text:
Skat.dk: Ændring af vurderinger for en militær flyvestation, som følge af en højesteretsdom
 15 Aug 2007 10:03
 SKM2007.536.SR
 07-126297
 Ejendomsvurdering, undtagelse fra vurdering
 Højesteret har i dom af 21. november 2006 fastslået, at militære flyvestationer ikke i deres helhed kunne anses for befæstningsanlæg. De skulle derfor ikke i deres helhed undtages fra vurdering, hvilket vurderingsmyndigheder havde gjort fra og med 1992-vurderingen. Militære flyvestationer skulle derfor vurderes efter den praksis, der har været anvendt ved vurderingerne inden 1992.
 I den anledning har Skatterådet ændret vurderingerne fra 1992 og efterfølgende vurderinger i overensstemmelse med højesteretsdommen for en af landets militære flyvestationer. Skatterådet har samtidig bemyndiget SKAT til at genoptage vurderingerne efter samme retningslinier for landets øvrige militære flyvestationer.
 Vurderingsloven § 7, stk. stk. 1, nr. 3.
 Vurderingsvejledningen 2007-3 A.2.2.3.
 Højesteret har den 21. november 2006 afsagt dom vedrørende de militære flyvestationer i Danmark (SKM2006.731.HR) Højesteret fandt, at de militære flyvestationer ikke i deres helhed kunne anses for befæstningsanlæg. De skulle derfor ikke undtages fra vurdering i deres helhed, men vurderes efter den praksis, der har været anvendt ved vurderingerne inden 1992.
 Højesteret fastslår samtidig, at 1992-vurderingerne skal svare til de ansættelser, som de daværende told- og skatteregioner ansatte efter det daværende Ligningsråds afgørelse den 28. januar 1997 for de militære flyvestationer.
 1992-vurderingen og efterfølgende vurderinger for den militære flyvestation i kommune X ændres i overensstemmelse med Højesterets dom af 21. november 2006.
 Vurderingen pr. 1. januar 1992:
 9.576.000 kr.
 Der foretages årsregulering af den ændrede 1992-ansættelse for 1993, 1994 og 1995 i overensstemmelse med årsreguleringscirkulærerne for de pågældende år.
 Vurderingen pr. 1. januar 1996, årsreguleringen pr. 1. januar 1997 og vurderingen pr. 1. januar 1998 ændres ikke, idet de pågældende ansættelser allerede er i overensstemmelse med Højesterets dom.
 Vurderingen pr. 1. januar 1999:
 342.000.000 kr.
 44.580.000 kr.
 297.420.000 kr.
 Vurderingen pr. januar 2000:
 320.000.000 kr.
 53.205.000 kr.
 266.795.000 kr.
 Vurderingen pr. 1. januar 2001:
 322.000.000 kr.
 54.642.500 kr.
 267.357.500 kr.
 54.642.500 kr
 Vurderingen pr. 1. januar 2002:
 64.316.400 kr.
 265.683.600 kr.
 Der foretages årsregulering af den ændrede 2002-ansættelse i overensstemmelse med årsreguleringscirkulæret for 2003.
 Vurderingen pr. 1. oktober 2004:
 10.332.000 kr.
 466.000.000 kr.
 198.462.600 kr.
 267.537.400 kr.
 Omberegnet grundværdi i 2001-niveau ansættes til: 132.142.500 kr.
 Ændringerne har skattemæssig virkning fra 1992, jf. Højesterets dom af 21. november 2006.
 Det bemærkes, at Skatterådets afgørelse efterfølgende er påklaget til Landsskatteretten for så vidt angår ejendomsværdierne pr. 1. januar 2002 og pr. 1. oktober 2004.
 Samtidig blev Skatterådet anmodet om bemyndigelse, til at genoptage ejendomsvurderingerne for årene 1992 til 2005 for de militære flyvestationer i A, B, C, D, og E kommuner.
 Kommunerne A, B, C og X anlagde den 22. september 1999 sag ved Vestre Landsret mod Skatteministeriet og Forsvarets Bygningstjeneste. Sagen drejede sig om, hvorvidt de militære flyvestationer ved 1992-vurderingen i sin helhed kunne anses for befæstningsanlæg og dermed undtages fra vurdering i henhold til vurderingslovens § 7, stk.1, nr. 3. Vestre Landsret fastslog i dom af 2. marts 2004, at de militære flyvestationer skulle undtages fra vurdering.
 Kommunerne ankede Vestre Landsrets dom


text:
til Højesteret, og Højesteret afsagde dom den 21. november 2006. Højesteret fandt, at de militære flyvestationer ikke i deres helhed kunne anses for befæstningsanlæg. De skulle derfor ikke undtages fra vurdering i deres helhed, men vurderes på sædvanlig vis svarende til den praksis, der har været anvendt ved vurderingerne inden 1992.
 Højesteret fastslår samtidig, at 1992-vurderingerne skal svare til de ansættelser, som de daværende told- og skatteregioner ansatte efter det daværende Ligningsråds afgørelse af 28. januar 1998 for flyvestationerne i A, B, C og X kommuner.
 Flyvestationerne i kommunerne D og E var ikke omfattet af søgsmålet, men skal ud fra en lighedsbetragtning ansættes på tilsvarende måde, da disse flyvestationer også var militære flyvestationer, således at samtlige militære lufthavne i Danmark vurderes ensartet.
 I forbindelse med at sagen blev anket til Højesteret indgik sagens parter i april 2004 en procesaftale.
 Af procesaftalen fremgår det bl.a. at SKAT vil søge revision af vurderingen pr. 1.januar 1996 og efterfølgende vurderinger gennemført i overensstemmelse med de principper, som fastslås ved højesteretsdommen og at SKAT vil søge revisionen gennemført, således at den kan være afsluttet inden 3 måneder efter højesteretsdommens afsigelse.
 Det følger af procesaftalen, at de ændrede vurderinger for alle år skal have oprindelige skattemæssig virkning. Parterne har i procesaftalen anerkendt, at der ikke kan fremsættes indsigelse om forældelse eller fristoverskridelse overfor revision af vurderingerne eller betaling af dækningsafgift.
 Dette gælder ud fra en lighedsgrundsætning således også for de to militære lufthavne i kommunerne D og E, som ikke er omfattet af højesteretsdommen.
 SKAT indstiller også 1992 vurderingen til Skatterådets afgørelse, for at bemyndigelsen også kan omfatte 1992-vurderingen, selvom procesaftalen regulerer 1996 vurderingen og senere. Herved kan 1992 vurderingen for flyvestationerne i kommunerne D og E også ændres i overensstemmelse med højesteretsdommen.
 Skatterådet bemyndiger SKAT til at genoptage ejendomsvurderingen for 1992 til 2005 for de militære flyvestationer i kommunerne A, B, C, D og E med henblik på at ansætte vurderingerne i overensstemmelse med Højesterets dom af 21. november 2006.
 Skatterådet kan tiltræde SKATs indstilling til bemyndigelse.
 § 33, stk. 4:
 Skatterådet kan efter indstilling fra told- og skatteforvaltningen i forbindelse med en ændring efter stk. 3 bemyndige told- og skatteforvaltningen til at genoptage vurderingerne af andre ejendomme med samme forhold. Bestemmelsen i stk. 3., 2. pkt. finder tilsvarende anvendelse. Det er dog en betingelse, at ejendommens ejer senest 3 måneder efter, at Skatterådet har bemyndiget told- og skatteforvaltningen til at genoptage vurderingen, er underrettet om, at vurderingen er udtaget til genoptagelse.
 § 7, stk. 1, nr. 3:
 3) Befæstningsanlæg bortset fra arealer og bygninger inden for befæstningsanlæggets rammer, der udnyttes erhvervsmæssigt.

type: other


text:
Højesteret Om offentlig billigelse af terror
 Om offentlig billigelse af terror
 Sag 116/2019
 Dom afsagt den 6. januar 2020
 T straffet med betinget fængsel i 30 dage for offentlig billigelse af det terrorangreb, der fandt sted ved Finsbury Park moskeen i London den 19. juli 2017
 T var i landsretten fundet skyldig i overtrædelse af straffelovens § 136, stk. 2, ved den 20. juni 2017 offentligt udtrykkeligt at have billiget terrorangrebet ved Finsbury Park moskeen i London dagen før, idet han i et offentligt tilgængeligt opslag på en anden persons facebookprofil skrev: ”Ja ham der har gjort det burde have en medalje”. Ved angrebet, som efter dansk ret er omfattet af straffelovens § 114, stk. 1, nr. 1, blev en person dræbt, og flere personer såret.
 For Højesteret angik sagen, om Ts billigelse af angrebet skete ”offentligt” og – hvis det var tilfældet – strafudmålingen.
 Højesteret udtalte, at der ved afgørelsen af, om en billigelse er sket offentligt, kan lægges vægt på, om billigelsen er gjort tilgængelig for en større eller ubestemt kreds af personer. Ved et offentligt opslag på en facebookprofil gøres opslaget tilgængeligt for en større og ubestemt kreds af personer. Højesteret fandt, at et sådant opslag derfor er ”offentligt” i straffelovens § 136, stk. 2’s forstand. Højesteret tiltrådte herefter, at T var fundet skyldig i overtrædelse af straffelovens § 136, stk. 2.
 Efter en samlet vurdering tiltrådte Højesteret endvidere, at straffen – som sket i landsretten – kunne fastsættes til 30 dages fængsel, dog med den ændring, at straffen blev gjort betinget uden andre vilkår, end at T i en prøvetid på 1 år ikke begår strafbart forhold.


text:
H�jesteretdomme
 Forside > Nyheder > H�jesteretdomme
 Side 1 af 12 - < > Her kan du se dommene i de sager mod Ankestyrelsen, der har v�ret forelagt h�jesteret.
 H�jesteretdomme fra 2005 og frem
 Ny dom fra Højesteret om revalidering Højesteret fandt, at en yngre kvinde ikke havde ret til revalidering, selvom hun var afskåret fra at opnå beskæftigelse inden for sit fag
 Sagen angik, hvorvidt en yngre kvinde ..16. april 2013 Højesteretsdom om anerkendelse af en knælidelseDen 15. maj 2012 har Højesteret afsagt dom, hvorefter Ankestyrelsen skal anerkende en forværring af en knælidelse som en erhvervssygdom.
 Østre Landsret havde frifundet ..16. maj 2012 Højesteretsdom om merudgifter til tandbehandling
 Kvindens sygdom medførte blandt andet, at hendes ..18. oktober 2011 Højesteretsdom om godtgørelse for varigt m�n og erstatning for tab af erhvervsevneHøjesteret har den 21. juni 2011 afsagt dom om godtgørelse for varigt mén og erstatning for tab af erhvervsevne som følge af en arbejdsulykke, hvor skadelidte fik en strømstyrke gennem ..22. juni 2011 Højesteretsdom om anerkendelse af en skulder-nakkelidelse som en erhvervssygdomHøjesteret har den 6. april 2011 afsagt dom i en sag om, hvorvidt en skulder-nakkelidelse i form af et højresidigt rotator cuff syndrom og nakkemyoser kunne anerkendes som en arbejdsskade.
 Der var ..6. april 2011 L�s mere
 Oversigt over domme
 - Se oversigt over retsager ved landsretterne og Højesteret mod Ankestyrelsen
 Hvis du vil høre mere om domme og Ankestyrelsen, er du velkommen til at kontakte os


