af en motorvejsrampe . Ledningsejeren nedlagde påstande om, at Vejdirektoratet skulle anerkende, at beskyttelsesservitutten medførte en fravigelse af gæsteprincippet. Vejdirektoratet påstod frifindelse og nedlagde en selvstændig påstand om, at ledningsejeren skulle anerkende at betale for omkostningerne forbundet med de udførte afværgeforanstaltninger.
 70. − Landsretten fandt, at der ikke var sikre holdepunkter for at antage, at beskyttelsesservitutten indebar en fravigelse af gæsteprincippet i en situation som den foreliggende, hvor ledningsejeren som gæst uden vederlag havde fået lov til at benytte et areal til ledningsanlægget. − Herefter fandt landsretten, at parternes forhold skulle afgøres efter gæsteprincippet, hvorefter anlægsmyndigheden blev frifundet for ledningsejerens principale påstand. VINTAPPERRAMPEN (ØSTRE LANDSRET)
 71. − Højesteret stadfæster landsrettens dom med tre ud af fem dommere. − De tre dommere anfører: − ”På denne baggrund finder vi det mest nærliggende at forstå deklarationen som en beskyttelsesdeklaration, som skal sikre, at der ikke foretages noget, herunder opføres bygninger eller etableres veje, som kan beskadige ledningen eller hindre eftersyn, vedligeholdelse mv. Arealejeren har ikke herved påtaget sig at bekoste ledningsarbejder, som er nødvendiggjort af en ændret arealanvendelse, jf. herved også Ekspropriationskommissionens kendelse af 19. oktober 2010 og Taksationskommissionens kendelse af 11. februar 2011. Vi finder herefter, at Energinet.dk ikke har godtgjort, at ejendommens ejer har fraskrevet sig sine rettigheder i medfør af gæsteprincippet.” VINTAPPERRAMPEN (HØJESTERET, 19. MAJ 2015)
 72. − De to dommere anfører: − ”Deklarationen må efter sin ordlyd, opbygning og det nævnte formål forstås således, at Gentofte Kommune som grundejer har påtaget sig en begrænsning i adgangen til at råde faktisk over det areal, der befinder sig i beskyttelsesbæltet. Vi finder, at denne aftalte rådighedsbegrænsning indebærer, at gæsteprincippet ikke finder anvendelse som udfyldende regel. − Vi lægger herved vægt på, at opførelse af bygninger og etablering af veje på arealet kun kan ske efter dispensation fra ledningsejeren eller efter nærmere aftale med denne, og grundejeren har efter vores opfattelse ikke uden videre krav på, at ledningsejeren skal give afkald på den rådighedsbegrænsning, som grundejeren ved deklarationen har påtaget sig, og f.eks. tillade opførelse af bygninger eller etablering af veje i beskyttelsesbæltet.” VINTAPPERRAMPEN (HØJESTERET, 19. MAJ 2015)
 73. Opsummering: − Af dommen kan udledes følgende i forhold til fravigelse af gæsteprincippet: − Fravigelse af gæsteprincippet må forudsætte klare holdepunkter i aftalen − Ledningsejeren har bevisbyrden for, at der er sket en fravigelse − Aftaler der er indgået uden, at arealejeren har modtaget vederlag for fravigelsen, må som udgangspunkt undergives en indskrænkende fortolkning i lighed med gaveløfter VINTAPPERRAMPEDOMMEN
 74. HVIDOVRE-SAGEN (HØJESTERETS DOM AF 21. SEPTEMBER 2016) Sagen vedrører gyldigheden af en tinglyst ledningsdeklaration, som fastslog, at et regnvandsbassin ikke var omfattet af gæsteprincippet. Ledningsdeklarationen blev indgået mellem en kommune som arealejer og et af kommunen ejet forsyningsselskab som ledningsejer. Ifølge deklarationen havde forsyningsselskabet betalt et vederlag til kommunen på 30.000 kr. som erstatning for, at gæsteprincippet ikke skulle finde anvendelse. Da Banedanmark senere


text:
eksproprierede området var konsekvensen af deklarationen umiddelbart, at blev nødt til at afholde udgifterne til flytning af regnvandsbassinet (ca. 1 mio. kr.)
