text:
erstatningsansvar
 Professionelt rådgivningsansvar for arrangører af timandsinteressentskaber
 Kontraktmæssig levering
 Aftale om overdragelse - modregning
 Bortvisning i konkursramt selskab begrundet
 Aktieoptioner - ret til forholdsmæssig udnyttelse
 Konkursbo erstatningsansvarlig
 Afregning af feriepenge i forbindelse med opsigelse
 Selskabsnavnet Broadcom som varemærke krænket
 Varemærkesærpræg - Glucosamin
 Særskilt aftale om betaling
 Bo Bedre - registrering i strid med varemærkeloven
 Coop Danmark - krænkelse af rettigheder til design
 Dækningssalg berettiget
 Brunata idømt straf for overtrædelse af markedsføringsloven
 Opsigelse af hovedlicensaftale
 Agenturgivers ophævelse af handelsagentaftale ikke berettiget
 Separatiststilling i konkursbo
 Medarbejderkøb af aktier
 Udnyttelse af aktieoptioner
 Markedsføringslovens §§ 1 og 5 - kendelse
 Retten til domænenavnet lån.dk
 Spørgsmål til EF-domstolen
 Dong - retsforlig vedr. overtrædelsese af markedsføringslovens § 1 og § 2
 God markedsføringsskik, efterligning
 Krænkelse af registreret figurmærke
 Sag om vildledende markedsføring
 Direktør ikke erstatningsansvarlig
 Pilgrim - efterligning af smykker
 Misligeholdelse af ansættelsforhold for selskabs direktør
 Ansættelseskontrakt - dansk ret gældende
 Værneting : kinesisk handelsfirma og en dansk bank
 Rettigheder til varemærke SIMPLY
 Mangler ved lejet fly
 Krænkelse af varemærket Bestseller
 Mangler ved kvalitetsprodukt - køber frifindes
 Figurmærket MOSKOVKA
 krav på løn og feriepenge i konkursbo
 Samarbejde om transporter
 Vildledende markedsføring - Gilette
 Vildledende markedsføring - Stalosan
 Overtrædelse af markedsføringsloven - TDC - lokal telefonbog
 Varemærket APETIT - APETITO
 Krænkelse af rettigheder til mærkerne NOVI og NOVI PARK
 Udbytte - maskeret udlodning
 Agenturaftale CMS-procukter
 Opsigelse af kørselskontrakt
 Ansvar for skader - DSB
 Advokatarbejde - bestyrelsesarbejde
 Forveksling af ordmærke og figurmærke - Minimal - Minimax
 Co-branding - Pfizer ApS - Orifarm A/S
 Bortvisning - fritstilling af fodboldtræner
 Ophævelse af aftale i forsikringsmæglervirksomhed
 Krænkelse af ophavsret - Contrast - Merkur
 Handelsagent - overtrædels e af markedsføringslovens § 1 og 10
 Krav iht. konkurslovens § 98 og § 43
 Særpræg på varemærke
 Ophævelse af varemærkeregistrering
 Stop for salg af fire barnevognsmodeller
 Samhandelsaftale
 Erstatning varemærkeforfalskning
 Fortolkning af aftale ved virksomhedsoverdragelse
 Direktørs lønkrav i konkursbo
 Krænkelse af rettigheder til ordmærke - figurmærke
 Krænkelse af ret til varemærke
 Krænkelse af varemærkelovens § 4 - Føtex - Puma
 Forbud mod brug af figurmærke - BoligXperten - Totalkredit
 Misligeholdelse af aftale - erstatning til Vinodan
 Lønprivilegium konkurslovens §95
 Krænkelse af ophavsret - Arne Jacobsen
 Regler for registrering af domænenavn
 Varemærket Fishermans Friend
 Selskabsnavnene In Vitro henholdsvis Invitrogen
 Erstatning for forsvundet gods
 Bindende aftale
 Ikke erstatningsansvar for skader
 Tidsbegrænset garanti - Hermes Kreditforsikring
 Uberettiget anvendelse af varemærke
 Ansat handlet illoyalt
 Speach-Ware frifindes - ombytningsaftale
 Tvist om opgørelse af egenkapital
 O. Storm Sørensens Brocestøberi - ophavsret og markedsførinsskik
 De Danske Konditorer og Bagermestre - overtrædelse af markedsføringsloven
 I strid med markedsføringslovens § 1 og 10
 Overtrædelse af markedsføringsloven - Buksesnedkeren - Dansk Supermarked
 Krænkelse af rettigheder - Burberry - Føtex
 Ophavsret til brochure med vinduer og døre
 Amagerbanken - god pengeinstitutpraksis
 Ordrekonossement
 Overtrædelse af markedsføringsloven - reklamer via fax
 Misligeholdelse af aftale - biler
 Lovligt navn på aktieselskab - Golf
 Avertering strid med god markedsføringsskik - Børge Mogensen møbler
 Retstvist mellem Novo Nordisk og Paranova Danmark
 Uberettiget benyttelse af ordmærke - BRUGSEN
 Ventepenge til transportør
 Købsbetinget konkurrence - Forbrugerombudsmanden
 Varemærkeret - Coop - Danmarks Apotekerforening
 Eneret


text:
til varemærket Body Balance
 Hemmeligholdeslesaftale ikke overtrådt
 Konkurrenceret - piratkopierede computermus
 Tivolis officielle ord- og figurmærke
 Danisco - opsigelse af kontrakt var berettiget
 Sælger berettiget til goodwill
 Varemærke - Northlander og Strandgården
 Navnet OPERA - glas - Holmegaard - Erik Bagger
 Overtrædelse af markedsføringslovens § 1 - regntøj
 Varemærkeret - TDC - De Gule Sider
 Markedsføringsloven ikke overtrådt - vinduer og døre
 Ophævelse af franchiseaftale - Bison
 Partshøring forud for afskedigelse
 Fratrædelsesgodtgørelse efter funktionærlovens § 2 a
 Varemærker - Bistro Brazil og Chambord og Bodum
 Omsætningsnedgang - konkurrenceklausul
 Ingen varemærkeregistrering - PENTASA - PERTANZA
 Aftale om virksomhedsoverdragelse
 Gensidigt opsigelsesvarsel på 14 dage
 Erstatning for markedsforstyrrelse
 Forsikring dækkede ikke
 Louis Poulsen - opnåelse af varemærke
 Anmeldt krav anerkendes
 ret til virksomheds navn
 Tvist om løn - Magasin du Nord - HK
 Lønkrav i konkursbo
 Codan - Udbetalt erstatning stadfæstet
 Bestseller - Design beskyttet af markedsføringsloven
 Funktionær kunne udnytte tildelte aktieoptioner
 Konventionalbod og erstatning
 Ophævelse af aktieoverdragelse
 Markedsføringsloven, kommercielle interesser
 Gasgrill - "Classic" - rettigheder til registreret varemærke
 Tegning af medarbejderaktier
 Opsigelse af salgsaftale var rimelig
 Markedsføringsloven - Trend Bazaar - Trip Trap Furniture
 Varemærkeret - Mediconnect - Medicon
 Svensk kendelse ikke retskraftig i Danmark
 Gældsbrevslovens § 31
 Sikkerhedsforskrifter til søs
 Rettigheder til navn - Nykøbing Mors Sparekasse
 Priviligeret lønkrav efter konkurslovens § 95
 I strid med konkurrenceloven
 Strid om rettigheder til selskabsnavn
 MASAI - Beskyttelse af plagiat
 Markedsføringslovens 1 og 2
 Konkursskyldners pantegæld-
 Paranova - krænkelse af rettigheder til varemærker
 Ikke saglig afskedigelse
 Erstatning til "hjem og fix"
 Varemærket RKI krænket
 NETTOPRISER - uberettiget markedsføring
 Ophævelse - samtykke - varemærkebetegnelse - JET
 Erstatning jfr. luftfartslovens § 113
 Uretmæssig bortvisning
 Ansvar ifm. containers kontrolvejning
 Figurmærket "net-DIALOG"
 Krav om vareafgift i Nakskov Havn
 Eneret til at udgive spil
 Ret til varemærket Eternit
 Se og Hør - Krænkelse af markedsføringsloven
 Krænkelse af varemærket BR
 Pizza Hut - Pizza Hot - registreret varemærke
 Overtrædelse af konkurrenceklausul
 Varemærkeforfalskede støvler
 Varemærket Carmen
 Uberettiget bortvisning af skibsansat
 Beskyttelse mod efterligning
 Sag om plakatreklame
 Mellemværende efter agentforholds ophør
 Varemærkeregistrering Sommerhusbørsen
 Sygdom var ikke arbejdsbetinget
 Markedsføringsloven - Fagbladet Kørelæreren
 Skade på dækslast
 Leasingforpligtelse med Telia Finans Danmark
 Aktieoptioner var løn
 Aftale om returret
 Ordmærket NICE PRICE
 Harley-Davidson - varemærke
 Aftale om generalrepræsentation
 Markedsføring af termokander
 Ansættelse hos konkurrent
 Aftale om bookinggebyr
 Markedsføringslovens § 18
 Markedsføringsloven, markedsforstyrrelse - Søbogaard - Thorrisgaard
 Erstatning jf. konkursloven
 Ulovlig co-branding
 Ret til medarbejderaktier i Sparekassen Faaborg
 Ophavsret og markedsføringsret - Zebra
 Desingforordningen - Rosemunde - Style Butler
 Tilsidesættelse af loyalitetspligt
 Ophævelse af aftale om produktion af biodiesel
 Dagbladet Nyhedsavisen - varemærke
 Forkøbsret ved konkurs
 Krænkelse af eneret
 Aftale om salg af anparter - kurssikring
 Advokatetiske regler - dokumentation for tab
 Varemærket PUMA
 Rødovre Mejeri - Separatistkrav afvist
 Erstatningsansvar - luftfart-gods
 Krænkelse af ophavsret - EuroForm - Jetmobile
 Anvendelse af erhvervshemmeligheder i strid med markedsføringsloven
 Ophævelse af kontrakt - Bombardier - Bonansea
 krænket Tivoli A/S ́ ordmærke
 Brugsmodelregistreringer ugyldige
 Jobklausul - ansættelsesbevis
 Virksomhedsoverdragelse - Mærsk Air m.fl.
 Rettighed til varemærke - Klipklappere BAHIANAS - HAVAIANAS
 Ansættelse af litauisk statsborger bedømt efter dansk ret
 Kendelse om værneting

type: other


text:
Kapitalindskud var ikke omfattet af konkurslovens § 97
 Krænkelse af domænet wwwjubii.dk
 Registrering i klasse 42 og 43
 Separatistkrav i konkursbo
 Ophævelse af agentkontrakt
 Simpelt krav i konkursbo
 Konkurrencerådets afgørelse
 Moderselskab anmelder simpelt krav i datterselskab
 Godstransport af 1 palle vin
 Varemærkeret - vin-tinetiketter
 Separatistrettighed i en bil
 Initialer som varemærke
 CMR-lovens § 37
 Ansvar for skade på en vindmøllevinge
 Tilbageholdsret i Ferrari Spider 360
 Murerbuk - Markedsføringslovens § 1
 Afgørelse om værneting i Danmark
 opsigelse iht. Forskelsbehandlingsloven
 Funktionærforhold - bonusordning
 Markedsføringslovens § 19, stk. 2, var ikke overtrådt
 Produktansvar biler
 Aftale - forhandleraftale - sag om værneting
 Erstatningskrav - Clox sko - Crocs
 Midgaard - Cream - ingen erstatning
 Varemærket GOSH - Bestseller
 Søgnehelligdagsbetaling
 Blue Water - ansvarlig transportør friholdt
 Danske Bank - fratrådte medarbejdere havde krav på gratisaktier
 Varemærkers lighed - Pradaxa - Ipraxa
 Bonus og nettolønsregulering
 Tripp Trapp Stolen - ophavsret, varemærkeret og markedsføringsret krænket
 Coop har ikke krænket Pumas figurmærke
 Ingen forvekslingsrisiko - IDÉ House of Brands
 Samarbejdsaftale med Danbolig blev ophævet uberettiget
 Direktør var ikke erstatningsansvarlig i anledning af bonusudbetalinger
 Ansat var funktionær og ikke direktør
 Fortrolighedsaftale - hemmeligholdelsesaftale
 Krav i konkursbo
 Erstatningskrav for mangler
 Konsignationsansvar
 Forsikring frifundet for erstatning for bortkommet gods
 Krænkelse af Arne Jacobsens Munkegård-lampe.
 Varemærkelighed ELITE
 Frk. Anna - varemærke ikke krænket
 tv-rettigheder til boksestævne
 Krænkelse af rettigheder og varemærke - Bestseller
 Ordmærket BørneIntra
 TIVOLI - Thomas Tivoli - sag om varemærke i kl. 41
 Ikke privilegeret lønkrav i konkursbo
 rejsekoncept - Happydays - DTF
 Manglende oplysninger til pantebrevskøber
 Bortvisning ikke berettiget
 Krav om udlevering af aktiver fra konkursbo
 Konkursbo berettiget til at regulere opsigelsesvarsel - IT Factory A/S under konkurs
 Bottega - Gucci - overtrædelse af varemærkeloven
 Pilgrim - Dansk Smykkekunst - herresmykke
 Krav i konkursbo § 95
 Regreskrav i konkursbo
 Varemærkeret ikke krænket - Lyngholm
 Udlevering af smykker fra ægtefælles konkursbo
 Rettigheder til varemærke krænket
 Net2 Maleren - krænkelse af "netto-hund"
 Varemærket "Nü" blev ikke krænket af "nue" og "nuecph"
 Konkursbo - lønkrav og bonus
 Colgate - Zendium - markedsføring
 Procesksrav
 Immaterialret - brugsmodelregistrering
 Reklamemateriale omdelt af Post Danmark
 Kaution og garanti
 garanti - virksomhedsoverdralgelse
 Ansættelsesret, ansættelsesbevis
 Befragtning - ansvar for gods
 Varemærkekrænkelser - Louis Nielsen - Synoptik
 Misbrug af erhvervshemmeligheder
 Konkurs - separatist
 Konkurs - privilegerede krav
 Ansvar for tyveri af gods
 Funktionærforhold - flexjob
 Opsigelse i strid med familiefraværsloven
 Patenteret design af skraldepose
 Aftaler - krav på prisidfference pga mangler
 Erstatning og godtgørelse for tort i konkurssag
 Uberettiget konkurs - erstatning
 Vildledende reklame på hjemmeside
 Erstatning - bunkersolie
 Markedsføring - varemærkeret - 'aldersrabat'
 Kopi af Rolex GMT-Master II
 Ombytning af pantesikkerhed
 Ophør af samarbejdsaftale
 Krav på demurrage
 Godtgørelse efter ligebehandlingsloven
 Danske Bank - anfordringsgaranti
 Klagenævnet for Udbud, kendelse af 23.1.1996: Praktiserende Arkitekters Råd mod Glostrup Kommune
 Klagenævnet for Udbud, kendelse af 14. december 2000: Renoflex A/S mod I/S Vestforbrænding
 Engrosdistribution af betalings-kanaler
 Klagenævnet for Udbud, kendelse af 14. september 1998: Det danske Handelskammer mod Danmarks Statistik
 Klagenævnet for Udbud, kendelse af 13. maj 2004: Bravida Danmark A/S mod Rødovre almennyttige Boligselskab
 Klagenævnet for Udbud, kendelse af 30.november