text:
Landsskatterettens kendelse journalnr. 14-2411821 af 04-02-2020
 Journalnr. 14-2411821
 64.972 kr.
 104.711 kr.
 Klageren driver virksomhed som selvstændig kunstner. Klageren er uddannet fra [...] i 1983 og har løbende haft flere udstillinger i både Danmark og udlandet.
 Klageren har siden 1989 haft lønnet beskæftigelse ved siden af sin virksomhed som selvstændig kunstner.
 Klagerens repræsentant har oplyst, at klageren har været tilknyttet en række uddannelsesinstitutioner ved siden af sin virksomhed som kunstner, hvor ansættelserne har forudsat, at klageren var aktivt udøvende billedkunstner. I de påklagede indkomstår 2010 – 2012 var klageren åremålsansat som professor ved [...] og klagerens repræsentant har hertil henvist til vedlagte udtalelser fra [...] af 27. september 2013 og 22. november 2013, hvori det bekræftes, at en person, der ansættes i et professorat ved [...], skal indfri kravet om egen kunstnerisk praksis og virke under hele ansættelsen. Af udtalelsen fremgår i øvrigt, at arbejdstiden mellem undervisning og egen kunstnerisk praksis forudsættes prioriteret i forholdet 60/40.
 Klagerens repræsentant har i brev af 7. maj 2019 oplyst, at klagerens ansættelse som professor ved [...] udløb den 30. september 2017. Det er af repræsentanten oplyst, at klageren, i en periode efter sin fratræden, drev sin kunstneriske virksomhed som bivirksomhed, men at klageren i dag driver virksomheden på fuld tid. Klageren har haft op til flere udstillinger i 2018 og 2019, herunder en stor udstilling på [virksomhed1] i Sverige samt [virksomhed2] i Frankrig, og omsætningen er som følge heraf steget betydeligt. Klagerens repræsentant har indsendt klagerens halvårsregnskab for 2019, hvoraf det fremgår, at omsætningen i 1. halvår 2019 udgør 170.590 kr.
 SKAT har oplyst, at klagerens virksomhed har haft følgende resultater i indkomstårene 2005-2012:
 -64.972
 Af klagerens virksomhedsregnskaber for indkomstårene 2010-2018 fremgår følgende regnskabstal:
 Salg egne værker
 Kommission galleri
 Tegne og maleartikler
 Telefon – privat andel
 Kontingenter og abonnementer
 El og reparationer
 -90.412
 SKAT har ikke godkendt fradrag for virksomhedsunderskud på 64.972 kr. for indkomståret 2010, 10.674 kr. for indkomståret 2011 og 104.711 kr. for indkomståret 2012, idet klageren ikke har drevet erhvervsmæssig virksomhed.
 Ved vurderingen af om virksomheden i skattemæssig henseende kan anses for erhvervsmæssig, må det tillægges betydelig vægt, om virksomheden drives rentabelt, herunder om der er udsigt til, at der kan opnås en rimelig fortjeneste. I en situation, hvor virksomheden har givet betydelig underskud siden 2006, må det yderligere kræves, at der er sikkert grundlag, at virksomheden inden for en kortere årrækkes vil udvikle sig således, at den vil kunne give en rimelig fortjeneste.
 Det er ikke en betingelse for ansættelse, at hun udøvede erhvervsmæssig virksomhed som kunstner, men alene at hun var udøvende kunstner jf. SKM2011.812.BR.
 Det er SKATs vurdering, at virksomheden efter praksis ikke anses som værende erhvervsmæssig virksomhed i skattemæssig forstand.
 Dette begrundes primært i den manglende rentabilitet. Der har været underskud i alle årene siden 2006 og sammenholdt med den formodet arbejdsindsats, der lægges i virksomheden gør, at der ikke har været udsigt til en rimelig honorering for arbejdsindsatsen, eller forrentning af den investerede kapital.
 Da der således ikke på baggrund af de foreliggende regnskabsresultater skønnes,


text:
at underskuddet er forbigående, og der heller ikke på sigt synes at være udsigt til, at virksomheden vil give et rimeligt overskud, godkendes der ikke fradrag for underskud af selvstændig virksomhed. Indkomsten forhøjes med det fratrukne underskud.
 • Virksomheden har givet konstant underskud siden 2006 (rentabilitet).
 • De fratrukne skattemæssige underskud (før renter) har udgjort i alt 404.394 kr. for årene 2006-2012
 • Du har udover din virksomhed sideløbende haft indtægter som lønmodtager (løn).
 Det fremgår ikke af byretsdom som der henvises til, at der er tale om aftenskolelærer. Det er centralt, at vedkommende er aktivt udøvende kunstnere og der stilles krav om, at vedkommende skal være udøvende kunstnere. Endvidere skal lønnen for vedkommendes undervisningsarbejde på skolen ikke indgå i vedkommendes virksomhed, idet vedkommende har arbejde som lønmodtager og ikke som selvstændig. At der er tale om et lønmodtagerforhold fremgår af, at vedkommende gennem kontrakten har været tilknyttet skolen som underviser. Undervisningen er foregået på skolen, og der er udbetalt en løn. Arbejdsgiveren har indeholdt A-skat og betalt feriepenge i henhold til ferieloven. Det er endvidere en betingelse for at kunne undervise på skolen, at man er uddannet kunstner og aktivt kunstudøvende. Retten finder, at den lønindtægt som vedkommende har erhvervet ved skolen, er erhvervet for personligt arbejde i tjenesteforhold jf. kildeskattelovens §43, stk. 1, hvorfor indtægten er A-indkomst, der således ikke kan karakteriseres som indkomst erhvervet ved selvstændig virksomhed. A-indkomsten skal derfor ikke indgå ved vurderingen af vedkommendes selvstændig virksomhed.
 Ovenstående byretsdom svarer til din situation og derfor fastholder SKAT ansættelsen for indkomstårene 2010, 2011 og 2012.
 SKAT er den 19. maj 2014 fremkommet med en udtalelse til klagen:
 SKAT anser at virksomheden ikke er rentabel, da der har været underskud i alle årene siden 2006 og sammenholdt med den formodet arbejdsindsats, der lægges i virksomheden gør, at der ikke har været udsigt til en rimelig honorering for arbejdsindsatsen, eller forretning af den investerede kapital.
 SKAT har ved deres afgørelse lagt vægt på følgende: • Virksomheden har givet konstant underskud siden 2006(rentabilitet) • De fratrukne skattemæssige underskud (før renter) har udgjort i alt 404.394 kr. for årene 2006-2012. • Du har udover din virksomhed sideløbende haft indtægter som lønmodtager (løn).
 [person1] repræsentant henviser til SKM2013.241.HR som vedrører en livslang ydelse fra Statens Kunstfond. SKAT anser SKM2013.534.HR, hvor der også var lønnet job ved siden af som var nødvendig for at have sit job, som mere relevant. Der henvises til nedenstående:
 Det fremgår ikke af højesteretsdommen (SKM2013.534.HR), som der henvises til, at der er tale om aftenskolelærer. Det er centralt, at vedkommende er aktivt udøvende kunstnere og der stilles krav om, at vedkommende skal være udøvende kunstnere. Endvidere skal lønnen for vedkommendes undervisningsarbejde på skolen ikke indgå i vedkommendes virksomhed, idet vedkommende har arbejde som lønmodtager og ikke som selvstændig. At der er tale om et lønmodtagerforhold fremgår af, at vedkommende gennem kontrakten har været tilknyttet skolen som underviser. Undervisningen er foregået på skolen, og der er udbetalt løn. Arbejdsgiveren har indeholdt A-skat og betalt feriepenge i henhold til ferieloven.


text:
Det er endvidere en betingelse for at kunne undervise på skolen, at man er uddannet kunstner og aktivt kunstudøvende. Retten finder, at den lønindtægt som vedkommende har erhvervet ved skolen, er erhvervet for personligt arbejde i tjenesteforhold, jf. kildeskattelovens § 43, stk. 1, hvorfor indtægten er A-indkomst, der således ikke kan karakteriseres som indkomst erhvervet ved selvstændig virksomhed. A-indkomsten skal derfor ikke indgå ved vurderingen af vedkommendes selvstændig virksomhed.
 SKAT vil derfor indstille, at sagen fastholdes.”
 SKAT er den 28. juni 2017 fremkommet med en supplerende udtalelse:
 SKAT anser stadig, virksomheden for ikke at være rentabel, da der har været underskud i alle årene siden 2006 på nær indkomståret 2014, hvor virksomhed givet et overskud på kr. 40.314.
 Virksomheden skal over en længere periode give overskud eller have udsigt til at give overskud på den primære drift, således at der er mulighed forrentning af fremmedkapital og den investerede egenkapital samt rimelig driftsherreløn.
 Der er noget som tyder på, at virksomheden ville have givet underskud, hvis der havde været fratrukket en udgift til kommission for indkomståret 2014, jf. de øvrige ovenstående.
 Det fremgår endvidere ikke, at der er sammenhæng med udstillingerne jf. det indsendte CV og den medregnede omsætning. Den medregnede omsætning udgør ud over salg af egne værker tillige honorarer, som ikke er nærmere specificerede.
 Virksomheden har med undtagelse 2005 og 2014 givet underskud og efter SKAT opfattelse er der noget som tyder på, at underskuddet af den primære drift for indkomståret 2014, er et enkelt stående tilfælde, da de efterfølgende også giver underskud af selvstændig virksomhed jf. ovenstående.
 Det er endvidere SKATs opfattelse, at man ikke skal tage højde for den lønindtægter [person1] har fra dit professorat, der henvises til SKM2013.534.HR som vedlægges.
 SKAT er den 6. juli 2017 fremkommet med en supplerende udtalelse:
 ”Vi har ikke yderligere kommentarer til den principale påstand. Med hensyn til den subsidiære påstand har vi følgende kommentar:
 SKAT anser ikke udgifterne som anvendt i den selvstændige virksomhed at have så nær tilknytning til [person1] lønmodtager job at de bliver fradragsberettiget jf. Statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a og b. Der er tale om udgifter, som er anvendt til frembringelse af de kunstværker, som er lavet i perioden og derved skulle frembringe en indtægt i den selvstændige virksomhed.
 Endvidere anses den omtalte dom (TfS 1984.2H) ikke at kunne lægges til grund for fradrag for at få fradrag for udgiften som en lønmodtagerudgift, idet dommen vedr. et selskab, som var kommet i økonomiske vanskeligheder og betalt for en kautionsforpligtelse. ”
 Klagerens repræsentant er den 7. maj 2019 fremkommet med yderligere materiale til sagen. SKAT er den 24. maj 2019 fremkommet med bemærkninger hertil.
 ”Skattestyrelsen anser stadig, virksomheden for ikke at være rentabel, da der har været underskud i alle årene siden på nær indkomståret 2014, hvor virksomheden giver et overskud på kr. 40.314 samt i indkomståret 2018 hvor det giver et mindre overskud på kr. 4.068, selvom man har modtaget et legat fra Kulturstyrelsen på kr. 50.000.
 Skatterådet/Landsskatteretten har i SKM2014.LSR har svaret på,


text:
hvordan indtægter i form af kunstlegater skattemæssigt vil være at betragte som hobbyvirksomhed.
 Landsskatteretten svarer: Ja, dersom legaterne er givet i forbindelse med konkrete arbejder i klagerens hobbyvirksomhed, og Nej dersom legater knytter sig til klagerens person.
 Det fremgår ikke af det indsendte, hvad det er knyttet til.
 Virksomheden skal endvidere over en længere periode give overskud eller have udsigt til at give overskud på den primære drift, således at der er mulighed forretning af fremmedkapital og den investerede egenkapital samt rimelig driftsherreløn. Der er stadig ikke noget som tyder på, at virksomheden i en længere periode vil give overskud, da det i en periode på 13 år kun har givet overskud i 2 år (2014 og 2018). Overskuddet for indkomståret 2018 er kun opstået på grund af, at der er modtaget et legat fra Slots- og Kulturstyrelsen på kr. 50.000.
 Skatteankestyrelsen har den 26. juni 2019 udsendt sagsfremstilling i sagen. SKAT er den 8. august 2019 fremkommet med en udtalelse hertil.
 Skattestyrelsen har vurderet sagen, herunder gennemgået klagers bemærkninger, og er enig i Skatteankestyrelsen forslag til afgørelse.
 Skattestyrelsen er således enig med Skatteankestyrelsen i, at klagers ansættelse på [...] alene forudsætter, at hun skal opretholde sin kunstneriske praksis under hele ansættelsen, og at der ikke stilles om, at klagers virksomhed som kunstner er drevet erhvervsmæssigt. Klagers indtægter fra hendes ansættelse som professor ved [...] er lønmodtagerindkomst og kan derfor ikke kan karakteriseres som indkomst erhvervet ved selvstændig virksomhed, hvorfor indkomsten ikke skal indgå ved vurderingen af klagerens selvstændige virksomhed.
 Det er fortsat Skattestyrelsens opfattelse, at klagers virksomhed ikke anses for erhvervsmæssig virksomhed i skattemæssig forstand og at hun som følge heraf ikke er berettiget til fortage fradrag af underskud i virksomheden. Dette begrundes med manglende rentabilitet. Der har således været underskud i virksomheden siden 2006 på nær indkomstårene 2014 og 2018, hvor virksomheden i 2014 giver et overskud på henholdsvis 40.314 kr. og i 2018 et beskedent overskud på 4.068 kr. på trods af, at der er modtaget et legat fra Kunststyrelsen på 50.000 kr.
 Virksomheden skal også over en længere periode give overskud eller have udsigt til at give overskud på den primære drift, således der mulighed for forretning af fremmedkapital og den investerede egenkapital samt rimelig driftsherreløn. Det er fortsat Skattestyrelsens opfattelse, at der stadig ikke er noget, der tyder på, at virksomheden i en længere periode vil give overskud, da den i periode på 13 år kun har givet overskud i 2 år, hvor det beskedne overskud for 2018 alene er opstået på grund af et legat på 50.000 kr.
 Vedrørende klagers subsidiære påstand om fradrag som lønmodtagerudgift, så er det Skattestyrelsens opfattelse, at klager ikke er berettiget til at fradrage udgifterne som lønmodtagerudgifter, da udgifterne er anvendt til at frembringe kunstværker og derved frembringe en indtægt i den selvstændige virksomhed. Udgifterne har derfor ikke en tilstrækkelig nær tilknytning til klagers arbejde som lønmodtager.”
 Klagerens repræsentant har fremsat principal påstand om, at klageren er berettiget til fradrag for virksomhedsunderskud på 64.792 kr. for indkomståret 2010, 10.674


