text:
havde overtrådt ligebehandlingsprincippet, eftersom det var ubestridt, at SK efter annullationen selv havde varetaget rengøringen, hvorfor der ikke var grundlag for at antage, at annullationsbeslutningen havde haft til formål at begunstige eller fravælge bestemte tilbudsgivere. Landsretten bemærkede, at selvom ingen af tilbudsgiverne var blevet oplyst om, at timetalsangivelsen ville blive tillagt betydning ved tilbudsvurderingen, var dette ikke i strid med gennemsigtighedsprincippet, idet den manglende gennemsigtighed ikke kunne have ført til forskelsbehandling. Landsretten fandt derfor heller ikke, at SK havde handlet ansvarspådragende.
 Landsrettens dom blev anket til Højesteret. I sin dom understreger Højesteret, at en ordregiver som udgangspunkt er berettiget til at annullere et udbud, forudsat at beslutningen herom ikke forfølger et usagligt formål. Højesteret fremhævede, at SK uanset valget af begrundelse havde annulleret udbuddet med henblik på at udføre opgaven selv, og dette kunne efter Højesterets opfattelse ikke anses for et usagligt formål. Højesteret understregede i denne forbindelse, at selv hvis SK's beslutning udelukkende havde været baseret på en uunderbygget formodning om, at tilbudsgiverne ikke ville kunne levere det ønskede kvalitetsniveau, ville dette ikke ændre på, at selve formålet med beslutningen kunne karakteriseres som sagligt. Højesteret fandt derfor, at SK hverken havde handlet i strid med udbudsreglerne eller ansvarspådragende.
 Per Aarslef A/S mod Amager Strandpark I/S
 I en dom af 5. april 2011 har Højesteret fundet, at Amager Strandpark I/S har overtrådt udbudsreglerne ved at tildele en kontrakt angående anlæg af Amager Strandpark til Hoffmann/Boskalis JV i stedet for Per Aarsleff A/S. Amager Strandpark I/S er derfor blevet pålagt at betale kr. 8 millioner i erstatning til Per Aarsleff A/S.
 Det begrænsede udbud, som var sagens omdrejningspunkt, blev udskrevet den 1. august 2003. Af udbudsbetingelserne fremgik blandt andet, at ukonditionsmæssige tilbud ville blive afvist, at den angivne pris skulle være fast og omfatte alt, der ikke specifikt var angivet som bygherreleverance, og at alle for hovedentreprisens gennemførelse nødvendige vejrligsforanstaltninger inklusive udvidede vinterforanstaltninger skulle være indeholdt i tilbuddet.
 Tre virksomheder, herunder Per Aarsleff A/S (PA) og Hoffmann/Boskalis JV (HB), afgav konditionsmæssige tilbud. I HB's tilbud var anført, at Danske Entreprenørers Standardforbehold af 2001 (DES 2001) skulle være gældende for kontrakten, hvilket bl.a. indebar, at der skulle ske særskilt betaling for snerydning og ikke-overenskomstmæssige vinterforanstaltninger.
 Den 23. april 2004 besluttede Amager Strandpark I/S (AS) at tildele kontrakten til HB. Grundlaget for denne beslutning blev beskrevet i et notat med titlen "Tilbudsvurdering", hvoraf det fremgik, at AS’ tekniske rådgiver havde vurderet, at DES 2001 ganske vist indebar en række forbehold, herunder i forhold til betaling for vinterforanstaltninger, men at disse kunne prissættes og derfor ikke var at regne for væsentlige. DES 2001-forbeholdene blev derfor prissat til kr. 2,5 millioner, og på baggrund af den derved fremkomne pris var HB's tilbud det økonomisk mest fordelagtige (kr. 183.517.000 i forhold til kr. 191.057.188 fra PA).
 Den 6. maj 2004 indgav PA klage over denne beslutning til Klagenævnet for Udbud (KfU) med påstand om, at AS havde handlet i strid med ligebehandlingsprincippet ved ikke at afvise HB’s tilbud, idet de forbehold, som i kraft af DES


text:
2001 var indeholdt heri, vedrørte grundlæggende elementer i udbudsbetingelserne, og idet den økonomiske konsekvens af disse forbehold i øvrigt ikke kunne fastlægges med tilstrækkelig sikkerhed, hvorfor prissætning ikke var mulig.
 KfU fandt, at bestemmelsen i udbudsbetingelserne om, at vejrligsrisikoen i det hele blev pålagt entreprenøren, udgjorde en markant skærpelse i forhold til det lovmæssige udgangspunkt i den dagældende bekendtgørelse om byggeri i vinterperioden, og at dette derfor måtte betragtes som et grundlæggende element i udbudsbetingelserne. KfU fandt endvidere, at DES 2001 entydigt udgjorde et forbehold imod denne bestemmelse, og at værdien af dette forbehold ikke med tilstrækkelig sikkerhed kunne fastlægges, idet der ikke i udbudsmaterialet var fastsat nogen grænse for vejrligsrisikoens værdi. KfU fandt derfor, at AS havde været forpligtet til at se bort fra HB's tilbud, og annullerede AS’ beslutning om at indgå kontrakt med HB. Ved efterfølgende kendelse af 8. marts 2005 pålagde KfU endvidere AS at betale erstatning til PA svarende til kr. 5 millioner i form af positiv opfyldelsesinteresse.
 Disse to kendelser blev indbragt for Østre Landsret, som afsagde dom i sagen den 5. februar 2008. Blandt andet på baggrund af en række vidneudsagn fandt Landsretten, at beregning af prisen for vinterforanstaltninger var en sædvanlig byggeøkonomisk beregning, hvorfor det uden væsentlige vanskeligheder var muligt at prissætte de forbehold, som DES 2001 indebar. Et forbehold imod bestemmelsen om risikoen for vinterforanstaltninger indebar dermed efter Landsrettens opfattelse ikke nogen risiko for fordrejning af konkurrencen imellem tilbudsgiverne, og denne bestemmelse kunne derfor heller ikke anses for grundlæggende med deraf følgende pligt til afvisning. Landsretten frifandt derfor AS.
 Landsrettens dom blev anket til Højesteret. Til brug for Højesterets vurdering blev der afgivet en sagkyndig erklæring om blandt andet opgavens karakter samt om, hvorvidt der findes en entydig standard for prissættelse af vinterforanstaltninger. Af erklæringen fremgik det, at opgaven måtte regnes for kompliceret, at tidsplanen for denne måtte betragtes som stram og ufleksibel, at hovedentreprisen i betragtelig grad var udsat for vejrlig, og at der ikke kunne siges at findes nogen entydig standard for udførelse af sådanne beregninger.
 Ud fra disse betragtninger om opgavens karakter fandt Højesteret, at vilkåret om, at entreprenøren i alt væsentligt skulle bære risikoen for vejrlig, måtte betragtes som et grundlæggende element i udbudsbetingelserne, og da HB's tilbud i kraft af DES 2001-bestemmelsen indeholdt forbehold imod dette vilkår, var AS forpligtet til at se bort fra HB's tilbud, uanset om dette kunne prissættes på en saglig måde eller ej.
 Da AS således havde overtrådt det udbudsretlige ligebehandlingsprincip ved at tildele kontrakten til HB, og da det var ubestridt, at PA ville have fået tildelt kontrakten, hvis AS havde afvist tilbuddet fra HB, fandt Højesteret, at AS havde handlet erstatningsansvarspådragende over for PA. AS blev derfor pålagt at betale erstatning til PA svarende til kr. 8 millioner i form af positiv opfyldelsesinteresse.
 Afgørelser fra byretterne
 Kartoffelproducentforening og tidligere formand idømt bøder for forsøg på koordinering af medlemmernes priser og produktionsmængder
 Retten i Kolding har idømt Dansk Kartoffelproducentforening og dens tidligere formand bøder for at opfordre foreningens medlemmer til

type: other


text:
at koordinere deres priser samt at begrænse udbuddet.
 Retten i Kolding har den 6. september 2011 fastslået, at Dansk Kartoffelproducentforening ("Foreningen") og foreningens forhenværende formand har overtrådt forbuddet i konkurrencelovens § 6 ved at opfordre til at hæve priserne på spisekartofler samt begrænse udbuddet ved at lade kartoflerne blive i jorden. Foreningens opfordringer blev fremsat på et stormøde den 3. september 2009, som Foreningen havde indkaldt til efter længere tids frustration blandt foreningens medlemmer over de faldende kartoffelpriser. Foreningens daværende formand havde nogle dage efter stormødet deltaget i et tv-interview, hvori opfordringen til at hæve priserne og begrænse produktionen blev gentaget. Opfordringen fremgik endvidere af Foreningens hjemmeside. Retten i Kolding afviste Foreningens påstand om, at opfordringerne til at begrænse produktionen alene skete af hensyn til kvaliteten.
 Retten i Kolding lagde ved fastsættelsen af bøden til Foreningen vægt på, at en opfordring fra en brancheforening til medlemmerne, som har til formål eller følge at begrænse priskonkurrencen mellem disse, må anses for at være en alvorlig overtrædelse. Retten fandt endvidere, at det var en skærpende omstændighed, at Foreningen i 2008 havde modtaget en indskærpelse fra Konkurrencestyrelsen om ikke at forsøge at påvirke medlemmernes prisfastsættelse eller øvrige forretningsbetingelser, og at Foreningen havde underskrevet en erklæring herom. Selvom Foreningen kun har 180 medlemmer og dermed repræsenterer en mindre del af den samlede kartoffelavlerbestand i Danmark, fandt retten på baggrund af ovenstående handlingsforløb, at bøden til Foreningen skulle fastsættes til kr. 500.000.
 Ved fastsættelsen af bøden til Foreningens forhenværende formand lagde retten vægt på formandens fremtrædende og centrale rolle, samt det forhold, at formanden havde deltaget i et Tv-interview, hvori opfordringen til at hæve priserne og begrænse produktionen blev gentaget. Retten påpegede endvidere, at det var en skærpende omstændighed, at den forhenværende formand var blevet gjort bekendt med Konkurrencestyrelsens tidligere henvendelse til Foreningen samt, at formanden selv havde underskrevet en erklæring om, at Foreningen ville overholde dansk lovgivning. Bøden blev efter en samlet vurdering fastsat til kr. 25.000. Dommen er efterfølgende blevet anket til Landsretten.
 Afgørelser fra Statsadvokaten for Særlig Økonomisk Kriminalitet
 Børnetøjsforretningen Ticket to Heaven A/S og en tidligere indehaver af en børnetøjsforretning har vedtaget bøder på henholdsvis kr. 300.000 og kr. 25.000 for overtrædelse af konkurrenceloven
 Ticket to Heaven A/S og den tidligere indehaver af butikken Bambino Børnetøj har vedtaget et bødeforlæg udstedt af Statsadvokaten for Særlig Økonomisk Kriminalitet ("SØK") for overtrædelse af konkurrencelovens forbud mod konkurrencebegrænsende aftaler ved i fællesskab at have aftalt maksimum rabatsatser ved salg af Ticket to Heavens produkter på internettet.
 Ticket to Heaven og Bambino havde i forbindelse med udsalg i deres respektive internet-butikker indgået en aftale om, at der maksimalt ville blive givet en rabat på 30% på Ticket to Heavens børnetøj. Konkurrencestyrelsen foretog i oktober 2008 en kontrolundersøgelse hos Ticket to Heaven, og på baggrund af det fundne materiale blev sagen anmeldt til SØK i marts 2009.
 Selve aftalen løb fra den 25. januar 2008 til den 31. januar 2008. SØK har ved fastsættelsen af bøden for Ticket to Heaven tillagt det vægt, at Ticket to


