text:
blev en betaling for adgangen til hurtigt at overtage nogle forretningslokaler betragtet som en lejemålsdusør, som er skattepligtig indkomst. Se også TfS 1991, 507 LSR.
 Det er en betingelse, at virksomhedens indtjening skal kunne begrunde eksistensen af goodwill. Dette er ofte tilfældet, når der er knyttet en særlig kundekreds til virksomheden.
 Hvis forventningen om en fremtidig indtjening ikke knytter sig til en oparbejdet kundekreds eller forretningsforbindelser, kan der ikke være knyttet goodwill til overdragelsen af en virksomhed. Se SKM2005.274.HR.
 Hvis et selskabs eneste aktivitet er at eje andele i associerede selskaber, og selskabet dermed ikke har nogen selvstændig driftsaktivitet, kundekreds, forretningsforbindelser eller lignende, kan der ikke være goodwill tilknyttet virksomheden. Se SKM2004.174.LR.
 Der er ikke knyttet en særlig kundekreds til virksomheden, når fx en svineproducent sælger direkte til slagteriet. Se TfS 1992, 431 VLD. Det samme er tilfældet ved salg af skind gennem De Danske Pelsauktioner. Se TfS 1987, 439 LSR.
 Når der ikke er lagt vægt på produkternes oprindelse, og når produkterne bliver afsat via et elektronisk auktionssystem, og når sælger kun kan identificeres ved et registreringsnummer, kan der ikke være goodwill tilknyttet virksomheden. Se TfS 1999, 352 LSR om et gartneri.
 Landsskatteretten har i forbindelse med omdannelse af en dambrugers virksomhed til selskab fundet, at der forelå goodwill. Der blev lagt vægt på oplysningerne om afsætningskanaler og prisdannelser på fisk, herunder at handlen med fisk skete ved individuelt salg og ikke på auktion. Se TfS 1991, 344 LSR.
 I forbindelse med en overdragelse af en forretning med kollektion for lotteri kan der ikke vederlægges særskilt for lotterikollektionen. Denne kan ikke handles eller overdrages af en kollektør til en ny indehaver af forretningen. Derimod skal der typisk indgås en ny aftale mellem indehaveren af lotteriet og den nye kollektør. Se TfS 1992, 55 LSR, hvor vederlæggelse for overtagelse af lotterikollektionen blev anset for at være goodwill.
 En virksomhed, der helt eller delvist betjener licitationskunder, dvs. kunder, der primært har valgt virksomheden af prismæssige årsager, kan også have en goodwillværdi. Se TfS 2000, 256 LR og TfS 2000, 198 LR.
 Virksomhed med salg af bestemte bilmærker kan som udgangspunkt ikke have en goodwill tilknyttet, da virksomheden ikke uden grossistens samtykke kan overdrage retten til forhandling af det pågældende bilmærke.
 Ligningsrådet har dog udtalt, at goodwill knyttet til salg af et bestemt bilmærke ikke som udgangspunkt kun tilhører grossisten. Ligningsrådet udtalte også, at en bilkøbers valg af et bestemt bilmærke kan skyldes et ønske om køb hos en bestemt forhandler. Se TfS 2000, 392 LR, hvor Ligningsrådet fandt, at der af den beregnede goodwill kunne henføres 20 pct. til forhandleren.
 Overdragelse af kundeportefølje til andet koncernselskab medfører ikke nødvendigvis beskatning af goodwill. Se SKM2009.18.SR.
 Det fremgår af TfS 1997, 222 HR, at 2 af dommerne i forbindelse med Østre Landsrets behandling af sagen siger, at den omstændighed, at en virksomhed kun har en enkelt kunde, ikke kan udelukke, at kundeforholdet har en karakter, der kan begrunde eksistensen af goodwill. Højesteret kommenterer ikke dette.
 Det kan derfor ikke udelukkes, at der kan


text:
beregnes goodwill, hvis en virksomhed kun har en enkelt eller ganske få kunder.
 Værdiansættelsen af goodwill beror på en konkret vurdering af det pågældende kundeforhold. Det afgørende ved denne vurdering er, om en uafhængig køber vil være villig til at tillægge det pågældende kundeforhold goodwillværdi eller ej. Se TfS 1997, 222 HR, hvor Højesteret i øvrigt ikke fandt, at der forelå goodwill.
 SKM2007.347.HR
 Ved aftale af 31. januar 1993 solgte A goodwill i en revisionsvirksomhed til et selskab, som han selv ejede. Skattemyndighederne havde anset det aftalte vederlag på 1,5 million kr. for goodwill som maskeret udlodning til A. Med henvisning til indholdet og ordlyden af aftalen, fandt landsretten, at der var tale om særskilt overdragelse af goodwill og frifandt derfor Skatteministeriet. Højesteret anførte, at overdragelsesaftalen skulle ses i sammenhæng med en forudgående forpagtningsaftale med selskabet, hvorefter salget til selskabet ikke blot omfattede goodwill, men også de bortforpagtede formuegoder. Som følge heraf tog Højesteret As påstand om hjemvisning til følge.
 SKM2006.641.HR
 Skattemyndighederne havde ikke godkendt afskrivninger på goodwill med virkning fra indkomståret 2000. Selskabet, der havde indgået en aftale om overdragelse af revisionsvirksomheden underskrevet 2/1 2001, gjorde gældende, at der allerede i oktober 2000 blev indgået en endelig overdragelsesaftale, der blev bekræftet af en pressemeddelelse, der var sendt ud til alle samarbejdspartnere og kunder. Højesteret tiltrådte herefter, at der i oktober 2000 var indgået en bindende aftale om overdragelse af revisionsvirksomheden.
 SKM2005.274.HR
 Appellanterne havde overdraget deres personlige virksomheder med handel med værdipapirer for egen regning til deres selskaber. Højesteret fandt i overensstemmelse med landsretten, at den forventning, der måtte have været om en fremtidig indtjening ved værdipapirer, ikke knyttede sig til en oparbejdet kundekreds eller forretningsforbindelser, og at der derfor ikke kunne anses for at være afhændet goodwill.
 Ikke goodwill.
 I forbindelse med datterselskabets køb af en virksomhed købte og betalte moderselskabet for virksomhedens goodwill. Uanset aftalen blev datterselskabet anset for ejer af virksomhedens goodwill, da ejendomsretten til goodwill ikke kan overdrages som et særskilt aktiv løsrevet fra den virksomhed, som denne goodwill er knyttet til. Moderselskabets betaling for virksomhedens goodwill blev derfor beskattet som kapitaltilskud til datterselskabet efter SL § 4.
 Spørgsmålet i sagen var, om der kunne afskrives på et beløb, der i en overdragelsesaftale var betegnet som vederlag for goodwill. Vederlaget blev anset for at være betaling for, at sælger ikke ville påberåbe sig nogen konkurrenceklausuler, som tidligere medarbejdere havde påtaget sig. Disse medarbejdere blev ansat hos køber. Vederlaget blev anset for at være en etableringsudgift, der ikke er omfattet af SL § 6, stk. 1, litra a. Det formuegode, som der var ydet vederlag for, havde heller ikke en sådan karakter, at det kunne sidestilles med immaterielle rettigheder, hvorpå der kunne afskrives.
 TfS 1997, 555 HR
 En revisor indtrådte som interessent i et revisionsfirma i 1984. Det var mundtligt aftalt, at han som de andre partnere ikke skulle betale for goodwill ved sin indtræden i firmaet, og at firmaet ikke betalte goodwill for de klienter, han tilførte firmaet. Den pågældende revisor udtrådte i 1986 af interessentskabet

type: other


text:
og startede sammen med en tidligere medarbejder ny virksomhed. I forbindelse med sin udtræden af interessentskabet betalte han 1,6 mio., kr. til de øvrige interessenter for de klienter, han havde taget med i sin ny virksomhed. Landsretten fandt, at der var tale om en ikke-fradragsberettiget betaling for goodwill. Højesteret lagde til grund, at beløbet 1,6 mio. kr. udgjorde betaling for medtagne klienter og stadfæstede landsrettens dom.
 TfS 1997, 222 HR
 Højesteret bemærkede, at kundeforhold mellem parter, der ikke har modstridende interesser, også som udgangspunkt kan danne grundlag for skattemæssig ansættelse af goodwill, men kundeforholdet skal have haft en sådan karakter, at der er grundlag for at antage, at en uafhængig køber af virksomheden ville have tillagt det goodwillværdi. Højesteret fandt, at der ikke var oparbejdet en kundekreds, der kunne overdrages som goodwill. Den beregnede goodwillværdi blev herefter nedsat.
 TfS 1991, 16 HR
 Ved en revisors udtræden af et revisor I/S aftaltes, at han selv skulle medtage nogle nærmere specificerede klienter. Han bortforpagtede herefter goodwill til et af ham stiftet selskab, ligesom han overdrog sin virksomhed til selskabet. Da hele virksomheden således var overdraget til selskabet, blev bortforpagtningen af goodwill anset som salg. Sagen blev forligt ved Højesteret, idet klientporteføljen blev anset for overdraget til selskabet.
 SKM2013.535.ØLR Sagen vedrørte fordelingen af en fortjeneste ved salg af goodwill mellem sagsøgerens personlige virksomhed og et selskab, hvor sagsøgeren var hovedaktionær. Ifølge ordlyden af overdragelsesaftalen blev samtlige udlejningsaktiviteter fra sagsøgerens to virksomheder solgt. Betalingen for goodwill var alene henført til selskabet. Skattemyndighederne fordelte herefter betalingen for goodwill skønsmæssigt mellem de to sælgere, idet 100.000 kr. blev henført til selskabet og 400.000 kr. til den personlige virksomhed. Dette medførte en forhøjelse af sagsøgerens skattepligtige indkomst for indkomståret 2002 med 400.000 kr. Retten fandt ikke grundlag for at tilsidesætte skattemyndighedernes skønsmæssige ansættelse, idet den ikke fandtes åbenbart urimelig eller i øvrigt hvilende på et forkert grundlag.
 SKM2006.455.VLR
 Sagen drejede sig om, hvorvidt sagsøgeren var berettiget til at foretage afskrivning på et beløb, der var betalt til et koncernforbundet selskab eller ej. Sagsøgeren gjorde i første række gældende, at der ved aftalen var erhvervet skattemæssig goodwill, subsidiært at der var tale om en indtjeningsrettighed, som der kunne afskrives på efter AL § 40, stk. 2, eller SL § 6, stk. 1, litra a. Landsretten udtalte, at den omstændighed, at det koncernforbundne selskab lod sagsøgeren udføre aktiviteter mod vederlag, ikke indebar overdragelse af en virksomhed med dertil knyttet goodwill. Landsretten bemærkede herved, at
 aktiviteten blev nedlagt,
 der ikke blev overført personale og aktiver,
 der heller ikke blev afstået kunder, forretningsforbindelser eller lignende, og
 der reelt var et tjenesteydelsesforhold.
 Landsretten fandt herefter ikke grundlag for at indrømme sagsøgeren afskrivningsret.
 SKM2005.148.ØLR
 Et revisionsselskab overdrog en klientliste mod et vederlag svarende til 15 pct. af bruttoindtægterne fra de overdragne klienter i 7 år. Landsretten fandt, at der forelå goodwill, og at der var fornøden hjemmel til at beskatte kapitalværdien af den løbende ydelse, som udgjorde vederlaget for den afståede goodwill.
 TfS 1999, 646 ØLR
 Nogle revisorer overdrog andele i et revisionsinteressentskab


text:
til hver deres 100 pct. ejede selskab. Skattemyndighederne fandt ikke at overdragelsen var reel. Landsretten lagde til grund, at de pågældende personer kunne udøve selvstændig virksomhed gennem et selskab, og fandt, at overdragelsen, herunder goodwill, havde en sådan realitet, at overdragelsen måtte tillægges skattemæssig virkning.
 TfS 1998, 459 VLR
 Skatteyderen drev en virksomhed fra lejede lokaler. I forbindelse med ejendommens salg ophørte lejemålet, og det blev aftalt, at udlejeren skulle betale 1.536.000 kr. til skatteyderen som godtgørelse, herunder 500.000 kr. for mistet goodwill. Skatteyderen købte herefter en anden ejendom, beliggende ca. 500 m fra den tidligere forretning, og fortsatte sin virksomhed herfra. Da skatteyderen havde fortsat sin virksomhed med uændret navn og varesortiment i relativ kort afstand fra det tidligere lejemål, fandt landsretten, at goodwillerstatningen måtte anses som yderligere erstatning for opgivelse af lejemål.
 Se tilsvarende i
 TfS 1993, 32 VLR
 TfS 1995, 280 VLR
 TfS 1997, 700 ØLR
 Et selskab påstod principalt, at der ved en aftale med selskabets moderselskab om varetagelse af en række af moderselskabets aktiviteter, ikke var sket en virksomhedsoverdragelse. Selskabet påstod subsidiært, at der først var sket en virksomhedsoverdragelse 11⁄2 år senere, hvor moderselskabet overdrog en del af sine driftsmidler til selskabet. Landsretten fandt, at der allerede ved indgåelsen af aftalen om varetagelse af en række af moderselskabets aktiviteter var sket en overdragelse af en selvstændig del af den virksomhed, som hidtil var drevet af moderselskabet.
 TfS 1992, 431 VLR
 En gårdejer overdrog sin svine- og kvægvirksomhed til et anpartsselskab, hvori han var hovedanpartshaver. Da indtjeningen i det væsentlige skete ved salg af slagtesvin og smågrise til et slagteri, således at der ikke var knyttet nogen kundekreds eller lignende til den overdragne virksomhed, fandt landsretten, at der ikke var knyttet nogen goodwill til overdragelsen af virksomheden. Vederlaget for goodwill var derfor med rette blevet anset for udlodning fra selskabet. Landsretten bemærkede, at det findes uden betydning for afgørelsen, om der er knyttet en særlig værdi til sagsøgerens tilstedeværelse som driftsleder.
 TfS 1992, 211 ØLR
 En skatteyder var ejer af nogle selskaber og var direktør for disse. Landsretten anså virksomheden med afholdelsen af nogle konkurrencer for udelukkende at have fundet sted i selskaberne. Som følge heraf var goodwill knyttet til disse selskaber. Skatteyderen kunne derfor ikke antages selvstændigt at kunne disponere over denne goodwill som hans personlige rettighed.
 En slagter drev forretning fra lejede lokaler. Udlejer ville nedrive bygningen og opføre en anden i stedet. Udlejer betalte lejeren en erstatning på 610.000 kr. fordelt med 429.000 i goodwill og 181.000 til dækning af flytteudgifter mv. Retten fandt det ikke godtgjort, at slagteren havde lidt et tab for mistet goodwill, idet han havde fortsat sin virksomhed i nærheden af den hidtidige forretning med samme varesortiment og under samme navn som hidtil. Sagen hjemvistes til ligningsmyndigheden til ansættelse af indkomsten ved afståelse af lejemålet.
 3 interessenter købte i 1978 et lejet erhvervslejemål, og i 1981 købte samme 3 interessenter en ejerlejlighed. I 1983 overdrog interessenterne erhvervslejemålet til eget selskab, ligesom ejerlejligheden blev udlejet til selskabet. Landsretten fandt ikke,