text:
kr. for indkomståret 2011 og 104.711 kr. for indkomståret 2012.
 Klagerens repræsentant har fremsat subsidiær påstand om, at udgifterne godkendes som lønmodtagerfradrag.
 Klagerens repræsentant har som begrundelse for påstandene anført følgende:
 Klagen er primært begrundet med, at min klient er selvstændigt erhvervsdrivende kunstner, og at hun derfor har fradrag for sine driftsomkostninger, jf. statsskatteloven § 6a.
 Det fremgår af Højesterets dom SKM 2013.241 (flertallet), at kunstnerisk virksomhed som udgangspunkt skal vurderes efter de sædvanlige skatteretlige kriterier for erhvervsmæssig virksomhed, således at virksomheden dels må have et vist omfang, dels må være etableret med udsigt til at opnå fortjeneste, der står i et rimeligt forhold til den investerede kapital og arbejdsindsats. Men herudover anfører Højesteret i præmisserne, at der gælder særlige forhold for kunstnervirksomhed, hvorfor man oftere end ellers kan være i tvivl om, hvorvidt der ved virksomheden opnås eller er udsigt til at opnå et rimeligt vederlag for kunstnerens arbejdsindsats. Højesteret henviser her til, at administrativ praksis i sådanne tvivlstilfælde bl.a. lægger vægt på virksomhedens omfang, om kunstneren har deltaget i udstillinger samt på kunstnerens faglige baggrund.
 Ifølge Højesterets dom præmisser skal der således ved vurderingen af, hvorvidt der er tale om erhvervsmæssig virksomhed, lægges vægt ikke alene på rentabiliteten, men også på deltagelse i udstillingsvirksomhed og faglig baggrund.
 Ud fra de foreliggende oplysninger om [person1]s uddannelse og hendes faglige virke som kunstner må det umiddelbart lægges til grund, at hendes faglige baggrund tilsiger, at hun skattemæssigt er professionel billedkunstner.
 Det gøres videre gældende, at hun har haft en intensiv udstillingsaktivitet igennem sin karriere, senest med en meget stor separatudstilling på [Spanien], hvilket også understøtter, at virksomheden skattemæssigt er erhvervsmæssig.
 Det fremgår endvidere af Højesterets præmisser i dommen SKM 2013.534, at lønindtægt kan inddrages ved vurderingen af rentabiliteten i virksomheden, når kunstnervirksomheden har været en forudsætning for ansættelsen.
 Som det fremgår af vedlagte bilag 3 og 4, har dette været tilfældet for [person1]s ansættelse som professor ved [...]. Hertil kommer, at det som udtalelsen præciserer, også er en forudsætning, at der løbende prioriteres tidsmæssigt mellem undervisning og kunstnerisk virksomhed. Dette krav indebærer dels, at omsætningen i den kunstneriske virksomhed er påvirket af ansættelsen som professor, dels at denne offentlige ansættelse forudsætter, at hun afholder udgifter til at drive sin virksomhed som selvstændig billedkunstner, en virksomhed, der tilmed kræves at have en eksperimenterende eller udviklende karakter, jf. kravet om artistic production and research i stillingsopslaget. Som det fremgår af regnskaberne, er udgifterne væsentligst afholdt til leje af værksted, materialer og galleriprovision.
 Dette betyder, at lønindtægten 2010-12 skal inddrages ved vurderingen af rentabiliteten i den kunstneriske virksomhed. Når lønindtægten inddrages, vil der i alle årene være tale om en samlet positiv indtjening i kraft af [person1]s faglige baggrund og kunstneriske aktiviteter.
 Det gøres i denne forbindelse gældende, at der netop er tale om udgifter ved selvstændig virksomhed, som kan modregnes i lønindtægten, idet Højesteret i sine præmisser netop anfører, at lønindtægten inddrages ved vurdering af rentabiliteten i virksomheden. Hertil kommer, at indtægter ved salg af værker, udstillingshonorar o.a. opnået som led i


text:
udøvelsen af den kunstneriske virksomhed, tilfalder min klient og ikke [...].
 På det tidspunkt, hvor åremålsansættelsen ophører – principielt i løbet af 2014 – vil [person1] ikke blot have udbygget sine kunstneriske referencer i kraft af sin ansættelse som professor ved [...], men vil tillige kunne anvende sin fulde arbejdskraft i sin kunstneriske virksomhed, således at der tillige er udsigt til, at denne på sigt vil give overskud.
 I denne forbindelse henvises til, at hidtidig administrativ praksis i øvrigt har anlagt en meget lang tidshorisont for rentabilitetsvurderingen.
 På denne baggrund gøres gældende, at virksomheden i de omhandlede indkomstår skattemæssigt er erhvervsmæssig bivirksomhed.
 Subsidiært gøres gældende, at udgifterne må anses for afholdt som led i åremålsansættelsen som professor ved [...].
 Klagerens repræsentant er den 22. juni 2017 fremkommet med supplerende bemærkninger.
 Ad rentabilitet
 Højesterets præmisser i SKM 2013.241H udtaler, at ved rentabilitetsvurderingen lægges vægt på de særlige forhold, der gælder for kunstnere. Her skal ifølge praksis inddrages bl.a. udstillingsvirksomhed.
 Formuleringen relaterer sig tillige til en administrativ praksis, der typisk ser kunstnervirksomhed over en længere periode end de standardmæssige 3 år, jf. seneste administrative praksis SKM 2017.353 LSR.
 Det væsentlige ved rentabilitetsvurderingen er, om der er udsigt til at virksomheden vil give overskud. I denne vurdering inddrages som et element virksomhedens forhistorie, men der kan ikke bare foretages en akkumulering af tidligere resultater ved vurdering af mulighed for overskud. Der skal anlægges en konkret vurdering af muligheden for fremtidigt overskud, hvor alle forhold inddrages.
 Dette fremgår også af LSR’s afgørelse SKM 2017.353. Her var underskud i en årrække, men efterfølgende overskud. SKAT havde ment, at akkumuleret over underskud over 20 år skulle indvindes først. Det var ikke tilfældet, men virksomhed var erhvervsmæssig som følge af udvist efterfølgende overskud i 2 år, hvor det første var beskedent og det følgende var 194t. kr.
 [person1] har som det fremgår af det inden mødet fremsendte årsregnskab for 2014, var der i dette år overskud på godt 40.000 kr.
 Ad Intensitet
 Derudover lægges vægt på virksomhedens omfang. Det er et spørgsmål om intensitet. Denne skal måles i forhold til, at der i disse år er tale om bivirksomhed, jf. at der i ansættelsesforholdet er forudsat en vægt på 60/40 og hovedvægt er arbejdsindsats på professoratet. Se bilag 3. Bemærk endvidere, at den egen praksis skal være kunstnerisk eksperimenterende.
 Bivirksomhed er generelt anerkendt at være erhvervsmæssig virksomhed, og der skal så foretages den sædvanlige vurdering af, om virksomheden er erhvervsmæssig eller ikke erhvervsmæssig, men naturligvis tilpasset det forhold, at der er tale om bivirksomhed.
 Virksomhedens omsætning har været svingende, hvilket er almindeligt anerkendt for kunstnervirksomhed og dermed ikke i sig selv diskvalificerende for at være erhvervsmæssig, jf. H’s præmisser i SKM 2013.534. Derudover har omsætning levet op til det niveau, der i praksis er stillet for at være intensiv, jf. at omsætningen i 2011 har udgjort 117.600 og der både forud og efterfølgende har været omsætning der tilsiger, at virksomheden også er intensivt drevet.
 Ad den samlede vurdering af rentabilitet og intensitet
 Herudover skal ved vurdering af


text:
rentabilitet og intensitet inddrages indtægterne fra stillingen som professor ved [...].
 Iht. Jur Vejledning C.C 1.3.1.skal der lægges vægt på, om virksomheden har en naturlig sammenhæng med øvrige indtægtsgivende hverv. Det er tilfældet og dette tale således for erhvervsmæssig virksomhed.
 Højesteret har endvidere udtrykkelig udtalt, at når kunstnervirksomheden er en forudsætning for ansættelse, så skal lønindtægten tages i betragtning ved vurdering af rentabilitet, jf. SKM 2013.241H.
 I henhold til samme dom kan fremtidige forhold inddrages i rentabilitetsvurderingen. Her har det betydning, at [person1]s professorat udløber i 2017, således at hun i sin kunstnervirksomhed står friere med hensyn til produktion, ligesom hun får mere tid til denne virksomhed og kan fokusere mere på salg af sine værker og kan påtage sig udsmykningsprojekter.
 Hun har vist, jf. årsregnskabet for 2014, at hun kan have overskud, selvom der i perioden har været disse forpligtelser knyttet til ansættelsesforholdet. Dette indikerer, at hun i de næste år, hvor hun også skal leve udelukkende af sin virksomhed, vil få overskud.
 Ad subsidiært anbringende om fradrag som lønmodtagerudgift
 De afholdte udgifter er en forudsætning for indtjeningen i ansættelsesforholdet, således at det realiserede underskud, der ikke anerkendes fradraget ved opgørelse af personlig indkomst, i sin helhed er afholdt med henblik på at erhverve og vedligeholde denne lønindtægt, jf. Statsskatteloven § 6 a og b smh. med Ligningsloven § 9 om lønmodtagerudgifter udover bundfradraget.
 Det er fortsat altafgørende for fradragsretten, at der foreligger en aktuel driftsmæssig begrundelse for at afholde udgiften, men der er principielt ikke forskel på driftsomkostningsbegrebet for erhvervsdrivende og lønmodtagere. I praksis er der dog et skærpet beviskrav til udgiftens sammenhæng med lønindtægten. Dette beviskrav er opfyldt her, jf. at det er en forudsætning for ansættelsen, at der sideløbende udøves selvstændig kunstnervirksomhed med udstillinger og netværksetablering med henblik på at videregive opnåede erfaringer til de studerende, jf. redegørelse fremsendt/fremlagt. Dette fradrag for driftsomkostning er fastslået med H’s dom om [virksomhed3], TfS 1984, 2H.
 Ang. budget for 2017, jf. møderef. s. 2 næstsidste afsnit.
 [person1] oplyste på mødet, at hun endnu ikke har udarbejdet budget for 2017, jf. at hendes ansættelse på [...] først udløber pr. 30. september 2017. Hun har endvidere travlt med at forberede den store udstilling i Sverige, som forventes at kunne bidrage med øget indtjening i den selvstændige virksomhed, både ved salg af værker og udsmykningsprojekter.”
 Klagerens repræsentant er den 13. juli 2017 fremkommet med supplerende bemærkninger til SKATs udtalelser af 28. juni 2017 og 6. juli 2017:
 SKAT bemærker, at en virksomhed over en længere periode skal give overskud eller have udsigt til at give overskud på den primære drift.
 Dette er ikke i overensstemmelse med praksis, hvor der anlægges en vurdering af, om virksomheden kan forventes at give overskud på den primære drift. Jeg henviser til Landsskatterettens afgørelse SKM 2017.353, som SKAT ikke har inddraget i sin vurdering.
 Afgørelsen skal ses i fortsættelse af Højesterets præmisser i SKM 2013. 241H, hvorefter der ved rentabilitetsvurderingen skal lægges vægt på de særlige forhold, der gør sig gældende for kunstnerisk virksomhed.
 Det er således


text:
ikke afgørende, at virksomheden forud for den omhandlede periode 2010-12 har haft underskud af en vis størrelse, idet dette forhold alene kan inddrages ved vurderingen af, om virksomheden for fremtiden forventes at kunne give overskud. Her er dette netop påvist at være tilfældet, for så vidt angår 2014, ligesom ophør af den tidsbegrænsede ansættelse, som også tidligere oplyst, vil påvirke den fremtidige indtjening.
 SKAT bemærker, at hvis der havde været fratrukket galleriprovision af salg i indkomståret 2014, ville der have været underskud. Hertil bemærkes, at der som oplyst på kontormødet ikke var tale om salg gennem galleri, hvorfor salget ikke udløste galleriprovision. Prisdannelse og omkostninger ved salg gennem galleri og salg til museer eller på markeder, hvor der ikke er indgået en galleriaftale vil variere. Det er selvfølgelig helt uacceptabelt, at SKAT i sin rentabilitetsvurdering inddrager en ikkeeksisterende omkostning.
 SKAT betvivler endvidere, at der er sammenhæng mellem en kunstners udstilling af værker og salg af værker. Dette er almindeligt anerkendt at være tilfældet inden for branchen, og bemærkningen må derfor tilskrives, at SKAT ikke har noget kendskab til denne. På kontormødet i blev endvidere oplyst, at de modtagne honorarer var vederlag for udtalelser indhentet hos [person1] i hendes egenskab af billedkunstner. Disse honorarer skal derfor indgå i resultat af kunstnerisk virksomhed, jf. SKM 2014.219, svar på spørgsmål 7a, hvor Landsskatteretten ændrede besvarelsen i forhold til SKAT, idet bemærkes, at der i denne relation ikke er forskel på et vederlag for et foredrag om et emne inden for kunst og et vederlag for en kunstfaglig udtalelse.
 SKAT anfører, at ”noget tyder på, at overskud af den primære drift for indkomståret 2014 er et enkelt stående tilfælde, da der efterfølgende er underskud”. Dette er ikke klagers forventning, jf. at hun forventer udelukkende at skulle leve af sin kunstneriske virksomhed fra efteråret 2017.
 Endelig anfører SKAT med henvisning til SKM 2013.534, at der ikke skal tages højde for lønindtægten fra professoratet.
 Hertil bemærkes, at det netop udtrykkelig fremgår af Højesterets præmisser i dommen, at dette undtagelsesvis skal være tilfældet, når udøvelsen af den kunstneriske virksomhed, som det er tilfældet her, er et krav, som er stillet for ansættelse i den tidsbegrænsede stilling som professor ved [...].”
 Efter anmodning fra Skatteankestyrelsen, fremsendte klagerens repræsentant den 7. maj 2019 en supplerende udtalelse vedhæftet klagerens årsrapport fra 2017 og 2018.
 ”I 2017, hvor [person1] var ansat som professor frem til 30. september, var resultat af virksomhed et underskud på 43.470 kr. med en omsætning på 32.450 kr.
 I 2018 var resultatet et overskud på 4.068 kr. efter en omsætning på 63.533 kr. I denne omsætning indgår et arbejdslegat fra Kulturstyrelsen på 50.000 kr. Dette arbejdslegat indgår i resultat af virksomhed med henvisning til SKM 2013.856 HD om beskatning af arbejdslegater, hvor Højesteret afviste nedsat indkomstbeskatning iht. Ligningsloven §7O. I dommen lægger Højesteret til grund, at arbejdslegater ikke alene er udtryk for en anerkendelse af modtagerens kunstneriske fortjenester, men kan betragtes som en form for vederlag til kunstneren for samfundets mere generelle nytte afkunstnerens produktion.
 I 2019