text:
Liste over relevante domme inden for vores juridiske kompetencer.
 Vælg emneKontrakterAnsættelsesretArbejdsretKonkurrenceret / immaterialretRetssagerAdvokaterAftalerRetsplejeVaremærkeretKonkurs- og insolvensretSelskabsretKontrakter - AftalerkontrakteraftaleransættelsesretImmaterialretPatentErstatningUdbudEU-udbudFinansieringMarkedsføringslovenretssagerImmaterialeretForsikringForsikringsretKonkurrenceretRetssagKonkurrence / immaterielreterhvervsretselskabsretErhvervsretKonkurrenceret/immaterialretMarkedsføringsretAftaleretKonkurrenceret / immaterielretleasingkontrakterkonkurrenceret / immaterialeretAnsættelsessretVoldgiftsreterhgvervsretAftaleKonkursBestyrelsesarbejdeagentaftaleKonkurrence / immaterialretejeraftaleKonkrurrenceret / immaterialretKonkurslovenKontraktretFunktionærretFerieretKonkurenceretDesignretretsagerKontrakteKonkursretkonrtrakteAnsættelseretTransportretVirksomhedsoverdragelseMarkedsføringPantTransport og kommunikationUdbudsretTroels Wenzel ØstergaardKonkurenceret / immaterialretErhvervslejekontrakterOphavsretvirksomhedspantSelskabserAnsættelesregGældPatentretFerielovenLejeretErhvervslejekontraktAnsættelseskontraktværnetingbopælslandopsigelse af medarbejderforskelsbehandlingsygefraværhandicapopsigelsefratrædelsegodtgørelse120-dages-reglendelvis sygemeldingfunktionærlovforkortet varsel"faktisk fravær"deltidssygemeldingafskedigelsetillidsmandferiefridagekompensationikke-afholdte feriefridagekonkursreguleringErhvervslejerethandelsagenthandelsagentaftalerekonstruktionpersonlig gældkonkurslovskifteretfordringshavermisligholdelseagentgiverkonkurskarantæneforkyndelseprocesskriftkuratorudlandgroft uforsvarlig forretningsførelseforskelbehandlingtidsbegrænset stillingsygedagpengefunktionærfradrages i krav på erstatningminimalerstatningudlejers kravforældelsepassivitetudlejning af ejendomefterbetaling
 Dom afsagt 15. juni 2012 ved Sø- og Handelsretten
 Mikkelsen Media ApS havde produceret internetannoncering for Homeenter ABs chokoladeklub, hvor der skete brug af henvisninger til Restaurant Noma. Brugen var en krænkelse af Nomas rettigheder efter markedsføringsloven og varemærkeloven.
 Dom afsagt 25. maj 2012 ved Sø- og Handelsretten
 Salgsagent i en flyhandel var for tiden ikke berettiget til at modtage yderligere betaling, da det endnu ikke var afklaret mellem køber og sælger, om sælger var berettiget til at beholde et depositum, der var betalt af køber
 Dom afsagt 15. maj 2012 ved Sø- og Handelsretten
 Beregning af købesum for aktier i forbindelse med afståelse på grund af bortvisning fra ansættelse som adm. direktør i den pågældende koncern.
 Dom afsagt 16. maj 2012 ved Sø- og Handelsretten
 I forbindelse med salg af anparter i et selskab var aftalt, at sælgeren skulle have udbetalt løn, idet sælgeren dog i stedet kunne vælge at fremsende faktura. Det lagdes til grund, at der ikke var nogen realitet i udtrykket "løn" og anvendelsen af ansættelsesretlig terminologi som "ansat" og "fritstillet", idet der ikke var vederlag for personligt arbejde i tjenesteforhold, men vederlag for anparterne. Idet anpartshavere i et anpartsselskab eller aktionærer i et aktieselskab heller ikke i øvrigt kan anses for at have noget "tjeneste- eller samarbejdsforhold" til deres selskaber, fandt reglen i markedsføringslovens § 19 om erhvervshemmeligheder ikke anvendelse.
 Dom afsagt 3. april 2012 ved Sø- og Handelsretten
 Spørgsmål om, hvorvidt en ansat ejendomsmægler havde handlet illoyalt overfor sin arbejdsgiver forud for og i forbindelse med den pågældendes opsgielse af sin stilling og opstart af egen ejendomsmæglervirksomhed, herunder om der var sket uberettiget brug af arbejdsgiverens varemærke.
 Dom afsagt 8. maj 2012 ved Sø- og Handelsretten
 Dom afsagt 27. april 2012 ved Sø- og Handelsretten
 Overdragelse af en fast ejendom i forbindelse med en udstationering til et selskab, kort forinden dette blev taget under konkursbehandling, ikke anset for omstødelig efter konkurslovens §64 og § 74.
 Dom afsagt 3. maj 2012 ved Sø- og Handelsretten
 Samtidig køb og import af 5 varemærkeforfalskede armbåndsure mrk. HUBLOT fra kinesisk internetbutik skabte en stærk formodning for, at indførslen var sket med henblik på erhvervsmæssig brug, og denne formodning fandtes ikke afsvækket af de sagsøgtes forklaringer for retten. Vederlag fastsat til 500 kr. pr. ur og erstatning for udgifter til destruktion mv. ligeledes 500 kr. pr. ur. SKATs suspension af frigivelsen af urene blev stadfæstet. De sagsøgte blev pålagt at afstå urene til statskassen til destruktion og fik forbud mod at importere, sælge eller markedsføre produkter, som bærer et eller flere af HUBLOTs registrerede varemærker.
 Dom afsagt 16. marts 2012 ved Sø- og Handelsretten
 Sagsøgeren påstod sit krav tillagt status som sekundært massekrav. Da kravet fandtes stiftet før, fallenten


text:
var trådt i betalingsstandsning, var kravet et simpelt krav.
 Dom afsagt 6. marts 2012 ved Sø- og Handelsretten
 Funktionær kunne ikke foretage "delvis" opsigelse af sin stilling. Ikke grundlag for godtgørelse efter funktionærlovens § 2b. Bortvisning uberettiget.
 Sagsøgte frifundet i sag om, hvorvidt sagsøgte ved at fremstille og markedsføre reolsystemet ABC Quadrant har krænket Peter Lassens og Montana Møbler A/S' (herefter Montana) rettigheder i henhold til ophavsretsloven og markedsføringsloven til MONTANA reolen, og om ABC-Reoler som følge heraf skal betale erstatning, og vederlag til Montana og Peter Lassen samt godtgørelse til Peter Lassen.
 Dom afsagt 28. februar 2012 ved Sø- og Handelsretten
 Armaturet Osier fra Damixa A/S og armaturet blanco Finess fra Andersen & Nielsen A/S var ikke en krænkelse af Vola A/S ́s ophavsret til armaturet VOLA KV1.
 Dom afsagt 27. februar 2012 ved Sø- og Handelsretten
 Dom afsagt 21. februar 2012 ved Højesteret
 Dagbøder for uberettiget videregivelse af fortrolige oplysninger
 DR sendte den 21. maj 2006 i Magasinet Søndag en kritisk udsendelse om forholdene på omsorgscentret Fælledgården. I udsendelsen blev vist optagelser af blandt andet 4 beboere i meget intime situationer. Optagelserne var foretaget med skjult kamera af T2 under hendes 2 måneders ansættelse som vikarmedhjælper på Fælledgården samtidig med, at hun var ansat som journalistpraktikant hos et filmproduktionsselskab. T1 var medindehaver af det pågældende produktionsselskab. Optagelserne blev videregivet til DR med henblik på udsendelsen den 21. maj 2006.
 Højesteret bemærkede, at T2 som ansat på Fælledgården var underlagt tavshedspligt med hensyn til fortrolige oplysninger, hun fik kendskab til i forbindelse med sit arbejde, herunder om beboernes helbredsforhold. T2 handlede efter forudgående aftale med og tilskyndelse fra T1, som derfor kunne straffes for medvirken til overtrædelse af straffelovens § 152 om tavshedspligt begået af T2. T1 og T2 havde videregivet filmoptagelser i ikke-sløret form til produktionsselskabet og DR, hvoraf dele i sløret form blev vist i tv. Filmoptagelserne havde indeholdt fortrolige oplysninger, herunder om de pågældende beboeres helbredsforhold.
 Efter en afvejning af hensynene til de pågældende beboere på Fælledgården over for hensynet til pressens ytringsfrihed kom Højesteret frem til, at videregivelsen af de fortrolige oplysninger ikke var berettiget efter straffelovens § 152, stk. 1, jf. § 152 e, nr. 2, som bestemmelsen må fortolkes i lyset af artikel 10 i Den Europæiske Menneskerettighedskonvention.
 Straffen blev fastsat til 10 dagbøder på hver 500 kr. til hver af de tiltalte.
 Dom afsagt 22. februar 2012 ved Højesteret
 Ikke hjemmel til at afvise aktieoverdragelse
 Arbejdernes Landsbank ønskede at overdrage sine aktier i A/S Roskilde og Omegns Fællesbageri til selskabet Basen Invest A/S. Fællesbageriet nægtede at godkende overdragelsen, idet man henviste til, at der jf. selskabets vedtægter ikke blot skulle ske en notering af overdragelsen, men at selskabets bestyrelse tillige skulle godkende aktieoverdragelsen. Bestyrelsen nægtede at godkende overdragelsen, da man ikke anså Basen Invest A/S for at være en kooperativ virksomhed, hvilket var et krav i henhold til Fællesbageriets vedtægter.
 Arbejdernes Landsbank anlagde herefter sag ved domstolene med krav om, at Fællesbageriets skulle foretage notering i aktieprotokollen af overdragelsen. Fællesbageriets påstod frifindelse.


text:
Under sagen gjorde Fællesbageriet bl.a. gældende, at bestemmelsen om notering tillige indeholdt en omsættelighedsbegrænsning, idet bestyrelsen også skulle godkende aktieoverdragelsen. En sådan godkendelse er ikke afhængig af en specifik henvisning til en vedtægtsbestemmelse, idet bestemmelsen giver bestyrelsen mulighed for at skønne over om en overdragelse er i Fællesbageriets interesse. Arbejdernes Landsbank gjorde bl.a. gældende, at vedtægtsbestemmelsen alene indeholdt hjemmel til at notere aktieoverdragelsen i de tilfælde, hvor erhververen i øvrigt opfyldte vedtægternes krav, om at denne skulle være en kooperativ virksomhed, og at dette var tilfældet for Basen Invest A/S. Dette fulgte endvidere af, at Fællesbageriet i 1985 netop havde ophævet to ordrette bestemmelser om henholdsvis samtykke og udelukkelse af aktionærer.
 For Højesteret var der mellem parterne enighed om, at Basen Invest A/S opfyldte vedtægternes krav om at være en kooperativ virksomhed. Højesteret udtalte, at vedtægtens bestemmelse efter sin ordlyd angår notering af overdragelse i selskabets aktieprotokol, og at reglen var indsat i 1940 sammen med de to bestemmelser om samtykke og udelukkelse af aktionærer. Der forelå ikke nærmere oplysninger om baggrunden eller formålet med vedtægtsændringen i 1985. På denne baggrund og efter vedtægternes indhold i øvrigt var der ikke grundlag for at forstå bestemmelsen, som en bestemmelse, hvorefter bestyrelsen har en almindelig kompetence til at afvise en aktieoverdragelse, f.eks. fordi bestyrelsen finder, at den ikke stemmer overens med selskabets interesser, men bestemmelsen giver bestyrelsen adgang til at påse, at erhververen opfylder vedtægternes krav til selskabsdeltagelse. Hverken oplysninger om selskabets praksis eller kooperative grundprincipper, kunne føre til et andet resultat
 Dom afsagt 21. februar 2012 ved Sø- og Handelsretten
 Vederlag og erstatning for brug af kendetegnet HARDSTYLERS i forbindelse med arrangering af rejser.
 Dom afsagt 14. februar 2012 ved Sø- og Handelsretten
 Markedsføring og salg af et opvaskesæt og en sæbedispenser udgjorde ikke en krænkelse i henhold til markedsføringslovens, designforordningen eller designlovens. Europæisk registrering af opvaskesættet kendt ugyldig
 Dom afsagt 24. januar 2012 ved Sø- og Handelsretten
 Hverken anvendelse af pyrethroidforbindelser til patologist behandling af fisk for skadedyrsangreb i form af fiskelus i umodne stadier eller forebyggende behandling mod fiskelus i modne stadier var patenterbar.
 Dom afsagt 8. december 2009 ved Klagenævnet for Udbud
 Ved udbudsbekendtgørelse nr. 2009/S 38-055690 af 23. februar 2009 udbød Statens og Kommunernes Indkøbs Service A/S som offentligt udbud efter direktiv 2004/18/EF om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter (Udbudsdirektivet) en rammeaftale omfattende levering af printere, kopimaskiner og multifunktionsmaskiner med tilhørende services. Rammeaftalen var opdelt i 6 delaftaler, herunder delaftale 1 vedrørende miljøvenlige printere og multifunktionsmaskiner. Denne sag vedrører delaftale 1. Det fremgik af udbudsbetingelserne, at Statens og Kommunernes Indkøbs Service A/S ville vælge 4 - 8 leverandører inden for delaftalen.
 Dom afsagt 19. januar 2009 ved Klagenævnet for Udbud
 Den anvendte pointmodel var uegnet til at blive anvendt ved vurderingen af tilbuddene i relation til underkriteriet "tilbudspris".
 Dom afsagt 21. april 2009 ved Klagenævnet for Udbud
 En pointmodel kunne under ekstreme forudsætninger føre til uhensigtsmæssige resultater, men havde ikke gjort det i det konkrete tilfælde, hvorfor