text:
at en del af det af selskabet betalte vederlag for erhvervslejemålet kunne anses for en skattefri beliggenhedsgoodwill, da selskabet havde drevet forretningen siden 1978. Da interessenterne havde købt lejemålet i 1981, kunne beløbet heller ikke anses for afståelse af ret ifølge en lejekontrakt. Vederlaget måtte anses for en ydelse i lejeforhold, der var skattepligtigt efter SL § 4.
 En skotøjshandler havde i 1975 indgået lejemål, der var uopsigeligt i 20 år, om lokaler i et butikscenter. Da forretningens økonomi ikke var tilfredsstillende, blev lejemålet overtaget af Irma A/S i 1985 for 200.000 kr. Skotøjshandleren flyttede til andre lokaler i nærheden uden for butikscentret. Landsretten fandt, at selvom det muligvis var aftalt mellem parterne, at der var tale om en overdragelse af goodwill ("beliggenhedsgoodwill"), var der ikke ført bevis for, at skotøjshandleren havde mistet goodwill, da virksomheden fortsatte på næsten samme sted med uændret varesortiment og uden væsentlig omsætningstilbagegang. Afståelsessummen var derfor skattepligtig.
 TfS 1990, 23 ØLR
 En revisor havde i forbindelse med flytning af virksomheden udskilt visse arbejdsopgaver til sit eget selskab, som skulle fortsætte den begrænsede virksomhed med en nærmere angivet kreds af bogføringsklienter mv. Ved overdragelsen blev der udarbejdet en fortegnelse over klienter og honorarer, og der blev fastsat et goodwillvederlag på 375.000 kr., samtidig med at skatteyderen vederlagsfrit påtog sig en konkurrenceklausul. Retten lagde til grund, at skatteyderen ved aftalen med selskabet havde foretaget en reel overdragelse af et formuegode i form af en eksklusiv ret til at betjene en række kunder. Hans vederlag herfor måtte skattemæssigt bedømmes som betaling for goodwill.
 TfS 1986, 376 ØLR
 En revisor udskilte 4 klienter fra sin personlige virksomhed og overdrog mod vederlag føringen af deres regnskaber til et selskab, i hvilket han var eneejer. Overdragelsen af enkelte klienter kunne efter landsrettens mening ikke anses som overdragelse af goodwill, og vederlaget for overdragelsen blev herefter beskattet som maskeret udlodning fra selskabet.
 Sagsøgeren drev personlig virksomhed med import og salg af træhuse m.v. Virksomheden blev i 2005 overdraget til et dertil oprettet anpartsselskab, som havde samme formål som den personligt drevne virksomhed. For indkomståret 2006 selvangav sagsøgeren en avance på kr. 500.000,- ved overdragelsen af den personlige virksomheds goodwill til anpartsselskabet, jf. AL § 40, stk. 6, jf. stk. 1.
 Sagsøgeren gjorde gældende, at selskabet i forbindelse med udtræden af et advokat I/S havde lidt et tab på goodwill, idet selskabet ikke havde modtaget vederlag for opgivet goodwill. I årene efter selskabets udtræden modtog selskabet en royalty. Retten fandt, at denne royalty var betaling for goodwill, og at vederlaget skulle indgå i avanceopgørelsen, og ikke beskattes på udbetalingstidspunktet. Sagsøgeren modtog endvidere uafhængig af sin udtræden en afgift af visse særlige klienter. Retten fandt, at afgiften var uden betydning for vurderingen af, i hvilket omfang sagsøgeren havde opgivet eller lidt tab på den oprindeligt erhvervede goodwill. Retten fandt herefter, at sagsøgeren havde lidt et fradragsberettiget tab på goodwill.
 SKM2002.86.LSR
 En merpris for erhvervelse af en erhvervsandelslejlighed kunne ikke anses som betaling for goodwill, men beløbet var skattepligtigt efter aktieavancebeskatningsloven for salgsselskabet. Der var


text:
ikke oplysninger om eller dokumentation for, at der i forbindelse med handlen af erhvervsandelslejligheden var handlet kundekreds eller lignende. Landsskatteretten bemærkede, at der ikke i forbindelse med afståelsen kunne anses at være afstået en kundekreds mv., som kunne betinge afståelse af skattemæssig goodwill, hvorfor den påklagede ansættelse blev stadfæstet.
 TfS 1999, 352 LSR
 Ved overdragelse af et gartneri til et selskab skulle der ikke ansættes en goodwillværdi.
 Landsskatteretten udtalte, at goodwill efter praksis er knyttet til afståelse af en kundekreds, forretningsforbindelser eller lignende. Retten fandt efter det oplyste om afsætningen af produktionen ikke, at der var en kundekreds, forretningsforbindelser eller lignende knyttet til klagerens gartneri. Der blev henset til, at der hos aftagerne af gartneriets produkter ikke var lagt vægt på produkternes oprindelse. Der var endvidere henset til, at klageren i årene 1994-1997 havde afsat henholdsvis 100 pct., 98 pct. og 86 pct. af sin produktion via et edb-system, at udbudte varepartier var opført efter pris, samt at gartneriet kun var identificeret med et registreringsnummer i systemet.
 En personligt drevet virksomhed blev omdannet til anpartsselskab med tilbagevirkende kraft til den 1/1 1993. Der var i februar 1993, da stifteren endeligt besluttede sig for virksomhedsomdannelse, indgået en skriftlig aftale om salg af goodwill til selskabet. Landsskatteretten fandt, at goodwill først var afstået den 23/6 1993 ved underskrivelsen af stiftelses- og overdragelsesdokumenterne. Omdannelsen med tilbagevirkende kraft ændrede ikke på afståelsestidspunktet.
 TfS 1994, 43 LSR
 En vognmand stiftede et selskab, som forpagtede vognmandens virksomhed. Ved forpagtningens ophør solgte han 3 biler til selskabet og modtog et beløb for goodwill. Der var ikke afstået goodwill ved forpagtningens ophør, da goodwill var nøje knyttet til virksomhedens drift, og vederlaget blev anset som maskeret udlodning.
 TfS 1992, 55 LSR
 Ved overdragelse af en kiosk med kollektion for Varelotteriet og Landbrugslotteriet blev efter købekontrakten 30.000 kr. af overdragelsessummen anset for vederlag for goodwill og 30.000 kr. for vederlag for lotteri. Landsskatteretten fandt, at også de 30.000 kr. for lotteri måtte anses for goodwill, idet kollektionen blev anset for at være en del af det overdragne varesortiment.
 Skatteyderen erhvervede i august 1987 en ejendom fra sin far. Erhvervslokalerne i ejendommen havde været udlejet til en købmand siden 1961. Lejemålet blev opsagt af købmanden pr. 1/3 1988 og stod herefter ubenyttede, indtil de blev udlejet pr. 1/11 1988. Ifølge lejekontrakten, der skulle løbe over 10 år, betalte lejeren 108.000 kr., herunder 60.000 kr. for goodwill. Landsskatteretten fandt, at ingen del af vederlaget kunne betragtes som goodwill, da skatteyderen (udlejeren) ikke havde afstået nogen kundekreds. Betalingen var derfor en art nøglepenge eller lejemålsdusør og således skattepligtig indkomst.
 TfS 1991, 346 LSR
 En revisions- og datavirksomhed var tidligere blevet drevet som interessentskab. I 1985 omdannede de to interessenter revisionsvirksomheden til et selskab med sig selv som aktionærer. De ønskede på et senere tidspunkt at overdrage datavirksomheden til selskabet. Datavirksomhedens eneste aktivitet var edb-behandling for selskabet som kunde, og arbejdet blev udført uden lønnet medhjælp af de to interessenter. Landsskatteretten fandt, at der ikke i forbindelse med overdragelsen forelå goodwill i skattemæssig


text:
henseende som følge af personsammenfald mellem virksomheden og kunden.
 TfS 1991, 344 LSR
 En dambruger med ørredproduktion havde omdannet sin virksomhed til et selskab. Landsskatteretten fandt, at der måtte antages at have foreligget en goodwill ved omdannelsen, og godkendte det selvangivne beløb. Der var bl.a. henset til oplysningerne om afsætningskanaler og prisdannelser på ørreder.
 TfS 1991, 133 LSR
 Et ejendomsmæglerfirma blev overdraget til en ejendomsmæglerkæde, og samtidig blev der indgået en franchisekontrakt, hvorefter mæglerne skulle drive virksomheden på nærmere angivne vilkår. Bl.a. under henvisning til franchisekontraktens opsigelsesbestemmelser fandt Landsskatteretten, at der var tale om overdragelse af virksomhed, herunder goodwill. Selv om der i aftalen var indeholdt en konkurrenceklausul, fandt retten ikke anledning til at henføre nogen del af goodwillvederlaget til konkurrenceklausulen.
 Et selskab, der drev virksomhed bl.a. med import af en vareart til en sammenslutning af andelsforeninger, overdrog salgsretten til forhandlede vareart samt kundemasse, arkiver, mv. for 1,4 mio. kr. Landsskatteretten fandt, at der efter det oplyste forelå en samlet overdragelse af den værdi, som virksomheden repræsenterede, og at betalingen måtte anses som vederlag for goodwill.
 TfS 1987, 439 LSR
 En skatteyder overdrog sin minkfarm til eget selskab, og goodwill fastsattes til 200.000 kr. Da minkskindene næsten udelukkende blev afsat gennem De Danske Pelsauktioner, var der ingen kundekreds og dermed ingen goodwill knyttet til minkfarmen. Selskabets betaling var derfor en skattepligtig udlodning.
 LSRM 1971, 32
 Et nystiftet selskab overtog to interessenters aktiver til bogført værdi, herunder bl.a. materiel for ca. 3 mio. kr. Under hensyn til, at der ikke ved overdragelsen var fastsat goodwill, havde skattemyndighederne skønnet denne til 120.000 kr. Skatteyderen gjorde gældende, at interessenternes virksomhed overvejende havde været baseret på offentlig licitation. Der var således efter skatteyderens opfattelse ikke tale om en fast kundekreds eller andet, som kunne berettige til ansættelse af goodwill. Landsskatteretten fandt, at en entreprenørvirksomhed af et omfang som den pågældende ved overdragelse til tredjemand måtte antages at kunne indbringe en merpris som vederlag for navn såvel som for de med overtagelsen af en igangværende og veletableret virksomhed forbundne fordele. Et sådant vederlag er omfattet af goodwillbegrebet og kunne efter rettens opfattelse ansættes skønsmæssigt. Den påklagede ansættelse blev derfor stadfæstet.
 xSpørger var partner i et partnerselskab. Han ejede sin partnerselskabsandel personligt, og ønskede nu at overdrage denne til et af ham 100 % ejet selskab.
 Spørger havde oprindeligt købt sin partnerselskabsandel uden beregning af goodwill, men ønskede at overdrage andelen til sit selskab uden beregning af goodwill.
 Skatterådet bekræftede, at overdragelsen af spørgers ideelle andel af partnerselskabet til et af ham 100 % ejet selskab kunne ske uden beregning af goodwill.
 Skatterådet kunne også bekræfte, at Spørger, i forhold til LL § 4, kunne anses for selvstændig erhvervsdrivende, og at det af ham 100 % ejede selskab dermed kunne anses for at være rette indkomstmodtager vedrørende overskuddet af partnerselskabet.x
 xIkke goodwill.x
 SKM2009.18.SR
 Skatterådet fandt, at overdragelse af kundeportefølje ikke medførte beskatning af goodwill i form af den kundekreds, der var knyttet til et selskab som følge af et samarbejde med et andet koncernselskab i henhold