text:
2004: Finn F. Hansen mod Boligselskabet Vendersbo
 Klagenævnet for Udbud, kendelse af 2. marts 2005: Pumpex A/S mod Hedensted Kommune
 Klagenævnet for Udbud, kendelse af 13. marts 2006: Kirudan A/S mod Kolding Kommune m.fl.
 Klagenævnet for Udbud, kendelse af 5. september 2006: Kirudan A/S mod Kolding Kommune m.fl.
 Klagenævnet for Udbud, kendelse af 6. september 2006: Sahva A/S mod Københavns Kommune
 Klagenævnet for Udbud, kendelse af 19. juli 2007: ISS Facility Services A/S mod Kystdirektoratet
 Klagenævnet for Udbud, kendelse af 10. juli 2008: European Land Solutions A/S mod Kystdirektoratet
 Klagenævnet for Udbud, kendelse af 21. april 2009; Hoffmann A/S mod A/B Hørsholm Karlebo
 Klagenævnet for Udbud, kendelse af 19. maj 2009: Anker Hansen & Co. A/S mod Rudersdals Kommune
 Erstatning uden for kontraktforhold
 Immaterialret - sæbedispenser og opvaskesæt
 Parfumeprodukter - varemærkerettigheder
 varemærkerettigheder GIPO
 Højesteretsdom - Ikke hjemmel til at afvise aktieoverdragelse
 Honorarkrav mod konkursbo
 Højesteretsdom - Godtgørelse til afskediget gravid kvinde
 Varemærket OPUS DEI
 Højesteretsdom - dagbøder for uberettiget videregivelse af fortrolige oplysninger
 Berettiget tilbageholdelsesret
 Monopol - Kastrup Strandpark
 Krav i konkursbo afvist
 Konkursret - separatiststilling i forhold til et aktiedepot
 Ophavsret ikke krænket - Vola - Damixa
 Ophævelse af agenturaftale - tøjmærke
 Søby Værft - restbetaling
 STEVE stolen krænker ikke TRIPP TRAPP stolen
 Afskedigelse ikke rimeligt begrundet
 Ophavsret - Montana ikke krænket - ABC reoler
 Konkurs - sekundært massekrav
 Oticon - opsigelse af eneforhandleraftale var berettiget
 Virksomhedspant i enkeltmandsvirksomhed
 Varemærkeforfalskede armbåndsure
 konkursbo - overdragelse af ejendom
 Kapitalejere - virksomhedspant
 Jensen's Bøfhus - Jensens Fiskerestaurant - krænkelse af varemærke
 Montana Møbler - Tivoli - varemærkeret krænket
 privilegeret krav på provision i konkursboet.
 Betaling vedrørende flyhandel
 Selskabsret, erhvervsrset
 funktionæroverenskomst -i konkursbo
 Krænkelse af Nomas rettigheder
 Tilbagekøb af aktier
 Patent - protein
 Opsigelse af agentaftale - erstatningskrav
 Klagenævnet for Udbud, kendelse af 20. juni 2012: Tecan Nordic AB mod Statens Serum Institut
 Forskelsbehandlingsloven - 120 dages reglen
 Brugsret til forretningskendetegnet "Havemøbelland"
 Konkursregulering af arbejdsvederlag
 Copydan - krav i konkursbo
 Varemærket VIF - sponsorkontrakt
 Ansættelses- og arbejdsret - ikke funktionærstatus
 Patentret - tryk på affaldssække
 Ansættelsesret - kompensation for kundeklausul
 kendetegnene BECKMANN
 Forsikring af godstransport
 Selskabsnavn - Linatex A/ S mod Linatech A/S
 Erhvervsret - Orifarm A/S og Orifarm Supply A/S mod bl.a. GlaxoSmithKline Pharma A/S
 Aftaler - Roprofa B.V. mod Øko-Tech Energi A/S
 Forbrugerombudsmanden - Europark
 Designkoncept til butiksindretning
 Direktør ikke berettiget til bonus
 Agenturaftale Bodum
 Højesteretsdom - Udmåling af godtgørelse efter ansættelsesbevisloven
 Distributøraftale
 Fravigelse af ferieloven
 Højesterets dom - Efterbetaling af medarbejders pensionsbidrag
 Højesteretsdom - Retten til parkering i lejeforhold
 Højesteretsdom - Ophævelse af franchiseaftale uberettiget
 Højesteretsdom - ansættelsesforhold, pensionsordning, ansættelsesbevis
 Kombinationsregulering af erhvervsleje
 Annullering af Warrants
 Lejen i et erhvervslejemål kunne ikke forhøjes til markedslejen
 Opsigelse af handicappet medarbejder
 Påkrav og ophævelse kommet frem til lejer
 Fremlæggelse (edition) af lejekontrakt for et nabolejemål
 Hvornår er der uenighed om erstatningen, jf. erhvervslejelovens § 67, stk. 2
 Provisionslønnet medarbejder - løn under ferie
 Bortvisning - anvendelse af arbejdsmobil
 Kommune frifundet for forskelsbehandling
 Ikke aldersdiskrimination ved afskedigelse af to ældre medarbejdere
 Ugyldig ophævelse - Lejer blev ikke udsat af lejemål
 Bortvisning - Anvendelse


text:
af arbejdsmobil - Landsrettens dom
 Ophævelse af erhvervslejemål berettiget som følge af vandskade
 Bortvisning af medarbejder - lydighedsnægtelse
 Afslag i lejen pga. støjgener fra metrobyggeri
 Vilkår i overenskomst var ikke i strid med forskelsbehandlingsloven
 Dom fra Højesteret: Erstatning for tabt arbejdsfortjeneste
 Tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet i vikarloven
 Bortvisning af sygeplejerske
 Højesteret dom - Ansats udtalelser om sin arbejdsgiver var straffrie efter straffelovens § 267
 Højesteret dom - Virksomheds opsigelse af uddannelsesaftale forud for praktikophold
 Højesteret - Tjenestemænd blev ikke tilkendt godtgørelse
 Landsretten - Tjenestemænd blev ikke tilkendt godtgørelse
 Højesteret - Lønmodtagernes Garantifond, udbetaling af ikke-afholdte feriefridage
 Sø- og Handelsretten - Lønmodtagernes Garantifond, udbetaling af ikke-afholdte feriefridage
 Højesteret - ikke omplaceringspligt af opsagt gravid medarbejder
 Højesteret - Ej pligt til automatisk regulering af sømænds nettoløn
 Lejer var erstatningsansvarlig for udlejers tab af lejeindtægter
 Ikke ret til erstatningsferie ved sygdom opstået under ferie
 Medarbejder havde krav på andel af bonus - selvom fratræden før bonusperiodens udløb
 Saglig og proportional afskedigelse af tjenestemand
 Højesteret - godtgørelse for overskridelse af 48-timers reglen
 Arbejdsskader – skade på medarbejderens ejendele
 Hvad er dine forpligtelser som arbejdsgiver, når der forvoldes skade på en medarbejders personlige ejendele ...»
 Opsigelse af gravid eller medarbejder på barsel
 Der er en udbredt misforståelse på det danske arbejdsmarked om, at du som arbejdsgiver ikke må opsige ...»
 En ejerleder er en ejer af en virksomhed som samtidig er lederen i virksomheden - typisk som administrerende ...»
 Earn-out kan bruges som betaling af en del af købesummen i forbindelse med en virksomhedsoverdragelse. ...»
 Se flere ord
 Forbud mod at drive restaurationsvirksomhed under navnet ”Jensens Fiskerestaurant”
 Jensen’s »
 Sagsøger havde ikke handlet culpøst ved at forfølge sin ret ved begæring og gennemførelse af »
 Se flere domme
 Vi er medlemmer af
 Engelsborgvej 29, 2. th
 Email: advokat@selskabsadvokaterne.dk
 Telefon: 45230010
 Web: www.selskabsadvokaterne.dk
 CVR-nr.: 28131909


text:
Afslag ved arealmangler – U 2013.3175 H
 Højesterets dom i sag 108/2011 afd. 2. Refereret af andre i U 2013.3175 H.
 Tema: Mangler ved fast ejendom, forholdsmæssigt afslag, lov om forbrugerbeskyttelse ved erhvervelse af fast ejendom
 Fakta: Køberen af en ejendom var ved salget blevet oplyst, at ejendommen havde et boligareal på 113 m2. Køberen havde desuden modtaget en tilstandsrapport samt oplysning om ejerskifteforsikring. Det viste sig dog efterfølgende ved en opmåling af ejendommen, at den kun havde et boligareal på 95,7 m2, og der var således en arealforskel på 17,3 m2 mellem det oplyste areal og det faktiske areal, hvorfor køberen krævede et forholdsmæssigt afslag i købesummen.
 Højesteret fandt, at de manglende m2 vedrørende ejendommens boligareal udgjorde en mangel ved ejendommen, og at køberen kunne gøre manglen gældende over for sælgeren på trods af, at køberen havde modtaget tilstandsrapport og oplysning om ejerskifteforsikring fra sælgeren. Køberen havde ret til et forholdsmæssigt afslag i købesummen.
 Eksamensrelevans: Dommen vedrører, hvornår mangler ved en fast ejendom kan gøres gældende over for sælgeren, når sælgeren har fremlagt tilstandsrapport og oplysning om ejerskifteforsikring for køber.
 Lov om forbrugerbeskyttelse ved erhvervelse af fast ejendom mv. ("LFFE") finder anvendelse på aftaler om køb af fast ejendom, når ejendommen hovedsageligt anvendes til beboelse for sælgeren eller hovedsageligt er bestemt til beboelse for køberen, jf. LFFE § 1, stk. 1.
 LFFE § 2, stk. 1, foreskriver, at hvis køberen af en fast ejendom har modtaget en tilstandsrapport og oplysning om ejerskifteforsikring (og i dag også elinstallationsrapport), kan denne ikke over for sælgeren påberåbe sig, at en bygnings fysiske tilstand er mangelfuld, (og i dag heller ikke, at en bygnings el-, varme-, ventilations- eller sanitetsinstallationer ikke er funktionsdygtige eller er ulovlige i henhold til offentligretlige forskrifter). Mangler, som den bygningssagkyndige ikke har beskrevet i rapporten, samt forhold i rapporten, som er forkerte, skal derimod erstattes af ejerskifteforsikringsselskabet, jf. Bryde Andersen, Mads og Joseph Lookofsky, Lærebog i obligationsret I, 4. udgave, Karnov Group, 2015, side 344.
 Højesteret konstaterede, at der foreligger en faktisk mangel ved salgsgenstanden "hvis sælgeren har givet urigtige oplysninger, som har haft betydning for køberens bedømmelse af genstanden". Højesteret fandt, at der forelå en mangel ved ejendommen, idet køberen urigtigt var blevet oplyst, at ejendommen havde et areal på 113 m2, hvilket havde haft betydning for køberens bedømmelse af ejendommen. Der var desuden tale om en ikke uvæsentlig arealafvigelse på 17,3 m2.
 Spørgsmålet var herefter, hvorvidt manglen kunne påberåbes over for sælgeren, idet køberen var blevet forelagt en tilstandsrapport samt oplysning om ejerskifteforsikring i medfør af LFFE § 2, stk. 1. Højesteret fandt, at manglen i sagen ikke var omfattet af LFFE § 2, stk. 1, idet manglende arealer ved en ejendom ikke falder ind under betegnelsen "bygningens fysiske tilstand". Højesteret henså i denne forbindelse til lovens formål og lagde vægt på, at ejendommens boligareal ikke nødvendigvis er et forhold, som fremgår af en tilstandsrapport og derved kontrolleres af den bygningssagkyndige. Der er derfor tale om et forhold, som køberen af en ejendom ikke nødvendigvis kan forsikre