text:
den ikke var egnet til at identificere det økonomisk mest fordelagtige tilbud.
 Dom afsagt 10. juli 2008 ved
 Udtalt at principperne om ligebehandling og gennemsigtighed var overtrådt ved anvendelse af en pointmodel, der bevirkede, at forskelle i tilbudspriser havde vilkårlige konsekvenser.
 Dom afsagt 19. juli 2007 ved Klagenævnet for Udbud
 Ikke taget stilling til principielt spørgsmål om, hvorvidt en evalueringsmodel, som kunne føre til forkerte resultater, generelt var i strid med udbudsreglerne.
 Dom afsagt 6. januar 2006 ved Klagenævnet for Udbud
 Særligt om rammeaftaler (art. 32) Udtalt at udbyderen skal sammenligne tilbudspriserne for hver enkelt af de udbudte ydelser på grundlag af en saglig forhåndsvurdering af den forventede mængde anskaffelse af hver ydelse, og at udbyderen herefter skal foretage en egentlig beregning af, hvilket tilbud, der har den lavest samlede tilbudspris. Udbyders vurdering af et underkriterium om pris skal således ske ved en eksakt beregning i det omfang, det er muligt, og må ikke ske ved et rent skøn.
 Dom afsagt 5. januar 2006 ved Klagenævnet for Udbud
 Klager klagede over, at udbyder havde overtrådt gennemsigtighedsprincippet ved at undlade i udbudsbetingelserne at angive, hvorledes alternative tilbud ville blive sammenlignet med ordinære tilbud. Ikke taget til følge, da klagenævnet fandt, at dette var angivet i udbudsbetingelserne. Det skal med andre ord fremgå.
 Dom afsagt 13. marts 2006 ved Klagenævnet for Udbud
 Om bevisbyrde: udtalt at udbyder ikke havde godtgjort, at tilbudsvurderingen var saglig
 Dom afsagt 16. januar 2012 ved Sø- og Handelsretten
 Sagsøgte, der blev anset for at være kontraherende fragtfører, ansås at have udvist grov uagtsomhed ved gennemførelsen af en transport til Rusland, der fandtes at være omfattet af CMR-loven. Sagsøgte blev pålagt at betale erstatning for erstatningstransport og følgeskader
 Dom afsagt 2. marts 2005 ved Klagenævnet for Udbud
 Udtalt at udbyderen havde vurderet tilbud på en måde, der var uigennemskuelig for tilbudsgiverne, at den anvendte beregningsmodel førte til, at selv meget store forskelle i tilbudspriserne blev opvejet af ret små forskelle med hensyn til øvrige underkriterier, og at tilbudsgiverne ikke med rimelighed kunne forudse, at tilbuddene ville blive vurderet efter en beregningsmodel med disse egenskaber.
 Dom afsagt 30. november 2004 ved Klagenævnet for Udbud
 Udtalt at der manglede gennemsigtighed om, hvilke objektive grundlag, der ville blive anvendt ved tildelingen efter laveste pris, og at indklagede intet havde fastsat herom i udbudsbetingelserne, men blot efterfølgende ved evaluering af tilbuddene havde truffet beslutning om at tillægge 5% til den samlede tilbudssum i tilbuddene fra tilbudsgivere, som enkeltvis var lavestbydende vedrørende fagentrepriser.
 Dom afsagt 13. maj 2004 ved Klagenævnet for Udbud
 Inddragelse af fx driftsøkonomiske forhold i vurdering af pris. Udtalt at et kriterium som tidlig færdiggørelse kan tages i betragtning, hvis det økonomisk mest fordelagtige tilbud er valgt som tildelingskriterium forudsat at det pågældende kriterium indgår som underkriterium hertil.
 Dom afsagt 27. februar 2002 ved Klagenævnet for Udbud
 Udtalt at underkriteriet delpriser var ulovligt, idet tilbuddenes angivelse af delpriser alene var en beskrivelse af, hvorledes den samlede tilbudssum fremkom
 Dom afsagt 14. september 1998 ved Klagenævnet for Udbud
 Dom afsagt 14.


text:
december 2000 ved Klagenævnet for Udbud
 Udtalt at klagenævnet ikke havde tilstrækkeligt grundlag for at fastslå, at den valgte tilbudsgiver ikke havde afgivet det økonomisk mest fordelagtige tilbud, men fastslog, at den anvendte evalueringsmodel indebar uigennemsigtighed i bedømmelsen og indebar risiko for forskelsbehandling af de bydende.
 Dom afsagt 27. juni 2000 ved Klagenævnet for Udbud
 Udtalt at evalueringsmodel ikke forekommer realistisk, allerede fordi den under visse forudsætninger kan føre til absurde resultater. Klagenævnet ej taget yderligere stiling, idet der annulleres af andre årsager.
 Kendelse af 23. januar 1996 ( Praktiserende Arkitekters Råd mod Glostrup Kommune.
 Dom afsagt 10. januar 2012 ved Sø- og Handelsretten
 Principalen var forpligtet til at skadesløsholde det instruerende pengeinstitut, som i forhold til garanten havde været forpligtet til at honorere sin kontragaranti, der ligesom hovedgarantien var en ubetinget anfordringsgaranti.
 Dom afsagt 9. januar 2009 ved Sø- og Handelsretten
 Figurmærket PUCH, som siden 1940 havde været registreret for motorcykler, cykler og visse dele og tilbehør hertil, havde i Danmark aldrig været brugt for cykler og, siden produktionen i Østrig af køretøjer på to hjul var ophørt i 1987 og restlageret solgt, heller ikke for knallerter. Små forhandleres videresalg til brug for reparationer fra gamle lagre af reservedele med figurmærket påført kunne ikke anses som en normal markedsføringsmæssig aktivitet fra mærkeindehaverens side og udgjorde således ikke reel brug af mærket. Brugen af varemærket havde derfor været ophørt uden afbrydelser i 5 år forud for begæringen om udslettelse, og figurmærket blev ophævet. At ganske mange danskere stadig forbinder kendetegnet PUCH med knallerter, kunne under de foreliggende omstændigheder ikke medføre, at kendetegnet PUCH ansås som et vitterligt kendt udenlandsk varemærke, som var til hinder for en dansk supermarkedskædes registrering og brug af ordmærket PUCH for cykler mv.
 Dom afsagt 20. januar 2020 ved Sø- og Handelsretten
 Vilkår om placering og om såkaldt minimumspenetration i distributionsaftaler, som udbyder af betalingskanaler via kabelnet indgik med antenneforeninger mv., og som i realiteten pålagde disse at placere kanaludbyderens egne kanaler i den såkaldte mellem-pakke, fandtes at have til formål at hindre, begrænse eller fordreje konkurrencen på markedet for engrosdistribution af betalings-kanaler via kabelnet., jf. TEUF artikel 101 og konkurrencelovens § 6. Konkurrencerådet frifandtes derfor for kanaludbyderens på-stande om hel eller delvis ophævelse af Rådets af Konkurrencenævnet stadfæstede påbud om at ophæve disse vilkår.
 Dom afsagt 30. december 2011 ved Sø- og Handelsretten
 En plastemballageproducents udsagn på sin hjemmeside og i en brochure om de miljømæssige fordele ved plastemballage frem for metalemballage udgjorde vildledende sammenlignende reklame i strid med markedsføringsloven.
 Dom afsagt 30. november 2011 ved Sø- og Handelsretten
 Ikke godtgjort, at sagsøgeren havde været eneforhandler af sagsøgtes sodavandsprodukt i Spanien. Sagsøgtes adfærd i forbindelse med ophævelse af samarbejdet samt henvendelse til sagsøgerens sælger og kunder var ikke i strid med markedsføringsloven.
 Dom afsagt 29. november 2011 ved Sø- og Handelsretten
 Ommærkning af parallelimporteret lægemiddel var ikke objektivt nødvendig og indebar krænkelse af varemærkeindehaverens rettigheder.
 Afsenderen hæftede ikke for krav på demurrage opstået som følge af modtagerens forsinkede tilbagelevering af containere.
 Dom afsagt 22. november


text:
2011 ved Sø- og Handelsretten
 Sagen vedrører spørgsmålet, om de sagsøgte (herefter: Det Faglige Hus) har overtrådt varemærkeloven og markedsføringsloven ved i forbindelse med en kampagne for hvervning af medlemmer at have indrykket annoncer i dagbladene 24 Timer og Urban, som indeholdt sagsøger 1, Fagligt Fælles Forbund (herefter: 3F)'s logo og navn. Sagen vedrører tillige spørgsmålet, om anvendelsen af et manipuleret billede af 3F's forbundsformand, Poul Erik Skov Christensen, i samme annoncer udgør en retsstridig krænkelse
 Dom afsagt 11. november 2011 ved Højesteret
 Sagen drejede sig om, hvorvidt As ret til ligebehandling var blevet krænket i forbindelse med besættelsen af en stilling som frisørassistent og stedfortræder i frisørforretningen Shape Intercoiffure.
 Højesteret bemærkede, at eftersom A var ansat tidsbegrænset som frisørassistent i et barselsvikariat og var fratrådt efter udløbet af den tidsbegrænsede ansættelse, skulle forholdet ikke bedømmes som en afskedigelse efter ligebehandlingslovens § 9 og § 16, stk. 4. Det forhold, at A ikke blev tilbudt fortsat ansættelse, skulle i stedet bedømmes efter ligebehandlingslovens § 2 og § 16 a.
 På baggrund af bevisførelsen fandt Højesteret, at det måtte lægges til grund, at Lene Hansen havde gjort sig skyldig i en krænkelse af ligebehandlingslovens § 2, og Lene Hansen skulle derfor betale godtgørelse til A efter lovens § 14. (dissens)
 Under henvisning til Højesterets dom i Ugeskrift for Retsvæsen 2008 s. 957, og idet der ikke var grundlag for at fravige udgangspunktet givet i dommen, fastsatte Højesteret godtgørelsens størrelse til 25.000 kr.
 Landsretten havde fastsat en højere godtgørelse.
 Forsikringsselskabet Danica Pension har fået medhold i, at et af selskabet pålagt omkostningsbidrag kunne modregnes i bonus til forsikringstagerne.
 Forbrugerrådet havde som mandatar for fire forsikringstagere i Danica Pension anlagt i alt tre sager mod forsikringsselskabet. Sagerne angik, om og i givet fald i hvilket omfang Danica Pension fra år 2000 havde været berettiget til at foretage modregning af omkostningsbidrag i bonus til forsikringstagerne.
 Vestre Landsret frifandt Danica Pension. Højesteret har nu stadfæstet landsrettens dom.
 Der henvises til dommen for Højesterets begrundelse.
 Dom afsagt 18. november 2011 ved Sø- og Handelsretten
 Dom afsagt 15. november 2011 ved Sø- og Handelsretten
 En almenvelgørende fond, der ifølge fundatsen for en erhvervsdrivende fond skulle modtage provenuet ved likvidation af fonden, og som i den anledning faktisk havde modtaget et mindre beløb, kunne ikke rejse krav om erstatning mod den erhvervsdrivende fonds bestyrelsesmedlemmer og revisorer. Dissens.
 Dom afsagt 8. november 2011 ved Sø- og Handelsretten
 Sagsøgte dømt til at afholde visse udgifter til besætning, gebyrer mv. i forbindelse med en ophørt samarbejdsaftale, hvor sagsøgte skulle stille fly til rådighed for sagsøgeren som operatør på det kommercielle marked.


text:
Højesteret har afsagt dom om Civilstyrelsens praksis for ligelige uddelinger
 Højesteret har afsagt dom om Civilstyrelsens praksis for ligelige uddelinger
 Civilstyrelsen pålagde i 2015 en familiefond at foretage ligelige uddelinger til to af fondens uddelingsformål. Sagen blev efterfølgende indbragt for domstolene, og Højesteret har nu afsagt sin dom, der annullerer Civilstyrelsens afgørelse. Dommen fastslår, at der ikke er hjemmel i fondslovens § 29 til at pålægge en fond over tid at foretage ligelige uddelinger, hvis dette ikke fremgår af vedtægten.
 Familiefonden, som sagen vedrørte, er en ikke-erhvervsdrivende fond, der blev stiftet i 1954. I den oprindelige vedtægt, der var formuleret af stifter, var der indsat flere uddelingsformål for fonden, hvoraf alene to formål stadig er relevante for fonden. Det ene uddelingsformål omfatter udbetaling af årlige ydelser til efterkommere af stifteren (herefter slægtsformålet), og det andet formål omfatter støtte til almenvelgørende formål. Historisk havde fonden uddelt markant flere midler til slægtsformålet end til det almenvelgørende formål.
 Ifølge fondslovens § 29 skal fondsbestyrelsen anvende årets overskud til de formål, der er fastsat i vedtægten. Med udgangspunkt i denne bestemmelse har Civilstyrelsen udviklet en administrativ praksis, hvorefter fondsbestyrelsen skal foretage ligelige uddelinger til alle uddelingsformål i en fonds vedtægt, medmindre der udtrykkeligt er nævnt en anden prioritering i den konkrete vedtægt.
 I 2015 pålagde Civilstyrelsen derfor familiefondens fondsbestyrelse fremadrettet at foretage ligelige uddelinger til slægtsformålet og det almenvelgørende formål.
 Fonden og Civilstyrelsen var enige om, at en vedtægt kunne indeholde krav om en specifik fordelingsnøgle mellem de forskellige uddelingsformål, herunder et krav om ligedeling mellem formålene, og at en sådan fordelingsnøgle herefter skulle respekteres. Parterne var derimod ikke enige om, hvorvidt fondens to uddelingsformål konkret var ligestillede, eller om Civilstyrelsen kunne pålægge fonden at uddele ligeligt til de to uddelingsformål, når vedtægten ikke udtrykkeligt indeholdt et sådant krav.
 Sagen blev derfor indbragt for domstolene, og grundet sin principielle karakter blev sagen behandlet ved Østre Landsret i første instans.
 Østre Landsrets dom
 Fondens påstande og anbringender
 For landsretten nedlagde fonden principalt påstand om, at de to omtvistede uddelingsformål ikke var indbyrdes ligestillede, samt subsidiær påstand om, at Civilstyrelsen skulle anerkende, at styrelsen ikke havde hjemmel til at træffe afgørelse om, at der skal ske en ligelig uddeling til de to uddelingsformål.
 Til støtte for fondens påstand om, at formålsbestemmelserne ikke var indbyrdes ligestillede, men at slægtsformålet snarere var det primære formål, gjorde fonden blandt andet gældende, at vedtægtens ordlyd ikke kunne anskues isoleret uden hensyn til andre relevante fortolkningsbidrag. Af andre fortolkningsbidrag fremhævede fonden blandt andet:
 at stifteren, få år inden stiftelsen af fonden, allerede havde stiftet et legat med det formål at støtte almenvelgørende formål, og at formålet med den nye stiftelse derfor særligt var at tilgodese slægtsformålet
 at fondens bestyrelse, ifølge vedtægten, var tillagt et frit skøn ved fordelingen af fondens overskud
 at fonden, mens stifteren var formand for bestyrelsen, i de første mange år efter stiftelsen uddelte væsentligt flere midler til slægtsformålet end til det almenvelgørende formål
 at "familiefond" indgår i fondens navn
 at fondens midler, ifølge vedtægten, i overvejende grad