text:
er omsætningen steget betydeligt og udgør frem til dato 174.590 kr. i salgsindtægter for 3 værker. Hun forventer overskud i år og i de kommende år, da hun på nuværende tidspunkt har adskillige aftaler om udstillinger og projekter, jf. nedenfor.
 [person1] driver nu sin kunstneriske virksomhed på fuld tid. I en periode efter hendes fratræden som professor ved [...] har hun drevet virksomheden som bivirksomhed, jf. årsrapporter 2017 og 2018.
 Siden sin fratræden som professor har hun arbejdet med at få arrangeret udstillinger og etablere kunstneriske projekter, der kan give indtjening i virksomheden. Som følge af sin fratræden er [person1] nu frit stillet med hensyn til, hvilke kunstværker og projekter, hun vil arbejde med.
 Hun har haft følgende udstillinger:
 2017 [...], [...], [by1]
 [...], [...], [by1]
 2018 [...] (gæst), “[...]”, [...], [by1]
 [...], [virksomhed2], [...], Frankrig
 [...], [...], Sverige
 2019 [...], [...], [Sverige]
 [...], Sverige
 Fuldt flor, [Diverse]
 Skatteankestyrelsen har den 26. juni 2019 udsendt sagsfremstilling i sagen. Klagerens repræsentant er den 11. juli 2019 fremkommet med bemærkninger hertil.
 Indledningsvis bemærkes til faktiske forhold, at [person1] som oplyst under sin ansættelse som professor ved [...] har været forpligtet til at have egen kunstnerisk praksis. Der stilles krav om, jf. Kulturministeriets udredning om Kunstnerisk Udviklingsvirksomhed s. 26 og 28 samt bilag 4 med underbilag 4.1, at den pågældende skal udføre kunstnerisk produktion og kunstnerisk udvikling/forskning under sin ansættelse.
 Uanset dette krav er der til stillingen ikke knyttet rådighed over atelier eller værksted. Da [person1]s kunstnerisk virksomhed forudsætter, at hun har et atelier til rådighed, har hun haft udgifter hertil, jf. de fremsendte årsregnskaber. I tilknytning til de varierende udgifter til leje af atelier bemærkes, at hun over årene har været nødsaget til at skifte atelier, hvilket i nogle år har medført øgede lejeudgifter. Hun har dog til stadighed søgt at holde disse udgifter så lave som muligt.
 S. 2 er i et skema oplistet de realiserede regnskabsmæssige resultater for årene 2010 – 18.
 Det fremgår, at der har været overskud i 2014 (ca. 40.000 kr.) og i 2018 (ca. 4.000 kr.) I skemaet er ikke medtaget oplysning om realiseret omsætning i virksomheden i 2019, som har udgjort 174.590 kr. og dermed væsentlig mere end i de forudgående indkomstår, inklusive de år, der har udvist overskud. På basis af det generelle omkostningsniveau i virksomheden, hvor den væsentligste udgift er til leje af værksted/atelier, er det realistisk at forvente et overskud for 2019 på godt 100.000 kr. Dette er i overensstemmelse med de forventninger til indtjening i virksomheden, som [person1] har haft i de omhandlede indkomstår, da hun, som oplyst, har forventet at kunne øge omsætningen og dermed også indtjeningen efter fratræden som professor.
 S. 3 er refereret, at SKATs afgørelse primært er begrundet i manglende rentabilitet.
 Hertil bemærkes, at SKATs afgørelse udelukkende er begrunde i manglende rentabilitet, idet der er henvist til underskud i årene 2006-12 og til, at disse akkumulerede underskud har udgjort 404.394 kr.
 Dog har SKAT også henvist til, at der sideløbende har været lønnet ansættelse. Hvorfor dette forhold


text:
har betydning ved vurderingen af, om virksomheden i skattemæssig henseende er erhvervsmæssig, er imidlertid uoplyst. Kriteriet er ikke nævnt i omtalen af de elementer, der ifølge praksis indgår ved bedømmelsen, jf. JV pkt. C.C.1.3.1. Det bemærkes, at bivirksomhed generelt anerkendes at være erhvervsmæssig ud fra samme kriterier som hovedvirksomhed, dog at vurderingen sker med hensyntagen til, at der netop er tale om bivirksomhed.
 Ud fra det anførte, må det lægges til grund, at SKAT er enig i, at [person1]s kunstneriske virksomhed opfylder det i praksis stillede krav om intensitet.
 Det fremgår af JV pkt. C.C.1.3.1., at vurderingen af, om en virksomhed er erhvervsmæssig, foretages på grundlag af en række kriterier, men at rentabilitetsbetragtningen har været lagt til grund i mange afgørelser. Her anføres tillige, at vurderingen også skal inddrage, hvilken type virksomhed, der er tale om.
 Som anført i klagen af 25. april 2014 har Højesteret i dommen SKM 2013.241 taget stilling til rentabilitetskravet i kunstnerisk virksomhed. Her udtaler Højesteret, at der gælder særlige forhold for kunstnervirksomhed, hvor der oftere kan være tvivl om, hvorvidt der kan opnås eller er udsigt til at opnå et rimeligt vederlag, ligesom indtægterne kan være stærkt svingende. I så fald skal vurderingen i henhold til administrativ praksis inddrage virksomhedens omfang og kunstnerens deltagelse i udstillinger samt kunstnerens faglige baggrund.
 Disse forhold og den administrative praksis, som Højesteret henviser til, har SKAT ikke inddraget i sine overvejelser, ligesom begrundelsen alene lægger vægt på det generelle og almindelige krav om rentabilitet. De nævnte yderligere forhold taler alle for, at virksomheden er erhvervsmæssig, jf. CV og årsregnskaberne for 2010-2018.
 SKAT har afvist, at de særlige forhold vedrørende ansættelse som professor og kravet om egen kunstnerisk praksis, skal indgå i vurderingen. SKAT omtaler den relevante praksis SKM 2013.534 s. 5, som dog er et misvisende referat af Højesterets præmisser i sagen.
 Sagen drejer sig om en forstander på en kunsthøjskole, der ved siden af ansættelsen havde egen kunstnerisk virksomhed, der havde udvist underskud. I sagen var spørgsmålet, om lønindtægten som forstander på [...] skulle indgå ved bedømmelsen af, om virksomheden var erhvervsmæssig. Baggrunden for dette var et af de elementer, der ifølge JV (både dagældende praksis og gældende iht. Pkt. C.C.1.3.1) skal inddrages ved vurderingen: om virksomheden har en naturlig sammenhæng med skatteyderens eventuelle øvrige indtægtsgivende erhverv. Højesteret besvarede dette spørgsmål benægtende i den omhandlede sag og begrundede det med, at ”hans kunstnervirksomhed ikke var en forudsætning for hans stilling som forstander, og der er således ikke grundlag for undtagelsesvis at tage hans lønindtægt i betragtning ved bedømmelsen af rentabiliteten”.
 Af Højesterets præmisser kan det således udledes, at hvis en kunstnervirksomhed er en forudsætning for at varetage stillingen som professor ved [...], så skal lønindtægten tages i betragtning ved bedømmelsen af rentabiliteten.
 Det fremgår af sagens oplysninger, jf. bilag 3 og 4, den på mødet udleverede ansættelseskontrakt og stillingsopslaget hertil, at egen kunstnerisk virksomhed er en forudsætning for at opnå ansættelse som professor ved [...]. Kravet til den kunstneriske virksomhed er uddybet i det fremsendte bilag, Kulturministeriets udredning:


text:
Kunstnerisk udviklingsvirksomhed. Der henvises til s. 26 ff, der omtaler det lovfæstede krav om kunstnerisk udviklingsvirksomhed ved bl.a. [...]s Billedkunstskoler, som har resulteret i kravet om udvikling og forskning gennem egen kunstnerisk virksomhed, som anført i bilag 3 og 4 inkl. underbilag 4.1 – med forventet fordeling af arbejdstid på 60/40 mellem ansættelse og egen virksomhed.
 Skatteankestyrelsen anfører, at virksomheden for at være erhvervsmæssig i skattemæssig forstand, skal have udsigt til på sigt at give en rimelig fortjeneste, og refererer her en del af præmisserne i HD SKM 2013.241 om kunstnervirksomhed. Skatteankestyrelsens referat er imidlertid mangelfuldt og dermed misvisende, da præmisserne tillige om kunstnerisk virksomhed udtaler, at der gør sig særlige forhold gældende for kunstnerisk virksomhed, og at dette betyder, at der tillige skal lægges vægt på virksomhedens omfang, om kunstneren har deltaget i udstillinger samt på kunstnerens faglige baggrund. Højesteret henviser i denne forbindelse til hidtidig administrativ praksis, hvor disse forhold netop er inddraget.
 I denne forbindelse bemærkes, at [person1]s virksomhed har et væsentligt større omfang end i Højesteretssagen, ligesom hun har betydeligt større udstillingsvirksomhed og omsætning.
 Skatteankestyrelsen anfører videre, at ”klagerens ansættelse på [...] alene forudsætter, at klageren skal opretholde sin kunstneriske praksis under hele ansættelsen, og således stilles ikke krav til, at klagerens virksomhed som kunstner er drevet erhvervsmæssigt. Landsskatteretten lægger derfor til grund, at klagerens indtægter fra sin ansættelse som professor ved [...] er lønmodtagerindkomst, der således ikke kan karakteriseres som indkomst erhvervet ved selvstændig virksomhed. Indkomsten skal derfor ikke indgå ved vurderingen af klagerens selvstændige virksomhed”.
 Denne begrundelse er i direkte modstrid med Højesterets præmisser i SKM 2013.534 om forstanderen på en kunsthøjskole omtalt ovenfor. Skatteankestyrelsen inddrager ikke denne dom i sit forslag, selvom den er yderst relevant for det principielle spørgsmål i sagen om rentabilitetsvurdering i kunstnerisk virksomhed. Forslaget lægger i stedet vægt på, at [...] ikke kræver, at virksomheden er erhvervsmæssigt drevet. Dette er imidlertid ikke korrekt, da [...] netop kræver, at virksomheden har et kunstfagligt højt niveau, og at den skal opfylde kravet til at være eksperimenterende og udviklende. Det skal videre bemærkes, at det ikke kan udledes af Højesterets præmisser i SKM 2013.534, at [...] skal stille krav om, at virksomheden i skattemæssig henseende er erhvervsmæssigt drevet. I sagen henviste Højesteret til præmisserne i SKM 2013.241 og tilføjede, at i kunstnerisk virksomhed skal også tages i betragtning, at indtægterne kan være stærkt svindende fra år til år. Til det i sagen omhandlede hovedspørgsmål om rentabilitetskravet i kunstnerisk virksomhed, havde kunstneren med henvisning til praksis – jf. JV pkt. C.C.1.3.1. – gjort gældende, at hans løn som forstander for [...] skulle inddrages ved bedømmelsen, da det af administrativ praksis fremgår, at der udover faglige forudsætninger også lægges vægt på, om virksomheden har en naturlig sammenhæng med skatteyderens eventuelle øvrige indtægtsgivende erhverv.
 Højesteret afviser, at lønindtægten skal indgå ved bedømmelsen. Præmisserne udtaler, at Højesteret lægger til grund, at forstanderens kunstnervirksomhed ikke var en forudsætning for hans stilling som forstander, og at der således ikke er grundlag for undtagelsesvis at tage hans lønindtægt i