text:
sig imod. Den faktiske mangel i form af de manglende m2 måtte derfor, ud fra disse betragtninger, kunne påberåbes over for sælgeren.
 Højesteret konstaterede hernæst for så vidt angår køberens påstand om forholdsmæssigt afslag, at der ved vurderingen af, om køberen har krav herpå skal "tages udgangspunkt i, om kendskab til forholdet ville have ført til, at købesummen var blevet lavere. Vurderingen heraf må ske under hensyn til størrelsen af værdiforringelsen på handelstidspunktet - absolut og i forhold til købesummen - samt det påberåbte forholds beskaffenhed". For at opnå forholdsmæssigt afslag kræves der således intet ansvarsgrundlag, men det kræves derimod, at manglen er værdiforringende, og at denne værdiforringelse ikke blot er bagatelagtig. Højesteret fandt, at et kendskab til ejendommens faktiske boligareal ville have ført til en lavere købesum, svarende til et forholdsmæssigt afslag på 50.000 kr. Dette fandtes at udgøre et ikke uvæsentligt beløb, hverken absolut eller henset til købesummen, hvorfor køberen havde krav på et afslag herpå.
 Dommen illustrerer, at en mangel i form af manglende m2 på et boligareal ikke er omfattet af formuleringen "bygningens fysiske tilstand" og derfor kan påberåbes over for sælgeren, selvom køberen har modtaget en tilstandsrapport og oplysning om ejerskifteforsikring efter LFFE § 2, stk. 1.


text:
Skat.dk: Ejendomsvurdering - grundværdi - fradrag for forbedringer - hovedanlæg - kloakforsyning
 12 Mar 2014 13:59
 24 Jan 2014 12:41
 SKM2014.180.BR
 Retten på Frederiksberg, BS H-2118/2012
 Grundværdi, forbedringer, fradrag, kloakanlæg
 Sagen angik, hvorvidt sagsøgeren var berettiget til fradrag for forbedringer efter vurderingslovens dagældende § 17 for udgifter til etablering af kloakforsyningsanlæg internt på ejendommen.
 Sagsøgeren fik ikke medhold i, at sagsøgeren var berettiget til fradrag for det interne kloakforsyningsanlæg. Retten fandt, at der ikke var grundlag for at tilsidesætte Landsskatterettens vurdering og lagde her vægt på, at en ejendom på 1.747m2 ikke er en større ejendom, og at de omhandlede kloakledninger måtte betragtes som stikledninger, idet retten også bemærkede, at her var tale om en randbebyggelse.
 Sagen er anket til Østre Landsret og efterfølgende hævet.
 (Advokat Orthman El-Khadri)
 Peter Brund
 Denne sag vedrører spørgsmål om sagsøger er berettiget til fradrag for forbedringer efter den dagældende vurderingslovs § 17 for udgifter til etablering af kloakforsyningsanlæg
 Sagsøgerens påstand er, at Skatteministeriet, tilpligtes at anerkende, at sagsøger ved vurderingen pr. 1. januar 2002, 1. januar 2003, 1. oktober 2003, 1. oktober 2004 og 1. oktober 2006 af ejendommen ejd.nr. ..., beliggende ...1 i henhold til vurderingslovens § 17 er berettiget til et fradrag i grundværdien for forbedringer for udgifter til anlæg af kloak, og at den beløbsmæssige opgørelse hjemvises til vurderingsmyndighederne.
 Sagsøger erhvervede ejendommen, der er på 1.747 kvm., i 1981. I 1982 afsluttede sagsøger byggeri af 23 lejligheder på ejendommen. Sagsøger klagede til Landskatteretten over vurderingsankenævnets afgørelse, hvorefter nævnet havde nægtet godkendelse for en række byggemodningsudgifter, herunder fradrag for forbedringer vedrørende kloakforsyning. Landskatteretten traf den 19. juni 2012 afgørelse, hvorefter vurderingsankenævnets afgørelse blev stadfæstet. Denne afgørelse er indbragt for retten ved denne sag, der er anlagt den 19. september 2012. Sagen vedrører alene spørgsmål om fradrag for udgifter til den interne kloakforsyning, som fremgår af sagens bilag 11.
 Af Landsskatteretten kendelse fremgår blandt andet:
 Vurderingsankenævnets
 Repræsentantens
 11.934 kr.
 afgørelse stadfæstes.
 54.465 kr.
 35.402 kr.
 Ikke påklagede fradrag
 Landsskatteretten stadfæster det af vurderingsankenævnet godkendte fradrag for forbedringer på 41.000 kr.
 Klagerens repræsentant har afholdt telefonmøde med Landsskatterettens sagsbehandler.
 Ejendommen er et alment boligbyggeri med 23 lejligheder. Grundens areal er 1.747 m2.
 Det fremgår af det endelige skøde, at Boligselskabet H1 den 1. december 1981 erhvervede ejendommen for en købesum af 1.635.735 kr.
 Af skødet fremgår desuden, at samtlige bygninger på ejendommen er nedrevet for sælgers regning, jf. § 1, samt at der i forbindelse med skødet blev indgået en totalentreprisekontrakt mellem køberne og sælgerne samt G1 A/S.
 Det fremgår af det fremlagte skema 3 vedrørende ansøgning om godkendelse af den endelige anskaffelsessum efter byggeriets færdiggørelse (støtte til almennyttigt boligbyggeri), at der i december 1981 på ejendommen påbegyndtes opførelse af den nuværende beboelsesejendom med 23 lejligheder. Byggeriet blev afsluttet i juni 1982.
 Af samme skema 3 fremgår endvidere bl.a., at der ud af de samlede grundudgifter på 2.324.702 kr. har været anvendt 108.195 kr. vedrørende anlæg af "Gård-, haveanlæg, hegn, interne veje og parkeringspladser", mens der ikke har været afholdt udgifter til "Kontant gade-


text:
og kloakbidrag". Endvidere fremgår, at der under "Håndværkerudgifter" uden for entreprisesummen har været afholdt udgifter på 47.995 kr. vedrørende "Stikledninger". Under de "Samlede omkostninger" på 21.957.657 kr. fremgår bl.a. en samlet post på 701.059 kr. vedrørende arkitekt og ingeniør mv. samt "Landinspektør" med 7.017 kr.
 Repræsentanten har fremlagt V&S prisbogsberegninger, ifølge hvilke udgifterne til anlæg af intern vej estimeres til 11.934 kr., mens udgifterne vedrørende kloakanlæg estimeres til 54.465 kr.
 Af luftfotos fremgår, at beboelsesejendommens facade ligger som randbebyggelse langs ...2, idet gavlen vender ud mod ...1. På arealet mellem beboelsesejendommen og ...3 ligger et fællesareal, hvorpå der løber to stier, som tjener som adgangsvej til boligerne i bebyggelsen. Fællesarealet indeholder endvidere en legeplads og en mindre parkeringsplads, hvis areal er på 150-200 m2. Parkeringsarealet omfatter et mindre til-/indkørselsareal, hvor der på hver side heraf er indrettet tre skråtstillede parkeringspladser.
 Ejendommen er beliggende i et mange år gammelt og fuldt byggemodnet område, og ejendommen har tidligere været benyttet til fabriks- og lagerformål, jf. oplysninger i SVUR.
 Ejendommen ligger i vurderingskreds ...4.
 Ved vurderingerne i 1981 og 1982 er grundværdiområdet angivet som 00000. Mens ejendommen ved vurderingen i 1981 er registreret anvendt til fabrik og lager, er den ved vurderingen i 1982 registreret til beboelse.
 Grundværdien, som er ansat efter etagearealprincippet, er ved vurderingen i 1981 ansat til 721.800 kr. og i 1982 til 678.300 kr. I 1983 blev grundværdien ansat til 601.700 kr.
 Vurderingerne for de påklagede år udgør:
 2.178.000 kr.
 2.994.700 kr.
 7.163.000 kr.
 41. 000 kr.
 De af vurderingsankenævnet godkendte fradrag for forbedringer for udgifter til "tilslutningsafgift., varme" (8.000 kr.), "stianlæg, fællesarealer mv." (30.000 kr.) samt "landinspektør, udstykning, projektering og tilsyn" (3.000 kr.) er ikke påklaget til Landsskatteretten.
 Vurderingsankenævnet har ikke godkendt fradrag for forbedringer for så vidt angår vejanlæg, parkeringspladser, kloakanlæg og kun godkendt delvis fradrag for udgifter til projektering og tilsyn, jf. vurderingslovens §§ 17 og 18.
 Med hensyn til kloakanlæg har vurderingsankenævnet udtalt:
 Interne forsyningsanlæg
 Som hovedregel gives der ikke fradrag for udgifter til etablering af forsyningsanlæg på ejendommen, idet udgifter til anlæg på selve grunden anses for en del af byggeomkostningerne.
 Er ejendommen imidlertid så stor, at det vil være naturligt at betragte en del af ejendommens forsyningsanlæg som hovedanlæg til betjening af dele af ejendommen i tilfælde af udstykning, kan der være grundlag for at give fradrag for disse anlæg.
 Hvorvidt der i det konkrete tilfælde kan gives fradrag for forbedringer inde på grunden afhænger af lokalplanens udformning og udstykningens størrelse, jfr. vurderingsvejledningen 2011-2. C3 Fradrag i grundværdien for forbedringer.
 I ankenævnets forslag til afgørelse har nævnet afvist fradrag med følgende begrundelse.
 Bebyggelsen på ejendommen er opført som randbebyggelse langs ...2 og ...1. Henset til bebyggelsens placering på grunden skønner nævnet, at der ikke er opført interne forsyningsanlæg, som kan betegnes som fradragsberettigede hovedanlæg.
 Klager har gjort indsigelse mod nævnets forslag. Repræsentanten anfører, at iler [?.red.SKAT] henset til antallet af lejligheder, må være hovedanlæg i et eller andet omfang på grunden.
 Nævnet har noteret sig klagers synspunkt. Indsigelsen giver imidlertid ikke anledning til