text:
skal tilgå familien ved opløsning af fonden.
 Til støtte for den subsidiære påstand om, at fondslovens § 29 slet ikke indeholder hjemmel for Civilstyrelsen til at kræve ligelige uddelinger til flere formål, medmindre dette er konkret bestemt i vedtægten, gjorde fonden gældende, at hverken lovens ordlyd eller forarbejder støtter en sådan fortolkning af bestemmelsen. Civilstyrelsens restriktive administrative praksis, der ikke kunne dokumenteres længere tilbage end til 2004, har således udviklet sig uden fornøden lovhjemmel.
 Civilstyrelsens påstande og anbringender
 Civilstyrelsen nedlagde påstand om frifindelse og gjorde gældende, at slægtsformålet ikke var prioriteret efter vedtægtens ordlyd, og at stifters vilje alene kunne tillægges vægt, hvis den var kommet til udtryk i vedtægten eller på en anden objektiv måde i forbindelse med stiftelsen. Fondens uddelingspraksis og øvrige fortolkningsbidrag kunne således ikke tillægges vægt ved denne vurdering.
 Civilstyrelsen gjorde endvidere gældende, at fondslovens § 29 indeholder en såkaldt "skal-forpligtelse" til at foretage ligelige uddelinger til flere formål. Da lovgivers intentioner og direktiv til fondsmyndigheden er defineret fast uden undtagelse i loven, kan Civilstyrelsen slet ikke skønne og inddrage andre fortolkningsbidrag end vedtægtens ordlyd.
 Østre Landsret afsagde dom i sagen den 25. januar 2018. Her fik fonden medhold i sin primære påstand om, at slægtsformålet og det almenvelgørende formål ikke er indbyrdes ligestillede. Landsretten annullerede på dette grundlag Civilstyrelsens afgørelse fra 2015, hvor fonden var blevet pålagt at foretage en ligelig uddeling til slægtsformålet og det almenvelgørende formål.
 Efter landsrettes vurdering indeholdt vedtægtens ordlyd ikke en prioritering af slægtsformålet, men det gjorde de øvrige fortolkningsbidrag, som blev fremhævet af fonden. Landsretten fandt således, at det havde været stifters hensigt, at slægtsformålet skulle have en vis prioritet frem for det almenvelgørende formål, og at de to uddelingsformål derfor ikke var ligestillede.
 Landsretten bemærkede dog også, at det almenvelgørende formål var indsat som et fuldgyldigt formål i vedtægten, og at der derfor ikke kunne ske en negligering af det almennyttige formål ved uddelinger grænsende til det symbolske.
 Da fonden fik medhold i sin primære påstand, fik landsretten ikke anledning til at tage stilling til lovligheden af Civilstyrelsens administrative praksis, hvor fondslovens § 29 anvendes til at pålægge de ikke-erhvervsdrivende fonde en forpligtelse til at foretage ligelige uddelinger til ligestillede formål. Civilstyrelsen ankede imidlertid dommen til Højesteret, der nu har taget stilling til dette interessante spørgsmål.
 For Højesteret havde parterne i det væsentligste gentaget sine påstande og anbringender, men fonden havde dog ændret prioriteringen af sine påstande, så Højesteret – som det første – fik mulighed for at tage stilling til det principielle spørgsmål, om fondslovens § 29 indeholder et krav om ligelig uddeling til ligestillede uddelingsformål, på trods af at dette ikke er udtrykkeligt bestemt ved en fordelingsnøgle.
 Højesteret når i sin afgørelse frem til, at fondslovens § 29 ikke indeholder en hjemmel til at pålægge en fond, hvis vedtægt ikke regulerer spørgsmålet, over tid at foretage uddeling med lige store beløb til fondens forskellige formål.
 I overensstemmelse med forarbejderne til fondslovene udtaler Højesteret, at fondslovens § 29 derimod indebærer, at der ikke – medmindre vedtægten bestemmer


text:
andet – må ske en ensidig begunstigelse af et eller flere af en fonds formål frem for andre.
 I tilknytning hertil udtaler Højesteret, at dette medfører, at der som udgangspunkt skal være en vis rimelig balance i uddelingerne til de forskellige uddelingsformål over en årrække. Fondsbestyrelsen skal således sagligt og loyalt tilgodese de formål, der er opregnet i vedtægten. Hvis der ikke er fastsat en prioritering eller en fordelingsnøgle i vedtægten, skal en eventuel uddeling af forskellige beløb til disse formål, set over en årrække, være rimelig og sagligt begrundet, f.eks. i konkrete eller generelle uddelingsbehov inden for de forskellige uddelingsformål, opsparing til særlige formål eller lignende.
 Da Civilstyrelsens afgørelse – i overensstemmelse med styrelsens nyere praksis – måtte forstås således, at der, efter styrelsens opfattelse, over en årrække skulle uddeles samme beløb til slægtsformål og til almennyttige formål, gav Højesteret familiefonden medhold i sin principale påstand og annullerede Civilstyrelsens afgørelse. Civilstyrelsens afgørelse havde med andre ord ikke hjemmel i fondslovens § 29.
 Modsat Østre Landsret nåede Højesteret frem til, at det på baggrund af vedtægtens ordlyd eller sammenhængen i de enkelte bestemmelser ikke kan udledes, at slægtsformålet er fortrinsberettiget frem for det almennyttige formål. Højesteret udtaler således, at de fortolkningsbidrag, som familiefonden fremhævede, ikke kunne tillægges betydning. Højesteret lægger i den forbindelse vægt på, at det følger af grundlæggende fondsretlige principper, at en fondsstifters ønsker med fonden må komme til udtryk i forbindelse med affattelsen af vedtægten eller dokumenter, der knytter sig hertil.
 Kromann Reumert har rådgivet og repræsenteret familiefonden under sagen.
 Jens Lund Mosbek
 Mobil: +45 23 64 60 60
 Direkte: +45 38 77 46 81
 JLU@kromannreumert.com
 Peter Ketelsen
 Mobil: +45 21 26 53 59
 Direkte: +45 38 77 43 01
 PKK@kromannreumert.com
 Jacob Ølgaard
 Director, Advokat (Aarhus)
 Direkte: +45 38 77 46 00
 Mobil: +45 20 19 74 02
 jco@kromannreumert.com
 Civilstyrelsen ændrer praksis for fonde med flere uddelingsformål
 Bliv opdateret på de nye regler om Vederlagspolitik og Vederlagsrapport
 Databeskyttelse ved offentliggørelse af oplysninger om ledelsens vederlag
 Bliv opdateret på juridiske nyheder
 TILMELD DIG INTERESSEOMRÅDER


text:
07 Oct 2016 11:29
 15-2069723
 Skatterådet kunne bekræfte, at udenlandske kommanditister i XX K/S ikke vil have fast driftssted i Danmark efter selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra a. Skatterådet fulgte ikke SKATs indstilling.
 Kan SKAT bekræfte, at udenlandske kommanditister i XX K/S ikke vil have fast driftssted i Danmark efter selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra a som følge af en investering i XX K/S?
 Spørger (herefter også benævnt "Managementselskabet") er managementselskab for kapitalfonde.
 Der er p.t. planer om at rejse en ny kapitalfond, XX K/S, hvor investorerne forventes at være danske og udenlandske. Det er hensigten at etablere XX K/S som et dansk kommanditselskab.
 Spørger er som managementselskab og forvalter af investeringsmidler underlagt Finanstilsynet i henhold til lov om forvaltere af alternative investeringsfonde mv. (LAIF). Spørger er pt. en registreret forvalter og skal for at kunne markedsføre XX K/S uden for Danmark endvidere have en tilladelse fra Finanstilsynet.
 Spørger' mission er at skabe stærke virksomheder og gøre dem mere værd i fondenes ejertid.
 Spørger indgår således i et tæt partnerskab med virksomhedens ledelse og de øvrige aktionærer.
 XX K/S betaler et management honorar til Spørger for de ydelser som leveres.
 1.2 XX K/S skal sikre kapital til mindre og mellemstore danske virksomheder
 Formålet med XX K/S er, at samle og sikre kapital fra investorer til mindre og mellemstore og store danske og svenske virksomheder. Som udgangspunkt investerer pensionskasser og andre institutionelle investorer kun direkte i unoterede selskaber, hvis selskabet har en vis størrelse, idet det er for omkostningstungt og for tidskrævende for disse institutionelle investorer selv at forestå køb, salg og ejerskab af mindre og mellemstore unoterede virksomheder. Derfor foretrækker de institutionelle investorer og en række andre investorer en kapitalfondsmodel til denne type investeringer.
 Investorerne er i overvejende grad danske og udenlandske pensionskasser eller lignende institutionelle investorer, samt danske selskaber. Investorer, der potentielt investerer via skattelylande er yderst begrænset.
 Beskatning af overskud i selskaber - hvad er international praksis?
 Der sker en løbende beskatning af porteføljeselskabets overskud i form af selskabsbeskatning i det land, hvor selskabet er hjemmehørende. Og ved udlodninger eller ved et salg af porteføljeselskaberne beskattes den ultimative investor i det land, hvor denne er hjemmehørende. Al anden beskatning - herunder især fremmede kildeskatter - er ikke hensigtsmæssig - ganske enkelt fordi der typisk vil være tale om uhensigtsmæssig dobbeltbeskatning. I investormiljøet kaldes dette for “tax leakage", fordi disse uhensigtsmæssige skatter vil reducere investorens afkast i forhold hvad man med rette kan forvente.
 For at undgå “tax-leakages" er kapitalfonde i Danmark normalt struktureret som kommanditselskaber. Det har den fordel, at investoren som kommanditist alene hæfter med den tilsagte kapital, hvilket giver investor en god sikkerhed, hvis noget skulle gå galt - men i denne sammenhæng endnu vigtigere - bliver kommanditselskabet ikke underkastet selvstændig beskatning, fordi indkomsten tilhører de bagvedliggende investorer. Hvis investoren er udenlandsk, skal man på den baggrund - som udgangspunkt - beskattes i hjemlandet. Årsagen hertil er, at investoren udfører sine hovedaktiviteter i sit hjemland, og således er passiv i selve værdiskabelsesprocessen i regi


text:
af kommanditselskabet.
 Fast driftssted vil for udenlandske investorer betyde selvangivelsespligt og en risiko for dobbeltbeskatning hos investor, hvilket vil bryde med international praksis og gøre det vanskeligere for et lille land som Danmark at tiltrække udenlandsk kapital.
 Internationale investorers syn på at investere gennem danske kapitalfonde
 Vurderer SKAT, at en dansk kapitalfond udgør et fast driftssted på vegne af de udenlandske investorer anses de udenlandske investorer for at være begrænset skattepligtige til Danmark. Det er ikke kun de løbende rente- og udbyttebetalinger, der kan beskattes, men også selve avancen ved afståelse af investeringerne.
 Det er Spørgers vurdering, at får udenlandske investorer fast driftssted i Danmark ved at investere via XX K/S vil de undlade at investere i XX K/S og i stedet investere i udenlandske kapitalfonde. Dette gælder uanset, at aktieavancer på unoterede aktier p.t. er skattefrie for selskabsinvestorer. Dette skyldes, at et dansk fast driftssted vil medføre en sådan skattemæssig usikkerhed, at XX K/S ikke bliver attraktiv for udenlandske investorer i konkurrencen med udenlandske kapitalfonde.
 En tilsvarende problemstilling eksisterer for danske pensionskasser mv. der vil investere i udlandet. Ofte fravælges udenlandske investeringer, hvor der er risiko for at få et udenlandsk fast driftssted som følge af investeringen.
 I den struktur, der spørges til, investerer de udenlandske investorer via et eller flere danske kommanditselskaber og investerings- og salgsbeslutninger træffes af bestyrelsen i komplementaren, bestående af 2 - 3 medlemmer, der er uafhængige af Spørger og aktionærerne i Spørger samt af investorerne i XX K/S og af XX K/S. I det følgende er strukturen nærmere beskrevet.
 2.1. XX K/S
 XX K/S bliver organiseret som et dansk kommanditselskab undergivet dansk ret. Dette er den sædvanlige etableringsform for kapitalfonde både i Danmark og i udlandet. Kommanditselskabet vælges for at opnå skattemæssig transparens, så der ikke opstår økonomisk dobbeltbeskatning af investorerne.
 XX K/S vil ikke have nogen bestyrelse eller egne ansatte og XX K/S vil ikke have retlig eller faktisk rådighed over forretningslokaler i Danmark. Generalforsamlinger afholdes i Danmark, men lokaliteten vil afhænge af, hvad der er mest hensigtsmæssigt og vil således blive afholdt forskellige steder i Danmark. Generalforsamlinger afholdes aldrig hos Spørger.
 XX K/S vil have c/o adresse hos et advokatfirma.
 2.2. Generalforsamlingen i XX K/S
 Den øverste myndighed i XX K/S er generalforsamlingen.
 Generalforsamlingen i XX K/S er ikke involveret i investerings- og salgsbeslutningerne og generalforsamlingen holdes på forskellig adresser dog aldrig hos Spørger.
 2.3. Industrial Advisory Board
 Industrial Advisory Board består af op til 10 medlemmer, som tilfører Managementselskabet viden om industribrancher, politik, strategi, finansiering mv. Enkelte af medlemmerne i Industrial Advisory Board kan være medlemmer af bestyrelsen i Managementselskabet og i øvrige fonde.
 Medlemmerne af Industrial Advisory Board skal rådgive Spørger og skal vurdere om Managementselskabet overholder den aftale investeringspolitik.
 Industrial Advisory Board har alene rådgivningskompetence og har således ingen beslutningskompetence.
 2.4. Investor Advisory Board
 Investor Advisory Board består af de større investorer i XX K/S. Investor Advisory Board skal vurdere interessekonflikter og skal godkende nøglemedarbejdere i Managementselskabet. Herudover skal Investor Advisory Board have forelagt værdiansættelserne af investeringerne og årsrapporten.