text:
til 3 aftaler. Det var desuden Skatterådets vurdering, at opsigelse af de 3 aftaler mellem de to koncernforbundne selskaber ikke i sig selv gav anledning til beskatning af gevinst ved opgivelse af immaterielle rettigheder i form af agentur, eneforhandlingsaftale eller lignende, når det blev lagt til grund, at aftalerne var indgået på armslængdevilkår/markedsvilkår.
 SKM2007.685.SR
 Skatterådet bekræftede, at der ved overdragelse af aktiviteten fra andelsselskabet A til selskabet B til bogførte værdier skal korrigeres for goodwill, idet en uafhængig køber af virksomheden, vil tillægge kundekredsen og forretningsforbindelserne en goodwillværdi. Skatterådet bekræftede videre, at goodwillværdien på baggrund af en konkret vurdering kunne opgøres til 19,2 mio. kr. i henhold til Ligningsrådets vejledende anvisning.
 SKM2006.284.SR
 En racerkørervirksomhed blev i december 2004 overdraget fra A til selskabet C.
 Der spørges, om der er knyttet goodwill til racerkørervirksomheden, og om denne goodwill skal beregnes efter principperne i Ligningsrådets vejledende anvisning. Skatterådet fandt, at kørekontrakter m.m. udelukkende kan opfyldes af A personligt, og at disse kontrakter m.m. derfor vil være uden værdi for en uafhængig køber. Der er herefter ikke knyttet skattemæssig goodwill til racerkørervirksomheden.
 Da selskabet ingen selvstændig driftsmæssig aktivitet havde og dermed heller ingen kundekreds, forretningsforbindelser eller lignende, fandtes der ikke at være forhold i selskabet, der kunne begrunde eksistensen af skattemæssig goodwill, som herefter blev fastsat til nul.
 Revisorerne A og B drev i fællesskab et revisionsinteressentskab i ligeligt ejerforhold. Da interessentskabet blev opløst, skulle fordeling af aktiver, herunder goodwill, behandles som et salg/køb af en ideel andel af virksomheden. Interessenterne skulle derfor beskattes af fortjenesten ved afståelse af halvdelen af vedkommendes ideelle andel af interessentskabets goodwill, samtidig med at hver af interessenterne ansås for at have erhvervet 50 pct. af den anden interessents ideelle andel. Der var ikke mulighed for modregning mellem købet og salget således at goodwillavancen kunne ansættes til kr. 0, idet køb og salg bliver behandlet forskelligt i skattemæssig henseende.
 Ikke goodwill - ej overdraget.
 A drev en personligt ejet virksomhed, som handlede med brugte maskiner. Virksomheden havde ikke en fast kundekreds, som var potentielle aftagere af alle de maskiner, der blev sat til salg. Dette forhold udelukkede imidlertid ikke, at der var goodwill i virksomheden. Det blev derimod antaget, at virksomheden havde en potentiel kundekreds, som varierede, afhængig af hvilken type maskine, der var sat til salg. Den værdi af goodwill, der fremkom ved hjælp af Ligningsrådets vejledende anvisning blev dog nedsat under hensyn til, at det måtte lægges til grund, at en uafhængig køber af virksomheden ville betinge sig, at A skulle være tilknyttet virksomheden i en periode.
 TfS 2000, 347 LR
 De personlige ejere af et dyrlæge I/S ville bortforpagte deres respektive virksomheder til et nystiftet selskab. Ligningsrådet udtalte, at forpagtning ikke indebærer ejerskab, hvorfor goodwill ikke kan overdrages til tredjemand. Både den oprindelige og den af forpagter oparbejdede goodwill tilhørte derfor bortforpagter.
 Ligningsrådet blev spurgt om værdien af goodwill ved omdannelse fra enkeltmandsvirksomhed til selskab, når virksomheden er opbygget og fortsat baserer sig på spørgers personlige evner og kvalifikationer. Ligningsrådet fastsatte skønsmæssigt goodwillværdien til 500.000


text:
kr. Efter den vejledende beregningsregel var værdien 2.289.000 kr. Der blev ved afgørelsen lagt vægt på, at det forhold, at en uafhængig køber må forudsættes at anse det for væsentligt, at sælger fortsat i en kortere eller længere periode tilknyttes virksomheden, ikke udelukker, at der kan fastsættes en goodwillværdi. Ved fastsættelse af værdien er forholdet tillagt vægt i forbindelse med en fravigelse af den vejledende beregningsregel, ligesom det er fremhævet, at virksomheden retter sig imod et specielt/snævert fagområde.
 TfS 1988, 71 SD
 Indehaveren af et øldepot kunne ikke medtage en post for goodwill ved omdannelse af depotvirksomheden til selskab, idet forhandleroverenskomsten mellem bryggeriet og depotindehaveren fortsat eksisterede efter omdannelsen, således at mellemværendet mellem depotindehaveren og hans selskab var bryggeriet uvedkommende.


text:
Viser nyheder inden for Insolvens og rekonstruktion
 Konkursrådet har den 3. juli 2020 foreslået en række ændringer til de nuværende regler om rekonstruktion, der skal smidiggøre reglerne, [...]
 Østre Landsret ændrede for nylig en kendelse fra Sø- og Handelsretten, idet landsretten traf afgørelse om, at en kreditor i [...]
 Sø- og Handelsretten traf 13. september 2019 afgørelse i en sag om, hvorvidt simple, usikrede kreditorer i et konkursbo kunne [...]
 Formuleringen af en støtteerklæring bestemmer, om den er bindende for udstederen. En ny dom fra Retten i Næstved, omhandlende FC [...]
 Vestre Landsret afgjorde 5. juli 2019, at en beløbsbegrænset udlægsforretning havde forældelsesafbrydende virkning i forhold til kreditors fulde krav – [...]
 Afbrydelse af forældelsesfrister Det fremgår af forældelseslovens § 18, at forældelse afbrydes ved indgivelse af anmodning om udlæg til fogedretten. [...]
 EU-direktivet, som sætter rammerne for forbyggende rekonstruktion, er formelt vedtaget af Det Europæiske Råd den 6. juni 2019. Hermed blev [...]
 Den 30. august 2019 sendte Skatteministeriet et udkast til lovforslag om ændring af gældsinddrivelses- og skatteindberetningsloven i høring, som bl.a. [...]
 Hvad er kompensationsbeløb? Når en betaling er forsinket, har man som kreditor ret til at kræve morarenter og rykkergebyrer af [...]
 Kreditgiver berettiget til at anmelde restkrav på forbrugerkøbekontrakt i dødsbo
 Vestre Landsret har i ny principiel afgørelse stadfæstet byrettens afgørelse om, at en kreditgiver var berettiget til at anmelde restkrav [...]
 Et vedtaget rekonstruktionsforslag, hvor en gæld på ca. kr. 23 mio. blev akkorderet til 1,03%, fandtes næsten udelukkende at ville [...]
 Højesteret har med sin afgørelse af 17. oktober 2017 (U 2018.471 H) tilføjet endnu et element til den mosaik af [...]
 Østre Landsret har i to afgørelser for nylig nægtet personlige skyldnere rekonstruktion under henvisning til, at tvangsakkordforslaget stod i modsætning [...]
 Forud for anlæg af en retssag havde et konkursbo og en kreditor indgået aftale om betaling af sikkerhedsstillelse til retssagen. [...]
 Højesteret pålagde ved dom af 8. november 2017 en kommune til at betale knap 1,8 mio. kr. til et konkursbo, [...]
 Den 15. marts vedtog Folketinget en ændring af lov om landbrugsstøtte, hvor der er indført nye regler om pant i [...]
 Højesteret har fornyeligt afgjort, at en kreditor må stille sikkerhed for omkostningerne ved en omstødelsessag mod at få del i [...]
 Ansættelses- og arbejdsret, Insolvens og rekonstruktion
 Nyere dom fra Højesteret understreger vigtigheden af, at en køber af en (konkursramt) virksomhed sikrer sig indblik i allerede opsagte [...]
 Håndteringen af pantsatte aktiver er central i insolvensbehandlingen. Det gælder ikke mindst virksomhedspantsatte aktiver. Få indblik i, hvad der gør [...]
 En kreditor kan jf. konkurslovens § 28 blive pålagt at betale erstatning for tab og godtgørelse for tort til skylderen, [...]
 Den 1. januar 2018 ændres konkurslovens § 64. Den nye lov bidrager med et stærkere værn mod, at skyldner kan [...]
 Dom om beskatning af personalesommerhus
 Er du ejer af eller direktør i et selskab, så er der en fælde, du skal være opmærksom på, hvis [...]
 I 2008 blev reglerne om forældelse ændret på flere områder.


text:
Blandt andet blev muligheden for at afbryde forældelsesfristen ved at [...]
 Når gæld til SKAT og andre kreditorer presser virksomheden
 Som de fleste ved, har SKAT i længere tid været bagud med inddrivelsen af statens tilgodehavender. SKAT er dog tydeligvis [...]
 Insolvensbetingelsen i konkursloven – Omstødelse af betaling foretaget mere end 2 år før konkursen
 Højesteret har ved dom af den 23. marts 2017 (2. afd., sag 266/2015) udtalt sig om insolvensbetingelsen i relation til [...]
 200.000 virksomheder går hvert år konkurs i EU. Nu vil EU-Kommissionen sikre, at flere virksomheder overlever. Derfor har Kommissionen fremsat [...]
 Tiltrædelse af virksomhedspant
 I en tidligere nyhedsartikel omtalte vi dommen, som Østre Landsret afsagde den 7. december 2015 (9. afd. nr. B-1802-14) vedrørende [...]
 DELACOUR vinder omstødelsessag i Østre Landsret
 Efter konkurslovens § 74 kan betalinger omstødes, hvis de på utilbørlig måde begunstiger en kreditor på de øvriges bekostning.
 Hvornår tiltrædes et virksomhedspant?
 I ”Cimber-sagen” skal Højesteret tage stilling til, hvornår en virksomhedspanthaver træder til sit pant. Dette er ikke nærmere defineret i [...]
 Principiel sag i Højesteret om stemmeret i tvangsakkord
 Højesteret har i en kendelse af 22. september 2016 (Sag nr. 40/2016) taget stilling til et hidtil omdiskuteret spørgsmål om [...]
 Den 11. august 2016 idømte Sø- og Handelsretten konkurskarantæne i sammenlagt ni år til en “afviklingsdirektør” for tre selskaber. Afgørelsen [...]
 Det var overskriften i Jyllands-Posten Erhverv den 1. september. Som konkursadvokater opfatter vi ikke Finansrådets udspil som et angreb, men [...]
 DELACOUR vinder sag om tort ved uberettiget konkursbegæring
 Efter konkursloven er det blandt andet en betingelse for at erklære en virksomhed konkurs, at virksomheden er insolvent. Til tider [...]
 I en netop afsagt kendelse fra Højesteret stadfæstes skifteretten og landsrettens afgørelse om nægtelse af gældssanering i en situation, hvor [...]
 Kuratorer i konkursboer anlægger fra tid til anden retssager på vegne af konkursboet. Hvis konkursboet taber en sådan sag, bliver [...]
 Nylige domme mv. omhandlende insolvensret
 Nedenfor følger referater af nyere retspraksis om insolvensretlige problemstillinger samt en beskri- velse af en ny bekendtgørelse om tilsyn med [...]
 Gennem de seneste år har det været omdiskuteret, om andelsboligforeninger har retlig interesse i at blive erklæret konkurs. Det har [...]
 Insolvensbetingelsen i konkursloven - Gældstung skyldner var ikke insolvent
 Østre Landsret har ved afgørelse fra 17. december 2015 (16. afd. nr. B-769-13) udtalt sig om insolvensbetingelsen i konkurslovens omstødelsesregler.
 Hvornår sker der tiltrædelse af virksomhedspant?
 Østre Landsret afsagde den 7. december 2015 (9. afd. nr. B-1802-14) en afgørelse, som bidrager til fortolkning af spørgsmålet om, [...]
 Konkursbo var berettiget til at konkursregulere opsigelsesvarsler, bonus og godtgørelse
 Konkursbo var berettiget til at konkursregulere opsigelsesvarsler fra 6 til 3 måneder i overensstemmelse med funktionærloven samt bonus og godtgørelse.
 Rekonstruktion som ”gældssanering”
 I en helt ny afgørelse er det endnu engang slået fast, at rekonstruktionsreglerne kan anvendes som et alternativ til reglerne [...]
 Den 1. januar 2014 trådte reglerne om konkurskarantæne i kraft. Reglerne har til formål at begrænse muligheden for ”konkursrytteri”. Det [...]
 Hvert år bliver et større antal kapitalselskaber tvangsopløst på


text:
baggrund af anmodning fra Erhvervsstyrelsen. Her kan du læse nærmere om, [...]
 Nedenfor følger referat af nyere trykt og utrykt retspraksis om insolvensretlige problemstillinger. Gorrissen Federspiels afdeling for Insolvens & Rekonstruktion kan [...]
 Ny betænkning om ansattes retsstilling under insolvensbehandling
 Konkursrådet har netop afgivet betænkning om ansattes retsstilling under insolvensbehandling (betænkning nr. 1555). Denne indeholder en række forslag til ændringer [...]
 Ny betænkning om nye regler om ansattes løn ved konkurs
 Konkursrådets har udarbejdet en ny betænkning indeholdende bl.a. en forenkling af konkursreglerne og styrkelse af ansattes mulighed for at få [...]
 Insolvens og rekonstruktion, Øvrige
 Direktør pålagt konkurs-karantæne i tre år
 Sø og Handelsrettens skifteafdeling har i en ny kendelse pålagt en direktør for en IT virksomhed konkurskarantæne på 3 år. [...]
 Mange kommuner har i de senere år opført solcelleanlæg, f.eks. på kommunale bygninger. Baggrunden er typisk et ønske om at [...]
 Afstemningsreglerne i anmeldte rekonstruktioner giver ofte anledning til tvister, navnlig når kreditorernes krav er delvist pantsikret.
 Siden reglerne om konkurskarantæne trådte i kraft den 1. januar 2014, har Sø- og Handelsrettens skifteret afsagt kendelse i omkring [...]
 Vestre Landsret har afsagt en kendelse, der giver panthaver ret til at vælge kurator i et konkursbo, hvor alle aktiver [...]
 Fast ejendom og entreprise, Insolvens og rekonstruktion
 De seneste år har store konkurser kastet en skygge over entreprenørbranchen. Når entreprenøren går konkurs, står bygherren ofte i en [...]
 Må et aktieselskab foretage udbytteudlodning under en igangværende momskontrol?
 Vestre Landsret har ved dom af 7. oktober 2014 fastslået, at det var uforsvarligt at træffe afgørelse om udlodning af [...]
 Ifølge en dom afsagt af Retten i Lyngby den 30. september 2014 begynder fristen for forældelse af ikke indbetalt selskabsindskud [...]
 Skulle Amagerbanken have indgivet egenbegæring om konkurs tidligere?
 Sø- og Handelsrettens Skifteafdeling har den 13. august 2014 afsagt dom i en erstatningssag anlagt af en aktieinvestor i Amagerbanken [...]
 Er en skyldner insolvent i Danmark, hvis han har en formue i Schweiz?
 Østre Landsret har i en kendelse af 26. juni 2014 fastslået, at der ved insolvensvurderingen i henhold til konkurslovens § [...]
 Var bank erstatningsansvarlig pga. udbetaling af livsforsikringsbeløb til fallent?
 Københavns Byret fastslog ved dom af 15. juli 2014, at en bank var erstatningsansvarlig i forbindelse med en større kontant [...]
 Var advokat medvirkende til selvfinansiering og derved erstatningsansvarlig for 17,5 mio.?
 Sagens omstændigheder Sagen vedrørte en større ejendomskoncern, hvor et koncernselskab købte et target-selskab (Europolitan Finance ApS), som alene ejede én [...]
 Sø- og Handelsrettens skifteafdeling afsagde den første kendelse om konkurskarantæne i juli 2014. For konkursrytteren betyder det, at han nu [...]