text:
en ændret opfattelse hos nævnet.
 Nævnet fastholder således, at der ikke er grundlag for fradrag for interne forsyningsanlæg.
 Klagerens repræsentant har fremsat principal påstand om fradrag for følgende udgifter:
 75.740 kr.
 Indrømmet af vurderingsankenævnet
 72.740 kr.
 Således at det af klagerens fradrag i grundværdien for grundforbedrende udgifter samlet forhøjes fra 41.000 kr. til 113.740 kr. fra genoptagelsesåret 2002 og frem.
 Der er endvidere fremsat subsidiær påstand om, at fradrag i grundværdien for grundforbedrende udgifter forhøjes mest muligt efter Landsskatterettens skøn.
 Højesteret synes at have skærpet kravet om klar hjemmel til beskatning i lovgivningen. Dette er hovedkonklusionen i Skatteministeriets undersøgelse af legalitetskrav til skattemyndighedernes afgørelser. Undersøgelsen er offentliggjort i TfS 1998.137, og synspunktet er, at tvivl om hjemmelsgrundlaget ubetinget er myndighedernes problem. Heri ligger ikke blot, at der ikke kan fortolkes i skærpende retning, ud over hvad lovens tekst -og eventuelt klare lovmotiver - berettiger til; men tillige, at usikkerhed om rækkevidden af en hjemmel trækker i retning af en udvidende fortolkning, hvor dette er til gunst for skatteyderen. Der henvises også til Jørgen Nørgaards artikel i Juristen nr. 2, 2001, side 65.
 Der ses ikke at være hjemmel eller støtte i lovens forarbejder til den indskrænkende fortolkning af begrebet "forbedringer", som er lagt til grund ved ansættelsen. Der er i den konkrete sag tvist om, hvorvidt -eller i hvilket omfang - nedenstående udgifter berettiger til fradrag i grundværdien: (...)
 Det er fast antaget, at udgifter til etablering af forsyningsanlæg er grundforbedrende og dermed omfattet af vurderingsloven § 17, jf. Landsskatterettens kendelser af 26. marts 1986 og SKM2008.143.LSR, hvor Landsskatteretten anså udgifter til etablering af varmeforsyningsanlæg i en parcelhusudstykning for fradragsberettigende. Af nyere praksis kan henvises til Landsskatterettens kendelser vedrørende ...5 (SKM2009.70.LSR), ...6 (afsagt 29. maj 2009 - ikke offentliggjort) og ...7 (afsagt 20. januar 2010 - ikke offentliggjort), hvoraf de to sidstnævnte er storparceller ligesom klagers.
 Det er ved Landsrettens afgørelse af 21. april 2009 vedrørende ...8 (SKM2009.323.VLR) fastslået, at tilslutningsafgifter ikke skal behandles anderledes end byggemodningsafgifter i forbindelse med fradrag for forbedringer. Det fastsloges endvidere i afgørelsen, at hverken betalings- eller opkrævningstidspunkt har betydning for, om afgiften kan berettige til fradrag for forbedringer. Det gøres gældende, at de betalte tilslutningsafgifter finansierer etablering af forsyningsledninger med det formål at skabe forbindelse til det eksisterende forsyningsnet, og at der følgelig er fradrag for forbedringer for de afholdte udgifter.
 Vurderingsankenævnet har afvist at indrømme fradrag for udgifter til intern kloakforsyning. Som det fremgår af kloakledningskortet (bilag 8), er der anlagt et kloakanlæg på ejendommen, som må betegnes som et hovedanlæg til betjening af flere i tilfælde af udstykning. Klager er desværre ikke i besiddelse af fakturaer, der belyser den nøjagtige udgift til dette anlæg, men på baggrund af opmålinger på ledningskortet (bilag 8) er udgiften til anlægget (excl. stikledninger) via V&S prisbogen (bilag 7) anslået til 54.445 kr. Der anmodes om fradrag herfor.
 Udgiften til kloakanlægget er ikke udspecificeret i byggeregnskabet.
 Stk. 2. Fradrag må ikke gives for forbedringer, som er fuldført længere tilbage end 30 år - for skov, der vurderes


text:
i henhold til § 15, stk.-1-3, dog 60 år - før vurderingen.
 Interne vej- og forsyningsanlæg (kloak)
 Landsskatteretten bemærker, at det for storparceller ansat efter byggeretsværdiprincippet gælder, at grundværdien fastsættes ud fra den byggeretsværdi og arealværdi, der er ansat for en normalgrund i naboparcelhusområder inklusive sædvanlige byggemodningsudgifter.
 Henset til størrelsen af den her omhandlede ejendom, som er ansat efter etagearealprincippet og bebygget med en bygning ud til vej, finder retten, at undtagelsen om hovedanlæg ikke finder anvendelse.
 Vedrørende ejendommens kloakledningsnettet bemærkes på baggrund af det fremlagte ledningskort, at ledningsnettet har karakter af stikledninger anlagt til betjening af det konkrete byggeri henholdsvis parkeringsareal, hvorfor udgifterne hertil må anses for ikke-fradragsberettigede byggeomkostninger, jf. vurderingsvejledningens afsnit C.3 samt SKM2012.112.VLR.
 Sagsøger har til støtte for påstanden gjort følgende synspunkter gældende, som anført i påstandsdokument af 29. november 2013:
 Sagsøgte har som bekendt frafaldet anbringendet om at vurderingsprincippet har betydning for hovedanlægsbetragtningen. Der er dermed allerede af denne grund hjemmel til at tilsidesætte Landsskatterettens skøn som er udøvet på et åbenbart forkert grundlag.
 Hvad, der forstås ved en grundforbedring, er således uomtalt i loven. Det overordnede formål med § 17 er, at der skal ske friholdelse af grundforbedringer for beskatning. Dette har været formålet med loven siden indførelsen i 1922. Formålet er således at fremme, at der sker sådanne grundforbedringer
 Det er fast antaget, at udgifter til etablering af forsyningsanlæg er grundforbedrende og dermed omfattet af vurderingsloven § 17.
 I SKM2013.369.HR stadfæstede Højesteret denne hovedanlægsbetragtning og præciserede følgende:
 Det gøres gældende, at ledningerne markeret med orange i bilag 11 udgør hovedledninger, i overensstemmelse med de betragtninger som er fremført af Højesteret. Det bemærkes, at der fra de disse ledninger, er ført ledninger frem til bebyggelsen. Disse ledninger er fremhævet i bilag 11 med lilla og det er således disse ledninger der i henhold til praksis herunder Højesterets betragtninger udgør stikledninger. Disse ledninger anmodes der ikke om fradrag for. Det er på den anden side tydeligt, at de øvrige ledninger som er markeret med orange ikke udgør stikledninger, idet disse netop ses at tjene mere end 1 bolig.
 På baggrund af Højesterets dom i SKM2013.369.HR, kan det lægges til grund, at det afgørende for om, der er tale om et hovedanlæg er, hvorvidt ledningerne ville berettige til fradrag såfremt ejendommen blev udstykket jf. herved Højesterets udtalelse: "...der betjener eller fremover vil betjene en større del af ejendommen".
 Såfremt boligerne i den konkrete sag blev udstykket enkeltvis, ville der utvivlsomt blive godkendt fradrag for en eller flere af de på bilag 11 markerede ledninger, idet disse ville udgøre et eksternt hovedanlæg til betjening af flere ejendomme. Der henvises i den forbindelse til bilagene 10 og 11, som illustrerer en evt. udstykning.
 På den baggrund gøres det gældende, at det er udtryk for forskelsbehandling ikke at godkende fradrag for hovedledningerne markeret i bilag 11, idet ledningerne ville være fradragsberettigende såfremt byggeriet var opført som ejerboliger. En sådan forskelsbehandling er i strid med hele formålet med hovedanlægsbetragtningen og det forvaltningsretlige lighedsprincip.
 I forlængelse heraf henvises der til SKM2011.790.ØLR, hvor


text:
Østre Landsret fandt, at den alt overvejende del af det omhandlede stianlæg fremstod som adgangsveje, der naturligt kan betragtes som et hovedanlæg til betjening af dele af ejendommen i tilfælde af udstykning, og som i tilfælde af udstykning vil berettige til fradrag. Østre Landsret fandt ikke, at der var grundlag for at undtage enkelte af stierne og fandt således, at samtlige stier på ejendommen var fradragsberettigende.
 Sagsøger gør gældende, at ledningerne markeret med orange i bilag 11 ligesom stierne i SKM2011.790.ØLR udgør hovedanlæg i tilfælde af udstykning, hvorfor der er fradragsret for ledningerne.
 Til videre støtte for ovenstående gengivelse af praksis for hovedanlægsbetragtningen kan henvises til byrettens dom af 4. november 2013, offentliggjort som SKM2013.819.BR, hvor Retten fandt, at den med gul markerede ledning nedenfor udgør et hovedanlæg med følgende begrundelse:
 Kloakledningen markeret med gult på bilaget til dommen betjener husnumrene 9, 11 og 13. Den må således karakteriseres som en hovedledning, der i tilfælde, hvor der var sket udstykning, ville kunne betjene flere ejendomme på tilsvarende vis, om de med grønt markerede ledninger.
 Til videre støtte kan der ligeledes henvises til byrettens dom af 12. november 2013, SKM2013.845.BR, hvor Retten fandt at vejen markeret nedenfor udgør et hovedanlæg med følgende begrundelse:
 Retten lægger herefter til grund, at det afgørende må være, om det pågældende vejstykke ud fra en konkret vurdering tjener som adgangsvej til en del af ejendommen på en sådan måde, at den som hovedanlæg ville have berettiget til fradrag, hvis ejendommen var blevet udstykket. Retten finder, at de i sagen omhandlede vejstykker begge giver adgang til en flerhed af boliger, som i tilfælde af udstykning ville have ligget på hver sin grund. Retten finder ikke grundlag for at undtage en del af det samlede vejanlæg, blot fordi vejen deler sig, og de 2 grene efter delingen naturligvis vil være adgangsvej for færre og færre boliger, efterhånden som man nærmer sig de 2 parkeringspladser, hvor vejstykkerne ender blindt. Parterne er enige om, at de pågældende parkeringspladser ikke er omfattet af sagen, hvilket også fremgår af afgrænsningen på dommens bilag 1.
 Efter det ovenfor anførte finder retten, at de på dommens bilag 1 med blåt angivne vejstykker udgør hovedanlæg, som efter deres karakter kan berettige til fradrag i grundværdien. Som følge heraf tages sagsøgerens påstand til følge.
 Der ses således ikke at være støtte i praksis for, at grundforbedrende foranstaltningers tilknytning til byggeriet har betydning for foranstaltningernes karakter af hovedanlæg, men derimod støtte for at det væsentligste hovedanlægskriterium er, om anlægget i givet fald ville kunne betjene flere ejendomme i tilfælde af udstykning.
 For så vidt angår Skatteministeriets anbringende om, at grundens størrelse tilsiger, at der ikke er tale om hovedanlæg på ejendommen, skal der henvises til Landsskatterettens kendelse i bilag 12. Det bemærkes, at det fremgår af sagsfremstillingen i kendelsen på side 3, 3. afsnit, at grunden er 2.358 m2 stor og altså ikke nævneværdigt større end sagsøgers ejendom der er 1.747 m2 stor. Derudover skal bemærkes at hovedanlæg i sagens natur både kan være store og små.


text:
Med hensyn til grundstørrelsen, er det eneste relevante kriterium hvorvidt ejendommen kan udstykkes og det kan en ejendom på 1.747 m2 utvivlsomt.
 Der kan derudover henvises til, kendelsen fremlagt som bilag 14. Det fremgår af kendelsens side 2, 3. afsnit, at ejendommen, har et grundareal på 686 m2. Der var således tale om en ejendom der er langt mindre end sagsøgers. Det var dog ikke til hinder for, at der blev godkendt fradrag for hovedanlæg.
 Der henvises ligeledes til kendelsen fremlagt som bilag 15. Her fremgår det af sagens oplysninger i kendelsen på side 3, 3. afsnit at grundens areal udgør 1.559 m2, hvilket altså er mindre end sagsøgers ejendom.
 Sagsøgtes anbringende er således udokumenteret og i strid med Højesterets betragtninger i SKM2013.369.HR som er nævnt ovenfor. Det afgørende i henhold til Højesteret er hvorvidt de pågældende forsyningsledninger i tilfælde af udstykning vil betjene flere ejendomme. Det er også på baggrund af disse betragtninger, at Østre Landsret godkender fradrag for stier i SKM2011.790.ØLR og endelig er det også på baggrund af disse betragtninger, at der blev godkendt fradrag for henholdsvis kloak og vej i SKM2013.819.BR og byrettens endnu ikke offentliggjorte dom af 12. november 2013, SKM2013.845.BR.
 De anlagte forsyningsledninger på bilag 11 opfylder således Højesterets kriterium for, hvornår der er tale om et hovedanlæg.
 Sagsøgtes henvisning til at den opførte bebyggelse har karakter af randbebyggelse er ligeledes ubegrundet og uhjemlet. Dels fordi genstanden for vurderingen er ejendommen i ubebygget stand og dels fordi ledningerne i tilfælde af udstykning (som det fiktivt er sket i bilag11) ville tjene flere selvstændige ejendomme. SKM2013.791.BR kan i denne forbindelse ikke tjene som støtte for sagsøgtes påstand, idet sagen vedrørte varmeforsyning og samtidig vedrørte en ledning der gik fra en bygning til en anden. De konkrete omstændigheder afviger således markant fra omstændighederne i indeværende sag. Hertil skal endvidere bemærkes, at såfremt der ikke kunne være tale om hovedanlæg pga. randbebyggelse, må det lægges til grund, at retten ville have frifundet Skatteministeriet allerede fordi, der netop var tale om randbebyggelse i sagen.
 Det skal ligeledes bemærkes, at ledningen markeret med gul i den ovenfornævnte dom SKM2013.819.BR betjener en bygning som i tilfælde af; at ejendommen havde været udstykket også ville have haft karakter af randbebyggelse. Der havde ligeledes været tale om en mindre grund end i indeværende sag. Det forhindrede som bekendt ikke Retten i at godkende fradrag for ledningen på baggrund af hovedanlægsbetragtningen.
 Sagsøger gør således gældende, at sagsøger i henhold til vurderingslovens § 17 er berettiget til et fradrag i grundværdien for udgifter til forbedringer for en eller flere af de på bilag 11, markerede kloakledninger, og at den beløbsmæssige opgørelse hjemvises til vurderingsmyndighederne.
 Sagsøgte har til støtte for påstanden gjort følgende synspunkter gældende, som anført i påstandsdokument af 29. november 2013:
 Til støtte for frifindelsespåstanden gøres det overordnet gældende, at sagsøgeren ikke er berettiget til fradrag i henhold til vurderingslovens dagældende § 17 for udgifterne til etablering af kloakforsyningsledninger internt på den i sagen omhandlede ejendommen, og at der derfor ikke er grundlag