text:
2.5. Komplementaren i XX K/S
 Komplementaren for XX K/S er en selvejende fond. Det er endnu uafklaret om komplementaren bliver Fonden, som allerede er komplementar for øvrige fonde stiftet af Spørger eller om der bliver etableret en ny selvejende fond. Det er Spørger, der har stiftet Fonden og ligeledes planlægges at stifte den nye komplementar.
 Komplementaren yder et lån til XX K/S og modtager en rente for dette lån. Lånet vil udgøre cirka 100.000 kr., og renten på lånet bliver variabel og afspejler den betydelige risiko, som en komplementar påtager sig. Det vil sige, at renten bliver relativ høj. Det forventes, at der vil blive aflejret et samlet overskud hos komplementaren (før uddelinger og hensættelser til uddelinger) i størrelsesorden 100.000 - 150.000 kr. pr. år.
 Herudover modtager komplementaren et fast honorar som anvendes primært til bestyrelseshonorar. Bestyrelsesmedlemmerne vil blive vederlagt med ca. 100.000 - 150.000 kr. pr. medlem årligt afhængig af mødeaktiviteten. Der er dog endnu ikke indgået aftaler med eksterne bestyrelsesmedlemmer, og det er derfor ikke usandsynligt, at bestyrelsesmedlemmerne kræver en højere aflønning for at deltage i arbejdet. Komplementarens samlede honorar vil blive opgjort som det årlige vederlag til bestyrelsesmedlemmerne med tillæg på 10%.
 Bestyrelsen er den øverste myndighed hos komplementaren og består af 2 - 3 medlemmer. Medlemmerne skal i henhold til vedtægterne være uvildige og uafhængige. Medlemmerne af bestyrelsen skal have økonomisk og juridisk indsigt og kan eksempelvis være advokater eller andre fagkyndige.
 For alle medlemmer af bestyrelsen gælder, at de ikke er under løbende instruktion fra Spørger eller fra investorerne i XX K/S. Personerne varetager alle en række bestyrelsesposter, og for alle gælder, at de ikke er økonomisk afhængige af bestyrelseshonoraret, men oppebærer væsentlige indtægter fra andet arbejde fra andre kilder end komplementaren.
 Efter indstilling fra Management træffer bestyrelsen i komplementaren de endelige beslutninger om hvilke selskaber, der skal købes eller sælges.
 Ved investerings- og salgsbeslutninger skal bestyrelsen i komplementaren blandt andet vurdere:
 Om investeringen ligger inden for XX K/S' investeringsstrategi både forretningsmæssigt og geografisk
 Beslutninger træffes ved simpelt flertal. I tilfælde er stemmelighed er formandens stemme afgørende.
 Bestyrelsen i komplementaren mødes på forskellige adresser dog aldrig hos Spørger.
 Nye medlemmer af bestyrelsen vælges af den tilbageværende bestyrelse med simpelt flertal under iagttagelse af uafhængighedskravet og krav til økonomisk og juridisk indsigt som nævnt ovenfor.
 Investorerne i XX K/S vil kunne vælge en ny komplementar efter nærmere retningslinier.
 2.6. Managementselskabet - Spørger
 Investorerne i XX K/S og komplementaren udpeger i fællesskab en administrator af XX K/S.
 Det forventes, at Spørger udpeges som Managementselskab. Selskabet er organiseret som et dansk aktieselskab, ejet af Partnerne i Managementselskabet. Spørger kan indgå bindende aftaler på vegne af XX K/S i det omfang, der er tale om interne anliggender (advokat, revisor, oprette og lukke konti, selvangivelse mv.).
 Herudover indstiller Spørger investeringer og salg til bestyrelsen i komplementaren, som herefter træffer den endelige beslutning om at investere eller sælge selskaber.
 Spørger kan afsættes som Managementselskab for XX K/S af investorerne og komplementaren efter nærmere retningslinjer.
 For arbejdet som Managementselskab modtager Spørger et


text:
honorar.
 Som angivet indledningsvist, er Spørger også udpeget som managementselskab i fire andre fonde.
 2.7. Management teamets investering
 Managementteamet består af ansatte og Partnere i Spørger.
 Managementteamet medinvesterer i porteføljeselskaberne, som XX K/S investerer i. Bemærk, at managementteamet ikke investerer i XX K/S. Managementteamet investerer derimod via et eller flere særskilte kommanditselskaber, som investerer direkte i porteføljeselskaberne. Managementteamets investeringsforpligtelse er reguleret i en co-investment agreement indgået med blandt andre XX K/S.
 Managementteamet vil eje en mindre del af den samlede investering fra XX K/S
 Managementteamet investerer gennem to kommanditselskaber. Det ene kommanditselskab investerer i en særlig aktieklasse udstedt af holdingselskaberne, som under visse omstændigheder giver ret til carried interest, mens det andet kommanditselskab investerer i samme aktieklasse som investorerne i XX K/S.
 Det kan oplyses, at den selvejende fond også vil være komplementar for Carried Interest K/S og Investment K/S. Dette er ikke vist i figuren.
 Bemærk, at XX K/S kan bestå af flere kommanditselskaber, således at investorerne kan investere via flere kommanditselskaber. Dette er ikke vist i figuren
 I det følgende argumenteres der for, hvorfor de udenlandske investorer ikke får fast driftssted ved at investere i XX K/S.
 Det kan lægges til grund, at XX K/S ikke bliver omfattet af selskabsskattelovens § 2 C.
 Det er vores vurdering, at XX K/S ikke har fast driftssted efter hovedreglen. Dette begrundes med, at XX K/S
 at der er en sådan adskillelse mellem komplementaren i forhold til XX K/S, Spørger og aktionærerne i Spørger, at der ved vurdering af fast driftssted ikke kan anlægges en samlet vurdering af de forskellige juridiske enheder
 Det er endvidere vores vurdering, at hverken bestyrelsen i komplementaren eller Spørger kan anses for at være en afhængig agent af XX K/S, idet:
 hverken bestyrelsen i komplementaren eller Spørger er afhængig af XX K/S, dels fordi medlemmerne af bestyrelsen i komplementaren i øvrigt arbejder med lignende opgaver og dels fordi både bestyrelsen i komplementaren og Spørger betjener 4 andre fonde
 At både bestyrelsen i komplementaren og Spørger handler inden for deres sædvanlige virksomhed
 Vurderingen af om en aktivitet udgør et fast driftssted i henhold til dansk ret skal fortolkes i overensstemmelse med fast driftssted begrebet i OECD's modeloverenskomst, jf. TfS 1996.532 H og TfS 1995.731.LR). Dette er også fast antaget i dansk skatteret, se eksempelvis Fast Driftssted af Anders Nørgaard Laursen, s. 52.
 2. Fast driftssted i henhold til OECD's modeloverenskomst
 Fast driftssted er defineret i OECD's modeloverenskomst artikel 5.
 Artikel 5 stk. 1-4 vedrører hovedreglen for fast driftssted. Fast driftssted efter hovedreglen vil sige, at det er skatteyder selv, som udgør det faste driftssted. Artikel 5, stk. 5-6 vedrører den subsidiære regel for fast driftssted, hvor det er en anden person end skatteyder selv, der på vegne af skatteyder udgør et fast driftssted- også benævnt "agentreglen".
 Fast driftssted efter hovedreglen forudsætter, at foretagendet selv har at fast forretningssted, hvorigennem skatteyder driver sin virksomhed. Har foretagendet ikke selv et fast driftssted skal det vurderes efter agentreglen, om der foreligger fast driftssted, jf. afsnit 4 nedenfor.
 Dette er eksemplificeret i


text:
artikel 5, stk. 2. Eksemplerne nævnt i stk. 2 er dog ikke udtømmende og forudsætter, at betingelserne i stk. 1 er opfyldt, hvilket fremgår af pkt. 12 i kommentarerne til OECD's modeloverenskomst til artikel 5.
 Endeligt kan aktiviteter af forberedende og hjælpende karaktier ikke medføre fast driftssted. Dette synes ikke relevant i denne sammenhæng og er derfor ikke beskrevet nærmere.
 I det følgende vil det blive nærmere analyseret, hvad der skal til for, at der efter OECD's modeloverenskomst foreligger et fast forretningssted efter hovedreglen, og hvornår skatteyder udøver sin virksomhed via det faste forretningssted.
 Et forretningssted skal forstås som et fysisk sted enten i form af lokaler, indretninger eller installationer. I denne relation er det underordnet, om forretningsstedet også anvendes til andre aktiviteter end at udøve den pågældende skatteyders virksomhed. Det er endvidere underordnet om lokalerne/arealet ejes eller lejes eller på anden måde stilles til rådighed for skatteyder, og det er ligeledes ikke et krav, at skatteyder har en juridisk ret til lokalet/arealet. Se pkt. 4 og 4.1. i kommentarerne til OECD's modeloverenskomst til artikel 5.
 XX K/S skal kunne disponere over forretningsstedet
 Uanset ovenstående er det et krav, at lokalerne/arealet er til skatteyders disposition, uanset at dette kun fremgår implicit af artikel 5. Efter de reviderede kommentarer i pkt. 4.1.til 4.6. fra 2003 synes det at være afklaret, at der eksisterer et dispositionskrav, se Fast Driftssted, Anders Nørgaard Laursen, s. 83-84. Den blotte tilstedeværelse på et bestemt sted er ikke ensbetydende med, at det er til skatteyders disposition. Det er således ikke tilstrækkeligt, at skatteyder regelmæssigt mødes hos en anden uafhængig skatteyder for at drøfte forretning. Dette følger af pkt. 4.2. i kommentarerne til OECD's modeloverenskomst til artikel 5. Det må kræves, at der foreligger en vis form for kontrol med forretningsstedet enten i form af en juridisk ret eller faktisk ret til at disponere over lokalerne/arealet, Se blandt andet Klaus Vogel on Double Taxation Conventions, s. 286 og 287. Dispositionskravet vil under alle omstændigheder være opfyldt, hvis skatteyderens forretningssted rent faktisk er skatteyders eget. Tvivlen om dispositionskravet opstår således alene i de tilfælde, hvor skatteyderen udøver virksomhed på en andens forretningssted. Dette understøttes af Fast Driftssted af Anders Nørgaard Laursen, s. 100.
 Det er lagt til grund, at retten til at råde over et fast driftssted skal vurderes i forhold til XX K/S, og ikke i forhold til de enkelte investorer i XX K/S. Dette er i overensstemmelse med afgørelsen i SKM 2013.899 SR.
 I afgørelse fra 2013.899 konkluderer Skatterådet, at kapitalfonden, som var organiseret som et kommanditselskab, havde et fast forretningssted til rådighed i Danmark efter hovedreglen. Den konkrete kapitalfond (fund-of-funds) havde ikke ansatte, direktion eller bestyrelse og ville have c/o adresse hos managementselskabet, som var et dansk selskab. Generalforsamlingen ville ligeledes blive afholdt på adressen for managementselskabet og forvaltningsopgaver og beslutningskompetencen er tillagt andre enheder omkring kommanditselskabet (managementselskabet og komplementaren). Endeligt var der en direkte eller indirekte sammenfald i ejerskabet af managementselskabet og komplementaren.
 I SKM2014.632.SR fandt skatterådet, at investorerne i et dansk kommanditselskab ikke havde