text:
MRSA: Retssag må ikke forsinke aktindsigt | Åbenhedstinget MRSA: Retssag må ikke forsinke aktindsigt – Åbenhedstinget
 Forside › Aktindsigt › MRSA: Retssag må ikke forsinke aktindsigt
 En virksomhed, der anlægger en retssag for at forhindre aktindsigt, scorer med det samme et selvmål. Det kan nemlig ikke hemmeligholdes, hvem der anlægger en civil retssag. Det fremgår af Højesterets afgørelse 22/1 2016 i den langstrakte sag, som Kjeld Hansen og Nils Mulvad fører for at få offentlighed om virksomheder i svinebranchen, der er ramt af MRSA.
 Advokat Tyge Trier (tv) førte retssagen på vegne af Nils Mulvad og Kjeld Hansen (th). Foto: Lone Hougaard.
 Langstrakt aktindsigt om svinevirksomheder med MRSA
 Aktindsigten blev yderligere forhalet, da Østre Landsret 6/2 2015 konkluderede, at retssagen havde opsættende virkning. Landsrettens afgørelse signalerede, at det ville være nemt få opsættende virkning ved at henvise til stigmatisering. Denne afgørelse blev indbragt for Højesteret af Journalistforbundet og Fødevarestyrelsen.
 Højesteret henviser til kravet om hurtig sagsbehandling og afgørelse af anmodninger om aktindsigt. Højesteret understreger, at “der er en meget væsentlig offentlig interesse i, at udlevering af oplysninger i henhold til en afgørelse om aktindsigt som det helt klare udgangspunkt ikke forhindres ved søgsmål om opsættende virkning“.
 I den foreløbige vurdering af sagens substans, finder Højesteret ikke grundlag for, at afgørelsen om aktindsigt skulle være ugyldig.
 Endelig fastslår Højesteret “en ordning, hvorefter navnet på en part i en civil retssag hemmeligholdes for en anden part, herunder i rettens afgørelser, må kræve lovhjemmel....En sådan lovhjemmel foreligger ikke. Højesteret har derfor ikke anonymiseret de fem landmænds navne i denne kendelse“. Læs Højesterets afgørelse
 Det har stor betydning, at Højesteret fastslår, at navne på virksomheder og ejere, der anlægger en retssag ikke kan hemmeligholdes. Hvis journalister og medier fremover skulle blive udsat for sagsanlæg for at forhindre aktindsigt, kan navne offentliggøres, når sagen anlægges. Denne konsekvens betyder, at virksomheder i mange tilfælde ikke kan have interesse i at rejse en retssag for at hindre gennemførelse af aktindsigt.
 Det er også værd at bemærke, at Højesteret under gennemgangen af retsregler konstaterer, at medvirken i frivillige undersøgelser af miljøforhold med løfte om fortrolighed ikke sikrer mod aktindsigt.
 Endelig er det vigtigt, at Højesteret strammer kriteriet for opsættende virkning og fastslår som det helt klare udgangspunkt, at aktindsigt ikke må forhindres ved søgsmål om opsættende virkning. Formuleringen er et klart signal til myndigheder om, at de uanset søgsmål skal ekspedere sager om aktindsigt hurtigt.
 Landsretten så bort fra ombudsmandens afgørelse, og landsrettens afgørelse var i det hele taget forbløffende lemfældig. Hvis den var blevet stadfæstet, ville det være nemt at få opsættende virkning ved at henvise til stigmatisering. Højesteret har i den grad sat landsretten på plads.
 Højesteret træffer ikke afgørelse om gyldigheden af selve afgørelsen om aktindsigt. Fødevarestyrelsen skal nu efter Højesterets afgørelse give aktindsigt, og derfor er det ikke sandsynligt, at L&F vil fortsætte sagen. Hvis sagen fortsætter ved landsretten, bliver det vigtigt at få fastslået, at MRSA spredes ved støv, og at oplysninger derfor handler om emissioner.
 Sagens substans handler om alvorlige miljøproblemer ved


text:
virksomheder. Højesterets afgørelse sikrer ikke, at myndigheder træffer rigtige afgørelser om aktindsigt, men den giver et nyttigt værn mod virksomheders forsøg på at forhindre gennemførelsen af afgørelser.
 ‹ Ret til indsigt følger af den grundlæggende informationsfrihed
 Sejr: Ombudsmanden underkender Statsforvaltningen ›
 En kommentar til “MRSA: Retssag må ikke forsinke aktindsigt”
 Mogens christoffersen siger:
 17. februar 2016 kl. 8:48
 MRSA multiresistente stafyllokokker er skabt af en stor belastning af antibiotika i svinebesætningerne. Det vidste man ville ske med 100 pct. sikkerhed, når man i svinebesætningerne igennem længere tid har et stort forbrug af penicillin eller andre antibiotika. Nu har svinebønderne og deres familier disse farlige bakterier. Flere er triste over at være nutidens “spedalske”, og de spreder dem videre til andre mennesker i samfundet, som intet har med svin at gøre.
 Men når det har været kendt siden i hvert fald 1960-erne, at ukritisk antibiotikaforbrug medfører udvikling af resistente bakteriestammer, hvorfor reagerede ingen på udviklingen i landbrugets forbrug?
 Landbrugets organisationer?
 Landbrugets forskning?
 Sundhedsmyndighederne?
 Landbrugsministeriet?
 Er hensynet til svineproduktionen overordnet menneskenes sundhed? Styres og rådgives den enkelte landmand af kortsigtede lobbyvirksomheder, som ikke tager hensyn til risici af denne art?
 Er der nogen, der har taget ansvaret for denne uhyggelige fejlbedømmelse?
 Er det ikke sundhedsmyndighedernes kerneopgave at indhente viden og forudse denne type af sundhedsproblemer? Og udtænke effektive modforholdsregler?
 Kan vi lære noget af at finde ud af hvorfor vores politiske systemer sommetider fejler eklatant?
 Hvorfor får landbruget stadigvæk lov til at hælde tonsvis af antibiotika ud i svinebesætningerne?
 Antibiotikaforbruget er kun faldet helt marginalt de senere år. Det er fortsat sådan, at dansk landbrug bruger en ca dobbelt så stor mængde antibiotika målt i tons, som hele sundhedsvæsenet tilsammen. Langt det meste bruges i svineproduktionen. Det fremgår bl.a. af de såkaldte DANMAP rapporter, som udgives hvert år. Linket til den seneste rapport (2014) har du her:
 http://www.danmap.org/~/media/Projekt%20sites/Danmap/DANMAP%20reports/DANMAP%202014/Danmap_2014.ashx
 Se bl.a. figur 4.1 side 29
 Skriv et svar til Mogens christoffersen Annuller svar


text:
Højesteret ændrer skifterettens og landsrettens afgørelse: Advokat var ikke inhabil som bobestyrer | Forum Orientering
 Højesteret ændrer skifterettens og landsrettens afgørelse: Advokat var ikke inhabil som bobestyrer
 Skrevet af Allan Ohms d. 22/3 - 2016
 En advokat hjalp længstlevende med at udarbejde et tillæg til et fællestestamente, hvori længstlevende beskrev sin fortolkning af fællestestamentet og indsatte advokaten som bobestyrer.
 Førstafdødes arvinger mente, at advokaten var inhabil og ikke kunne være bobestyrer.
 Det var både skifteretten og landsretten enig i og derfor bestemtes, at boet skulle behandles af en af skifterettens autoriserede bobestyrere. Advokaten fik tilladelse til at lade Højesteret afprøve dette (normalt kan en sag kun prøves i to retsinstanser, men principielle spørgsmål kan med tilladelse fra Procesbevillingsnævnet indbringes for Højesteret).
 Højesteret var ikke enig med by- og landsret. Højesteret slog fast, at testators bestemmelse om behandling af boet ved en bestemt bobestyrer som udgangspunkt skal respekteres. Hvis arvingerne ønsker boet behandlet ved en anden bobestyrer, kan et sådant ønske kun imødekommes, hvis afgørende grunde tale imod at lade boet behandle ved den indsatte bobestyrer. Spørgsmålet var så, om der forelå sådanne afgørende grunde, hvilket advokaten ikke mente. Og Højesteret var enig.
 Det forhold, at der var tvist om fortolkningen af testamentet og den kodicil, der var udfærdiget af advokaten, medførte ikke i sig selv, at advokaten var inhabil som bobestyrer. Højesteret henviste – meget fornuftigt - til, at tvister, der opstår i forbindelse med et bos behandling, herunder tvister om fortolkningen af afdødes bestemmelser og dermed arvens fordeling, skal afgøres ved dom afsagt af skifteretten, hvis der ikke opnås enighed mellem arvingerne. Det er altså ikke bobestyreren, der skal afgøre det og derfor kan dette ikke begrunde inhabilitet.
 Under hensyn hertil – og da der ikke var påvist en sådan nær tilknytning mellem advokaten og længstlevende eller hendes arvinger, at der konkret var tvivl om advokatens upartiskhed – havde der ikke foreligget afgørende grunde imod at lade advokaten behandle boet som testamentsindsat bobestyrer.
 KOMMENTAR: Kendelserne fra by- og landsret er ikke offentliggjort. Umiddelbart virker deres afgørelse ikke forståelig eller naturlig. Det følger af dødsboskiftelovens § 38, at hvis afdøde ved testamente truffet bestemmelse om, at boet skal behandles ved en bestemt bobestyrer, udleverer skifteretten boet til behandling ved denne, medmindre afgørende grunde taler imod dette. Det hedder herom i forarbejderne til denne lovbestemmelse: ” Bestemmelsen forudsættes kun anvendt i mere ekstreme tilfælde, hvor det skønnes, at der mellem bobestyreren og arvingerne er opstået en så alvorlig mangel på tillid, der ikke alene skyldes arvingernes forhold, at en forsvarlig gennemførelse af bobehandlingen ikke vil være mulig”.
 Der har ikke været nogen form for uenigheder om boets behandling i øvrigt, og der var intet oplyst, som kunne være til hinder for en gennemførelse af en forsvarlig bobehandling. Tilsidesættelsen af bobestyrerindsættelsen virker derfor noget overilet. Det har Højesteret så været enig i.
 For fuldstændighedens skyld bemærkes, at den pågældende advokat kun ønskede at få fastslået, at det havde været korrekt at han blev indsat, men han ville ikke insistere på at behandle