text:
for at tilsidesætte Landsskatterettens kendelse af 19. juni 2012 (bilag 1).
 Fradrag efter vurderingslovens dagældende § 17 er betinget af, at der foreligger en forbedring, der bevirker en stigning i grundværdien, jf. Højesterets dom af 22. november 2013, SKM2013.833.HR. Det er alene foranstaltninger, der påvirker værdien af den ubebyggede grund, som indgår i værdiansættelsen, jf. vurderingslovens § 13, stk. 1, og det er derfor også kun sådanne foranstaltninger, der er omfattet af vurderingslovens dagældende § 17. Udgifter til forbedringer, der har en sådan integreret sammenhæng med byggeriet på grunden, at det kun har reel værdi i forbindelse med dette, er ikke omfattet af vurderingslovens dagældende § 17.
 Praksis vedrørende vej- og forsyningsanlæg er i SKATS juridiske vejledning 20132, afsnit H.A.3.3.2, sammenfattet således:
 Grundforbedringer, der ikke er omfattet af frinag for forbedringer
 Fradrag for vej- og forsyningsanlæg gives som hovedregel kun for udgifter til anlæg uden for ejendommen, idet udgifter til anlæg på selve grunden samt til pladsbelægning mv. anses for at være en del af byggeomkostningerne, fx i et traditionelt parcel- eller rækkehuskvarter.
 Grundforbedringer, der er omfattet af fradrag for forbedringer
 Hovedanlægsbetragtningen er således en undtagelse til det ovennævnte udgangspunkt. Den finder anvendelse ved større ejendomme, og hovedanlægsbetragtningen medfører ikke, at ethvert anlæg på sådanne ejendomme er fradragsberettiget. Myndighedernes praksis er anerkendt af Højesteret, jf. SKM2013.369.HR. Højesteret fastslår, at skattemyndighedernes praksis har hjemmel i loven. Der er således ikke tale om, at Højesteret indfører nye eller udvidede kriterier for, hvornår noget kan karakteriseres som et hovedanlæg. Sagsøgerens udlægning af SKM2013.369.HR, hovedanlægsbetragtningen og Landsskatterettens praksis bestrides.
 Der er ikke tale om et hovedanlæg, blot fordi anlægget i tilfælde af en fiktiv udstykning i små grunde vil betjene mere end en af disse grunde. Med henvisning til bilag 9 bemærkes endvidere, at dette bilag illustrerer en udstykning af ejendommen i ejerlejligheder i flere etager, hvilket ikke er relevant ved bedømmelsen af om der foreligger et hovedanlæg.
 Det er fastslået i flere domme, at der ved bedømmelsen af, om et anlæg har selvstændig værdi for den ubebyggede grund, lægges vægt på anlæggets placering i forhold til den opførte bebyggelse, jf. SKM2013.388.VLR og SKM2012.112.VLR.
 Af retspraksis følger også, at det påhviler sagsøgeren at godtgøre, at en foranstaltning har medført en forøgelse af grundens værdi i ubebygget stand. Denne bevisbyrde har sagsøgeren ikke løftet.
 Sagsøgeren har ikke godtgjort, at kloakforsyningsledningerne, der er markeret på bilag 11, jf. bilag 6, udgør et fradragsberettiget hovedanlæg.
 Tværtimod kan det konstateres, at kloakforsyningsledningerne føres fra ledninger, der er beliggende under henholdsvis ...3 og ...2, ind på ejendommen, hvorefter kloakforsyningsledningerne fordeles til bebyggelsen og parkeringsarealet.
 Der henvises endvidere til, at der er tale om en mindre grund på 1.747 m2, hvilket ligeledes understøtter, at forsyningsledningerne ikke udgør et fradragsberettiget hovedanlæg, jf. byrettens dom af 24. september 2013, SKM2013.774.BR, byrettens dom af 31. oktober 2013, SKM2013.840.BR, og byrettens dom af 5. november 2013, SKM2013.844.BR.
 Endvidere henvises der til, at den bygning, der er opført på ejendommen, er anlagt og opført som et randbyggeri til offentlig vej, hvilket ligeledes medfører, at der


text:
ikke foreligger et fradragsberettiget hovedanlæg, jf. herved også byrettens dom af 21. oktober 2013 SKM2013.791.BR.
 Det gøres derfor gældende, at det omhandlede kloakforsyningsanlæg er så nært knyttet til byggeriet, at det ikke har nogen selvstændig værdi for grunden i ubebygget stand, men alene værdi i forbindelse med det konkrete byggeri. Forsyningsledningerne har derfor karakter af stikledninger og berettiger derfor ikke til fradrag efter vurderingslovens dagældende § 17, jf. SKM2013.369.HR, SKM2013.388.VLR og SKM2012.112.VLR.
 Højesteret har i dom af 8. maj 2013 fastslået, at der i overensstemmelse med skattemyndighederne praksis for større ejendomme udlagt til f.eks. tæt, lav bebyggelse med andelsboliger kan gives fradrag for hovedanlæg på linje med adgangen til at give fradrag for foranstaltninger uden for grunden, der øger værdien af grunde i traditionelle parcel- eller rækkehuskvarterer. Der kan således gives fradrag for et hovedanlæg bestående af f.eks. en hovedforsyningsledning, der betjener eller fremover vil betjene en større del af ejendommen, mens stikledninger fra hovedledningen og til de enkelte bygninger eller boliger ikke udgør et hovedanlæg.
 Landsskatteretten har i nærværende sag efter en konkret vurdering fundet, at undtagelsen om hovedanlæg ikke finder anvendelse. Landskatteretten har herved blandt andet henvist til ejendommens størrelse og til, at ejendommen er bebygget med en bygning ud mod vej. Retten finder ikke grundlag for at tilsidesætte Landsskatterettens vurdering. Retten bemærker, at en ejendom på 1.747 kvm, ikke er en større ejendom, og finder at de omhandlede kloakledninger, der er beliggende på grunden, og som forbinder hovedledningen med bygningen, der er beliggende som randbebyggelse mod vejen, må betragtes som stikledninger, der ikke berettiger til fradrag.
 Som følge heraf frifindes sagsøgte.
 Efter sagens udfald skal sagsøger i sagsomkostninger til sagsøgte betale kr. 25.000 i sagsomkostninger udgørende dækning af udgift til advokatbistand incl. moms.
 Sagsøger, Boligselskabet H1, skal inden 14 dage til sagsøgte, Skatteministeriet, betale kr. 25.000 i sagsomkostninger.


text:
Skat.dk: C.C.2.2.1.8 Opsatte driftsomkostninger. Ophør af virksomhed.
 Dette afsnit beskriver praksis om udgifter, der ikke har umiddelbar forbindelse med erhvervelsen af indkomsten, fordi udgifterne er opsat, dvs. udskudt. Afsnittet beskriver også praksis om udgifter, der afholdes efter virksomhedens ophør.
 Opsatte driftsomkostninger
 Udgifter efter ophør af virksomhed
 Opsatte udgifter efter ophør
 Som udgangspunkt medfører driftsomkostningsbegrebet, at der skal være en direkte og umiddelbar forbindelse mellem afholdelsen af en udgift og erhvervelsen af indkomsten, for at der kan gives fradrag.
 Der er dog i et vist begrænset omfang mulighed for at trække opsatte driftsomkostninger fra. Se UfR 1963, 954 H (Godsejer E. Knuth) og TfS 1984, 53 H (Træskodommen).
 Eksempler om opsatte driftsomkostninger
 Udgifter i forbindelse med retablering af en losseplads, der ikke længere anvendes, kan trækkes fra, når de afholdes.
 Om fradrag for udgifter til oprensning af forurenet jord, se TfS 1992, 581 LSR og SKM2004.114.LR.
 Se også afsnit C.C.2.4.5.9 om afskrivning efter SL § 6, stk. 1, litra a, på udgifter af omkostningskarakter.
 Det er en betingelse for fradrag for en udgift, at den er afholdt i en igangværende virksomhed. Se afsnit C.C.2.2.1.2. Når virksomheden er ophørt, er der ikke længere fradrag for udgifter. Det vil fx være tilfældet, hvis virksomheden overgår til at være ikke-erhvervsmæssig (hobbyvirksomhed). Se afsnit C.C.1.1.2 om beskatning af ikke-erhvervsmæssig virksomhed, herunder hobbyvirksomhed.
 Der kun er fradrag for udgifter, der afholdes efter virksomhedens ophør, hvis
 udgiften har driftsmæssig forbindelse med den ophørte virksomhed og
 afholdes i nær tilknytning til virksomhedens ophør.
 Der er ikke fradrag for udgifter, der afholdes længere tid efter virksomhedens ophør, selvom udgiften har driftsmæssig forbindelse med den ophørte virksomhed.
 Eksempler om opsatte udgifter efter ophør
 Udgifter til opgravning af benzintanke i forbindelse med ophør af en benzinforhandlers virksomhed, kunne trækkes fra som udskudte driftsomkostninger. Se LSRM 1984, 23 LSR.
 Se også UfR 1979, 122 H.
 Afviklingsomkostninger vedrører normalt ikke driften men derimod indkomstgrundlaget (formuen). De kan derfor ikke trækkes fra som driftsomkostninger. Der kan fx være tale om rådgiverudgifter og udgifter til bonus. Se afsnit C.C.2.2.1.4.
 Indskrænkning af virksomhed.
 Sagen vedrørte udgifter til advokater og revisorer, investeringsbanker, prospektskrivning, ejendomsopmåling mv., som var afholdt for at grenspalte en virksomhed. Det indskydende selskab, A, beholdt en division af virksomheden, medens en anden division blev overført til et nystiftet selskab, B. I forbindelse med børsnotering af det nye selskab solgte selskabet A nogle aktier i dette.
 Landsretten udtalte, at selskabets A ́s udgifter til spaltning af selskabet A, til børsnotering af selskabet B og til selskabet A ́s salg af aktier i B ikke havde en sådan tilknytning til selskabernes drift - dvs. til at erhverve sikre og vedligeholde indkomsten - at udgifterne kunne anses som driftsomkostninger, der kunne fradrages efter SL § 6, stk. 1, litra a. Selskabet fik heller ikke medhold i, at udgifterne kunne afskrives efter SL § 6, stk. 1, litra a. Selskabet B blev desuden tilskudsbeskattet af udgiften til selskabets børsnotering og af halvdelen af de øvrige udgifter, som selskabet A havde afholdt, idet selskabet B blev anset for rette


text:
omkostningsbærer.
 Højesteret udtalte, at der ikke var tale om udgifter vedrørende driften, herunder dennes rationalisering, men udgifter vedrørende en ændring af selskabsstruktur, børsnotering og aktiesalg. Højesteret tiltrådte derfor, at udgifterne ikke var fradragsberettigede efter SL § 6, stk. 1, litra a. Højesteret tiltrådte også, at selskabet A ikke havde fradrag for udgifterne efter den dagældende bestemmelse i LL § 8 J, idet der ved spaltningen ikke var sket en udvidelse, men en indskrænkning af virksomheden.
 UfR 1984, 160 HRD
 (TfS 1984, 53 H)
 Et interessentskab havde siden 1966 drevet grossistsalg af importeret fodtøj. Fra 1972 omfattede virksomheden også videresalg af træsko, som blev fremstillet i et aktieselskab, som var ejet af interessenterne. Interessenternes avance på de træsko, der var leveret af selskabet, blev foreløbigt fastsat med udgangspunkt i avancerne på det importerede fodtøj.
 I 1975 viste det sig, at selskabet ville få et stort underskud, hvis fordelingsnormen blev opretholdt. Derfor blev det beløb, som var godskrevet selskabet for varer, forhøjet med 500.000 kr. Det medførte, at hovedparten af selskabets underskud blev udlignet.
 Interessenterne gjorde gældende, at der var tale om en regulering af den oprindeligt fastsatte afregningspris, der på grund af beregningsvanskeligheder kun havde været fastsat foreløbigt.
 Højesteret fandt, at overførslen fra interessentskabet til selskabet var et sådant led i interessenternes virksomhed, at det kunne trækkes fra efter SL § 6, stk. 1, litra a.
 (Træskodommen).
 UfR 1979, 122 H
 En grosserer overdrog den 1. november 1971 sin virksomhed med varelager, og regnede salgssummen med til den skattepligtige indtægt for 1971. I forbindelse med overdragelsen påtog han sig en forpligtelse til at holde køberen skadesløs for eventuelt indkomst- eller formuetab. På grund af forpligtelsen måtte han senere nedskrive sit tilgodehavende hos køberen med 23.737 kr.
 Højesteret fandt, at dette beløb havde en sådan forbindelse til hans erhvervsvirksomhed, at han kunne trække det fra ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst, selvom han ikke længere havde løbende indtægter af virksomheden. Da omfanget af forpligtelsen blev fastslået i 1972, skulle beløbet trækkes fra i dette år.
 UfR 1963, 954 H
 En godsejer fik fradrag for et engangsbeløb, som han betalte til fire ansatte som kompensation for deres dårlige aflønning gennem en årrække. Godsets økonomiske situation havde ikke givet mulighed for lønstigning, før den på udbetalingstidspunktet var blevet forbedret på grund af salg af bygninger. Højesteret gav derfor fradrag for udgiften, selvom godsejeren ikke havde haft en retlig forpligtelse til at betale, og selvom udgiften vedrørte en længere årrække.
 (Godsejer E. Knuth) Ledende dom.
 Landsretten udtalte, at sammenhængen mellem "den skattepligtige indkomst" og "indkomsten" i SL § 6, stk. 1, litra a, indebærer, at det er en betingelse for fradragsretten, at driftsomkostningerne er afholdt for opnå skattepligtig indkomst, jf. SL § 4.
 Udgifterne til bonus/tantieme havde ikke den nødvendige sammenhæng med selskabets løbende indkomsterhvervelse, men måtte anses for at være afholdt for at sikre den del af selskabets formue, der kunne afhændes skattefrit efter SL § 5. Udgiften kunne derfor ikke trækkes fra efter SL § 6, stk. 1, litra a.
 Udgifter til advokat-