text:
fast driftssted i Danmark. Det bindende svar blev særligt begrundet med, at
 Skatterådet vurderede således, at der var en ledelses- og styringsmæssig adskillelse mellem kommanditselskabet og managementselskabet, hvilket var en væsentlig forskal i forhold til SKM2013.899.SR
 Tilsvarende konklusion kom Skatterådet til i sagen offentliggjort i SKM2015.95.SR.
 3.2. Bemærkninger i relation til XX K/S
 XX K/S har hverken retlig eller faktisk råderet over forretningslokaler mv. i Danmark. XX K/S har ingen bestyrelse eller ansatte og administrative funktioner udføres af managementselskabet eller komplementaren. Generalforsamlingen for XX K/S, som mødes én gang årligt, mødes på forskellige adresser dog aldrig hos Spørger.
 Kommanditselskabet har adresse hos en advokat og har således ikke adresse hos Spørger.
 Komplementaren, som er en integreret og uadskillelig del af XX K/S har heller ikke selvstændig rådighed over lokaler eller anden fysisk indretning i Danmark og har ikke adresse hos Spørger.
 Komplementaren, som er en selvejende enhed, har en bestyrelse, der træffer investerings og salgsbeslutninger, og som er uafhængig af Spørger, ejerne af Spørger, XX K/S og af investorerne i XX K/S. Komplementaren har ligeledes ikke adresse hos Spørger.
 Strukturen for XX K/S ligner således de strukturer som har været til vurdering i SKM 2014.632.SR og SKM2015.95.SR, hvor Skatterådet vurderede, at der ikke blev etableret fast driftssted i Danmark.
 Strukturen i XX K/S adskiller sig således på en række væsentlige punkter sig fra strukturen i SKM 2013.899:
 Management teamet investerer ikke i XX K/S, men investerer sammen med XX K/S
 Management teamet ejer ikke komplementaren, da komplementaren er en selvejende fond med en uafhængig og uvildig bestyrelse
 bestyrelsen i komplementaren, der træffer investerings og salgsbeslutninger består af medlemmer, der er uafhængige af Spørger
 XX K/S, komplementaren og bestyrelsen i komplementaren mødes ikke hos Spørger og har ikke adresse hos Spørger
 På baggrund af ovenstående argumentation fremføres det, at XX K/S ikke kan anses for at have fast forretningssted til rådighed i Danmark efter hovedreglen.
 På baggrund af ovenstående kan det konkluderes, at det er vores vurdering, at XX K/S ikke har fast driftssted efter hovedreglen. Dette begrundes med,
 at XX K/S ikke har råderet over forretningslokaler i Danmark og
 at der er en sådan adskillelse mellem bestyrelsen i komplementaren i forhold til XX K/S, Spørger og aktionærerne i Spørger, at der ved vurdering af fast driftssted ikke kan anlægges en samlet vurdering af de forskellige juridiske enheder
 Strukturen svarer således til de strukturere, hvor Skatterådet inden for det seneste år har vurderet, at der ikke foreligger fast driftssted, jf. 2014.632.SR og SKM2015.95.SR.
 Strukturen i XX K/S adskiller sig på en række væsentlige punkter sig fra strukturen i SKM 2013.899. SR, hvor Skatterådet vurderede, at der var fast driftssted.
 I artikel 5, stk. 5 er angivet et subsidiært kriterium for etableringen af et fast driftssted. Denne omtales som agentreglen.
 er afhængig af skatteyder (principalen),
 Spørgsmålet om aktiviteten er forberedende og hjælpende karakter synes ikke relevant i den konkrete sag og vil derfor ikke blive gennemgået yderligere.
 Ved vurderingen af, om kapitalfonden udgør et fast driftssted efter hovedreglen, blev det vurderet, om


text:
aktiviteten i en traditionel kapitalfond kan anses for at udgøre en virksomhed. Da virksomhedsbegrebet er det samme i relation til agentreglen, vil dette ikke blive analyseret nærmere i relation til agentreglen.
 Den afgørende vurdering af, om investorerne i en kapitalfond får fast driftssted efter agentreglen, må herefter være, om det besluttende organ kan anses for at være en afhængig eller uafhængig agent.
 I det følgende vil det derfor blive analyseret, om det besluttende organ, bestyrelsen i komplementaren er en afhængig eller uafhængig agent.
 Om agentens aktivitet er undergivet detaljerede instruktioner. Jo mindre detaljeret, jo højere grad af uafhængighed
 Dette er dog i sig selv ikke tilstrækkeligt. Der kræves tillige, at agenten er personlig afhængig af principalen. Det vil sige, at udgangspunktet er, at en agent er uafhængig af principalen, hvis agenten ikke er ansat af principalen, og agenten ikke er personlig afhængig af principalen.
 Agenten er uafhængig i det omfang agenten ikke er forpligtet til at stille sine services til rådighed for principalen i samme omfang som ansatte gør for deres arbejdsgiver, og i det omfang agenten handler som en uafhængig erhvervsdrivende eller selvstændig person for egen regning og under sit eget varemærke. Det er således den personlige afhængighed i forhold til den pågældende principal, der er afgørende ved vurderingen af, om agenten er afhængig af principalen, og derved potentielt kan udgøre et fast driftssted på vegne af principalen (se eksempelvis Klaus Vogel on Double Taxation Conventions, s. 344).
 Informering af principalen er ikke ensbetydende med, at agenten er underlagt principalens instruktion eller kontrol, medmindre informationerne fremsendes med henblik på at få principalens accept. Dette fremgår af pkt. 38.5 i kommentarerne til OECD's modeloverenskomst til artikel 5.
 Endeligt kan det inddrages ved vurderingen af afhængighed, hvor mange fuldmagtsgivere, som agenten repræsenterer. Jo flere agenten repræsenterer, jo mindre er risikoen for, at der er tale om en afhængig agent. Dette skal dog vurderes konkret, idet flere fuldmagtsgivere kan agere i fællesskab og derved medføre en afhængighed, se også pkt. 38.6 i kommentarerne til OECD's modeloverenskomst til artikel 5.
 Vurderingen af, om en given virksomhed falder inden for eller uden for agentens virksomheds sædvanlige rammer, kan foretages efter et objektivt eller subjektivt kriterie. Efter et objektivt kriterie skal den konkrete aktivitet sammenholdes med aktiviteten hos en tilsvarende agent i en tilsvarende branche. Efter et subjektivt kriterie skal den konkrete virksomhed, der udføres på vegne af principalen, sammenholdes med den virksomhed, som den pågældende agent sædvanligvis udfører (Se pkt. 38.8 i kommentarerne til OECD's modeloverenskomst til artikel 5 og Fast driftssted, Anders Nørgaard Laursen, s. 266-269). Dette følger også af selve formuleringen af stk. 6, idet der henvises til "inden for rammerne af deres virksomhed.".
 I det reviderede Discussion Draft om fast driftssted fremgår det, at en agent, der handler på vegne af en virksomhed, og som har fuldmagt til at indgå aftaler på vegne af principalen, skal forstås som en person, der handler på vegne af kommanditselskaber.
 Med andre ord skal vurderingen af om det besluttende organ er uafhængig foretages i forhold


text:
til kommanditselskabet og ikke i forhold til de enkelte investorer i kommanditselskabet. Dette stemmer overens med Skatterådets vurdering i SKM 2013.899.
 4.2. Afhængig agent i XX K/S
 Da det besluttende organ er bestyrelsen i komplementaren, må det afgørende være om bestyrelsen i komplementaren er uafhængig af XX K/S. Det er vores vurdering, at der er den tilstrækkelige uafhængighed da medlemmerne af bestyrelsen i komplementaren er uafhængige af såvel XX K/S som Spørger.
 Bestyrelsen i komplementaren som uafhængig agent
 Bestyrelsen i komplementaren er uafhængig af XX K/S ved at:
 Bestyrelsen vil være udpeget på baggrund af medlemmernes faglige egenskaber, erfaringer, integritet og kompetencer i relation til at godkende investeringsbeslutninger,
 De pågældende medlemmer vil i øvrigt være beskæftiget med andre lignende opgaver, hvilket vil sige at de handler inden for deres sædvanlige virksomhed,
 Bestyresen i komplementaren vil på sædvanlig vis i tilfælde af forsætlig eller groft uagtsom adfærd kunne ifalde erstatningsansvar overfor XX K/S.
 Som angivet under OECD's modeloverenskomst kan vurderingen af om bestyrelsen i komplementaren handler inden for rammerne af deres sædvanlige erhvervsvirksomhed foretages ud fra et objektivt og/eller subjektivt kriterie. Efter et objektivt kriterie, vil den konkrete aktivitet i bestyrelsen i komplementaren vurderes i forhold til andre bestyrelser i komplementarer. I så fald vil den konkrete aktivitet ikke adskille sig fra den aktivitet, som i almindelighed udføres af uafhængige rådgivere inden for kapitalfondsbranchen. En subjektiv vurdering medfører, at det skal vurderes, om aktiviteten i bestyrelsen i komplementaren i relation til kommanditselskabet adskiller sig fra den øvrige aktivitet, som medlemmerne af bestyrelsen i komplementarer konkret udfører.
 Højesteret har haft mulighed for at tage stilling til spørgsmålet i TfS 1996.532 H. Sagen vedrørte spørgsmålet, om nogle advokaters aktivitet som ejendomsadministrator for nogle schweiziske investorer kunne udgøre et fast driftssted, se også omtalen tidligere. Højesteret vurderede, at det "må ... lægges til grund, at begge advokater udøvede en virksomhed, der er sædvanlig for ejendomsadministratorer, og at advokaterne i denne forbindelse handlede inden for rammerne af deres sædvanlige forretningsvirksomhed".
 Det må lægges til grund, at bestyrelsen i komplementaren handler inden for rammerne af deres sædvanlige forretningsvirksomhed - både inden for branchen og i relation til medlemmernes øvrige aktivitet.
 Investorerne i XX K/S eller XX K/S har ikke instruktions- og kontrolbeføjelserne over bestyrelsen i komplementaren. Typisk vil investorerne blot have accepteret en generel defineret investeringsstrategi, mens de faktiske beslutninger træffes egenhændigt af bestyrelsen i komplementaren.
 Investorerne i XX K/S informeres løbende om investeringerne og resultaterne fra de købte virksomheder. Formålet med disse informationer er alene at sikre, at investorerne selv kan opfylde deres oplysningsforpligtelser, samt for at investorerne løbende kan følge med i investeringerne.
 Herudover kan det tilføjes, at medlemmerne af bestyrelsen i komplementaren ikke er økonomisk afhængige af XX K/S, da medlemskabet af bestyrelsen alene typisk udgør en mindre beskæftigelse for medlemmerne, jf. pkt. 38.6 i modeloverenskomstens kommentarer
 På baggrund af ovenstående må det konkluderes, at bestyrelsen i komplementaren er en uafhængig agent af XX K/S.
 4.3. Spørger som uafhængig agent
 Vurderer SKAT, at det endvidere skal vurderes om Spørger er en uafhængig agent


text:
af XX K/S kan følgende fremføres.
 Spørger rådgiver 5 kapitalfonde, og der er således ikke den nødvendige afhængighed af XX K/S som kræves for, at der foreligger en afhængig agent, der kan udløse fast driftssted på vegne af investorerne i XX K/S.
 Endvidere har Spørger ikke beslutningskompetencen for, hvorvidt XX K/S skal foretage køb eller salg, da denne ligger hos bestyrelsen i komplementaren.
 Det kan endvidere oplyses, at Spørger ikke vil være underlagt instruktionsbeføjelser eller anden kontrol fra investorerne i XX K/S eller fra XX K/S. Spørger bærer endvidere driftsherrerisikoen for den udførte aktivitet bl.a. i form af sædvanligt rådgiveransvar.
 På baggrund af ovenstående er det voresvurdering, at hverken bestyrelsen i komplementaren eller Spørger kan anses for at være en afhængig agent af XX K/S.
 Dette understøttes af sagerne jf. 2014.632.SR og SKM2015.95.SR, hvor Skatterådet efter en konkret vurdering konkluderede, at der ikke forelå fast driftssted efter agentreglen.
 Repræsentanten har 20. november 2015 supplerende anført:
 Som supplement til det primære fast driftsstedskriterium i OECD's Modeloverenskomst, artikel 5, stk. 1 og 2, findes i stk. 5 og 6 den såkaldte "agentregel", også benævnt det sekundære kriterium.
 Af bestemmelsen fremgår, at en række betingelser skal være opfyldt for, at en person kan anses at udgøre en afhængig agent for det udenlandske foretagende. (Det er i det følgende antaget af begrebet person i artikel 5, skal defineres i overensstemmelse med artikel 3, stk. 1, litra a.)
 Efter aftale vil vi i det følgende give vores bemærkninger i forhold til spørgsmålet om uafhængighed, herunder spørgsmålet om:
 Antallet af hvervgivere
 Driftsherrerisikoen
 Instruktionsbeføjelserne
 Uafhængighedskravet
 For at repræsentanten ikke skal udgøre et fast driftssted for det udenlandske foretagende er det, som anført en betingelse jf. artikel 5, stk. 6, 1. led i modeloverenskomsten, at repræsentanten er en uafhængig repræsentant i forhold til det udenlandske foretagende.
 Om repræsentanten kan betragtes som uafhængig af det udenlandske foretagende afhænger af graden af de forpligtelser, som repræsentanten har over for det udenlandske foretagende.
 Vurderingen af den økonomiske afhængighed, bør inddrages:
 hvorvidt repræsentanten handler for egen regning og risiko, det vil sige om repræsentanten bærer driftsherre risikoen.
 Det fremgår af kommentarerne til artikel 5, stk. 6 (38.1), at antallet af hvervgivere (fuldmagtsgivere) er en faktor, der skal tages i betragtning ved afgørelsen af, om der foreligger uafhængighed. Denne faktor er et led i vurderingen, men er jf. kommentarerne ikke i sig selv afgørende.
 At forholdet ikke i sig selv er afgørende, bekræftes ligeledes af Højesteret i afgørelsen, offentliggjort som TfS 2004, 162, hvori Højesteret tilkendegav i sine præmisser, at resultatet var begrundet i flere forhold.
 Som det fremgår af vores anmodning om bindende svar, er det tanken, at komplementaren for XX K/S enten etableres som en ny selvejende fond eller at den eksisterende fond; Fonden vil udgøre komplementaren.
 I det tilfælde hvor Fonden gøres til komplementar i XX K/S, vil fonden således have flere hvervgivere, hvorfor fonden ikke bør anses som økonomisk afhængig af de udenlandske investorer i XX K/S. Denne opfattelse støttes af Skatterådets afgørelse offentliggjort som SKM 2010, 257, hvor