text:
Fratrædelsesgodtgørelse til ældre funktionærer afhænger af en konkret vurdering - News - Horten Advokatpartnerselskab
 Højesteret har i dom af 17. januar 2014 slået fast, at en medarbejder, der fortsat ønsker at forfølge en erhvervsmæssig karriere, skal have godtgørelse efter funktionærlovens § 2a, uanset om medarbejderen har mulighed for at oppebære alderspension.
 Højesteret lægger op til lovændring:
 Højesteret fastslår ligesom Østre Landsret, at indtil der er fastsat nærmere retningslinjer for, i hvilke tilfælde en arbejdstager skal anses for midlertidigt at have givet afkald på alderspension med henblik på at forfølge en erhvervsmæssig karriere, skal der i hvert enkelt tilfælde foretages en konkret vurdering. Højesteret afviser imidlertid selv at fastsætte sådanne retningslinjer med henvisning til, at det vil rejse spørgsmål af politisk karakter om den generelle afgrænsning af retten til fratrædelsesgodtgørelse. Og Højesteret udtaler: "En sådan afgrænsning bør mest nærliggende foretages af lovgivningsmagten".
 Efter funktionærlovens § 2a har en medarbejder, der opsiges efter at have været ansat i 12, 15 eller 18 år, ret til en fratrædelsesgodtgørelse på henholdsvis en, to eller tre måneders løn. Formålet med denne fratrædelsesgodtgørelse er at lindre overgangen til ny beskæftigelse for ældre funktionærer, som har været ansat i samme virksomhed i mange år.
 Det følger af funktionærlovens § 2a, stk. 2 og 3, at denne ret til fratrædelsesgodtgørelse mistes, såfremt medarbejderen "vil oppebære" folkepension eller "vil oppebære" ret til alderspension efter en med arbejdsgiveren aftalt pensionsordning, hvis funktionæren er indtrådt i den pågældende pensionsordning før det fyldte 50 år.
 Baggrunden for Højesterets afgørelser
 Højesteret afsagde dom i to sager, der var blevet anket fra henholdsvis Østre- og Vestre Landsret.
 Sagen fra Østre Landsret omhandlede 14 tidligere medarbejdere, der alle blev afskediget på et tidspunkt, hvor de var berettiget til at oppebære en arbejdsgiverbetalt alderspension med den konsekvens, at de ikke var berettiget til fratrædelsesgodtgørelse i henhold til funktionærlovens § 2a. Medarbejderne sagsøgte herefter deres tidligere arbejdsgivere med krav om at få udbetalt fratrædelsesgodtgørelse iht. funktionærlovens § 2a, stk. 1, samt godtgørelse for overtrædelse af forskelsbehandlingsloven.
 Østre landsret fandt, at funktionærlovens § 2a, stk. 3, skulle fortolkes i overensstemmelse med Ole Andersen-dommen, hvorfor alene en henvisning til, at medarbejderne havde mulighed for at oppebære en arbejdsgiverbetalt alderspension, ikke var tilstrækkeligt til at nægte dem fratrædelsesgodtgørelse.
 Østre landsret foretog herefter en konkret vurdering af, om hver medarbejder efter opsigelsen midlertidigt havde givet afkald på alderspension for at forfølge sin erhvervsmæssige karriere. De medarbejdere, der i tilstrækkelig grad havde forsøgt at få nyt arbejde, fik tilkendt fratrædelsesgodtgørelse, mens de, der ikke i tilstrækkelig grad havde forsøgt at holde kontakten til arbejdsmarkedet, ikke havde ret til fratrædelsesgodtgørelse.
 Desuden fandt landsretten, at der ikke var grundlag for at tilkende medarbejderne godtgørelse for forskelsbehandling på grund af alder efter forskelsbehandlingsloven, da det var et tvivlsomt fortolkningsspørgsmål om rækkevidden af Ole Andersen-dommen, hvorfor arbejdsgivernes tilbageholdenhed med at betale fratrædelsesgodtgørelserne ikke udgjorde en krænkelse af en så grov karakter, at der var grundlag for at tilkende godtgørelse.
 I sagen fra Vestre Landsret blev alene spørgsmålet om forskelsbehandling på grund af alder bedømt. Region Syddanmark


text:
havde nægtet at betale fratrædelsesgodtgørelse til to medarbejdere, der var blevet opsagt i en alder, hvor de havde ret til alderspension. De to medarbejdere anlagde sag mod regionen og efter at have fremlagt dokumentation for, at de havde stået til rådighed for arbejdsmarkedet, accepterede regionen at betale fratrædelsesgodtgørelserne. Regionen blev i landsretten dømt til at betale 10.000 kr. i godtgørelse efter forskelsbehandlingsloven under hensyntagen til krænkelsens ikke så grove karakter.
 Østre Landsrets dom og "Ole Andersen-sagen" er beskrevet i vores nyhedsbrev af 29. april 2013.
 Højesteret stadfæstede Østre Landsrets dom og fandt ikke anledning til at tilsidesætte landsrettens skøn i de enkelte sager.
 Højesteret udtaler, at domstolene ikke på grundlag af beskæftigelsesdirektivet, Ole Andersen-dommen, funktionærlovens forarbejder eller anden lovgivning, kan opstille generelle faste retningslinjer for, i hvilke tilfælde en arbejdstager skal anses for midlertidigt at have givet afkald på alderspension med henblik på at forfølge en erhvervsmæssig karriere. Det er efter Højesterets opfattelse et politisk spørgsmål, og afgrænsningen må foretages af lovgivningsmagten.
 Dissensen, bestående af én ud af ni dommere, udtaler sig mere skarpt omkring fortolkningsproblematikken vedrørende funktionærlovens § 2a. Den dissentierende dommer udtaler, at det ikke er muligt at bringe bestemmelsen i harmoni med Ole Andersen-dommen gennem fortolkning. Dommeren udtaler tillige at ”der med Ole Andersen-dommen er skabt betydelig retsusikkerhed med hensyn til, i hvilket omfang bortfaldsreglen i § 2a, stk. 3, kan anses som forenelig med EU-retten”. En nærmere afklaring af forholdet bør foretages af lovgivningsmagten.
 Højesteret tiltræder desuden landsrettens vurdering af, at overtrædelsen af forskelsbehandlingslovens forbud mod aldersdiskrimination ikke havde en sådan grovhed, at arbejdsgiverne kunne pålægges at betale godtgørelse.
 I tråd med dette ændrede Højesteret dommen afsagt af Vestre Landsret. Højesteret udtaler, at Region Syddanmark havde reageret hurtigt efter at have modtaget dokumentation for, at arbejdstagerne stod til rådighed for arbejdsmarkedet. Der var derfor ikke grundlag for at pålægge dem at betale godtgørelse, og regionen blev frifundet.
 Højesterets flertal sender spørgsmålet om, hvornår man har forfulgt en erhvervsmæssig karriere, videre til lovgivningsmagten og henstiller til, at funktionærlovens § 2a tages op til overvejelse. Dissensen tager skridtet videre og siger, at det er en nødvendighed for at bringe bestemmelsen i overensstemmelse med EU-retten.
 At der er behov for en justering af funktionærloven synes utvivlsomt, da der nu – for arbejdsgivere – foreligger en praksis, hvor der skal foretages en konkret vurdering af omstændigheder, som ligger efter en opsigelse. Dette er en uholdbar situation, da arbejdsgiver ikke på opsigelsestidspunktet kan vurdere, om den pågældende medarbejder efterfølgende vil forfølge en erhvervsmæssig karriere.
 Det bliver spændende, om regeringen reagerer på Højesterets opfordring. Indtil en eventuel lovændring vil adgangen til fratrædelsesgodtgørelse efter funktionærlovens § 2, stk. 3, afhænge af et konkret skøn over, om funktionæren har forfulgt sin erhvervsmæssige karriere, hvilket desværre vil medføre, at funktionærer, der bliver afskediget i en sen alder, kan få svært ved at gennemskue deres retsstilling.
 Højesteret har været overbærende med arbejdsgivernes overtrædelser af forskelsbehandlingsloven i disse sager. Det hænger sammen med, at det ikke er fundet rimeligt at pålægge arbejdsgiverne risikoen forbundet med et tvivlsomt


text:
Skat.dk: Syn og skøn - bilag til skønsmand
 22 Jun 2010 08:59
 15 Jun 2010 13:38
 SKM2010.375.HR
 Syn, skøn, relevans, betydning, utilbørlig, efterfølgende, forhold
 Syns- og skønsmanden skal som udgangspunkt have udleveret alle sagens akter. Dette udgangspunkt må dog fraviges under visse konkrete omstændigheder. Udgangspunktet må således fraviges, når et bilag på forhånd må skønnes at være uden betydning for besvarelsen af skønstemaet, jf. princippet i rpl. § 341, og når et bilag må anses for egnet til at påvirke besvarelsen på utilbørlig måde.
 I den konkrete sag fandt Højesteret ikke grundlag for at antage, at de omtvistede bilag på forhånd måtte antages at være uden betydning for besvarelsen af et spørgsmål om kursværdien af nogle pantebreve i december 2005, selv om de angik debitors betalingsstandsning m.v. 3 år senere. Højesteret fandt heller ikke, at bilagenes oplysninger om efterfølgende omstændigheder var egnede til at påvirke besvarelsen af skønstemaet på utilbørlig måde. Højesteret stadfæstede derfor kendelsen om tilladelse til udlevering af de omtvistede bilag til skønsmanden.
 Processuelle regler 2010-1 H.3.5.1
 H1.2 ApS
 (advokat Torben Bagge for begge)
 Asbjørn Jensen, Lene Pagter Kristensen, Niels Grubbe, Vibeke Rønne og Jens Peter Christensen.
 Kærende, SKAT, har nedlagt påstand om, at bilag 11 og 12 ikke forelægges for skønsmanden, og at skønstemaet justeres i overensstemmelse hermed.
 Indkærede, H1.1 ApS og H1.2 ApS, har påstået stadfæstelse, subsidiært at bilag 12 tillades fremlagt i ekstraheret stand.
 Udkastet til syns- og skønstema er revideret under hensyntagen til Østre Landsrets kendelse.
 Af det reviderede udkast af 14. december 2009 fremgår bl.a.
 Nærmere om ejendommen ...1
 H1.2 ApS anskaffede ved købsaftale af den 14. juni 2005 ejendommen beliggende ...1. Købsaftalen fremlægges som bilag 1.
 Ejendommen har et vurderet areal på 1.148 kvm og indeholder 13 lejligheder. Ejendommen blev anskaffet for en pris på kr. 23.500.000.
 Selskabet fik kort efter købet af ejendommen et tilbud på ejendommen, som var meget fordelagtigt. På denne baggrund besluttede selskabet at sælge ejendommen ...1 allerede efter 5 måneder.
 Ved aftale af den 8. december 2005, jf. bilag 2, solgte selskabet H1.2 ApS ejendommen ...1, til Andelsboligforeningen G1 med overtagelse pr. 1. januar 2006. Det fremgår af aftalen, at Andelsboligforeningens købesum i alt udgør 36.247.767. Købesummen er i skødet, jf. bilag 3 fordelt således
 Deponeret ved underskrift
 Deponeret i sælgers pengeinstitut
 7.241.925
 Overtagelse af prioriteter
 20.446.422
 Nyt pantebrev på kr. 2.378.972,60 omregnet til kontant
 2.164.420
 36.247.767
 Ved handlen blev der afholdt omkostninger, herunder til stempel og tinglysning for en samlet sum af kr. 417.600. Drift og renovering af ejendommen i selskabets ejertid udgjorde en sum på kr. 224.486.
 I forbindelse med H1.2 ApS' salg af ejendommen blev der udstedt to pantebreve med Andelsboligforeningen G1, som debitor og med H1.2 ApS som kreditor, jf. bilag 4 og 5.
 Nærmere om ejendommen ...2
 H1.1 ApS anskaffede ved købsaftale af den 1. juni 2005 ejendommen beliggende ...2. Købsaftalen fremlægges som bilag 7.
 Ejendommen har et samlet bygningsareal på 1.032 m2 og indeholder 16 lejligheder. Ejendommen blev anskaffet for en pris på kr. 22.000.000.
 Selskabet fik kort efter købet af


text:
ejendommen et tilbud på ejendommen, som var meget fordelagtigt. På denne baggrund besluttede selskabet at sælge ejendommen L...2 allerede efter 5 måneder.
 Ved aftale af den 13. december 2005, jf. bilag 8, solgte selskabet H1.1 ApS ejendommen ...2, til Andelsboligforeningen G2 med overtagelse pr. 1. januar 2006. Det fremgår af aftalen, at Andelsboligforeningens købesum i alt udgør kr. 37.341.850. Købesummen er i skødet, jf. bilag 9 fordelt således:
 20.524.461
 7.673.440
 Nyt pantebrev på kr. 1.170.626,26 omregnet til kontant
 1.085.949
 37.341.850
 Ved handlen blev der afholdt omkostninger, herunder til stempel og tinglysning for en samlet sum af kr. 1.694.500, og der blev afgivet refusioner for kr. 200.000.
 I forbindelse med H1.1 ApS' salg af ejendommen blev der udstedt et pantebrev med Andelsboligforeningen G2, som debitor og med H1.1 ApS som kreditor, jf. biIag 10.
 Andelsboligforeningen G2
 På et bestyrelsesmøde den 13. november 2008 traf Andelsboligforeningen G2 beslutning om indledning af en "stille" betalingsstandsning med henblik på at opnå en rekonstruktion af foreningen, idet denne ikke længere havde midler til at opfylde sine forpligtigelser i takt med at disse forfaldt, jf. bilag 11.
 Det må forventes, at såfremt ejendommen skal sælges på tvangsauktion vil det udstedte pantebrev ikke opnå nogen form for dækning. Af skrivelse fra advokat TI af den 25. november 2008 fremgår endvidere, at foreningens medlemmer ikke hæfter personligt for andelsboligforeningens gæld, jf. bilag 12.
 Syns- og skønsmanden bedes på baggrund af oplysningerne i begæringen om syn og skøn med tilhørende bilag og ved indhentelse af fornødne oplysninger besvare følgende spørgsmål
 Syns- og skønsmanden bedes oplyse kursværdien på pantebrevet fremlagt som bilag 4 pr. 8. december 2005.
 Syns- og skønsmanden bedes oplyse kursværdien på pantebrevet fremlagt som bilag 5 pr. 8. december 2005.
 Syns- og skønsmanden bedes oplyse kursværdien på pantebrevet fremlagt som bilag 10 pr. 13. december 2005.
 Syns- og skønsmanden bedes oplyse hvilken betydning det ved besvarelsen af spørgsmål 1-3 er tillagt, at de omhandlede pantebreve er rente- og afdragsfri indtil den enkelte bolig som pantebrevet er knyttet til overgår til andelsbolig eller indtil 1. januar 2026?
 Syns- og skønsmanden bedes oplyse hvilken betydning det ved besvarelsen af spørgsmål 1-3 er tillagt, at de omhandlede pantebreve er tinglyst med yderste panteret i de omhandlede ejendomme?
 Syns- og skønsmanden bedes oplyse hvilken betydning det ved besvarelsen af spørgsmål 1-3 er tillagt, at andelsboligforeningens medlemmer ikke hæfter personligt for foreningens gæld, herunder betaling af de omhandlede pantebreve.
 Syns- og skønsmanden bedes oplyse, hvilke forhold, han i forbindelse med sin besvarelse af de stillede spørgsmål har tillagt særlig betydning.
 I det omstridte bilag 11, referatet af bestyrelsesmøde den 13. november 2008 i Andelsboligforeningen G2, anføres bl.a.:
 Budget for 2009 blev forelagt. Budgettet forudsætter en boligafgiftsstigning på grund af løbende tab ved en tom lejlighed.
 Ved møde d. 21. oktober blev det tilkendegivet af andelshaverne, at man ikke var villig til at acceptere yderligere forhøjelser af boligafgiften. Da foreningens drift således ikke længere hænger sammen, og da foreningen i øvrigt må antages at være insolvent, besluttede bestyrelsen at foreningen skal træde i