text:
og revisorbistand kunne ikke trækkes fra efter SL § 6, stk. 1, litra a, fordi de var relateret til en indskrænkning af selskabets virksomhed og derfor ikke havde karakter af udgifter til løbende administration af skattepligtig investering.
 Dommen blev indbragt for Højesteret af skatteyderen, men efterfølgende hævet.
 TfS 1992, 581 LSR
 Et selskab havde afholdt en udgift til oprensning af en grund, der var forurenet i selskabets ejertid.
 Landsskatteretten bemærkede, at udgiften ville have været en fradragsberettiget driftsudgift, hvis nutidige miljøkrav havde været gældende på forureningstidspunktet. Da forureningen efter det oplyste var indtrådt som udslag af en naturlig risiko i forbindelse med selskabets produktion, kunne udgiften trækkes fra enten som en opsat vedligeholdelsesudgift efter SL § 6, stk. 1, litra e, eller som en opsat driftsomkostning efter SL § 6, stk. 1, litra a.
 TfS 1995, 51 LSR
 Ikke igangværende virksomhed. Ophør.
 En tidligere landmand blev nægtet fradrag for udgifter til advokat- og revisorbistand i forbindelse med en frivillig akkord, som han indgik ca. et halvt år efter, at han var ophørt med landbrugsvirksomheden. Landsskatteretten bemærkede, at udgifterne kun kunne trækkes fra, hvis de kunne henføres til den aktuelle drift.
 LSRM 1984, 23 LSR
 Udgifter til opgravning af benzintanke i forbindelse med ophør af virksomhed som benzinforhandler, blev anset for at være udskudte driftsomkostninger, som kunne trækkes fra.
 Ligningsrådet udtalte i en bindende forhåndsbesked, at udgifter til oprensning af forurenet jord kan trækkes fra efter SL § 6, stk. 1, litra e, som opsatte vedligeholdelsesudgifter eller efter SL § 6, stk. 1, litra a, som opsatte driftsomkostninger, sådan at fradraget foretages i det år, hvor udgifterne er afholdt.
 Rådet lagde til grund, at forureningen var sket som led i selskabets virksomhed, og at selskabets udgifter var afholdt som følge af den forurening, selskabet havde forårsaget i ejertiden. Det blev desuden lagt til grund, at ejendommen var forurenet ved købet.


text:
Lejers erstatningsansvar for udlejers tab af leje ved fraflytning
 Sag 246/2015 Østre Gjesingvej 26 I/S (advokat Arne Paabøl Andersen)
 Ejendomsselskabet af 1. maj 2002 A/S (advokat Mikkel Fisker)
 I tidligere instanser er afsagt dom af Retten i Esbjerg den 24. marts 2014 og af Vestre Landsrets 10. afdeling den 7. maj 2015.
 I pådømmelsen har deltaget fem dommere: Lene Pagter Kristensen, Marianne Højgaard Pedersen, Jon Stokholm, Vibeke Rønne og Jens Kruse Mikkelsen.
 Appellanten, Østre Gjesingvej 26 I/S, har nedlagt påstand om, at indstævnte, Ejendomsselskabet af 1. maj 2002 A/S, skal betale 444.818,33 kr. med procesrente fra den 13. oktober 2012.
 Ejendomsselskabet af 1. maj 2002 A/S har påstået stadfæstelse af landsrettens dom.
 Appellantens påstand svarer til huslejen for august, september og oktober 2012.
 Østre Gjesingvej 26 I/S (udlejer) har anført navnlig, at Ejendomsselskabet af 1. maj 2002 A/S (lejer) er forpligtet til at betale husleje for august, september og oktober 2012 som følge af sit ansvarspådragende brud på aftalen om at gennemføre de omfattende retableringsarbejder, der var nødvendige for, at lejemålet kunne afleveres i kontraktmæssig stand ved lejeforholdets ophør.
 Der er ikke noget væsentligt hensyn at tage til den lejer, der forsætligt ignorerer gentagne på- mindelser om de omfattende retableringsarbejder, som venter, og som lejer har haft et år til at planlægge – ikke mindst når årsagen til lejers passivitet var forhåbninger om at opnå en gevinst ved at afstå lejemålet (og udgiften) til tredjemand. Det ville være at placere hele risikoen hos udlejer og hele gevinstmuligheden hos lejer.
 Lejelovens § 33, stk. 5, finder ikke anvendelse på erhvervslejemål, der som dette er indgået efter den 1. januar 2000, og en tilsvarende regel findes ikke i erhvervslejeloven. Der er derfor ikke grundlag for at kræve, at der skal foreligge vanrøgt, før der kan kræves leje i istandsættelsesperioden. I øvrigt må den omstændighed, at der skulle foretages retableringsarbejder, som varede tre måneder og kostede 1,7 mio. kr., helt sidestilles med vanrøgt.
 Det er ikke rigtigt, som anført i landsrettens dom, at udlejer ikke har haft et tab. Udlejer har ikke haft mulighed for at genudleje lejemålet som følge af istandsættelsesarbejderne, og derfor foreligger der et tab. Det kan ikke kræves, at udlejer fremlægger en konkret lejeaftale med en ny lejer, som har måttet annulleres. Lejers misligholdelse har fjernet lejemålet fra markedet i (mindst) tre måneder, og det er det tab, udlejer har krav på at få dækket.
 Ejendomsselskabet af 1. maj 2002 A/S (lejer) har anført navnlig, at lejer ikke har handlet ansvarspådragende. Der skal være tale om vanrøgt af lejemålet, før udlejer kan kræve betaling af leje i istandsættelsesperioden, når istandsættelsen ligger efter ophøret af lejeforholdet. Dette er ikke tilfældet i denne sag. At der skal foretages retablering er ikke ensbetydende med, at der foreligger vanrøgt. Istandsættelsesbeløbets størrelse kan heller ikke i sig selv anses som et udtryk for vanrøgt, idet der skal tages højde for lejemålets størrelse og lejeforholdets varighed.
 Det forhold, at lejer ikke har istandsat lejemålet før aflevering, medfører ikke i sig selv et erstatningsansvar. Lejer har


text:
ikke ignoreret påmindelser om retableringsarbejder, idet der lø- bende har været drøftelser mellem parterne herom.
 Hvis Højesteret lægger til grund, at lejer har handlet ansvarspådragende, er det en betingelse for, at udlejer kan få erstatning, at der foreligger et tab. Udlejer har ikke påvist et sådant tab. Et tab forudsætter, at der var konkrete udlejningsmuligheder i retableringsperioden. Udlejer forsøgte først at genudleje lejemålet i juli 2012, selv om udlejer i mere end et år havde vidst, at der skulle ske genudlejning. Udlejer har således haft god tid til at få genudlejet lejemålet ved lejeforholdets ophør. Udlejer modtog en henvendelse fra fremlejetageren (Burger King) om muligheden for at føre forretningen videre i juli måned 2012. Lejemålet blev først genudlejet i april 2013 med overtagelse den 1. august 2013.
 Det er ikke dokumenteret eller på anden måde sandsynliggjort, at det forhold, at lejemålet ikke blev afleveret istandsat, har haft indflydelse på, hvornår en ny lejer ville overtage lejemålet. Det forhold, at udlejer havde kontaktet potentielle lejere, medfører ikke, at bevisbyrden for at have lidt et tab, er løftet.
 Ved mail af 12. juni 2012 spurgte lejer (ved Frede Christensen) udlejer (ved Bjarne Pedersen), om de kunne aftale et møde om, hvad der skulle retableres ved fraflytningen. Bjarne Pedersen svarede dagen efter, at det kunne de godt, og at han ville vende tilbage til Frede Christensen.
 Bjarne Pedersen sendte herefter et brev af 21. juni 2012 til lejer, hvor udlejer meddelte, at aflevering af lejemålet skulle finde sted den 31. juli 2012, og at aflevering af det lejede skulle ske i henhold til lejeaftalens bestemmelser herom. Det fremgik af brevet, at det lejede skulle afleveres i samme gode stand som ved overtagelsen, bortset fra almindelig slid og ælde, og med samme indretning som ved overtagelsen i 1990 og i nymalet stand.
 I dagene 17.-19. juli 2012 var der mailkorrespondance mellem Bjarne Pedersen og Frede Christensen om bl.a. muligheden for at fortsætte i lejemålet med en anden opdeling, såfremt der kom en henvendelse til udlejer fra en eventuel ny lejer, hvilket udlejer ville være indstillet på at overveje nærmere. Frede Christensen anmodede herefter om en bekræftelse på, at lejer skulle rydde lejemålet helt for alle skillevægge, lofter, vand, el-installationer og nyetablerede toiletter, hvorefter der ville stå et stort rum tilbage med rå cementlofter, vægge, gulve og ingen el bortset fra i kontorområdet, hvor der ville være nymalet loft, vægge, el-udtag i loft og kabelbakker på væggene. Bjarne Pedersen svarede, at udlejer siden modtagelsen af opsigelsen havde meddelt lejer, hvordan lejemålet skulle afleveres, og så sent som et par dage forinden havde sendt en tegning over den forventede indretning ved afleveringen samt en beskrivelse af materialer mv. i de enkelte rum, herunder overflader. Alt, hvad der var sket af ændringer siden overtagelsen, skulle føres tilbage, dog ville udlejer ikke forlange, at betonvæggene i salgsarealet, der var blevet behandlet med maling, skulle afleveres som betonoverflader, men blot afleveres i nymalet stand.
 Ved mail af 23. juli 2012 anmodede udlejer erhvervsejendomsmæglerfirmaet Colliers om at udarbejde en annonce


text:
samt prospekt på lejemålet samt at tage kontakt til de mulige lejere, Colliers måtte have kendskab til.
 Ved mail af 20. september 2012 sendte Colliers et lejeprospekt og en tegning over lejemålet til Jensens Bøfhus. Colliers bemærkede i den forbindelse, at man ville vende tilbage angående udlejers holdning til indretning. Colliers fulgte op ved en mail af 21. september 2012, hvoraf fremgik, at udlejer ikke var afvisende over for at deltage i indretning, såfremt der blev indgået en lejekontrakt med lang uopsigelighed, og investeringen kunne forrentes ved et lejetillæg. Jensens Bøfhus svarede ved mail af 24. september 2012, at man senere ville fremsende sine tekniske krav til indretning.
 Colliers omtalte på sin hjemmeside den 29. maj 2013 udlejningen af de tidligere Burger Kinglokaler til Jensens Bøfhus. Det fremgår bl.a., at ejendommen ville blive ombygget fuldstændigt både ind- og udvendigt.
 Bjarne Pedersen har supplerende forklaret bl.a., at Burger King opsagde lejeaftalen i juli 2011. Der var i lejekontrakten aftalt et opsigelsesvarsel på 12 måneder, og det var aftalt, at lejemålet skulle føres tilbage til et almindeligt forretningslokale. Han antog Colliers med henblik på at genudleje lejemålet. Han håbede, at lejemålet ville være klar til genudlejning fra den 1. august 2012. Afleveringsforretning fandt sted den 31. juli 2012. Det var først på det tidspunkt, at Burger King begyndte at fjerne ting fra lejemålet. I forbindelse med afleveringsforretningen blev det aftalt at lade Rambøll udarbejde en rapport om omkostningerne ved istandsættelse af det lejede og en tidsplan. Rambøll afleverede rapporten den 30. september 2012. I august måned havde Colliers kontakt med Bone’s, SPORT 24 og Lagkagehuset med henblik på genudlejning. I september måned 2012 fik Colliers kontakt med Jensens Bøfhus. Der blev udarbejdet et udkast til en kontrakt med Jensens Bøfhus med overtagelse den 30. november 2012. Den endelige aftale blev indgået i april måned 2013 med overtagelse den 1. august 2013. Arbejdet med istandsættelse af det lejede blev sat i gang samme uge, som rapporten fra Rambøll blev modtaget.
 Sagen angår, om Ejendomsselskabet af 1. maj 2002 A/S (lejer) efter erhvervslejeforholdets ophør ved udgangen af juli 2012 skal betale erstatning for tab af lejeindtægter for august, september og oktober 2012 til Østre Gjesingvej 26 I/S (udlejer), fordi lejemålet ikke som aftalt blev afleveret retableret, dvs. i den stand og med den indretning, det havde ved lejeforholdets begyndelse.
 Lejer havde haft fremlejet lejemålet til tredjemand, som væsentligt havde ombygget lejemålet til brug for en Burger King-restaurant. Lejer havde efter lejekontrakten med udlejer pligt til ved lejeforholdets ophør at retablere lejemålet, så det fremstod, som det oprindeligt blev udlejet som butikslejemål. Som fastslået ved byrettens dom var lejemålet på fraflytningsdagen ikke retableret i overensstemmelse med det aftalte, og der skulle gennemføres et omfattende og tidskrævende retableringsarbejde, der ikke var færdiggjort i oktober 2012. Udgifterne til retablering, som er endeligt fastsat ved byrettens dom, udgjorde ca. 1,7 mio. kr.
 Højesteret finder, at udlejer i en situation som den foreliggende, hvor lejer har misligholdt sine forpligtelser i en sådan grad, at istandsættelsesbehovet efter lejeforholdets ophør klart