text:
betragtning ved bedømmelsen af rentabilitet.
 Præmisserne udtaler dermed klart, at når en kunstnervirksomhed er en forudsætning for ansættelsen, så gælder undtagelsen om, at lønindtægten skal inddrages ved bedømmelsen af virksomhedens rentabilitet. Det er dokumenteret i sagen her, at [...] stiller krav om, at [person1] skal udøve egen kunstnerisk virksomhed både før og under ansættelsen, ligesom [...] stiller krav om, at hun ved udøvelsen af denne virksomhed opfylder kravet om kunstnerisk forskning og udvikling, der skal inddrages i hendes virke med undervisning som professor.
 [person1]s lønindtægt som professor på årligt godt 500.000 kr. skal derfor indgå ved rentabilitetsvurderingen. Hermed er den samlede indtjening ved kunstnerisk virke i henholdsvis virksomhed og som professor overskudsgivende, og kravet om rentabilitet er dermed opfyldt.
 Forslaget anfører videre, at der på det foreliggende grundlag i 2010-12 ikke var udsigt til at virksomheden ville blive rentabel inden for en kortere årrække.
 Dette bestrides med henvisning til de dokumenterede faktiske forhold og offentliggjort praksis.
 Der blev faktisk realiseret et overskud i 2014, som i vidt omfang må tilskrives salg af arbejder udført under et legatophold på [Spanien] i 2012. Yderligere var stillingen som professor på afgrænset åremål og udløb i princippet i 2014. I løbet af foråret 2013 blev ansættelsen forlænget fra 1. oktober 2014 til 30. september 2017. Som tidligere oplyst har det været [person1]s plan at videreføre sin kunstneriske virksomhed efter ansættelsens ophør, og at virksomheden herefter skal være hendes indkomstgrundlag. Planen har været, at hun på dette tidspunkt kan byde ind på udsmykningsprojekter, hvilket hendes undervisningsforpligtelse på 60 % af arbejdstiden har været til hinder for, ligesom hun kan fokusere mere på udstillinger, som er en forudsætning for salg af hendes kunstværker. Det bemærkes, at det er tidskrævende at byde ind på udsmykningsprojekter, ligesom proceduren omkring større udsmykningsprojekter foregår over en længere periode.
 I 2019 er der ikke længere tale om bivirksomhed, og den i 2019 allerede realiserede omsætning indikerer, at hun udover overskuddene i 2014 og 2018 også kan forvente overskud i 2019. Hermed opfylder virksomheden det i praksis stillede rentabilitetskrav i kunstneriske virksomhed, også uden at inddrage lønindkomsten. Jeg henviser til Landsskatterettens afgørelse SKM 2017.353, hvor en billedkunstner fik anerkendt sin virksomhed som erhvervsmæssig for 2010 trods mange års underskud, fordi der i 2013 og 2014 blev realiseret overskud på hhv. 1.870 kr. og 194.373 kr. i en fuldtidsvirksomhed.
 De realiserede overskud i sagen er på niveau med indtjeningen i SKM 2017.353, som Skatteankestyrelsen ikke har inddraget i sit forslag til afgørelse, skønt den er relevant, da den specifikt tager stilling til rentabilitetsvurderingen i kunstnerisk virksomhed.
 Uanset disse bemærkninger fastholdes det, at lønindkomsten skal indgå i bedømmelsen, jf. mine bemærkninger ovenfor.
 De i klagen og efterfølgende kommentarer anførte synspunkter, herunder til den subsidiære påstand fastholdes.”
 SKAT fremkom den 8. august 2019 med en udtalelse til sagsfremstillingen af 26. juni 2019. Klagerens repræsentant er den 19. august 2019 fremkommet med bemærkninger hertil.
 ”Skattestyrelsen anfører i udtalelsen, at man er enig med Skatteankestyrelsen i, at klagers ansættelse på [...] alene forudsætter, at hun skal opretholde


text:
sin kunstneriske praksis under hele ansættelsen, og at der ikke stilles krav om, at klagers virksomhed som kunstner er drevet erhvervsmæssigt. På dette grundlag konkluderer skatteforvaltningen, at klagers indtægter fra ansættelsen som professor ved [...] ikke skal indgå ved vurderingen af, om klagers virksomhed er erhvervsmæssig i skattemæssig henseende.
 Denne konklusion er i direkte strid med præmisserne i HD SKM 2013.534, der som tidligere anført udtaler, at lønindtægt fra et ansættelsesforhold undtagelsesvis skal tages i betragtning, når kunstnervirksomheden er en forudsætning for ansættelsen.
 Disse præmisser skyldes den administrative praksis, der fremgår af JV C.C.1.3.1., hvorefter et af de elementer, der skal inddrages i vurderingen af, om en virksomhed er erhvervsmæssig, er, om virksomheden har en naturlig sammenhæng med øvrige indtægtsgivende hverv. Som det fremgår af dommen, udtaler Højesteret sig direkte om en lønindtægt i ansættelsesforhold og siger, at denne undtagelsesvis skal indgå ved rentabilitetsvurderingen i kunstnerisk virksomhed, når virksomheden er en forudsætning for ansættelsesforholdet.
 Det er dokumenteret og lægges også til grund af skatteforvaltningen i forslag og udtalelse, at [person1]s kunstnervirksomhed er en forudsætning for ansættelsen ved [...]. Når dette er tilfældet, skal lønindtægten iht. Højesterets præmisser inddrages ved vurderingen af, om virksomheden er erhvervsmæssig.
 Skattestyrelsen bemærker, at [...] ikke stiller krav om, at virksomheden er drevet erhvervsmæssigt.
 Som tidligere bemærket, stiller [...] krav til det kunstneriske niveau og fagligheden, idet virksomheden skal leve op til de krav, der fremgår af Kulturministeriets udredning: Kunstnerisk udviklingsvirksomhed s. 26ff, hvor kravene til udvikling og forskning i virksomheden er beskrevet. Der stilles således krav til, at den kunstneriske praksis skal være undersøgende og eksperimenterende, så denne praksis kan bidrage til undervisningens høje faglige niveau.
 Hermed skal det lægges til grund, at [person1]s kunstneriske virke opfylder de krav til professionel tilrettelæggelse og fagligt niveau, der indgår som elementer ved vurderingen af, om virksomheden er erhvervsmæssig i skattemæssig henseende. Dette ses heller ikke at være bestridt af skatteforvaltningen.
 [person1] indtægter skyldes hendes kunstneriske virke, og der er en naturlig sammenhæng mellem den kunstneriske praksis og hendes ansættelse som professor, og kunstnervirksomheden er en forudsætning for den pågældende ansættelse.
 Det fastholdes derfor, at Skatteankestyrelsens og Skattestyrelsens afvisning af at inddrage lønindtægten ved vurdering af den kunstneriske virksomhed er i strid med Højesterets præmisser i SKM 2013.534. Lønindtægten skal derfor indgå i rentabilitetsvurderingen, hvilket fører til, at virksomheden er erhvervsmæssig også i skattemæssig forstand.
 Endelig fastholdes det, at [person1] tillige opfylder det i praksis stillede rentabilitetskrav for kunstnerisk virksomhed, selvom der ses bort fra det forhold, at professoratet forudsætter egen kunstnerisk praksis, jf. SKM 2017.353. Virksomheden har givet overskud i efterfølgende år, i 2014 og i 2018 henholdsvis ca. 40.000 kr. og 4.000 kr.
 Resultatet for første halvår 2019 er et betydeligt overskud, kr. 140.985.
 Halvårsregnskab 2019 udarbejdet af revisor vedlægges.
 Til indtægterne bemærkes, at honoraret i svenske kroner skyldes salg af værker på udstillingen i [...], Sverige, i foråret 2019. Som nævnt (jf. mit brev af 7. maj 2019) skyldes omsætningen på 170t. kr. salg af i alt 3 værker. [person1] har som oplyst i samme


text:
brev indgået aftale om yderligere udstillinger i 2019. Resultatet for sidste halvår vil bl.a. afhænge af salgsindtægter herfra.
 Hermed er det påvist, at [person1] i de omhandlede indkomstår med rette har kunnet forvente et rimeligt overskud inden for en overskuelig tidshorisont. Når dette er tilfældet, er det fast praksis, at virksomhed skal anerkendes som erhvervsmæssig.”
 På retsmødet i Landsskatteretten fastholdt repræsentanten sine påstande og anbringender. Klageren redegjorde for vilkårene for hendes ansættelse som professor ved [...] i [by1], herunder de udgifter hun er forpligtet til at afholde for at drive sin kunstneriske virksomhed, samt for sine karriereplaner fremover. Klageren oplyste, at hun har flere planlagte udstillinger i både Danmark og udlandet i 2020. Repræsentanten anførte, at [...] stiller strenge krav til klagerens fremstillede værker i forhold til blandt andet kvalitet, aktualitet og formidling, og at der i øvrigt kræves et højt fagligt niveau, hvorfor ansættelsen som professor har den fornødne tilknytning til klagerens kunstneriske virksomhed. Repræsentanten anførte endvidere, at klageren nu driver sin virksomhed på fuld tid efter afviklingen af professoratet, men at det vil tage lidt tid at få arrangeret udstillinger og etablere kunstneriske projekter, der kan give indtjening i virksomheden.
 Skattestyrelsen indstillede, at afgørelsen stadfæstes, idet styrelsen bl.a. anførte, at [...] alene stiller krav til, at de ansatte professorer er aktivt udøvende kunstnere med egen kunstnerisk praksis og virke, og at dette ikke kan sidestilles med at virksomheden skal være drevet erhvervsmæssigt i skattemæssig henseende. Styrelsen anførte endvidere, at det beskedne overskud i indkomståret 2018 skyldes et legat fra Kulturstyrelsen på 50.000 kr., og det dermed fortsat tyder på, at klagerens virksomhed ikke viser udsigt til overskud.
 I virksomheder, der ikke er erhvervsmæssige, kan der alene foretages fradrag for de udgifter, der har været forbundet med indkomsterhvervelsen. Underskud af ikke-erhvervsmæssig virksomhed kan ikke fradrages i anden indkomst.
 Virksomheden skal derfor over en længere periode give overskud eller have udsigt til at give overskud på den primære drift, således at der er mulighed for forrentning af fremmedkapital og den investerede egenkapital samt en rimelig driftsherreløn. Om virksomheden havde udsigt til senere at give en rimelig fortjeneste skal bedømmes ud fra driftsformen i de påklagede indkomstår.
 Højesteret har bl.a. i dom af 15. juli 2013, gengivet i SKM 2013.534HR, slået fast, at de sædvanlige skatteretlige kriterier for erhvervsmæssig virksomhed, hvorefter virksomheden dels må have et vist omfang (intensitet), dels må være etableret med udsigt til at opnå en fortjeneste, der står i et rimeligt forhold til den investerede kapital og arbejdsindsats (rentabilitet), også finder anvendelse på spørgsmålet om, hvorvidt en kunstnervirksomhed må anses for erhvervsmæssig. Højesteret lagde endvidere i sagen til grund, at sagsøgers kunstnervirksomhed ikke var en forudsætning for hans stilling som..., og Højesteret udtalte herefter, ”(...) der er således ikke grundlag for undtagelsesvis at tage hans lønindtægt i betragtning ved bedømmelsen af rentabiliteten (...) ”.
 Højesteret har i dom af 14. marts 2013, gengivet i SKM2013.241HR udtalt, at der i administrativ praksis ved vurderingen af, om disse kriterier er opfyldt ved kunstnerisk virksomhed, lægges vægt på, at den


text:
personlige indsats er det væsentligste aktiv, og at der typisk vil være en glidende overgang fra, at virksomheden anses for at være hobbyvirksomhed, til at virksomheden anses for at være erhvervsmæssig. Højesteret har endvidere udtalt, at som følge af de særlige omstændigheder, der gør sig gældende for kunstnervirksomhed, kan der således oftere end ellers være tvivl om, at hvorvidt der ved virksomheden opnås eller er udsigt til at opnå et rimeligt vederlag for kunstnerens arbejdsindsats i virksomheden. I administrativ praksis er der i sådanne tvivlstilfælde bl.a. blevet lagt vægt på virksomhedens omfang, om kunstneren har deltaget i udstillinger samt på kunstnerens faglige baggrund.
 I byrettens dom af 15. november 2011, offentliggjort i SKM2011.812.BR, udtalte byretten, at lønindtægter oppebåret ved sideløbende undervisning på en kunstskole, ikke skulle indgå i bedømmelsen af, om kunstnervirksomheden måtte anses for erhvervsmæssig, idet kunstnervirksomheden ikke var en forudsætning for denne ansættelse.
 Landsskatteretten finder, at klagerens ansættelse på [...] alene forudsætter, at klageren skal opretholde sin kunstneriske praksis under hele ansættelsen. Landsskatteretten finder ikke, at der er krav om, at klagerens virksomhed som kunstner er drevet erhvervsmæssigt ud fra de skatteretlige kriterier, hvilket i øvrigt er en skattemæssig vurdering. Landsskatteretten lægger derfor til grund, at klagerens indtægter fra sin ansættelse som professor ved [...] er lønmodtagerindkomst, der således ikke kan karakteriseres som indkomst erhvervet ved selvstændig virksomhed. Der er således ikke tale om et tilfælde, hvor lønindtægten undtagelsesvist skal tages i betragtning ved bedømmelsen af rentabiliteten af klagerens selvstændige virksomhed.
 I de påklagede indkomstår 2010-2012 havde virksomheden regnskabsmæssige resultater på henholdsvis -64.972 kr., -10.674 kr. og -118.361 kr. før renter. Virksomhedens omsætning udgjorde 0 kr. i indkomstårene 2010 og 2012, mens der i indkomståret 2011 var en omsætning på 117.600 kr.
 I de efterfølgende indkomstår 2013-2018 havde virksomheden en omsætning på henholdsvis 30.800 kr., 109.685 kr., 11.916 kr., 4.056 kr., 32.450 kr. og 63.533 kr. Virksomheden havde regnskabsmæssige resultater på -59.648 kr. i 2013, 40.314 kr. i 2014, -57.968 kr. i 2015, -90.412 kr. i 2016, -43.470 kr. i 2017 og 4.068 kr. i 2018. Det har således, på trods af en øget omsætning i de efterfølgende indkomstår, ikke været muligt at opnå et overskud i virksomheden, med undtagelse af indkomstårene 2014 og 2019. Virksomheden har således været drevet med underskud i 11 år fra år 2006 og frem til år 2017, med undtagelse af indkomståret 2014.
 På det foreliggende grundlag var der således i de påklagede indkomstår 2010-2012 ikke udsigt til, at virksomheden ville blive rentabel inden for en kortere årrække og give en fortjeneste med plads til en rimelig driftsherreløn samt mulighed for forrentning af fremmedkapital og den investerede egenkapital.
 Den omstændighed, at virksomheden i de efterfølgende indkomstår 2014 og 2018 havde et overskud på 40.314 kr. og 4.068 kr., kan ikke føre til et andet resultat, da overskuddet, sammenholdt med den formodede arbejdsindsats, klageren har lagt i virksomheden, ikke levner plads til en rimelig honorering for arbejdsindsatsen eller forrentning af den investerede kapital.
 Den omstændighed, at klagerens professorat udløb den 30. september 2017, således