text:
Skatterådet tilsluttede sig følgende udtalelse fra SKAT: »[...] videre er der henset til, at både E og A efter det oplyste har andre kunder/hvervgivere, og kan således ikke siges at være økonomisk afhængig af B.«
 Hvor en ny selvejende fond stiftes som komplementar i XX K/S, kan der foreligge en formodning for økonomisk afhængighed, jf. artikel 5, stk. 6 (38.6 første pkt.). På baggrund af kommentarerne (38.6, 2. pkt.), bør denne vurdering dog ikke foretages alene på baggrund af forholdet ved etablering, jf. således »[...] hvis agenten udøver sin virksomhed helt eller næsten helt for blot ét foretagende gennem hele sin virksomheds levetid eller i en længere tidsperiode«, men på baggrund af en helhedsvurdering, hvori navnlig hensigten med etableringen bør indgå.
 Den nye selvejende fond vil i første omgang blive etableret for at agere komplementar for XX K/S, det er dog hensigten at fonden ligeledes skal kunne indtræde som komplementar for andre kommanditselskaber. Fonden vil således, i henhold til vedtægterne, ikke være begrænset til kun at kunne være komplementar i XX K/S.
 Denne nye fond vil således blive etableret med det formål, at udgøre en selvstændig virksomhed. Det fremgår af kommentarerne til artikel 5, stk. 6 (38.1, 3. pkt.) at alle faktiske omstændigheder skal tages i betragtning ved afgørelsen af, om agentens virksomhed udgør en selvstændig virksomhed. På baggrund heraf, er det således vores vurdering, at etableringsformålet må indgå som en væsentlig faktisk omstændighed, jf. således kommentarerne.
 Således er det vores vurdering, at komplementaren i XX K/S, uanset om Fonden eller en ny fond indtræder som komplementar, ikke vil være økonomisk afhængig af de udenlandske investorer. (Vi bemærker at spørgsmålet om antallet af hvervgivere er yderst sparsomt behandlet i den internationale og danske skatteretlige litteratur. Så vidt vides er spørgsmålet alene behandlet i en dansk domstolsafgørelse (TfS 2004, 162), hvor det blot nævnes som et moment blandt flere.)
 Det fremgår af kommentarerne til artikel 5, stk. 6 (38.3), at en uafhængig agent typisk vil være ansvarlig over for sin fuldmagtsgiver for resultaterne af sit arbejde.
 Det ses ikke behandlet i den skatteretlig litteratur, hvad det ovenfor nævnte »ansvar over for sin fuldmagtsgiver for resultaterne af sit arbejde« nærmere indebærer. Ansvaret må dog efter vores vurdering, samt baggrunden for artikel 5, stk. 6, indebære en risiko i relation til driften kendetegnet ved en risiko for underskud og mulighed for gevinst, kombineret med et erstatningsansvar, hvorefter agenten er ansvarlig for erstatningspådragende handlinger.
 Uanset, om Fonden eller en ny selvejende fond indtræder som komplementar i XX K/S, vil begge være underlagt et erstatningsansvar i forhold til XX K/S og de udenlandske investorer.
 I henhold til Fondens og en ny selvejende fonds vedtægter, skal bestyrelsen i fonden have økonomisk og juridisk indsigt indenfor fondens investeringsområder. Bestyrelsen skal således besidde en særlig fagkundskab indenfor udvalgte områder.
 Som det fremgår af vores anmodning, vil komplementaren modtage et fast honorar der primært vil blive anvendt til honorering af bestyrelsens medlemmer, som vederlag for anvendelse af bestyrelsens forretningsmæssige viden og kunnen, jf. således også artikel 5, stk. 6


text:
(38.6).
 Kommanditselskabsaftalen mellem investorerne er ikke betinget af, at Fonden eller en ny selvejende fond anvendes som komplementar. Det vil derfor være muligt for investorerne, at udskifte ("afskedige") fonden som komplementar, hvis ikke fonden leverer en tilfredsstillende ydelse.
 Det potentielle erstatningsansvar og den almindelige driftsmæssige risiko ved at udføre komplementararbejdet, er efter vores vurdering, essensen af driftsherrer risikoen.
 Juridisk afhængighed
 Komplementaren er en selvstændig juridisk enhed i form af en selvejende fond. Bestyrelsen vil udgøre den øverste myndighed hos komplementaren og komplementaren vil derudover ikke have ansatte.
 Ved udøvelsen af sit hverv, vil fonden og fondens bestyrelse ikke være underlagt nogen særlig kontrol med hensyn til den måde arbejdet udføres på. Således vil fonden og fondens bestyrelse alene være underlagt den overordnede investeringsstrategi for XX K/S.
 Fonden og fondens bestyrelse vil som det fremgår af vores bindende svar ikke være undergivet detaljerede instrukser fra investorerne. I henhold til både vedtægterne for Fonden og den nye selvejende fond, vil fondens bestyrelse bestå af uvildige og uafhængige personer, hvorfor der tilsvarende ikke vil foreligge en instruktionsbeføjelse.
 At der ikke vil være en instruktions- eller kontrolbeføjelse i forhold til fonden eller fondens bestyrelse, bestyrkes efter vores opfattelse yderligere af, at hvervet som bestyrelsesmedlem er betinget af økonomisk og juridisk indsigt inden for investeringsområdet, således at fonden og fondens bestyrelse vil være i stand til selvstændigt at kunne træffe beslutninger.
 Fonden og fondens bestyrelse vil ikke være involveret i den løbende drift af XX K/S, men vil alene stille deres forretningsmæssige viden og kunnen til rådighed (mod vederlag), når køb og salg af virksomheder skal foretages.
 Fonden og fondens bestyrelse vil tilsvarende ikke være underlagt en løbende informations pligt i forhold til de udenlandske investorer. De udenlandske investorer vil således ikke løbende kunne eller skulle acceptere den måde virksomheden udøves på.
 På baggrund af ovenstående, er det således vores vurdering, at komplementaren ikke kan anses at være undergivet hverken instruktions- eller kontrolbeføjelser fra de udenlandske investorer.
 I Højesterets afgørelse offentliggjort som TfS 2004, 162, lagde Højesteret i sine præmisser afgørende vægt på at en sådan instruktionsbeføjelse ikke var til stede.
 Repræsentantens høringssvar af 4. juli 2016:
 1. Agentreglen
 Det er SKAT's vurdering, at komplementaren opfylder betingelserne for, at kunne statuere fast driftssted for de udenlandske investorer i XX K/S.
 Vi er ikke enige i denne vurdering, og vi mener, at vurderingen blandt andet bygger på faktuelle antagelser der efter vores vurdering ikke er korrekte og som vi derfor anmoder om bliver korrigeret inden fremsendelse til Skatterådet.
 1.1 Afhængighed
 Fast driftssted efter agentreglen forudsætter, jf. artikel 5, stk. 5, at agenten ikke må være en uafhængig agent, der handler inden for rammerne af sin sædvanlige forretningsvirksomhed.
 1.1.1 Betydningen af komplementarens deltagelse
 Om betydningen af, at komplementaren er deltager i XX K/S anfører SKAT »[k]omplementaren i sagen er deltager i XX K/S, og dermed pr. definition ikke en "uafhængig" repræsentant, adskilt fra XX K/S«.
 Der er efter vores vurdering ikke nogen form for støtte til en sådan konklusion i praksis eller i kommentarerne til artikel 5.


text:
I kommentarerne til artikel 5, stk. 6, pkt. 38.1 fremgår det modsatte synspunkt, idet det er bemærket, at "[i] relation til testen “juridisk afhængighed" skal bemærkes, at den kontrol, som et moderselskab udøver over sit datterselskab i sin egenskab af aktionær, ikke er relevant med hensyn til spørgsmålet om, hvorvidt datterselskabet er en afhængig agent for moderselskabet."
 Konsekvensen af et sådan generelt synspunkt ville endvidere være, at alle kommanditselskaber med en komplementar, der har tillagt beslutningskompetencen, vil udgøre et fast driftssted for udenlandske ejere. Et sådan synspunkt kan ikke genfindes i OECD's modeloverenskomst, i bemærkningerne eller i litteraturen.
 Vurderingen af om komplementaren i henhold til fast driftssteds-bedømmelsen anses for at være en afhængig agent for XX K/S skal derfor vurderes efter de samme tests, der anvendes på uafhængige selskaber, jf. således også SKM2014.207.SR, SKM2015.95.SR og SKM2015.56.SR.
 1.1.2 Antallet af hvervgivere
 Antallet af hvervgivere er ét blandt flere elementer i de tests, der anvendes på uafhængige selskaber.
 Det fremgår af kommentarerne til artikel 5, at en uafhængig status er mindre sandsynlig, hvis agenten udøver sin virksomhed helt eller næsten helt for blot ét foretagende gennem hele sin virksomheds levetid eller i en længere tidsperiode.
 SKAT fremfører i indstillingen, at komplementaren har til formål at betjene og udøve virksomhed for XX K/S. Som også anført i vores anmodning er det ligeledes hensigten med komplementaren, at den skal være komplementar for andre fonde herunder de eksisterende fonde. Dette spørgsmål er dog et anliggende for investorerne i fondene om de ønsker, at den pågældende komplementar også skal være komplementar i de respektive kapitalfonde.
 SKAT fremfører yderligere, at den nuværende komplementar, Fonden, i det væsentligste udøver sin virksomhed for blot ét foretagende og dermed alene har en hvervgiver ved alene at være komplementar for XX og XX. SKAT begrunder blandt andet dette med organiseringen og stiftelsen af de forskellige enheder, som derved anses for at være én enhed.
 Det bemærkes hertil, at de forskellige fonde opererer særskilt, at det er investorerne i de enkelte fonde, der suverænt bestemmer, hvem der skal være komplementar, og at én fond kan udskifte deres komplementar uden, at de andre fonde udskifter deres komplementaren.
 Det er uden betydning, hvem der stifter enhederne i fonden. Der er ikke støtte i modeloverenskomsten eller dennes bemærkninger eller i litteraturen til et synspunkt om, at vurderingen skal baseres på hvem, der stifter enhederne.
 1.1.3 Driftsherrerisiko
 SKAT fremfører, at idet komplementaren kun modtager et honorar på 10% af det samlede bestyrelseshonorar sammenholdt med den risiko komplementaren påtager sig, er den egentlige driftsherrerisiko hos XX K/S. Herudover henvises der til, at en uafhængig tredjemand ikke ville påtage sig denne risiko, idet XX K/S forventes at investere for X-X mia. kr.
 Som oplyst i anmodningen modtager komplementaren også en forrentning af egenkapitalen.
 Komplementarens egenkapitalen er som udgangspunkt 300.000 kr. og som betaling for hæftelsen, modtager komplementaren en årlig forrentning af egenkapitalen på EURIBOR 12-nonths med tillæg af 15% og tillæg af investorerne forrentning dog max, 15%. Det vil sige, at forrentningen med den nuværende markedsrente er mellem


text:
ca. 15% og 30% p.a. Antages det, at den årlige forretningen bliver 25% p.a., giver dette en årlig forrentning af egenkapitalen på 75.000 kr. Herudover modtager komplementaren et cost plus på bestyrelseshonorarerne på 10%. Det samlede bestyrelseshonorar udgør årligt forventeligt mellem 300.000 og 450.000 kr., hvorved der aflejres 30-45.000 kr. pr. år hos komplementaren. Det vil sige, at der i alt årligt aflejres mellem 105.000 kr. og 120.000 kr., hvis komplementarens egenkapital er 300.000 kr.
 Bliver komplementaren komplementar for tre kapitalfonde giver dette en årlig forrentning på mellem 315.000 kr. og 350.000 kr. eller en forretning af egenkapitalen på over 100% årligt. Forretningen skal ikke sammenholdes med den kapital Fondene forvalter, idet komplementarens hæftelse er begrænset til egenkapitalen, som i udgangssituationen er 300.000 kr.
 Det vil ligeledes være nødvendigt, at analysere risikoen for, at komplementaren kommer til at betale fondens kreditorer mv., hvis komplementarens reelle risiko skal vurderes.
 Komplementaren i de øvrige fonde har aldrig skulle betale en forpligtelse som Fondene har påtaget sig. Os bekendt har der heller ikke været gjort sådanne krav gældende mod komplementarer i andre danske kapitalfonde. Dette skal også ses i lyset af, at fondene er ugearede egenkapitalfinansierede fonde, med betydelig egenkapital, hvorfor fondene selv kan svare sine forpligtelser. Man kan derfor med rimelighed anse komplementarens hæftelsesrisiko for at være ganske begrænset. En forrentning på over 100% årligt af komplementarens egenkapital, må derfor anses for at være et endda særdeles attraktivt afkast.
 I øvrigt er det vores vurdering, at der ikke er støtte til at afgrænse driftsherrerisikoen til et spørgsmål om betaling for risiko.
 Det følger af en almindelig sproglig forståelse af driftsherrerisikoen, at komplementaren påtager sig et almindeligt ledelsesansvar på vegne af komplementarens bestyrelsen, ligesom det indebærer en almindelig erstatningsretlig hæftelse for komplementaren vedrørende ansvarspådragende handlinger. Denne hæftelse er til stede, uanset at det er yderst sjældent at komplementaren handler ansvarspådragende.
 1.2 Sammenfatning
 Uanset, at komplementaren har den tilstrækkelige fuldmagt og faktuelt benytter denne fuldmagt gentagne gange, vil komplementaren være en uafhængig agent i henhold til artikel 5, stk. 6 og dermed ikke konstituere et fast driftssted for de udenlandske deltagere i XX K/S.
 Uddybende begrundelse vedrørende spørgsmål 2
 I spørgsmål 2 spørges der til om SKAT kan bekræfte, at hvis en eller flere advokater sidder i bestyrelsen i komplementaren, at XX K/S kan have c/o adresse hos en eller flere af advokaterne der sidder i bestyrelsen i komplementaren uden, at det påvirker besvarelsen af spørgsmål 1
 Det faktum, at komplementaren og XX K/S har c/o adresse hos en advokat giver ikke komplementaren eller XX K/S ret til at råde over et fast sted i Danmark. Herudover vil møder i komplementarens bestyrelse og hos XX K/S blive afholdt på forskellige adresser dog aldrig hos Spørger.
 På den baggrund er det vores vurdering, at komplementaren og XX K/S kan have c/o adresse hos en eller flere af advokaterne, der er medlem af bestyrelsen i komplementaren uden, at dette medfører, at de udenlandske investorer i XX K/S får fast driftssted i Danmark.
 Det ønskes bekræftet, at