 75. side 75 − Banedanmark sagsøgte herefter kommunen, da de mente, at servitutten var tinglyst i ond tro, eftersom kommunen godt var klar over, at Banedanmark ville ekspropriere området − Byretten − Retten fandt hverken, at kommunen havde handlet ansvarspådragende, eller at servitutten var ugyldig − Østre Landsret − Servitutten var i strid med princippet om saglig forvaltning, da den udelukkende havde til hensigt at pålægge staten en ikke ubetydelig udgift, som stod i åbenbart misforhold til kompensationsbeløbet − Vederlaget på 30.000 kr. står i åbenbart misforhold til den på ejendommen pålagte økonomiske byrde HVIDOVRE-SAGEN
 76. side 76 − Højesteret − En kommunen skal - også ved indgåelse af privatretlige aftaler inden for rammerne af kommunalfuldmagten – overholde grundsætningen om saglig forvaltning − Gæsteprincippet ville i udgangspunktet indebære, at Hvidovre Spildevand skulle betale for den omlægning af regnvandsbassinet, der var nødvendiggjort af den ny jernbanelinje − Såvel kommunen som forsyningsselskabet var klar over at udgiften til omlægning af bassinet ville blive betydelig, at servitutaftalen udelukkende havde til hensigt, at staten (Banedanmark) kom til at betale for omlægningen, og at kommunen derved varetog Hvidovre Spildevands økonomiske interesse på bekostning af statens. − Kommunen har derved ikke overholdt grundsætningen om saglig forvaltning. Bemærk, at Højsteret ikke begrunder afgørelsen med erstatningens størrelse. HVIDOVRE-SAGEN
 77. HVIDOVRE-SAGEN Af dommen kan det bl.a. udledes At der gælder et krav om saglig forvaltning, når en offentlig myndighed aftaler en ledningsdeklaration At formålet med deklarationen har betydning for, om saglighedskravet er opfyldt. At Højesteret, modsat landsretten, ikke tillægger vederlagets størrelse eller beregning betydning for afgørelsen
 78. EKSPROPRIATIONS-KOMMISSIONENS KENDELSE AF 16. AUGUST 2016 | SEAS NVE/ BANEDANMARK Som led i elektrificeringen af jernbanestrækningen Køge Nord – Næstved skulle der etableres en ny bro ved Søllerupvej/Bjergvej. Etableringen af den nye bro og ændringen af tilkørselsforholdene ville indebære, at det var nødvendigt at udføre ledningsomlægninger i området, hvor broen skulle etableres. De to parter var enige om den tekniske løsning, men var uenige om, hvorvidt ledningen lå under gæstevilkår og det heraf følgende betalingsspørgsmål. Tvisten koncentrerede sig om, hvorvidt et vederlag på 727,20 kr. betalt i 1972 bl.a. udgjorde erstatning for ledningens anbringelse og dermed en fravigelse af gæsteprincippet
 79. − Banedanmarks synspunkter: − Betalingsspørgsmålet i denne sag bør reguleres af gæsteprincippet. − Deklarationens ordlyd har samme karakter som deklarationen i sagen om Vintapperrampen og indebærer ikke en fravigelse af gæsteprincippet. − Erstatningen på 727,20 kr. kan ikke betragtes som vederlag for fravigelse af gæsteprincippet. Beløbet er sammensat af 477,20 kr. vedrørende erstatning for markskader og 250 kr., der udgør ”erstatning for kabel”. Det fremgår hverken af deklarationsteksten eller erstatningsopgørelsen, at de 250 kr. skulle vedrøre fravigelse af gæsteprincippet. − Ledningsejeren har bevisbyrden for, at gæsteprincippet er fraveget og må som led heri dokumentere erstatningens sammensætning og formål, hvilket ikke er sket. − Det betalte vederlag (250 kr.) står i åbenbart misforhold til omkostningerne ved at omlægge ledningen (ca.