text:
at klageren nu driver sin kunstneriske virksomhed på fuld tid, kan ikke føre til et andet resultat, da det er driftsformen i de påklagede indkomstår, der lægges vægt på ved vurderingen af, om virksomheden var erhvervsmæssigt drevet. Det forhold, at virksomheden i 1. halvår 2019 havde et overskud på 140.985 kr., kan derfor ikke ændre på ovenstående vurdering.
 Det kan under de anførte omstændigheder ej heller føre til et andet resultat, at klageren er en fagligt kompetent, dygtig og anerkendt kunster.
 Således finder Landsskatteretten på denne baggrund, at klageren ikke har drevet erhvervsmæssig virksomhed i indkomstårene 2010-2012. Klageren er derfor ikke berettiget til fradrag for virksomhedsunderskud.
 Vedrørende den subsidiære påstand, finder Landsskatteretten, at udgifterne er anvendt til at frembringe kunstværker og derved frembringe en indtægt i den selvstændige virksomhed. Landsskatteretten anser på denne baggrund ikke, at udgifterne har en tilstrækkelig nær tilknytning til klagerens arbejde som lønmodtager. Klageren er derfor ikke berettiget til at fradrage udgifterne som lønmodtagerudgifter.


text:
Skoleleder udsat for vold sejrer i Højesteret - Fagbevægelsens Hovedorganisation
 Skoleleder udsat for vold sejrer i Højesteret
 Det var ulovligt, da Erstatningsnævnet skærpede sin praksis, så en skoleleder blev nægtet erstatning efter overfald af en elev. Det viser en principiel sag om erstatning for vold på jobbet.
 Højesteret har truffet afgørelse i en sag om en skoleleder, der har kæmpet for retten til erstatning, efter at hun blev udsat for vold på sin arbejdsplads – et socialpædagogisk opholdssted for unge.
 Skolelederen HAR ret til erstatning, har Højesteret nu afgjort.
 Skolelederen blev i 2014 udsat for, at en 14-årig elev tog halsgreb på hende og angiveligt forsøgte at kvæle hende. Skolelederen har senere fået stillet diagnosen posttraumatisk stressyndrom (PTSD), hendes méngrad blev fastsat til 20 procent og erhversevnetab til 60 procent.
 Alligevel blev hun nægtet erstatning af Erstatningsnævnet. Begrundelsen var, at episoden ikke blev politianmeldt inden for 72 timer, sådan som kravet hos Erstatningsnævnet har været siden en praksisændring i 2014. Både byret og landsret, hvor DLF førte sagen for skolelederen, nåede til samme resultat.
 Det socialpædagogiske opholdssted har en personalepolitik om udelukkende at politianmelde grov vold. Begrundelsen er, at de unge ofte har en voldelig adfærd, da det ofte er selve årsagen til, at de er blevet placeret på opholdsstedet.
 Højesteret siger, at det var ulovligt, da Erstatningsnævnet skærpede sin praksis. Nævnet er ifølge Højesteret forpligtet til at dispensere i tilfælde, hvor den manglende politianmeldelse er begrundet i særlige hensyn – som i den aktuelle sag af pædagogiske eller behandlingsmæssige hensyn. Så det hensyn, der blev taget i den aktuelle sag ift ikke at politiannmelde, var altså i orden
 Advokat hos FTF, Ann-Beth Kirkegaard, glæder sig over Højesterets afgørelse, som hun ser om meget tydelig:
 ”Afgørelsen understreger, at der ikke blot er tale om en konkret sag, men at det var en ulovlig praksisændring uden hjemmel, og at ændringen skete uden varsel. De sager, som er afgjort efter denne praksis, skal derfor genoptages. Glædeligt at Højesteret endelig gav de skadelidte medhold efter spørgsmålet har været prøvet i flere sager for byret og landsret”, siger hun.


text:
Xezal Bazancir Advokat 72273461
 En gravevirksomhed var som hovedentreprenør erstatningsansvarlig for den skade, som virksomhedens underentreprenør havde forvoldt på tredjemands ledning.
 Ved en entreprisekontrakt indgået med en bygherre påtog hovedentreprenøren (en gravevirksomhed) sig at etablere en ny trykledning over en strækning på ca. 10 kilometer. Ifølge anlægsprojektet skulle der visse steder anvendes styret underboring ved etablering af ledningen.
 Hovedentreprenøren indgik aftale med en underentreprenør om, at denne skulle udføre arbejdet med styret underboring. Under arbejdets udførelse beskadigede underentreprenøren en ledning tilhørende tredjemand, som blev påført en udgift på omkring 100.000 kr.
 Ledningsejeren anlagde herefter sag mod underentreprenøren, hvilket endte med en udeblivelsesdom. Da underentreprenøren i mellemtiden gik konkurs, modtog ledningsejer aldrig betaling til dækning af sit krav om erstatning for skaden.
 Ledningsejeren anlagde derfor efterfølgende (også) sag mod hovedentreprenøren.
 Såvel byretten som landsretten fandt, at underentreprenøren havde begået en ansvarspådragende fejl i forbindelse med udførelsen af arbejdet med styret underboring, og at hovedentreprenøren ikke havde handlet ansvarspådragende over for ledningsejeren.
 Byretten og landsretten var dog uenige om, hvorvidt der var grundlag for at pålægge hovedentreprenøren et hæftelsesansvar for den skade, som underentreprenøren påførte ledningsejeren.
 Byretten og landsretten
 Byretten fandt, at hovedentreprenøren ifaldt hæftelsesansvar under henvisning til, at hovedentreprenøren var bekendt med, at der ved styret underboring må udvises særlig agtpågivenhed af hensyn til den betydelige risiko for skade på kabler, som skal krydses, og at hovedentreprenøren – som følge af samarbejdet mellem hovedentreprenøren og underentreprenøren under arbejdets planlægning og udførelse – havde haft mulighed for at begrænse og styre risikoen. Hovedentreprenøren måtte derfor bære risikoen for arbejdets forsvarlige udførelse.
 Landsretten fandt derimod ikke grundlag for at pålægge hovedentreprenøren et hæftelsesansvar og lagde i den forbindelse vægt på, at hovedentreprenøren havde indhentet ledningsoplysninger fra Ledningsejerregistret (”LER”) og videregivet disse til underentreprenøren, og at underentreprenøren var en virksomhed med speciale i styret underboring, mens hovedentreprenøren hverken mandskabsmæssigt eller udstyrsmæssigt besad kompetencerne til at forestå en sådan boreopgave. Hovedentreprenøren havde derfor hverken haft anledning eller mulighed for at føre tilsyn med underentreprenørens udførelse af underboringen.
 Højesteret lagde – ligesom byretten og landsretten – til grund, at underentreprenøren begik en ansvarspådragende fejl i forbindelse med udførelsen af arbejdet med styret underboring, og at hovedentreprenøren ikke havde handlet ansvarspådragende over for ledningsejeren. For Højesteret angik sagen derfor alene, om hovedentreprenøren hæftede for den skade, som underentreprenøren påførte ledningsejeren ved arbejdet med underboringen (hæftelsesansvar).
 Højesteret tiltrådte indledningsvist byrettens bemærkning om, at der ved arbejdet med styret underboring i et område, hvor der ifølge LER er placeret ledninger, er en sådan særlig risiko for skade på ledningerne, at kravene til entreprenørens agtpågivenhed skærpes i forbindelse med planlægningen og ved selve udførelsen af arbejdet.
 Højesteret bemærkede herefter, at hovedentreprenøren havde indhentet og videregivet ledningsoplysninger fra LER til underentreprenøren inden arbejdets påbegyndelse. Den nøjagtige placering af ledningerne fremgik dog ikke af disse oplysninger, men skulle indhentes ved henvendelse til ledningsejeren, jf. ledningsejerregisterlovens §§ 8 og 9. Hverken hovedentreprenøren eller underentreprenøren havde rettet henvendelse til ledningsejeren for at få oplyst den nøjagtige placering af ledningen.
 Højesteret udtalte, at der som


text:
udgangspunkt ikke påhviler en hovedentreprenør hæftelsesansvar for en selvstændigt virkende underentreprenørs skadevoldende handlinger uden for kontraktforhold.
 Da der imidlertid var tale om særligt risikobetonet arbejde, som hovedentreprenøren havde engageret underentreprenøren til at udføre for sig, havde hovedentreprenøren haft anledning til ved tilsyn og kontrol at begrænse og styre risikoen ved dette arbejde. Efter Højesterets opfattelse kunne dette bl.a. være sket ved, at hovedentreprenøren sikrede sig, at underentreprenøren havde indhentet oplysninger om den nøjagtige placering af ledninger i jorden på det sted, hvor den styrede underboring skulle gennemføres. Endvidere kunne hovedentreprenøren have sikret sig, at underentreprenøren havde en forsikring, som dækkede ansvar for skade ved jordboringsarbejde.
 På denne baggrund stadfæstede Højesteret byrettens dom, idet hovedentreprenøren – under disse omstændigheder – var nærmest til at bære risikoen for de skader, der skete på ledningsejerens kabel, og derfor hæftede for betalingen af de udgifter, som blev påført ledningsejeren.
 Først og fremmest er det interessant at bemærke, at Højesteret med dommen udvider det i retsprakis udviklede hæftelsesansvar til at omfatte arbejde med styret underboring i et område, hvor der ifølge oplysninger fra Ledningsejerregistret er placeret ledninger.
 Herudover bemærkes det, at Højesteret indirekte fastslår, at anvendelsesområdet for de uskrevne regler om hæftelsesansvar ikke alene er begrænset til situationer, hvor hvervgiveren er en bygherre, men også hvor hvervgiveren er en hovedentreprenør.
 Der påhviler som udgangspunkt ikke en hvervgiver hæftelsesansvar for en selvstændigt virkende hvervtagers skadegørende handlinger uden for kontraktforhold. Det ses senest bl.a. i Østre Landsrets dom af 31. januar 2019, gengivet i MAD 2019.95, som vi har skrevet en nyhed om her.
 Der skal således foreligge et særligt grundlag for at fravige dette almindelige udgangspunkt.
 Det ses i retspraksis, at hæftelsesansvaret udtrykker en risikofordeling mellem sagens parter, idet domstolene er utilbøjelige til at acceptere, at den, der skal foretage et risikobetonet arbejde, der er forbundet med et strengt ansvar – det være sig et culpaansvar med store krav til agtpågivenheden eller et culpaansvar med omvendt bevisbyrde – både delegerer arbejdet og ansvaret herfor til en samarbejdspartner. Dette er naturligvis særligt aktuelt, når arbejdet – som her – overlades til en person, hvis økonomiske soliditet er ringere end hvervgiverens.
 I den konkrete sag tillagde Højesteret det således betydning, at der var tale om særligt risikobetonet arbejde, som hovedentreprenøren havde engageret underentreprenøren til at udføre for sig, hvorfor hovedentreprenøren gennem tilsyn og kontrol burde have søgt at begrænse og styre risikoen ved dette arbejde. Endvidere burde hovedentreprenøren have sikret sig, at underentreprenøren havde en forsikring, som dækkede ansvar for skade ved jordboringsarbejde. Hovedentreprenøren var herefter nærmest til at bære risikoen for skaden på tredjemands ledning som følge af underentreprenørens uforsvarlige underboring. Dette svarer til den ”figur”, Højesteret har anvendt i andre hæftelsesansvarsager. Såsom UfR 1995.581 H hvor en entreprenør i forbindelse med etablering af en naturgasledning foretog skydning med en jordfortrængningsraket, hvorved et stærkstrømskabel blev beskadiget. Entreprenøren fandtes her at have tilsidesat elementære forholdsregler til forebyggelse af nærliggende risiko for betydelige skader, som ubetinget skulle iagttages, da entreprenøren ikke havde videregivet de indhentede ledningsoplysninger til skydeholdet.
 Det