text:
betalingsstandsning.
 Betalingsstandsningen etableres som en "stille" betalingsstandsning uden anmeldelse til Sø- & Handelsretten.
 Bestyrelsen vurderede at det ikke ville tjene noget formål at indgive anmeldelse om betalingsstandsning eller egen konkursbegæring. Bestyrelsen bemyndigede derimod advokat TI til at indlede forhandling med kreditorerne om en rekonstruktion. Dette sker i overensstemmelse med ønsket fra andelshaverne, som udtrykt på mødet d. 21. oktober.
 Såfremt en rekonstruktion ikke viser sig mulig, må det forventes, at foreningens ejendom vil blive begæret bortsolgt ved tvangsauktion af panthaverne.
 Det omstridte bilag 12 indeholder bl.a. et brev af 25. november 2008 fra advokat TI til G3 A/S, der er kreditor ifølge det af Andelsboligforeningen G2 udstedte pantebrev, som skønsforretningen angår. I brevet hedder det bl.a.
 Kreditorordning - Andelsboligforeningen G2
 Som advokat for Andelsboligforeningen G2 skal jeg rette henvendelse til Dem, idet Andelsboligforeningen har udstedt et pantebrev på kr. 1.170.626 til Dem med pant i foreningens ejerlejlighed.
 Foreningen blev etableret ved årsskiftet 2005-2006, hvor foreningen erhvervede ejl. nr. 1 af matr. nr. ... Der er tale om den oprindelige ejendom efter frastykning af tagarealet til nye ejerlejligheder.
 Foreningen erhvervede ejerlejligheden for kr. 37.341.850 kontant, hvilket både dengang og nu vel nok må betegnes som dyrt.
 Købet blev finansieret, dels ved lån til BRF Kredit, stort kr. 21.081.000, dels ved pantebrev til F2-bank, stort kr. 7.712.000.
 Herudover blev der oprettet et pantebrev til sælger på kr. 1.170.626, der først skulle betales, når den sidste andelsbolig blev solgt efter lejerens fraflytning.
 Restbeløbet kr. 8.058.000 blev indskudt af andelshaverne. Uanset dette store indskud er foreningen teknisk insolvent i dag, og indskuddet er for længst tabt.
 Der er ikke kreditorer udover panthaverne efter det oplyste.
 I dag er situationen derfor således, at andelene er uomsættelige. Boligafgiften er så høj, at andelene end ikke kan sælges for 0 kr., idet gælden til BRF Kredit og F2-bank til sammen udgør over kr. 27.000 pr. kvm.
 En enkelt andelshaver er ekskluderet på grund af manglende betaling, og de øvrige andelshavere har således været nødt til at betale for den pågældende i en periode, og dette har bevirket, at foreningen nu er løbet tør for likviditet. Ved betaling af oktober termin måtte foreningen således overtrække sin driftskonto, og det kan bestyrelsen ikke tage ansvar for igen.
 På et beboermøde d. 21. oktober 2008 blev det klart, at andelshaverne ikke ville foretage den nødvendige forhøjelse af boligafgiften for at dække underskuddet, og bestyrelsen ser sig i den forbindelse nødsaget til at standse betalingerne på foreningens lån.
 Efter beboermødet er foreningens situation yderligere forværret, idet De har meddelt, at De er gået i en stille betalingsstandsning. Der er således nu 2 ud af 15 andelshavere, der ikke betaler. I forhold til Dem må jeg derfor nu taget forbehold for modregning i videst muligt omfang.
 Jeg vedlægger foreningens seneste regnskab og seneste ikke godkendte budget til orientering, idet jeg bemærker, at budgettet ikke tager højde for manglende betaling fra Dem eller eventuelle andre.
 Jeg vedlægger tillige protokollat af bestyrelsens beslutning truffet d. 13. november 2008.
 Jeg bemærker også, at andelshaverne ikke


text:
hæfter personligt for nogen del af foreningens gæld, idet der ikke er taget forbehold herom fra panthavernes side.
 En kreditorordning bør derfor tage udgangspunkt i, at de eksisterende andelshavere, der kan og vil fortsætte indskyder et nyt kontant indskud, mens det oprindelige indskud nedskrives til 0 kr., og gælden samtidig nedskrives, således at andelene bliver omsættelige. Dette indebærer, at nedskrivningen skal være så stor, at udefrakommende nye andelshavere vil være villige til at erhverve de frigjorte andele på markedsvilkår.
 Jeg har ikke foretaget nogen beregning af hvilken værdi andelene vil skulle have, men det er min umiddelbare vurdering, at både pantebrevet til F2-bank og til sælger skal slettes helt, og at der herudover skal ske en nedskrivning af BRF Kredits pantebrev.
 Jeg forventer dog, at nedskrivningen vil være væsentligt mindre end nedskrivningen i forbindelse med en tvangsauktion, hvor ejendommens fremtidige værdi vil blive fastlagt som udlejningsejendom.
 SKAT har for Højesteret navnlig gjort gældende, at sagens hovedspørgsmål vedrører problemstillingen, om skønsmanden skal have forelagt samtlige sagens akter eller alene de relevante akter. SKAT har herved blandt andet anført, at relevanskriteriet bør være afgørende ud fra synspunkter om tidsspilde og ressourceforbrug ved fremsendelse af akter, der ikke er relevante for besvarelsen af skønstemaet. Endvidere ses der ikke at være nogen overbevisende begrundelse for at forelægge irrelevante bilag, ligesom der vil være risiko for utilbørlig påvirkning af skønsmanden, hvis der forelægges bilag eller oplysninger, som skønsmanden ved sin besvarelse ikke bør tillægge betydning. Bilag 11 og 12 er uden relevans for sagen, fordi de vedrører begivenheder, der fandt sted næsten 3 år efter det tidspunkt, der er relevant for værdiansættelsen, og fordi de faktiske oplysninger med undtagelse af oplysningen om den stille betalingsstandsning fremgår af sagens øvrige dokumenter. Skønsmanden skal alene tage udgangspunkt i de oplysninger, der forelå i december 2005, eller forhold, som var påregnelige på det tidspunkt.
 H1.1 ApS og H1.2 ApS har navnlig gjort gældende, at det ikke kan udelukkes, at bilag 11 og 12 har betydning for fastsættelse af pantebrevenes værdi pr. december 2005. Bilagene indeholder en række faktiske oplysninger af betydning for skønsmandens besvarelse, herunder oplysninger om andelsboligforeningernes økonomi på overdragelsestidspunktet og om hæftelsesforhold. Visse af oplysningerne fremgår ikke af andet materiale. Det gælder f.eks. oplysninger om størrelsen af andelshavernes kontante indskud, og om at andelshaverne ikke hæfter personligt for gælden. Også efter relevanskriteriet bør bilag 11 og 12 derfor forelægges for skønsmanden. Overordnet taler væsentlige retssikkerhedsmæssige hensyn for, at samtlige bilag forelægges skønsmanden, da skønsmanden i kraft af sin særlige sagkundskab er bedst kvalificeret til at vurdere et bilags relevans.
 Ved udmeldelse af syn og skøn skal retten tage stilling til og i udmeldelsesdekretet tydeligt angive, hvad der er forretningens genstand og øjemed, jf. retsplejelovens § 201. Denne bestemmelse finder anvendelse også ved udmeldelse af syn og skøn som led i isoleret bevisoptagelse, jf. retsplejelovens § 343, herunder i forbindelse med sager for Landsskatteretten, jf. skatteforvaltningslovens § 47, stk. 1. En angivelse af genstand og øjemed omfatter ikke alene formulering af spørgsmål i et skønstema, men også


text:
stillingtagen til grundlaget for besvarelsen.
 Højesteret finder, at besvarelsen som udgangspunkt skal baseres på kendskab til alle sagens akter, men dette udgangspunkt må dog fraviges under visse konkrete omstændigheder.
 Udgangspunktet må således fraviges, f.eks. hvor et bilag på forhånd må skønnes at være uden betydning for besvarelsen af skønstemaet, jf. princippet i retsplejelovens § 341. Ved afgørelsen må det tages i betragtning, at skønsmanden som sagkyndig kan være bedre egnet til at bedømme bilagets relevans, og at der gennem alternative spørgsmål kan indhentes svar, hvor der bortses fra oplysningerne i et bilag, selvom det i øvrigt indgår i grundlaget for besvarelsen.
 Udgangspunktet må ligeledes fraviges, f.eks. hvor et bilag må anses for egnet til at påvirke besvarelsen på utilbørlig måde.
 Under sagen for Landsskatteretten er der tvist om kursværdien i december 2005 af de omhandlede pantebreve. De omstridte bilag indeholder oplysninger om de økonomiske forhold i den ene pantebrevsdebitor, Andelsboligforeningen G2, herunder om andelshavernes samlede indskud ved stiftelsen, om deres hæftelse for pantegæld samt om betalingsstandsning og forsøg på rekonstruktion i slutningen af 2008. Højesteret finder ikke grundlag for på forhånd at antage, at disse bilag er uden betydning for besvarelsen af spørgsmålet om kursværdien i december 2005 af det af denne andelsboligforening udstedte pantebrev.
 Højesteret finder heller ikke grundlag for at antage, at bilagenes oplysninger om efterfølgende omstændigheder er egnet til på utilbørlig måde at påvirke besvarelsen af skønstemaet.
 Herefter stadfæster Højesteret kendelsen om at tillade, at de to bilag forelægges skønsmanden.
 Ved afgørelsen er der givet de indkærede skatteydere fuldt medhold for Højesteret. Herefter, og idet der ikke i forbindelse med den isolerede bevisoptagelse tillægges skatteyderne som rekvirenter af syn og skøn sagsomkostninger, jf. retsplejelovens § 343, stk. 3, modsætningsvis, skal SKAT betale sagsomkostninger for Højesteret til skatteyderne. Sagsomkostningerne fastsættes til 10.000 kr. Det bemærkes herved, at adgangen til i forbindelse med sagen for Landsskatteretten at tilkende skatteyderne godtgørelse for udgifter, herunder nettoudgifter til syn og skøn, jf. skatteforvaltningslovens § 52, stk. 1 og 3,jf. § 54, stk. 1, nr. 3, og stk. 2, nr. 1, og jf. § 22, stk. 7, i lov nr. 525 af 12. juni 2009, ikke kan føre til at undlade at tilkende skatteyderne sagsomkostninger for Højesteret.
 Østre Landsrets kendelse om, at bilag 11 og 12 tillades forelagt for syns- og skønsmanden, stadfæstes.
 I sagsomkostninger for Højesteret skal kærende, SKAT, betale i alt 10.000 kr. til de indkærede, H1.1 ApS og H1.2 ApS, inden 14 dage efter afsigelsen af denne kendelse. Sagsomkostningsbeløbet forrentes efter rentelovens § 8 a.


text:
Skat.dk: Arveafkald - krav til fuldmagt - krav til indsendelsesfrist - beregning af boafgift
 27 Jan 2009 12:58
 SKM2009.175.HR
 Arveafkald, boafgift, boopgørelse, fuldmagt, skiftefuldmagt
 Ved denne kendelse tager Højesteret stilling til, hvilke krav, der kan stilles til en meddelelse om arveafkald over for skifteretten i medfør af boafgiftslovens § 5, stk. 4, 1. pkt. og dødsboskiftelovens § 32, 1 pkt. Kendelsen er på flere punkter principiel.
 Højesteret fastslår generelt, at en meddelelse om arveafkald til skifteretten kan gives særskilt eller i en boopgørelse. Ved en skriftlig meddelelse om arveafkald skal arvingens underskrift være anført, eller også skal der være vedlagt dokumentation for fuldmagt. En sædvanlig skiftefuldmagt giver ikke fuldmagt til på arvingens vegne at give arveafkald.
 Vedrørende tidspunktet for meddelelse af et arveafkald fastslår Højesteret generelt, at et arveafkald skal være meddelt senest samtidig med indgivelse af boopgørelse eller ved udløbet af fristen for indgivelse af boopgørelse. Samtidig anføres, at ordet "indsendes" i dødsboskiftelovens § 32, 1. pkt. og boafgiftslovens § 10, stk. 1 ikke indeholder krav om, at boopgørelsen skal være afleveret (modtaget) på skifterettens kontor inden fristens udløb. Højesterets kendelse tilsidesætter herved UfR 2004, side 888 V, hvor landsretten omvendt fastslog, at boopgørelse - og dermed arveafkald - skulle være modtaget i skifteretten inden udløbet af fristen.
 I den konkrete sag indeholdt boopgørelsen, der var underskrevet i henhold til sædvanlig skiftefuldmagt, meddelelse om arveafkald. Meddelelsen var ikke vedlagt nogen form for dokumentation vedrørende arveafkaldene. Der blev først efterfølgende fremsendt underskrevne erklæringer fra arvingerne om arveafkald, og fristen for meddelelse af arveafkald var derfor sprunget. Omvendt var selve boopgørelsen indsendt rettidigt, idet boopgørelsen var afsendt inden fristens udløb.
 Højesteret stadfæstede Vestre Landsrets kendelse af 27. juni 2008, men med en anden begrundelse, idet Vestre Landsret havde lagt vægt på, at boopgørelsen var modtaget for sent, jf. også ovennævnte UfR 2004, side 888 V.
 Boafgiftsloven § 5, stk. 4
 Boafgiftsloven § 10, stk. 1
 Dødsboskifteloven § 32
 Døds- og fællesboet efter A
 Poul Sørensen, Børge Dahl og Jens Peter Christensen
 Byrettens kendelse af 19. marts 2008, SKS 74-60-10/2006
 A afgik ved døden den 5. januar 2006. Arvingerne i boet var den efterlevende ægtefælle BA og fællesbørnene CA, DA og EA. Boet blev den 24. april 2006 udleveret til privat skifte.
 Skifteretten modtog den 10. april 2007 boopgørelse i boet, hvor af det blandt andet fremgår, at livsarvingerne giver afkald på en del af deres arv, Skifteretten modtog arvingernes arveafkald den 9. juli 2007. Arveafkaldene fra CA og DA er dateret den 10. april 2007, mens arveafkaldet fra EA er dateret den 12. april 2007.
 Skifteretten fremsendte den 5. december 2007 afgiftsberegning i sagen til boets kontaktperson KS. Efter afgiftsberegningen skal der betales 278.038,34 kr. i boafgift. I afgiftsberegningen blev det anført, at der ved beregningen af boafgiften var set bort fra arvingernes arveafkald, da disse ikke var meddelt inden boopgørelsen blev indsendt, jf. boafgiftsloven § 5, stk. 4.
 KS har ved brev af 21. december 2007 klaget over afgiftsberegningen. KS har anført, at boafgiftslovens § 5, stk. 4, dels indeholder