text:
de udenlandske kommanditister ikke gennem deres investering i XX K/S bliver skattepligtige til Danmark.
 Erhvervsvirksomhedsloven, jf. lovbekendtgørelse 2013-11-15 nr. 1295
 om visse erhvervsdrivende virksomheder, med senere ændringer
 Loven finder anvendelse på virksomheder, der har til formål at fremme virksomhedens deltageres økonomiske interesser gennem erhvervsdrift.
 Stk. 2. Ved virksomheder forstås i denne lov enkeltmandsvirksomheder, interessentskaber, kommanditselskaber, andelsselskaber (andelsforeninger) samt andre selskaber og foreninger med begrænset ansvar, som ikke er omfattet af selskabsloven, lov om erhvervsdrivende fonde eller §§ 133-154 i lov om forvaltere af alternative investeringsfonde m.v. Filialer af tilsvarende udenlandske virksomheder er tillige omfattet af loven.
 § 2, stk.2. Ved et kommanditselskab forstås en virksomhed, hvor en eller flere deltagere, komplementarerne, hæfter personligt, uden begrænsning, og hvis der er flere, solidarisk for virksomhedens forpligtelser, mens en eller flere deltagere, kommanditisterne, hæfter begrænset for virksomhedens forpligtelser.
 Den juridiske vejledning 2016-1 afsnit C.D.1.2.2 Erhvervsvirksomhed med fast driftssted her i landet
 Den juridiske vejledning 2016-1, afsnit C.C.1.1.1 Begrebet selvstændig erhvervsvirksomhed
 Den juridiske vejledning 2016-1, afsnit C.F.8.2.2.5.2.1 Hovedregel om fast forretningssted
 Et holdingselskab gjorde gældende, at udgifter til revisor og advokat i forbindelse med stiftelse af selskabet kunne fratrækkes efter ligningslovens § 8 J. Selskabet anførte i den forbindelse, at en virksomhed som holdingselskab er erhvervsvirksomhed. I modsætning til Østre Landsret gav Højesterets flertal holdingselskabet medhold. I dommen var det anført:
 "Ifølge aktieselskabslovens § 1, stk. 1, og anpartsselskabslovens § 1, stk. 1, skal aktie- og anpartsselskaber være erhvervsdrivende, og det er i selskabsretten anerkendt, at kravet herom er opfyldt også for så vidt angår selskaber, hvis virksomhed alene består i at besidde aktier eller anparter i et eller flere datterselskaber. Udgangspunktet må på denne baggrund være, at sådanne moderselskaber også anses for erhvervsdrivende ved anvendelsen af de skatteretlige regler."
 En skatteyders indskud af en helikopter i et tysk selskab, medførte ikke fast driftssted i Tyskland for skatteyderen. Indskuddet skete med henblik på, at det tyske selskab skulle udchartre helikopteren til sit moderselskab.
 Højesterets udtalte til spørgsmålet om agentreglen:
 "Videre bemærkede Højesteret, at det tyske datterselskabs virksomhed med hensyn til udlejning af helikopteren ikke var undergivet instruktion fra skatteyderen. Driftsherrerisikoen over for moderselskabet påhvilede datterselskabet, der udchartrede helikopteren i eget navn til moderselskabet. Datterselskabet rådede permanent over flere helikoptere, som selskabet udlejede. På den baggrund, og da datterselskabet handlede inden for rammerne af sin sædvanlige forretningsvirksomhed, måtte datterselskabet betegnes som uafhængig repræsentant i forhold til skatteyderen." (...)
 En kommanditist i to kommanditselskaber, der var indregistrerede i Danmark og som blev administreret fra kontorer i Danmark, blev anset for skattepligtig efter kildeskattelovens § 2, stk. 1, nr. 4 (udøvelse af erhverv med fast driftssted her i landet), hvorfor han ikke var omfattet af kildeskattelovens § 48 E. Det var i sagen oplyst, at klageren den 1. april 1999 var flyttet til Japan, hvorved hans fulde skattepligt til Danmark blev bragt til ophør, idet den danske bolig blev afhændet. Under sit ophold i Japan havde klageren selvangivet 2 skibsanparter, 1 stk. i G1 K/S og 1 stk. i G2 K/S i Danmark indtil indkomståret 2004, hvor


text:
anparterne blev afhændet. G1 K/S og G2 K/S blev administreret af henholdsvis G5 Holding A/S og G6 A/S.
 "Ifølge kildeskattelovens § 2, stk. 1, nr. 4, er man begrænset skattepligtig
 til Danmark, såfremt den skattepligtige udøver et erhverv med fast driftssted her i landet. (...) Det er Landsskatteretten opfattelse, at der efter OECD's modeloverenskomst artikel 5 ikke er grundlag for at statuere fast driftssted på baggrund af en registrering hos Erhvervs- og selskabsstyrelsen. Der er tale om et skattemæssigt transparent selskab som ikke i sig selv udgør et juridisk selskab.
 Spørgsmålet er herefter om den adresse, hvorfra administrationsselskaberne har deres adresse, udgør et fast forretningssted, som kommanditselskaberne råder over. (...) Det er Landsskatterettens opfattelse, at klageren har været begrænset
 skattepligtig til Danmark i 2004, jf. kildeskattelovens § 2, stk. 1, nr. 4. Landsskatteretten er enig i det af SKAT fremførte, hvorefter klagerens engagement i kommanditselskaberne reelt har været ledet af administrationsselskaberne på deres lokaliteter i Danmark, og at der styringsmæssigt ikke har været nogen adskillelse mellem kommanditselskaberne og administrationsselskaberne.
 Udover det af SKAT fremhævede bestyrkes dette af, at det af årsrapporten fra G1 K/S fremgår, at administrationsselskabet har udpeget 2 medlemmer, herunder formanden, i kommanditselskabets bestyrelse."
 En polsk ejer deltog i et dansk partnerselskab. Den danske komplementar blev undergivet en vurdering af hvorvidt denne opfyldte agentreglen for den polske ejer. Beslutningerne om partnerselskabets drift blev ikke truffet i Danmark. Komplementaren kunne ikke anses for at udgøre en agent i artikel 5, stk. 5's forstand for den polske ejer.
 I lighed med SKM2015.95.SR og SKM2015.56.SR, se følgende afgørelser:
 Skatterådet bekræftede, at en udenlandsk investor som kommanditist ikke kunne anses for at have fast driftssted i Danmark. Der var tale om et dansk K/S med deltagelse af et dansk selskab, C, som komplementar, samt et udenlandsk selskab, B, som komplementar, og hvorefter der ikke fandtes at være fast driftssted for udenlandske investorer efter hovedreglen i artikel 5, stk. 1. Det blev her ikke vurderet, om der var fast driftssted efter agentreglen.
 Skatterådet bekræftede, at udenlandske investorer i et dansk kommanditselskabet der ydet lån mod sikkerhed samt garanti/kaution fra statslige garantistillere til virksomheder i Danmark, ikke ville have fast driftssted i Danmark efter hovedreglen i artikel 5, stk. 1 og 2. I relation til agentreglen udtalte Skatterådet: "Komplementaren udgør ledelsen i Fonden og er formelt set tegningsberettiget for Fonden i henhold til de selskabsretlige regler. Komplementaren vil varetage de ledelsesmæssige beslutninger, (...) Komplementaren vil ikke have kompetence til at træffe beslutninger om ydelse af lån m.v., da denne kompetence er uddelegeret til Investment Board". I afgørelsen fandt Skatterådet herefter - efter en vurdering af de to øvrige enheder om kommanditselskabet, "Investment Board" og "Rådgiver" - at der ikke var fast driftssted efter agentreglen.
 Skatterådet bekræftede, at kommanditselskabet Fonden ikke ville have fast driftssted i Danmark. I relation til agentbestemmelsen var det anført, at "Komplementaren (General Partner) træffer den formelle beslutning om køb og salg af porteføljevirksomheder på baggrund af indstilling fra Investment Committee. Derudover består bestyrlesen af Y, som ligeledes er bestyrelsesmedlem i


text:
Manager. Bestyrelsen i General Partner består af personer, som også deltager i Manager, nemlig administrerende direktør i Manager, X, som ligeledes er med i Investment Commitee. Derudover består bestyrelsen af Y, som ligeledes er bestyrelsesmedlem i Manager. Investment Committee er et beslutningsorgan hos Manager bestående af en intern kreds af 5 personer (partnergruppen), hvoraf alle er udpeget af og ansat af Manager. (...)
 Grundet personsammensætningen i General Partner (Komplementar), Investment Committee og Manager, er det Skatteministeriets opfattelse, at beslutningskompetencen vedrørende investeringer i porteføljevirksomheder sker i forening i de tre enheder, hvorfor de skal bedømmes under ét i forhold til spørgsmålet om, hvorvidt der er tale om en uafhængig agent i artikel 5, stk. 6 ́s forstand. (...) Skatteministeriet finder dermed på baggrund af en konkret vurdering, at General Partner, Investment Committee og Manager må betragtes som uafhængige agenter i forhold til artikel 5, stk. 6 "
 A K/S var et fund-of-funds-produkt, der henvendte sig til danske og udenlandske investorer. Skatterådet bekræftede, at udenlandske investorer i A K/S ikke ville få fast driftssted i Danmark.
 Managementselskabet etablerede og administrerede B K/S. Skatterådet bekræftede, at udenlandske investorer i B K/S ikke ville få fast driftssted i Danmark.
 Derimod har Skatterådet statueret fast driftssted i følgende sager:
 I anmodning om bindende svar var spørgsmålet, hvorledes en komplementar i et dansk partnerselskab, skulle beskattes. Det var oplyst, at der for partnerselskabet ville være fast driftssted, og at partnerselskabet således tidligere have været en filial med fast driftssted i Danmark. Komplementaren hæftede direkte og ubegrænset for partnerselskabets forpligtelser. Komplementaren havde ikke ejerandel i partnerselskabet (ejede ikke kommanditistaktier). Som kompensation for komplementarens hæftelse ville partnerselskabet betale komplementaren et årligt beløb. Skatterådet afviste at svare på, hvorvidt et vederlag til komplementaren på a) 20 pct., b) 15 pct., c) 10 pct., og/eller d) 5 pct. af overskuddet i P/S'et vil være på armslængde vilkår.
 Skatterådet fastslog derefter, at såfremt komplementaren ville være et udenlandsk komplementarselskab, der modtog en andel af overskuddet i det K/S, ville denne være skattepligtig efter selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra a. Afgørelsen er påklaget til Landsskatteretten.
 Anders Nørgaard Laursen "Fast driftssted", 1. udgave, 2011, s. 160 & 161
 "Deltagelse i et personselskab medfører således i sig selv ikke fast driftssted, men opfylder én af deltagerne betingelserne, jf. modeloverenskomstens art. 5, stk. 5, vil dette medføre fast driftssted for de øvrige deltagere."
 "En anden særlig problemstilling er, hvorvidt et enkeltmandsforetagende kan have fast driftssted jf. modeloverenskomstens artikel 5. stk. 5 i kraft af virksomhedsejernes egen handlinger i kildelandet. (...). Spørgsmålet er ikke er behandlet i dansk praksis eller i teorien, men det må principielt hævdes, at der ikke synes noget umiddelbart til hindre for, at situationen skulle forekomme. Intet i hverken kommentarerne eller selve modeloverenskomsten undtager situationen, hvorfor muligheden i al fald teoretisk eksisterer."
 SKAT bemærker herefter, at et kommanditselskab er skattemæssigt transparent, og dermed ikke selvstændig skattepligtig, idet skattepligten påhviler deltagerne direkte.
 Den helt overordnede problemstilling er herefter, hvorvidt de udenlandske kommanditister - som alle er passive investorer - er begrænset skattepligtige