text:
samme ses i UfR 2005.2227 H om en entreprenør, der i forbindelse med en jordboring forårsagede skader på nogle nedgravede elkabler. Højesteret fandt, at det var entreprenøren, der skulle foretage undersøgelsen af, om der var kabler i jorden, idet der forelå en udtrykkelig aftale mellem bygherren og entreprenøren om, at entreprenøren skulle have indhentet ledningsoplysningerne, og entreprenøren havde forsømt at foretage denne undersøgelse.
 Herudover kan der fx henvises til den såkaldte ”TDC-dom” i UfR 2014.925 H, hvor et fiberkabel tilhørende TDC blev beskadiget i forbindelse med en kommunes udførelse af gravearbejde til et kloakanlæg. Højesteret frifandt kommunen under henvisning til, at gravearbejdet blev tilrettelagt og udført under forsvarlig hensyntagen til de indhentede ledningsoplysninger, og kommunen havde derfor ikke pådraget sig ansvar for overrivningen af fiberkablet.
 Dommen adskiller sig imidlertid fra TDC-dommen, ved at hovedentreprenøren i sagen netop ikke havde sikret sig, at underentreprenøren havde indhentet nøjagtige ledningsoplysninger. Dommen viser derfor også, at det ikke er tilstrækkeligt, at en entreprenør indhenter ledningsoplysninger. Denne skal således også sikre, at oplysningerne er nøjagtige ved fx henvendelse til ledningsejer. Herved tillægges det tillige betydning i praksis, at der foreligger en udtrykkelig aftale mellem hvervgiveren og hvervtageren om ansvaret for indhentelse og sikring af nøjagtige ledningsoplysninger, før hvervgiveren kan slippe for et hæftelsesansvar. I dommen var der nemlig ikke indgået en aftale mellem hovedentreprenøren og underentreprenøren om denne ansvarsfordeling.
 Dommen er derfor i tråd med den gængse praksis på området og viser ganske vist, at hvervgiveren i visse situationer bevarer en pligt til at føre indgående tilsyn og kontrol med hvervtageren. Dommen illustrerer således, at kendskab til de uskrevne regler om hæftelsesansvar uden for kontrakt kan være særdeles afgørende. Vi rådgiver om alle aspekter af disse regler, herunder samspillet med det ulovbestemte objektive ansvar.


text:
Hvad siger tidligere kursister om RPA Practitioner kursus med UiPath?
 Baseret på 34 evalueringer
 RPA Practitioner kursus med UiPath
 Jeg synes det har været et rigtig godt kursus, hvor der er plads til at hjælpe en med de udfordringer man kan have og tid til at besvarer de spørgsmål der må dukke op både før, under og efter kurset.
 Hej Simone. Mange tak for din tilbagemelding. Dejligt at høre. Bh Niels:-)
 Malene Rohde
 Særdeles udbytterig
 Har gennemført RPA Practitioner med UiPath kursus - samlet 6 dages kursusforløb fordelt over 3 x 2 dage. Er meget tilfreds. Oplevede undervisere med stort engagement og bred viden. Holdene var små og der var en god gruppedynamik. Kurset kan absolut anbefales, hvis man gerne vil lære mere om Robotics ́ "why" "what" and "how".
 Hej Malene. Tusind tak for din tilbagemelding. Rigtig dejligt at høre. Bh Niels:-)
 Marianne Ravn Olsen
 Tak for 4 gode og lærerige dage - RPA undervisningen blev ført helt ned på almindeligt brugerniveau uden at man behøvede en IT baggrund for at forstå/arbejde med opgaverne. Der var en god stemning og vi blev guidet gennem de forskellige områder med gode eksempler og masser af praktiske opgaver.
 Hej Marianne. Mega dejligt at høre. Tak for din tilbagemelding:-)
 Allan Kim Jensen
 Gode værktøjer men meget salg
 Overordnet synes jeg at vi på dag 2 fik nogle gode værktøjer. Dag 1 var meget salg af UIPath og jeg synes ikke at der var meget information. Der kunne godt være mere kød på.
 Hej Allan. Tusind tak for din tilbagemelding. Det er taget ad notam. Det er forbudt for underviserne at sælge noget på kurserne, men jeg tænker, at det er vores entusiasme og begejstring for RPA der har været i overgear. Det vil vi være opmærksomme på. Bh Niels
 Anders Lorensen
 Masser af hands on og praktiske øvelser
 Vi fik masser af selvbyggede flowcharts med hjem til inspiration til egne processer. Dagene er lange, så hvis det er muligt er det en god idé at komme mere op og stå + ud og gå :)
 Hej Anders. Tusind tak for din tilbagemelding. Det er taget ad notam - lidt mere walk and talk:-)
 Tak for et super godt kursus
 Kursus og læren var virkelig kompetent, et godt om lærerigt kursus. Maden er virkelig ensformig på Tapas restauranten, vi har været der 4 gange og fået nødagtigt de samme slags madder. På pasta restauranten er det mere varieret. Super lækkert sted jeres undervisning foregår og intet at klage på forplejningen her, men jeres borde er for høj...
 Hej Jane. Tusind tak for din fine tilbagemelding som vi blev meget glade for. Ja - vi må lige overveje det med Tapas buffen. Rigtig god sommerferie. Bh Niels:-)
 Med ønske om nye stole og mere varieret frokost :)
 Hej Lærke. Tusind tak for din fine tilbagemelding som vi blev meget glade for. Vi må overveje det med frokost buffet. Rigtig god sommerferie. Bh Niels:-)
 Vidende og engageret instruktør med gode præsentationsemner. Kursus godt tilrettelagt med et


text:
passende antal pauser og længde. Indretningen af undervisningslokalet er dog ikke optimal for heldagskursus. Bordene er for høje og stolene for lave - det ville være ideelt med højdejustérbare stole.
 Hej Jacob. Tak for din tilbagemelding som vi blev rigtig glade for. Den der med stolene har vi ikke hørt før :-) den må vi lige undersøge nærmere - tak for din tilbagemelding. Bh Niels:-)
 Hanne Faghtmann
 Velforberedt og kompetent undervisning
 Godt velforberedt kursus materiale og gode undervisere. Klart scope og formål med hver undervisningsdag/modul. Gode faciliteter etc. Een ting undrede mig dog - måske en kultur forskel København-Jylland: man hilse ikke pænt og præsenterede sig ikke ved ankomst. Jeg vil forventer underviseren sikre dette. Følte tit I nok vidste, hvem jeg var. Me...
 Hej Hanne. Tusind tak for din fine tilbagemelding. Ja - du har en god pointe. Det skal vi lige have lavet om på - det er ikke godt nok. Bh Niels:-)
 God introduction til programmet, og bestemt i et tempo hvor alle kan være med. Man kunne savne noget mere advanceret indhold.
 Pia Iaccarino
 Er svært at bedømme, da man ikke har den store IT interesse. Men fik da noget med hjem, jeg kunne bruge.
 Gitte Egeberg
 Evaluering af RPA kursus
 Overordnet set var det et rigtig godt kursus, dog var det til tider svært at følge med, hvis man på et tidspunkt blev hægtet af. Her fortsatte underviseren og man havde problemer med at indhentet den information man havde mistet. Det var dog godt, at der var 2 underviserer på de 2 dage der var praktiske øvelser.
 Hej Gitte. Tusind tak for din fine evaluering. Rigtig dejligt at høre. Bh Niels:-)
 Sanne Jæger
 Kurset har været godt men synes dog at det gik alt for hurtigt. Hvis man blev hægtet af var det svært at komme med igen. Det var rigtig godt at der var en underviser dog en hjælper hvor vi skulle arbejde selv.
 Hej Sanne. Tusind tak for din tilbagemelding - rigtig dejligt at høre. Tempo er alfa og omega på moduler med opsætning af robotter, og vi gør alt hvad vi kan for at finde det rigtige tempo som rammer flest muligt bedst. Bh Niels:-)
 RPA-kursus 26.-27. februar + 12.-13. marts
 Super godt kursus. God veksling mellem teori (governance etc.) og praktik (programmering). Gode undervisere, der forstod at gøre kurset interessant. Der måtte meget gerne have været ledere med på de to "teori"-dage.
 Hej Allan. Tusind tak for din fine tilbagemelding. Virkelig dejligt at høre. Bh Niels:-)
 Godt kursus med kompetente undervisere
 Jeg havde nogle gode og yderst lærerige dage. I de dage hvor vi havde praktisk RPA undervisning fungerede det bedst med Torben som underviser og Nicolai som support. Det var særligt godt på modul M, hvor læringsområderne var delt op i en slags "læringsmoduler" som hang sammen med præsentationen.
 Hej Rasmus. Tusind tak for din tilbagemelding. Rigtig dejligt at høre. Bh Niels:-)
 Irene sandager
 Det var et godt kursus, men der var måske for meget teori om governance. Jeg havde


text:
mere behov for hands on og øvelser, hvilket gav rigtig meget.
 Hej Irene. Tusind tak for din tilbagemelding. Det er en hårfin balance som vi konstant prøver at optimere. Tak skal du have. Bh Niels:-)
 Kunne man niveauopdelt lidt mere så ville man få et større fagligt udbytte?
 Hej John. Tusind tak for din fine tilbagemelding. Ja, jeg er helt enig. Vi er meget opmærksomme på netop det. Nogle er lige startede med RPA, og andre er allerede godt i gang . Vores holdning er at der skal være plads til alle, og vi er allerede igang med løsninger. Bh Niels:-)
 Jens Noack Skærbæk
 Godt kursus. Godt indhold. God underviser. og God Weekend :-)
 Hej Jens. Tusind tak for din fine tilbagemelding. Rigtig dejligt at høre. Bh Niels:-)


text:
Højesteret afsiger dom om gæsteprincippet | Viden og events | DLA Piper Global Law Firm
 Højesteret afsiger dom om gæsteprincippet
 20 FEB 2016 Af:
 Højesteret har den 16. februar 2017 afsagt en dom, der anlægger en særdeles bred fortolkning af gæsteprincippets anvendelse i forbindelse med ”sammensatte anlægsprojekter”.
 Sagen drejede sig om, hvem der skal betale for ledningsomlægninger i forbindelse med Metroselskabets etablering af den nye Cityring.
 Dommen fra Højesteret indebærer, at ledningsejerne selv må betale udgifterne, når deres ledninger skal flyttes for at skabe plads til nye jernbanestationer.
 Gæsteprincippet finder generelt anvendelse, hvor der uden vederlag er givet tilladelse til at anbringe en ledning på en ejendom. Ledningsejeren skal som ”gæst” betale for ledningsarbejder, der er nødvendiggjort af arealejerens ændrede benyttelse af arealet. For ledninger i vejarealer fremgår gæsteprincippet direkte af vejloven.
 Som udgangspunkt er det kun vejmyndigheden, der kan påberåbe sig vejlovens gæsteprincip, og kun ledningsomlægninger der er begrundet i ”vejformål” kan kræves betalt af ledningsejerne.
 Imidlertid afsagde Højesteret i 2007 ”Flintholmdommen”, der fastslog, at et anlægsprojekt der omfatter arbejder vedrørende både vej og bane kan udgøre et sammensat anlægsprojekt, med den konsekvens at vejlovens gæsteprincip finder anvendelse på projektets ledningsarbejder, selv om projektet ikke er begrundet i vejformål, og uanset hvilke dele af projektet, der har nødvendiggjort ledningsarbejderne.
 I Cityringsagen afslog nogle ledningsejere at betale de betydelige udgifter til ledningsomlægninger. Dels fordi der i netop anlægsloven vedrørende Cityringen var en særlig bestemmelse om, hvem der skal betale for ledningsomlægninger, og dels fordi anlægsprojekterne ved hver af de fire berørte metrostationer på væsentlige punkter var mindre ”sammensatte” end beskrevet i dommen fra 2007 vedrørende Flintholm Station.
 Således gav både vejkonstruktioner og jernbanekonstruktioner ved Flintholm Station anledning til ledningsomlægninger, medens der i Cityringsagen var enighed om, at vejarbejderne ikke nødvendiggjorde flytning af ledninger. Ledningsejerne, som i Højesteret blev repræsenteret af LETT, gjorde derfor gældende, at reglen om sammensatte anlægsprojekter ikke skulle finde anvendelse, fordi ledningsarbejderne ikke som i Flintholmsagen var begrundet i både vejformål og jernbaneformål.
 Dernæst var der i Flintholmsagen betydelige arbejder hvor både vejformål og jernbaneformål greb ind i hinanden, som f.eks. etableringen af en række broer, hvor jernbane og vej krydser hinanden. I Cityringsagen derimod, er vejarbejderne af langt mindre omfang, og de udføres først, når stationerne er færdigbyggede og de grønne hegn er revet ned.
 Højesteret stadfæstede landsrettens dom, der bestemte, at ledningsejerne skal betale.
 Højesteret har i de senere år truffet afgørelse i en række sager om gæsteprincippets anvendelse og afgrænsning, og tendensen har været, at gæsteprincippet i stadig større omfang fortolkes til skade for ledningsejerne, således at ledningsejerne i dag må betale for ledningsomlægninger i væsentligt større omfang end for 10 år siden.
 I Cityringsagen er denne tendens blevet fulgt op, og det er nu fastslået, at der ved afgørelsen af om der foreligger et sammensat anlægsprojekt, ikke stilles krav om, at der overhovedet er nogen ledningsomlægninger med ”vejformål”.
 Endvidere skal vurderingen af, om der er tale om et ”sammensat anlægsprojekt” foretages for hver station for sig, men der stilles ikke særlige krav til