text:
overstiger sædvanlige og forventelige vedligeholdelsesarbejder, efter almindelige retsgrundsætninger kan kræve sit tab af lejeindtægter erstattet. Det gælder, selv om erhvervslejekontrakten ikke indeholder noget vilkår om lejebetaling i istandsættelsesperioden.
 Det er udlejer, der har bevisbyrden for, at der er lidt et tab, og for størrelsen af tabet. Højesteret finder, at der i den konkrete situation er grundlag for at lempe denne bevisbyrde, fordi lejers misligholdelse må betegnes som grov.
 Lejemålet var specialindrettet af den daværende lejer, og det kunne derfor ikke fremvises for mulige fremtidige lejere i den stand og med den indretning, som det skulle afleveres i af lejer. Det kan derfor ikke tillægges betydning, at udlejer ikke har udfoldet aktive udlejningsbestræbelser i længere tid forud for lejeforholdets ophør eller kan påvise konkret forspildte udlejningsmuligheder. Højesteret finder det godtgjort, at istandsættelsesarbejderne har forsinket udlejers mulighed for genudlejning og dermed har medført et tab af lejeindtægter.
 Herefter – og da den beløbsmæssige opgørelse af tabet ikke er bestridt – tager Højesteret udlejer Østre Gjesingvej 26 I/S’ påstand til følge.
 Ejendomsselskabet af 1. maj 2002 A/S har delvist opfyldt byrettens omkostningsafgørelse ved betaling af 50.729,44 kr. Sagsomkostningerne fastsættes herefter til dækning af yderligere advokatomkostninger for alle tre instanser med 175.000 kr., af retsafgift for byret og Højesteret med 40.820 kr. og af omkostninger ved vidneførsel med 1.900 kr., i alt yderligere 217.720 kr.
 Ejendomsselskabet af 1. maj 2002 A/S skal til Østre Gjesingvej 26 I/S betale 444.818,33 kr. med procesrente fra den 13. oktober 2012.
 I sagsomkostninger for byret, landsret og Højesteret skal Ejendomsselskabet af 1. maj 2002 A/S betale 217.720 kr. til Østre Gjesingvej 26 I/S.


text:
Retsopgøret 148
 DEN SORTE HANDSKE
 Hvad er borgernes mål med den retssag, som finder sted i Højesteret d. 16. marts 2017? Sagen drejer sig (så vidt borgerne forstår det) kun om ét: Hvor stor magt skal staten have over borgernes private liv – og hvor meget skal den have lov til at blande sig i deres tro? Det, der er særligt ved dette marts-2017 retsopgør, er, at staten ved politisk magt i 2012 har banet sig ind i kirken – og nu som lovgiver synes at ville overtage styret af hele den kristne menighed (i alle dens afskygninger og trossamfund) i Danmark. "Dermed bryder staten," hævder borgerne, "den grundlovsbeskyttelse, som siden 1849 har slået værn om de kristnes forkyndelsesfrihed, gudstjenester og kirkelige handlinger." – "Staten er ikke kirkens besidder," hævder de sagsøgende borgere.
 Det problem, som skal behandles ved den kommende 2017-retssag, er, at staten på grund af de historiske omstændigheder har fået overdraget at udøve ’en vis autoritet’ i de kirkelige forhold, men nu (efter 150 års forvaltningsansvar) synes at have anlagt sig et træk af storhedsvanvid, idet den på det sidste mener sig berettiget til at tiltage sig den fulde ejendomsret over kirken! Staten vil (ifølge dens advokat) være både pave, ærkebiskop og synode – og kommer da omgående i strid med både kirkens bekendelse og Bibelens lære.
 Folketinget er det eneste sted, hvor en lov kan blive gennemført, hvilket lægger et tonstungt ansvar på lovgiverne. Som falke må de i konstant døgnvagt våge over, at der ikke bliver gennemført love, som borgerne på et senere tidspunkt kan bringe for domstolen – og som til syvende og sidst kan risikere at blive erklæret for ’ugyldige’ af landets højeste domstol! Der kan af samme grund næppe være to meninger om, at den regering og de ministre, som for 4-5 år siden fulgte loven om kirkelige homovielser til dørs, vil sætte himmel og jord i bevægelse for at hindre, at deres 2012-bestemmelse bliver kendt ’illegal’ ved marts-2017 højesteretssagen.
 Selve ’adoptionen’ af den uheldssvangre tekst var som en åben og provokerende fordømmelse af den fredelige praksis, som indtil denne dag har hersket mellem stat og kirke – og det bør ikke undre nogen, at 300 borgere på stedet tog til genmæle! Loven om indførelse af et (for at sige det ligeud): ’antikristeligt ritual’ i Kristi kirke var og er en krigserklæring. Loven om kirkelige homovielser er ’den hidtil sorteste handske, som udfordrende er blevet kastet ind i det danske kirkerum...’ og denne handske må nødvendigvis tages op, og tid og sted borgernes svar på den udæskende hån måtte afklares. Det er nu sket! Stedet bliver Højesteret i København (i gården bag Christiansborg) og tidspunktet er torsdag, d. 16. marts 2017, kl. 09:00. Parterne møder med deres ’sekundanter’. De våben, som bruges, er aftalt... og der gives i denne sag ingen nåde. Taberen må på sin krop og sjæl bære de svære følger af dette opgør! – også de, der ikke vil røre den sorte handske, vil komme til at bære følgerne


text:
af slagets udgang...
 HERODES ER EN RÆV
 For første gang i dansk kirkehistorie skal det fremgå af dansk lovgivning, hvad man forstår ved et trossamfund. Det nye af kirkeministeren nedsatte trossamfundsudvalg har bl.a. lagt følgende forslag på bordet: "Ved trossamfund forstås et fællesskab, hvis medlemmer samles om en tro på magter, som står over mennesker og naturlovene, efter udformede læresætninger og ritualer."
 En sådan formulering er (helt konkret) blevet fremlagt som et forslag til en lovfæstet definition af begrebet trossamfund. Dette oplæg til en splinterny ’trossamfundslov’ blev fremlagt (citat): "... til brug for en midtvejs høring i efteråret 2016."
 Det var nu op til deltagerne i denne ’høring’ at fastholde, at Danmark har en grundlov, der gør det lysende klart, at staten i enhver henseende er afskåret fra at gribe ind i de enkelte trossamfunds indre anliggender med mindre det er nødvendigt af (citat): ’sædeligheden og den offentlige orden’ (§ 67).
 Deltagerne i den daværende ’høring’ bør fortsat holde sig for øje, at staten i øjeblikket har en højesteretssag kørende, hvor hovedspørgsmålet er dette ene: Kan lovgiver med grundloven i hånden gribe ind i folkekirkens (landets største trossamfunds) indre anliggender. Landsretten gav staten medhold i, at staten (lovgiver) kan være både pave, synode og ærkebiskop for kirkens gudstjenester, ritualer, forkyndelse og lære. Spørgsmålet er nu, hvorvidt kejseren er yderligere interesseret i at få samme magt over frikirkerne og de halvfarlige ’frie prædikanter’. ’Herodes er en ræv’ og vil ikke hverken Jesus eller hans efterfølgende noget godt.
 De første timer i landsretten i København d. 31. marts 2016, hvor staten blev stillet til regnskab for den påstående grundlovsovertrædelse var afslørende i sig selv! Regeringens advokat gav generelt udtryk for, at et sådant ’statsligt’ indgreb i kirkens liv og lære bør kirkens ansvarlige ledere blande sig udenom; hertil har de 300 borgere at indvende, at Ny Testamente (som er kirkens ypperste bekendelsesskrift) præciserer, at ’loven er god’... samt at (citat): ’den er bestemt for dem, der slår deres far og mor ihjel, drabsmænd... og mænd, der ligger i med mænd’ (1.Tim.1:8-11). Det vil sige, at dommerne ved Højesteret d. 16. marts 2017 bør tage stilling til de politisk betonede røster, der mere og mere aggressivt tør hævde, at homoseksuelle vielser ’er at ligestille med vielser mellem en mand og en kvinde’. Sådanne lovgivere kan lovgive om dette forhold med henblik på rådhusets bryllupper – men aldrig med kirkelige ægtevielser for øje! Gør de det, bryder de Danmarks Grundlovs 4. paragraf.
 GRUNDLOVENS NORMATIVE RETLEDNING
 Regeringens kammeradvokat forberedte sig på i den (nu stadig uafgjorte) 31-marts-2016-landsretssag at søge at omgå grundlovens beskyttelse af borgernes samvittighed! Hvad nu synes at stå på spil (i det retsopgør, som ved Højesteret stadig udkæmpes i Danmark) er intet mindre end det historisk afgørende spørgsmål, hvorvidt den dualisme, der hersker mellem stat og kirke, skal være fjendsk eller indbyrdes harmonisk hjælpende? Skal de to parter bekæmpe hinanden, eller skal de understøtte hinanden? Danmarks Grundlov siger, at de skal ’understøtte’ hinanden! Staten skal ifølge den danske forfatning styrke og fremme


text:
kirkens sag, og kirken har en altid gældende samvittighedsforpligtelse over for Gud (ifølge dens egne bekendelsesskrifter) til at bede for – og praktisk at bistå den verdslige øvrigheds kamp for det gode (Rom.13:1-9). Det protestantiske statsstyre opretholder således freden og fordrageligheden mellem kirken og den verdslige øvrighed.
 Det politisk-ideologiske samfundssyn går dermed ikke sjældent hadet og den sociale oprørs-kamps vej. Den kristne samfundsidé, der så tydeligt giver sig udtryk i Danmarks Grundlovs henvisning til Luthers Skrifter, sigter dybest set på spørgsmålet om, hvad borgeren (rent moralsk) bør gøre, tænke og ville ud fra sin samvittighed (og med henblik på den i forfatningen omtalte evangelisk-lutherske lære) over for Gud! Der ligger i grundlovsteksten en åbenlys normativ retledning – ja, tydelig formaning til at vurdere moralske spørgsmål (især med henblik på kirkens stilling i folket) ud fra kirkens egen bekendelse. Dette punkt blev på 2016-landsretssagens første dag anfægtet af en øvrighed, som med lovens ord søger at forsvare et usædeligt, illegalt, kirkeligt ritual. Men staten vil ved Højesteret blive mødt af danske borgeres dybt krænkede samvittighed og grundlovens uomtvistelige statsforpligtelse over for kirken.
 Det er helt galt, når de politiske ligestillingsideologer fremdeles søger at fremme deres aggressive forestillinger om, at de sociale parallelle strømninger (mellem staten og kirken) bærer på en ond arv af fjendskab, som ingen kan ryste af sig. Den danske 2011-2014-kirkeminister optrådte provokerende som ’statens mand’ i netop denne ideologiske klædedragt. Han lod ved sin afsluttende lov om kirkelige homovielser borgerne forstå, at kirke og stat ikke kan løbe noget parløb; de vil – sådan udmøntede hans lovgivning sig – altid være adskilte og i opposition til hinanden.
 Det er og vil altid forblive at være den lære, som udgår fra den mørke, politiske skole, som denne tidligere kirkeminister tilhører – og selvom det skulle komme til at gå sådan, at den omtalte minister pludselig – som en kamæleon – skifter politiske farve, så vil hans nye partifæller hurtigt komme til at indse, at tager de venligt imod denne nye ’folketingskandidat’ – så satser de dermed på at dække over en (ifølge borgernes påstand) åbenlys grundlovsovertræder (der ikke vil landets kristne borgere noget godt). Ja, de vil fra den dag, de tager denne forhenværende minister under deres vinger, gøre fælles sag med de folk, der søger at bryde det bånd, som den danske forfatning har påbudt dem at værne – nemlig den bibelske, naturlige sammenføjning, der altid bør eksistere mellem den verdslige øvrighed og landets kristne menighed.
 Lad det hermed være sagt, at apostelen Paulus til sin unge discipel Timotheus skrev, at han skal ’påbyde visse folk, at de ikke må føre vranglære’ (1.Tim.1:3). Han fortsætter: "Sigtet med dette påbud er kærlighed af et rent hjerte, og en god samvittighed og en oprigtig tro..." (v.5). Apostelen slutter: "Nogle har forvildet sig bort fra dette og har vendt sig til tom snak: de vil være lærere i loven men forstår hverken det, de selv siger, eller hvad det er, de udtaler sig så sikkert om." Dette sidste vil det ved


text: Højesteret berammede retsopgør afsløre i en ny, højaktuel sammenhæng; det vil nemlig vise sig (fremgår det af det nævnte skriftsted), ’at den apostolske advarsel mod vranglære i netop denne sag er på sin plads’ – samt at den megen tale om ’kærlighed’ ikke hviler på Ny Testamentes påbud om 1. det rene hjerte, 2. den gode samvittighed og 3. den oprigtige tro – ja, når en ny tids politikere vil undervise (som den tidligere kirkeminister så det som sin opgave) kirken om kærlighedsbuddet, så er det mere eller mindre tom snak; de aner ikke, hvad de selv så sikkert udtaler sig om - og bør derfor holde sig fra at blande sig i kirkens indre anliggender.