text:
et meddelelseskrav dels en tidsmæssig betingelse. For så vidt angår meddelelseskravet så kan et arveafkald afgives både mundtligt og skriftligt. Det fremgår af boopgørelsen, hvor endvidere ordet "arveafkald' er anført, at børnene efter afdøde giver afkald på 65 % af arven. Der kan således ikke være tvivl om, at der er meddeIt et arveafkald. Hvis det skulle være en betingelse, for at et arveafkald kan anses for at være gyldigt, at det er skiftligt og underskrevet af arvingen, så burde det fremgå udtrykkeligt af lovbestemmelsen. Et arveafkald må anses for at være rettidigt, hvis det er meddelt samtidigt med, at den endelige boopgørelse indleveres, hvilket er i overensstemmelse med bestemmelsens formål. Beregningen af boafgiften skal således beregnes ud fra, at der er meddelt rettidigt arveafkald fra arvingerne.
 Et arveafkald på falden arv skal være meddelt over for skifteretten inden indlevering af den endelige boopgørelse af hensyn til afgiftsberegningen, jf. boafgiftslovens § 5, stk. 4.
 Boopgørelsen er indleveret i skifteretten den 10. april, 2007, og arvingerne har ikke forinden meddelt særskilt arveafkald. Herefter og da den underskrevne boopgørelse efter sit indhold efter skifteretten opfattelse ikke kan træde i stedet for meddelse om arveafkald opretholdes skifterettens afgiftsberegning. Derfor
 Skifterettens afgiftsberegning opretholdes.
 Vestre Landsrets kendelse af 27. juni 2008, B-0575-08
 Den 19. marts 2008 har skifteretten afsagt kendelse om, at skifterettens afgiftsberegning opretholdes.
 Døds- og fællesboet efter A og efterlevende ægtefælle BA kærer skifterettens kendelse om beregning af boafgift.
 KS har i henhold til skiftefuldmagter fra boets arvinger underskrevet boopgørelsen, der indeholder udtrykkelig oplysning om de delvise arveafkald.
 Det fremgår af forarbejderne til boafgiftslovens § 5, stk. 4, at den tidsmæssige betingelse for at meddele skifteretten oplysning om arveafkald er opfyldt, hvis meddelelsen gives samtidig med indleveringen af endelig boopgørelse.
 Det må herved forudsættes, at indleveringen sker inden 3 måneder efter den valgte skæringsdag, jf. dødsboskiftelovens § 32.
 Da boopgørelsen er indleveret efter, at fristen herfor udløb, er de afgivne arveafkald ikke meddelt skifteretten i overensstemmelse med boafgiftslovens § 5, stk. 4, og landsretten tiltræder derfor med denne begrundelse, at skifteretten ikke har tillagt boopgørelsens oplysninger om arveafkaldene virkning ved beregningen af boafgift.
 Da den subsidiære påstand om overgang til bobestyrerbehandling skal fremsættes over for skifteretten, stadfæster landsretten herefter kendelsen.
 T h i b e s t em m e s
 Højesterets kendelse af 27. januar 2009, 305/2008
 I tidligere instanser er afsagt kendelse af skifteretten den 19. marts 2008 og af Vestre Landsrets 13. afdeling den 27. juni 2008. Procesbevillingsnævnet har den 11. august 2008 meddelt tilladelse til, at kendelsen indbringes for Højesteret.
 Kærende, døds- og fællesboet efter A, har påstået landsrettens kendelse ophævet og arveafkaldene i boopgørelsen lagt til grund ved afgiftsberegningen. Boet har subsidiært påstået landsrettens kendelse ophævet og boet oversendt til skifteretten til bobestyrerbehandling.
 SKAT, der er indtrådt i sagen for Højesteret, jf. dødsboskiftelovens § 80, stk. 3, har påstået stadfæstelse.
 Landsretten har henholdt sig til kendelsen.
 Det er ubestridt, at fremsendelsesskrivelsen af 3. april 2007 fra KS, R1 Landboforening, til skifteretten var vedlagt sædvanlige skiftefuldmagter.
 Kærende har i


text:
kæreskriftet oplyst, at boopgørelsen blev afsendt til skifteretten tirsdag den 3. april 2007. Den 5. april var skærtorsdag, og første kontordag derefter var således tirsdag den 10. april 2007.
 Det hedder i boopgørelsen bl.a.
 "Børnene giver afkald på 65 % af arven og der udlægges herefter 719.130,60."
 Boopgørelsen er underskrevet af KS "i h.t. skiftefuldmagter".
 I de tre arveafkald, der er dateret hhv. den 10. april, den 10. april og den 12. april 2007, og som blev sendt til skifteretten med brev af 5. juli 2007, hedder det:
 "Arveafkald
 Undertegnede ... giver herved arvekald uden vederlag for 65 % af min arv i boet efter A.
 Afkaldet gives til fordel for boet."
 Boet har gjort gældende, at boopgørelsen er indsendt rettidigt, jf. boafgiftslovens § 5, stk. 4, og i hvert fald er afsendt så betids, at den burde være blevet modtaget af skifteretten den 4. april 2007. Arveafkaldene kan meddeles i boopgørelsen som sket, idet der ikke gælder noget formkrav til sådanne afkald. Endelig er det ikke en betingelse for rettidig meddelelse om arveafkald i en boopgørelse, at boopgørelsen er blevet indsendt rettidigt.
 Boet har subsidiært anført, at det følger af dødsboskiftelovens § 30, stk. 1, nr. 3, at boet skal overgå til bobestyrerbehandling, såfremt boopgørelsen ikke er blevet indsendt rettidigt.
 SKAT har gjort gældende, at boopgørelsen skulle være indgivet til skifteretten inden - eller i hvert fald senest - 3 måneder efter skæringsdagen den 5. januar 2007, jf. dødsboskiftelovens § 32, 1. pkt. Fristen for indsendelsen udløb den 4. april 2007, idet den 5. april var en helligdag, og boopgørelsen er således indgivet for sent. Meddelelse om arveafkald skal være givet til skifteretten inden indgivelsen af boopgørelsen og i hvert fald senest på det tidspunkt, hvor fristen for indgivelse af boopgørelsen udløb. I øvrigt kan arveafkaldene i denne sag først anses for at være blevet givet ved de skriftlige arveafkald af 10. og 12. april 2007.
 SKAT har endelig anført, at boet ikke efter dødsboskiftelovens § 30, stk. 1, nr. 3, har et ubetinget krav på bobestyrerbehandling i tilfælde af for sent indgivet boopgørelse.
 Meddelelse om arveafkald til skifteretten kan gives særskilt eller i boopgørelsen. En skriftlig meddelelse skal være underskrevet af den arving, som giver afkald, eller vedlagt dokumentation for den underskrivendes fuldmagt til at repræsentere arvingen i dette forhold. En sædvanlig skiftefuldmagt giver ikke fuldmagt til på arvingens vegne at give arveafkald.
 Meddelelse om arveafkald til skifteretten skal ske senest samtidig med indgivelse af boopgørelsen eller udløbet af fristen for indgivelse af boopgørelsen, jf. boafgiftslovens § 5, stk. 4. I den foreliggende sag udløb fristen på 3-månedersdagen for skæringsdagen, dvs. den 5. april 2007, jf. dødsboskiftelovens § 32, 1. pkt. Efter ordlyden af denne bestemmelse er det, som skal foretages inden for fristen, at boopgørelsen "indsendes" til skifteretten. Tilsvarende hedder det i boafgiftslovens § 10, stk. 1, at boopgørelse "indsendes". På denne baggrund finder Højesteret, at der ikke kan stilles krav om aflevering på skifterettens kontor inden fristens udløb.
 I den foreliggende sag indeholdt boopgørelsen, der var


text:
underskrevet i henhold til sædvanlige skiftefuldmagter, meddelelse om arveafkaldene. Meddelelsen var ikke vedlagt fornøden dokumentation for fuldmagt vedrørende arveafkaldene. Selv om boopgørelsen må anses for rettidigt indsendt, er behørig meddelelse først sendt til skifteretten med brev af 5. juli 2007. Fristen for meddelelse om arveafkaldene var da sprunget, og der kan derfor ikke tillægges arveafkaldene virkning ved beregningen af boafgift.
 Med denne begrundelse og med bemærkning om, at en begæring om overgang til bobestyrerbehandling som anført af landsretten skal fremsættes over for skifteretten, stadfæster Højesteret landsrettens kendelse.
 I sagsomkostninger for Højesteret skal døds- og fællesboet efter A inden 14 dage betale 15.000 kr. til SKAT. Sagsomkostningsbeløbet forrentes efter rentelovens § 8 a.


text:
Portal om Den Europæiske Menneskerettighedskonvention | Højesteret ændrer landsrettens dom i Røde Mellemvej-sagen
 Højesteret har den 4. januar 2013 afsagt endelig dom i Røde Mellemvej-sagen. Østre Landsret fandt i dom af 9. marts 2012, at der var sket en krænkelse af EMRK artikel 2 og tilkendte de pårørende 150.000 kr. i godtgørelse for krænkelsen. Højesteret valgte at ændre dommen og således frifinde stats- og Rigsadvokaten for påståede krænkelse af EMRK artikel 2 og artikel 6.
 Østre Landsret – pressemeddelelse af 9. marts 2012
 Højesteret – pressemeddelelse af 4. januar 2013 samt dom
 Østre Landsrets pressemeddelelse af 9. marts 2012:
 Krænkelse af Den Europæiske Menneskerettighedskonvention
 Østre Landsrets 6. afdeling har den 9. marts 2012 afsagt dom i den såkaldte ”Røde Mellemvej-sag”, hvor en bilist den 1. april 2003 i forbindelse med, at Københavns Politi forsøgte at pågribe ham, blev skudt af en politibetjent, hvilket førte til, at bilisten samme dag afgik ved døden.
 Sagen drejede sig om, hvorvidt bilistens efterladte har krav på godtgørelse, fordi Statsadvokaten for København og Bornholm og Rigsadvokaten har krænket deres rettigheder i henhold til bl.a. Den Europæiske Menneskerettighedskonventions artikel 2 om retten til liv. Dette krav støttedes på det efterfølgende undersøgelsesforløb, som efter de efterladtes opfattelse var mangelfuldt og fejlbehæftet på en sådan måde, at der herved var påført dem som efterladte en selvstændig krænkelse. Sagen var oprindeligt anlagt tillige mod Københavns Politi med krav om godtgørelse efter bl.a. erstatningsansvarsloven i anledning af selve forvoldelsen af bilistens død, men Højesteret har i dom af 5. maj 2011 fastslået, at et eventuelt krav herpå er forældet.
 Landsretten har ikke fundet det godtgjort, at det i konventionens forstand havde været absolut nødvendigt i den pågældende situation at afgive det dræbende skud. Landsretten har ikke herved taget stilling til, om den skydende betjent kunne gøres strafferetligt ansvarlig for afgivelsen af skuddet. Dette spørgsmål, hvori også indgår andre momenter, var endeligt afgjort ved statsadvokatens beslutning om at indstille efterforskningen, da den ikke kunne forventes at føre til domfældelse af betjenten for et strafbart forhold.
 Under Rigsadvokatens behandling af de efterladtes klage over statsadvokatens afgørelse udløb fristen for at omgøre beslutningen om at indstille efterforskningen, jf. retsplejelovens § 724, stk. 2, hvorfor Rigsadvokaten ikke tog stilling til klagen. Landsretten har fundet, at den manglende overholdelse af omgørelsesfristen set i sammenhæng med bl.a., at retsplejelovens regler giver mulighed for toinstansbehandling af dette spørgsmål, under de nævnte omstændigheder indebar en krænkelse af Menneskerettighedskonventionens artikel 2.
 På denne baggrund er der tilkendt de pårørende en godtgørelse på 150.000 kr.
 Der henvises til 6. afdeling nr. B-1692-11.
 Højesterets pressemeddelelse af 4. januar 2013 samt dom:
 Røde Mellemvej – Ikke grundlag for godtgørelse til pårørende
 Den 1. april 2003 blev C skudt af en politibetjent på Røde Mellemvej i København. C afgik samme dag ved døden.
 Den 20. oktober 2008 anlagde A, der er mor til C, og B, der er halvsøster til C, sag mod politiet, statsadvokaten og Rigsadvokaten med krav om godtgørelse.
 Ved Højesterets dom af 5. maj 2011 blev det fastslået, at det