text:
arten og omfanget af vejarbejderne.
 Konsekvensen af den udvidede fortolkning af gæsteprincippets anvendelsesområde er, at ledningsejerne i større omfang må budgettere med at skulle afholde de betydelige omkostninger til ledningsomlægninger i forbindelse med fremtidige jernbaneprojekter.
 Ledningsejerne kan kun finansiere de øgede udgifter ved at forhøje forsyningskundernes betaling. Udgifterne til ledningsomlægninger flyttes altså fra skattefinansiering til brugerfinansiering, og prisen på el, vand, afløb, datakommunikation med videre bliver skruet i vejret.
 Hvis denne tendens skal bremses eller reverseres, må forsyningsselskaberne søge at påvirke folketinget til at ændre lovgivningen på området.
 Tlf.: +45 33 34 01 41


text:
Skat.dk: Ejendomsavance - landbrugsejendom - stuehusreglen - sammenlægning af ejendomme - ikke selvstændig stuehusværdi
 2. afdeling, B-3067-12
 Parcelhusreglen, tingsretlig, stuehus
 Spørgsmålet var, om fortjenesten ved A's salg i 2008 af ...1 var skattefri for den del, der vedrørte beboelsesbygningen med tilhørende grund og have.
 Han købte ...1 i 1985 og boede sammen med sin familie i stuehuset indtil 1990, hvor han købte naboejendommen, ...2, som han derefter beboede sammen med sin familie. Stuehuset på ...1 blev herefter udlejet.
 I 1999 blev ...1 og ...2 lagt sammen til en ejendom, og ...1 udgik som selvstændig ejendom, ligesom der ikke længere var henført selvstændig stuehusværdi til beboelsesbygningen.
 I 2008 solgte A ...1, som han havde beboet sammen med familien fra 1986 til 1990. SKAT forhøjede ham med fortjenesten for så vidt angik den del af salgssummen, der kunne henføres til beboelsesbygningen.
 Efter karakteren af de matrikulære dispositioner vedrørende ...1 i 1999, sammenholdt med den frem til 2008 uændrede landbrugsmæssige benyttelse af ejendommen, og henset til formålet med ejendomsavancebeskatningslovens § 9, stk. 1, fandt landsretten, at sammenlægningen af de to ejendomme ikke kunne føre til, at A ikke længere opfyldte bopælskravet i 2008 i forhold til den solgte ejendom.
 I den foreliggende sammenhæng fandt landsretten det herefter ikke afgørende, at ...1 tingsretligt undergik forandringer efter, A fraflyttede stuehuset i 1990, at han efter den matrikulære sammenlægning af de to ejendomme i 1999 ikke havde boet i stuehuset på ...1, og at dette stuehus efter sammenlægningen ikke havde været selvstændigt vurderet.
 Landsretten gav således A medhold i, at den del af fortjenesten, der vedrørte stuehuset på ...1, var skattefri.
 Den juridiske vejledning 2013-2 C.H.2.1.15.5
 Peter Thønnings, Kåre Mønsted og Lisbeth Adserballe (kst.)
 Denne sag, der den 6. marts 2012 er anlagt ved byretten, er ved kendelse af 7. september 2012 henvist til behandling ved Østre Landsret i medfør af retsplejelovens § 226, stk. 1.
 Sagen drejer sig om, hvorvidt sagsøgeren, A, i forbindelse med et salg af en del af en sammenlagt landbrugsejendom er skattepligtig af den del af fortjenesten, der vedrører en beboelsesbygning med tilhørende grund og have, jf. ejendomsavancebeskatningslovens § 9, stk. 1.
 A har nedlagt påstand om, at sagsøgte, Skatteministeriet, skal anerkende, at sagsøgerens skattepligtige indkomst for indkomståret 2008 nedsættes med 2.680.772 kr.
 Landsskatteretten afsagde den 6. december 2011 kendelse vedrørende As skatteforhold for indkomståret 2008. I kendelsen hedder det bl.a.:
 Sagen drejer sig om, hvorvidt en beboelsesbygning kan anses for et stuehus til en landbrugsejendom, jf. ejendomsavancebeskatningslovens § 9, stk. 1, jf. vurderingslovens § 33, stk. 4.
 SKAT har ikke anset beboelsesbygningen på ejendommen for et stuehus, der er omfattet af ejendomsavancebeskatningslovens § 9, stk. 1, og har forhøjet klagerens skattepligtige indkomst med 2.680.772 kr. for indkomståret 2008 som følge af yderligere opgjort ejendomsavance.
 Klageren købte ejendommen ...1 i 1985, Ejendommen var på 27 ha. Klageren og hans familie flyttede ind i stuehuset på ejendommen i 1986.
 I 1990 købte han naboejendommen beliggende ...2. Denne ejendom var ved købet på ca. 40 ha. Efter købet flyttede klageren og hans familie


text:
fra stuehuset på ...1 til stuehuset på ...2. Stuehuset på ejendommen ...1 blev derefter delvist udlejet til en fodermester. Den resterende del af stuehuset har stået tomt.
 De 2 ejendomme blev sammenlagt til en ejendom i 1999. Den sammenlagte ejendom var i 2008, efter en række mindre tilkøb af jord, på i alt ca. 100 ha.
 I 2008 solgte klageren ejendommen ...1. Ejendommen bestod af i alt 26,1 ha jord samt bygninger, herunder det stuehus, som klageren havde beboet i perioden fra 1986 til 1990. Der blev i forbindelse med salget selvangivet en ejendomsavance på. 3.759.523 kr.
 Ejendommen var på salgstidspunktet undergivet landbrugspligt og var en del af den i 1999 sammenlagte ejendom. Salget var betinget af udstykning. Det fremgår af vurderingsoplysninger, at ejendommen ...1 efter sammenlægningen med ...2 er opført som en udgået ejendom, og at der ikke er henført en selvstændig stuehusværdi til beboelsesbygningen. Inden sammenlægningen var ...1 opdelt i en stuehusværdi og en grundværdi.
 Det fremgår endvidere af vurderingsoplysninger, at ejendommen ...2 efter sammenlægningen alene består af en beboelsesenhed.
 SKAT har forhøjet klagerens beskatningsgrundlag for indkomståret 2008 med yderligere ejendomsavance ved salg af ejendommen ...1 således:
 Salgspris stuehus, jf. fordelingen i købsaftale
 Anskaffelsessum ifølge skrivelse af 30/3 2010
 fra klagerens revisor
 kr. 869.228
 kr. 2.680.772
 SKAT har ikke oplysninger om eventuelle forbedringsudgifter afholdt på stuehuset, hvorfor der ikke er medtaget sådanne udgifter.
 SKAT har henvist til SKM2008.341.LSR, hvori Landsskatteretten har taget stilling til salg af landbrugsejendom uden særskilt stuehusvurdering, hvor stuehuset tidligere har været vurderet særskilt. Landsskatteretten fandt i sagen, at det af vurderingsvejledningen fremgår, at det alene er den del af ejendommens bygninger eller dele af bygninger, der anvendes til beboelse for ejendommens ejer, der er omfattet af stuehusbegrebet, og dermed kan sælges skattefrit. Andre bygninger, der er bestemt til eller anvendes til funktionær- eller arbejderbolig ol., eller som anvendes til udleje, er ikke omfattet af stuehusbegrebet. Landsskatteretten fandt ikke, at stuehus 2 var omfattet af bestemmelsen i ejendomsavancebeskatningslovens § 9. Ved afgørelsen blev der lagt vægt på, at stuehus 2 betragtes som en separat beboelsesbygning, der ikke indgår i stuehusvurderingen, men er anset som en selvstændig beboelsesenhed.
 Det samme er tilfældet med vurderingen af ejendommen ...2. Stuehusvurderingen omfatter ...2, mens ...1 er vurderet sammen med den øvrige ejendom som en beboelsesenhed.
 Ejendommen ...1 blev ved godkendelse i Kort- og Matrikelstyrelsen den 15. juni 1999 sammenlagt med ejendommen ...2. Ejendommen er dermed ikke længere selvstændig vurderet som stuehus, men indgår i den samlede ejendomsvurdering af ejendommen ...2 som en beboelsesenhed.
 Da ejendommen ...1 ikke er omfattet af vurderingslovens § 33 stk. 1, jf. stk. 4, er denne ikke omfattet af ejendomsavancebeskatningslovens § 9, stk. 1.
 Klagerens repræsentant bar nedlagt påstand om, at SKATs forhøjelse af den skattepligtige indkomst for indkomståret 2008 skal nedsættes til 0 kr., idet stuehuset på ...1 er omfattet af ejendomsavancebeskatningslovens § 9.
 I 2008 solgte klageren ejendommen beliggende ...1, og salget omfattede - på nær ca.1 ha - nøjagtigt den samme ejendom, som klageren havde købt i 1985..
 Ejendommen har været opretholdt


text:
med selvstændig adresse i hele ejerperioden og var på salgstidspunktet i BBR-registeret betegnet som et stuehus til en landbrugsejendom med et boligareal på 250 kvm og med eget køkken.
 SKAT har henvist til SKM2008.341.LSR. Repræsentanten har hertil anført, at der er enighed om, at skatteyderen i SKM2008.341.LSR havde beboet ejendommen i ejerperioden. Den afgørende forskel er dog, at klageren i nærværende sag utvivlsomt har beboet både boligen på ...1 og den nuværende bolig på ...2, medens skatteyderen i SKM2008.341.LSR kun sporadisk havde brugt stuehus 2 til fester mm., men aldrig havde brugt stuehus 2 til egentlig egen beboelse. I SKM2008.341.LSR var der endvidere ikke beregnet ejendomsværdiskat af stuehus 2, medens klageren i nærværende sag har beregnet lejeværdi af ...1 i perioden fra 1986-1990.
 Klageren har afstået en ejendom - dog kun en del af en ejendom, der på afståelsestidspunktet var vurderet som en landbrugsejendom efter vurderingslovens § 33, stk. 1. Klageren har utvivlsomt beboet ejendommen i ejerperioden, og boligen var vurderet som ejerbolig (stuehus), medens klageren boede der. Ejendommen var både en landbrugsejendom, medens klageren beboede ejendommen og var ligeledes en landbrugsejendom på salgstidspunktet. Ejendommen har både dengang klageren beboede boligen på ...1 og senere i væsentligt omfang været benyttet erhvervsmæssigt.
 I lovbestemmelsens § 9 stk. 1, sidste del af 1. punktum, er det anført, at det er den del af fortjenesten, der vedrører stuehuset, der er fritaget for beskatningen. Der er ikke her konkret henvist til, at denne del, af ejendommen skal være vurderet som et stuehus på selve salgstidspunktet. Derfor må det være tilstrækkeligt, at klageren har beboet boligen på ...1, medens boligen var vurderet som et stuehus til en landbrugsejendom. Dette svarer til Landsskatterettens kendelse af 22. december 2008, jf. journal nr. 08-01625 (Afgørelsesdatabasen j. nr. 08-01625).
 Den nuværende formulering af § 9 hidrører i det væsentlige fra lovforslag 85 fremsat den 3. november 1999 og vedtaget som lov 958 af 20. december 1999. I bemærkning til § 9, jf. § 4 nr. 23 i lovforslaget, er der bl.a. anført følgende:
 Som hidtil er det et krav, at stuehuset/ejerboligen skal have tjent som bolig for ejeren eller dennes husstand, og det foreslås i denne forbindelse præciseret, at ejeren eller dennes husstand skal have anvendt ejendommen som bolig, mens ejendommen har været vurderet som landbrug, gartneri, planteskole eller frugtplantage, som skovbrugsejendom eller en blandet benyttet ejendom, for at bopælskravet kan anses for opfyldt.
 Følgende fremgår af de generelle bemærkninger til ændringerne i lov om ejendomsavance:
 For det første foreslås det, at reglen om fradrag for ejerboligandelen ved afståelse af landbrug m.m. og blandet benyttede ejendomme ophæves og erstattes af en regel om, at den del af fortjenesten, der vedrører stuehuset med tilhørende grund og have eller ejerboligen, er skattefri efter de samme regler, som gælder ved afståelse af parcelhuse.
 Lovens intentioner er således at sidestille reglerne om skattefrihed ved salg af stuehuse med reglerne om skattefrihed ved salg af parcelhuse, jf. parcelhusreglen i § 8. Da parcelhuse også kan sælges skattefrit efter, at man har fraflyttet parcelhuset og