text:
krav på godtgørelse, som A og B havde rejst mod politiet, var forældet.
 Sagen drejede sig herefter om, hvorvidt statsadvokaten og Rigsadvokaten var forpligtede til at betale godtgørelse til A og B for på retsstridig måde at have krænket deres rettigheder i henhold til Den Europæiske Menneskerettighedskonvention. Kravet støttedes på det efterfølgende undersøgelsesforløb, som efter de pårørendes opfattelse var mangelfuldt og fejlbehæftet på en sådan måde, at det havde påført dem som efterladte en selvstændig krænkelse.
 Selv om statsadvokatens undersøgelse på enkelte punkter gav anledning til kritik, fandt Højesteret efter en samlet bedømmelse, at de krav til undersøgelsen, som Menneskerettighedskonventionens artikel 2 stiller, var opfyldt ved det af statsadvokaten og Rigsadvokaten foretagne undersøgelsesforløb.
 Statsadvokaten konkluderede ved sin undersøgelse, at den betjent, der skød C, var straffri som følge af nødværge. Det var ubestridt en fejl, at statsadvokaten og Rigsadvokaten ikke var opmærksomme på, at en to-måneders omgørelsesfrist for statsadvokatens afgørelse om ikke at rejse tiltale mod betjenten fandt anvendelse. Rigsadvokaten blev som følge heraf afskåret fra at tage stilling til tiltalespørgsmålet, men Højesteret fandt, at Rigsadvokaten ville være nået til samme resultat som statsadvokaten, hvis Rigsadvokaten havde haft mulighed for at prøve tiltalespørgsmålet. Den manglende iagttagelse af omgørelsesfristen kunne herefter ikke antages at udgøre en krænkelse af Menneskerettighedskonventionens artikel 2.
 Højesteret fandt således ikke, at der ved undersøgelsesforløbet hos statsadvokaten og Rigsadvokaten var sket en krænkelse af de pårørendes rettigheder i henhold til Menneskerettighedskonventionens artikel 2.
 Der var heller ikke grundlag for at fastslå, at der var sket en krænkelse af Menneskerettighedskonventionens artikel 6 om retten til rettergang inden for rimelig tid, idet den sagsbehandlingstid, der skal tages i betragtning, tager sin begyndelse ved indbringelse af sagen for domstolene.
 Statsadvokaten og Rigsadvokaten blev herefter frifundet.
 Afgørelsen er en ændring af landsrettens dom.


text:
Skat.dk: Ejendomsvurdering - grundværdi - ekstrafundering - andelsboligforening
 09 Dec 2013 11:22
 03 Dec 2013 09:35
 SKM2013.862.HR
 1. afdeling, 371/2011
 Ekstrafundering, grundværdi, nedslag, syn, skøn, forurening
 Sagen vedrører, om appellanten, i henhold til vurderingslovens § 13, har krav på nedslag i grundværdien på grund af dårlige funderingsforhold uafhængigt af om de oprindelige (genoptagne) grundværdiansættelser svarer til handelsværdien. Appellanten, hvis påstand om nedslag svarede til de ved syn- og skøn anslåede ekstrafunderingsudgifter, gjorde gældende, at der efter fast praksis gives nedslag svarende til afholdte ekstrafunderingsudgifter.
 Højesteret stadfæstede landsrettens frifindende dom af de grunde som var anført af landsretten med den yderligere bemærkning, at det for Højesteret tilvejebragte syn og skøn ikke underbygger, at Landsskatteretten har ansat grundens værdi for højt.
 Landsretten havde blandt andet anført, at grundejeren efter ordlyden af vurderingslovens § 6, 1. pkt., og § 13, stk. 1, uanset det oplyste om vurderingsprincipper for lignende grunde i området, ikke har krav på, at grunden alene skal vurderes efter etagearealprincippet med et nedslag for ekstrafunderingsudgifterne. Landsretten anså det heller ikke for godtgjort, at grundejeren efter fast administrativ praksis har krav på et nedslag i ansættelserne, uanset om nedslaget ville bringe ansættelserne under grundens handelsværdi.
 Den juridiske vejledning 2013-2 H.A.3.2.2.6
 Den juridiske vejledning 2013-2 H.A.3.2.3
 Poul Søgaard, Jytte Scharling, Jens Peter Christensen, Henrik Waaben og Jan Schans Christensen.
 I tidligere instans er afsagt dom af Vestre Landsrets 13. afdeling den 7. november 2011.
 Andelsboligforeningen H1 har præciseret, at det gøres gældende, at ydelse af nedslaget i grundværdierne opgjort som funderingsomkostningerne er udtryk for, at dette i administrativ praksis anses for at være handelsværdien. Der er ikke tale om, at nedslaget medfører, at en lavere pris end handelsværdien skal lægges til grund.
 Der er til brug for Højesteret indhentet en skønserklæring af 25. januar 2013 med tillæg af 26. marts 2013 fra statsautoriseret ejendomsmægler, valuar MDE TJ, hvoraf det fremgår:
 Skønsmanden bedes give en kort beskrivelse af grunden og dennes størrelse, beskaffenhed og grad af forurening. Beskrivelsen bedes foretaget ud fra forholdene per 1. januar 2002, 1. januar 2003, 1. oktober 2003, 1. oktober 2004, 1. oktober 2005 og 1. oktober 2006.
 Beskrivelse af grunden i perioden 1.1.2002 til 1.1.2003:
 Grunden er købt af G1 byggeselskab ApS pr. 01.04.2001. Som tidligere nævnt er ...5, ...2 på daværende tidspunkt på 6.375 m2. Et matrikelnummer som tidligere bl.a. har huset en ..., hvoraf den i dag på grunden værende garagebygning, er en del af den gamle .... Grunden er beliggende helt ned til ...3 på nordsiden af fjorden, meget bynært. Grunden som pga. af tidligere brug er forurenet på vidensniveau 2 efter jordforureningslovens § 2, jf. bilag 45. Forureningen består af oliekomponenter og tjærestoffer.
 Jf. geoteknisk undersøgelse af 30.9.2002 skal grunden også piloteres. Dette må være den rette beskrivelse af grunden i perioden 1.1.2002 til 1.1.2003
 Beskrivelse af grunden pr. 1.1.2003 til 1.10.2003:
 Fra overdragelsestidspunktet til byggeprojektet overdrages til andelsboligforeningen med færdiggørelse af 1. og 2. etape 1.10.2003 bliver grunden byggemodnet, ryddet for gamle bygninger, som ikke skal bruges i det nye projekt, piloteret,


text:
forureningen bliver sikret. Herudover bliver der gravet en kanal op midt i gennem grunden fra fjorden, så der bliver en jolle kanal, med adgang fra alle boligerne.
 Beskrivelse af grunden fra 1.10.2003 til 1.10.2006.
 Fra 1.10.2003 er grunden som man kan se den i dag, med flisebelægning på alle arealer. Carporte, garagebygningen, jollekanalen som skærer op igennem grunden, samt broen hen over kanalen i den sydlige ende, der binder området sammen.
 Herudover er der et fælleshus med værksted, denne del ligger dog på matrikel nummer ..., og er derfor ikke en del af dette syn og skøn.
 Skønsmanden bedes vurdere den kontante handelsværdi for grunden ...1, ...2 i ubebygget stand under hensyn til beskaffenhed og beliggenhed og til en i økonomiske henseende god anvendelse ved overdragelse per 1. januar 2002, 1. januar 2003, 1. oktober 2003, 1. oktober 2004, 1. oktober 2005 og 1. oktober 2006. Værdiansættelse bedes foretaget ved et normalt salg med sædvanlig udbudstid. Besvarelsen ønskes foretaget uden hensyntagen til de opførte ejendomme på grunden og til den offentlige vurdering. Besvarelsen ønskes foretaget alternativt under hensyntagen til, at det har været nødvendigt at foretage ekstrafundering som sket og til, at dette ikke har været tilfældet.
 Handelspris er den pris som 2 uvildige parter kan blive enige om. I dette tilfælde er den pris efter mit bedste skøn, ikke helt retvisende, idet der i skødet bliver foræret en grund væk, mod at den bliver renset op, eller på anden måde får inddæmmet den på grunden værende forurening.
 Det vil sige, at ...2 kommune har været villige til at give grunden væk, for at slippe for at rense forureningen op, samt udsigten til 25 nye boliger, og dermed flere skatteydere.
 På den anden siden har byggeselskabet G1 ApS, været villige til at modtage grunden. Med en økonomisk gulerod ved at opføre 25 andelsboliger, selv om de skulle nedrive bygninger, byggemodne området, sikre forureningen, samt pilotere og bygge 25 andelsboliger.
 Dette giver ikke noget retvisende billede af grundens reelle værdi.
 I perioden 2006 - 2008 solgte G4 grunde på nordsiden af fjorden, på den udstykning der hedder "...6", den er beliggende ca. 300-400 m fra ...1 i østlig retning. Denne udstykning er beliggende i næsten samme afstand til fjorden, som ...1. Her er de 4 nederste grunde solgt fra 895.000 kr. til 825.000 kr. stykket. Med et grundareal mellem 578 m2 og 696 m2. På disse grunde måtte der også påregnes en ekstra omkostning til pilotering eller anden sikring af fundamentet. + omkostninger til byggemodning.
 Omkostninger som køberne selv skulle betale for udover købesummen.
 Denne grundudstykning var dog ikke forurenet.
 Det er derfor mit bedste skøn, at hvis man i stedet for andelsboliger, havde udstykket ...1, som grundene "...6" kunne der i første række til fjorden have ligget 3 grunde, der var sammenlignelige de 2 udstykninger imellem, og i anden række kunne der have ligget 2 grunde. Disse 5 grunde ville tilsammen kun have fyldt 3.195 m2. Restarealet på udstykningen vil jeg i dette syn og skøn ikke tilregne nogen værdi.


text:
Dette ville i 2006 priser kunne have indbragt
 895.000 kr. + 845.000 kr. + 825.000 kr. + 620.000 kr.x2
 I alt 3.805.000 kr.
 Fratrækker man så et beløb til nedrivning af de på grunden værende bygninger, og en oprensning/sikring af grundforureningen, så vil priserne efter mit bedste skøn se ud som følgende:
 Som nævnt tidligere havde udstykningen "...6" også omkostninger til pilotering, eller ekstra sikring, på et svingende beløb, alt afhængig af grundenes beliggenhed, men ca. 100.000 kr. pr. grund.
 Så havde ...1 ikke skulle piloteres, ville en købssum efter mit bedste skøn, og med "...6" for øje, kunne have indbragt ca. 500.000 kr. mere.
 Skønsmanden bedes oplyse, hvilket materiale udover bilagene til skønstemaet, der har dannet grundlag for hans besvarelse af spørgsmål af 1-2.
 Det materiale, der er brugt i forbindelse af besvarelse af spørgsmål 1-2, er oplysninger, der er indhentet i G4's centrale systemer, oplysninger som bl.a. er tilgængelige i tinglysningssystemet.
 Dokumentationen er vedlagt som bilag.
 Skønsmanden bedes oplyse, hvilke forhold, der er indgået ved besvarelse af spørgsmål 1-2 og hvilken vægt disse forhold er tillagt. Skønsmanden bedes i denne anledning redegøre for betydningen af den konstaterede forurening og jordbundsforholdene.
 Umiddelbart tillægger jeg ikke piloteringen eller ekstra foranstaltninger i forbindelse med sikring af jordbundsforholdene, den store betydning, idet det som nævnt tidligere i svar 2 har været muligt for sælgeren af "...6" at få køberen til at betale for disse omkostninger. Alternativt havde sælgerne nok kunne have fået noget mere for grunden, hvis køberen ikke udover købesummen for grunden, selv skulle betale. Det vil sige, at i tilfældet "...6" kunne sælgeren efter mit bedste skøn have fået omkostningerne i mere pris for grunden. Ca. 100.000 kr. pr. styk, hvis de ikke skulle piloteres.
 Noget andet er en forurening af grunden, den vil i de fleste tilfælde, tælle mere i folks bevidsthed, end pilotering. Dog er det efter mit bedste skøn, ikke tilfældet ved ...1, idet det jo har været muligt at sælge andelsboligerne, der jo fortsat ligger på en forurenet grund, da den ikke er blevet renset op, men bare sikret mod kontakt af den forurenede jord. Her har den gode beliggenhed af ...1 efter min vurdering haft større betydning end forureningen.
 Som referencegrunde ud over den før omtalte udstykning på " ...6" er der pt. 6 grunde til salg på ...7, her koster grundene pr. dags dato omkring 1.1 mil pr. stk. for et areal på ca. 854 m2. Grunde der også ligger i første række, ned til fjorden. På sydsiden af fjorden, og ikke så tæt på som ...1. En udstykning, hvor der må påregnes ekstra omkostning til fundering af fundamentet, men ikke forurenet. Grundene er dog heller ikke solgt endnu, hvilket efter mit bedste skøn skyldes en for høj pris, derfor er de ikke helt sammenlignelige
 I 2006 blev der på havnen i ...8 solgt helårsboliger uden bopælspligt. Boligerne er bygget i stil der minder meget om ...1. Det var et færdigt projekt fra G5 A/S. Her var grunden også forurenet, og der skulle ekstra