text:
Direktør får pålagt konkurskarantæne i 3 år - Højesteretskendelse
 afsagt onsdag den 13. januar 2016
 (advokat Ole Larsen, beskikket)
 I tidligere instanser er afsagt kendelse af Sø- og Handelsrettens skifteret den 30. januar 2015
 og af Østre Landsrets 15. afdeling den 5. marts 2015.
 I påkendelsen har deltaget fem dommere: Lene Pagter Kristensen, Niels Grubbe, Marianne
 Højgaard Pedersen, Vibeke Rønne og Lars Apostoli.
 Kærende, Frisk Vikar ApS under konkurs ved kurator Søren Aamann Jensen, har nedlagt påstand
 om stadfæstelse af skifterettens kendelse, således at A pålægges konkurskarantæne i tre
 år, subsidiært i en kortere periode.
 Indkærede, A, har påstået stadfæstelse af landsrettens kendelse.
 I SKATs afgørelse af 16. januar 2013, som er omtalt i skifterettens kendelse, er yderligere
 anført bl.a.:
 • Der overføres penge fra selskabets bankkonto til personer eller selskaber, straks der
 indgår penge fra selskabets kunder, hvilket må anses for en usædvanlig forretningsmæssig
 • Der overføres penge til personer, som er udrejst af Danmark længe før
 pengeoverførslen foretages.
 • Der overføres penge til virksomheder, som ikke længere eksisterer officielt.
 • En del af de til ovennævnte personer/virksomheder overførte midler hæves kontant.
 Selskabet har ikke ønsket at medvirke til en opklaring af, hvem der reelt foretager den
 fysiske levering af de fakturerede ydelser, hvorfor det er SKATs opfattelse, at det udførte
 arbejde er udført af ”sort” arbejdskraft aflønnet af selskabet via et set-up, hvor
 pengeoverførsler til diverse personer/selskaber anvendes til at sløre det reelle betalingsspor
 til aflønning af ”sort” arbejdskraft.
 Selskabet har angivet 0 kr. i A-indkomst for år 2011. For månederne januar til marts
 2012 er der angivet 107.806 kr. i A-indkomst.
 Beløbet fordeler sig på 10 personer, der har været ansat i en del af eller hele perioden
 1/1 til 31/3 2012. Selskabet har angivet, hvor mange timer de enkelte personer har arbejdet
 i de forskellige måneder. Der er lønangivet A-indkomst svarende til 1.117 arbejdstimer.
 Selskabet kan alene dokumentere at have haft ansat arbejdskraft i perioden 1/1 2012 til
 31/3 2012 svarende til 1.117 timer.
 Da selskabet ikke har dokumenteret at have anvendt underleverandører til at udføre det
 resterende arbejde og der er et væsentligt misforhold imellem fakturerede timer til selskabets
 kunder og det antal timer selskabet har haft til rådighed, er det SKATs opfattelse,
 at selskabet har anvendt ”sort arbejdskraft” i betydeligt omfang.
 Selskabets nuværende direktør A
 A er indrejst fra Pakistan til Danmark den 9/3 2011. Den 1/9 2011 bliver han indsat som
 direktør i selskabet.
 SKAT anmoder den 1. juni 2012 om at få indsendt selskabets regnskabsmateriale. A bor
 på daværende tidspunkt på adressen ..., 1. th., 2100 København Ø. Den 17/6 2012
 modtager SKAT en e-mail fra A på fejlfrit dansk, uagtet han først er indrejst til Danmark
 godt et år tidligere, og uagtet brevet er sendt til ..., st. th., 2100 København Ø,
 som på daværende tidspunkt var selskabets officielle adresse.
 A og B må derfor kende hinanden i et eller andet omfang.
 Det kan ikke udelukkes, at A er indsat som stråmand og at det reelt er B, der styrer selskabet.”


text:
Reglerne om konkurskarantæne blev indsat i konkursloven ved lov nr. 429 af 1. maj 2013 og
 finder anvendelse i konkursboer, hvor konkursdekret er afsagt efter lovens ikrafttræden den 1.
 januar 2014. Konkurslovens § 157, stk. 1 og 2, samt § 158, stk. 1, har følgende ordlyd:
 ”§ 157. Konkurskarantæne kan efter kurators begæring efter § 161 pålægges den, der
 senere end et år før fristdagen har deltaget i ledelsen af skyldnerens virksomhed, hvis
 det må antages, at den pågældende på grund af groft uforsvarlig forretningsførelse er
 uegnet til at deltage i ledelsen af en erhvervsvirksomhed. Hvis skyldneren var under
 tvangsopløsning, da konkursen indtrådte, regnes fristen på et år fra dagen for beslutningen
 om tvangsopløsning.
 Stk. 2. Ved afgørelsen skal der lægges vægt på, om det under hensyn til den pågældendes
 handlemåde og omstændighederne i øvrigt er rimeligt at pålægge konkurskarantæne.
 § 158. Konkurskarantæne pålægges for tre år. Hvis særlige grunde taler for det, kan
 konkurskarantæne pålægges for en kortere periode end tre år.”
 I de almindelige bemærkninger til lovforslaget, der blev fremsat den 30. januar 2013, hedder
 det bl.a. (lovforslag nr. L 131):
 Lovforslaget bygger på Konkursrådets betænkning nr. 1525/2011 om konkurskarantæne
 (herefter betænkningen).
 4.1. Betingelser for at pålægge konkurskarantæne
 4.1.1. Konkursrådets overvejelser om omfattede virksomhedsophør
 Konkursrådet anfører dernæst, at en person, der leder et selskab, typisk en vis tid i forvejen
 vil kunne forudsige, at selskabet vil gå konkurs. Det vil derfor være nødvendigt, at
 regler om konkurskarantæne ikke blot omfatter personer, der leder selskabet på det tidspunkt,
 hvor selskabet tages under konkursbehandling, men også personer, der i en vis
 tid forud herfor har ledet selskabet. I modsat fald ville en person kunne undgå at blive
 omfattet af reglerne ved at udtræde af ledelsen kort tid før selskabets konkurs.
 Konkursrådet foreslår på den baggrund, at reglerne om konkurskarantæne skal omfatte
 personer, der inden for det seneste år før fristdagen har været medlem af ledelsen i selskabet.
 Konkursrådet er opmærksom på, at en sådan fast etårsfrist indebærer, at reglerne
 vil komme til at omfatte personer, som ikke bør pålægges karantæne, og at der omvendt
 vil være personer, som falder uden for reglerne, selv om de pågældende for så vidt har
 handlet på en måde, som i øvrigt kunne begrunde, at de pålægges karantæne.
 Konkursrådet finder imidlertid, at en fast tidsfrist giver færre ulemper end f.eks. en mere
 skønsmæssig vurdering. Når tidsfristen fastsættes så lang som et år og regnes fra fristdagen,
 vil det være sjældent, at en person, der som medlem af ledelsen gennem groft
 uforsvarlig forretningsførelse har medvirket til, at andre har lidt tab, ikke fanges af regelsættet.
 Det ville forudsætte, at den pågældende person udtrådte af ledelsen, fordi den
 pågældende forudså, at selskabet ville gå konkurs med en fristdag, der lå mere end et år
 ud i fremtiden. I en sådan situation, har det formodningen imod sig, at den pågældendes
 forhold har sammenhæng med konkursen.
 4.1.2. Konkursrådets overvejelser om groft uforsvarlig forretningsførelse som betingelse
 for konkurskarantæne
 Vurderingen af, om der foreligger groft uforsvarlig forretningsførelse, bør efter rådetsopfattelse foretages


text:
i forhold til virksomhedens økonomiske forhold (i bred forstand).
 Det drejer sig således navnlig om dispositioner med hensyn til virksomhedens kapitalgrundlag, låneoptagelse, bogføring, økonomistyring og regnskabsaflæggelse og om større økonomiske dispositioner med hensyn til virksomhedens drift eller udvikling. I vurderingen kan også indgå, om virksomheden generelt har overholdt sine pligter til angivelse og afregning af moms og A-skat mv.
 Selv om Konkursrådet således ikke foreslår en sådan detaljeret lovregulering af uforsvarlighedsvurderingen, bør det dog stadig kunne indgå i den samlede vurdering, hvis den pågældende f.eks. i væsentligt omfang har tilsidesat sine forpligtelser med hensyn til angivelse af moms eller A-skat eller gennem længere tid ikke har afregnet moms eller A-skat. Det samme gælder, hvis den pågældende på grov måde har tilsidesat sine forpligtelser med hensyn til bogføring, eksempelvis ved gennem længere tid slet ikke at bogføre. Heri ligger også, at det normalt ikke i sig selv vil kunne begrunde en konkurskarantæne, hvis virksomheden alene har tilsidesat pligter til bogføring og angivelse af moms eller A-skat i den sidste korte periode, før virksomhedens drift ophørte, eller før virksomheden blev taget under rekonstruktionsbehandling eller konkursbehandling. ...
 4.1.4. Justitsministeriets overvejelser
 Justitsministeriet er grundlæggende enig i Konkursrådets synspunkter og forslag med hensyn til de betingelser, der bør være opfyldt for at pålægge konkurskarantæne, og lovforslaget er i det væsentlige udformet i overensstemmelse hermed. For så vidt angår Konkursrådets overvejelser i relation til vurderingen af, om der er tale om groft uforsvarlig forretningsførelse, er Justitsministeriet enig i rådets synspunkt om, at konkurskarantæne typisk kun bør pålægges, når der er tale om forhold, der udgør en overtrædelse af straffeloven. Efter Justitsministeriets opfattelse udelukker det anførte imidlertid ikke, at meget grove overtrædelser af særlovgivningen, f.eks. af bogføringsloven eller en kombination af flere grove særlovsovertrædelser, efter omstændighederne vil kunne medføre konkurskarantæne, hvis de øvrige betingelser herfor er opfyldt.”
 I lovforslagets bemærkninger til § 157 hedder det bl.a.:
 ”Til § 157
 Bestemmelsen angår betingelserne for at pålægge konkurskarantæne.
 Det er dernæst en betingelse, at den, der begæres pålagt konkurskarantæne, senere end et år før fristdagen har deltaget i ledelsen af skyldnerens virksomhed.
 Deltagelse i ledelsen af skyldnerens virksomhed omfatter for det første den, der i Erhvervsstyrelsens it-system har været registreret som direktør, medlem af bestyrelsen eller tilsynsrådet. Dette gælder, uanset om den pågældende faktisk har varetaget hverv som direktør, bestyrelsesmedlem eller tilsynsrådsmedlem i den relevante periode, eller om den pågældende f.eks. har været ”stråmand”, således at ledelsen reelt er blevet udøvet af en anden person.
 Det er herudover en betingelse, at det sandsynliggøres, at den pågældende på grund af groft uforsvarlig forretningsførelse er uegnet til at deltage i ledelsen af en erhvervsvirksomhed.
 Med groft uforsvarlig forretningsførelse menes misbrugslignende forhold eller forhold af grov karakter i øvrigt. Det er en betingelse, at den pågældende har handlet groft uforsvarligt i sin ledelse af virksomheden. Det forudsættes endvidere, at den groft uforsvarlige adfærd skal have fundet sted senere end et år før fristdagen (eller i givet fald dagen for beslutningen om tvangsopløsning).
 Konkurskarantæne bør kun anvendes i tilfælde, der både i objektiv


text:
og subjektiv henseende kan betegnes som grove.
 I vurderingen vil navnlig indgå, om konkursen har ført til betydelige tab for fordringshaverne
 Som et typisk eksempel på groft uforsvarlig forretningsførelse kan i forhold til virksomhedens kapitalgrundlag nævnes betydelige køb på kredit eller forudbetalinger fra kunder kombineret med manglende bogføring i en længere periode og/eller helt utilstrækkelig økonomistyring. ...
 Som eksempler på forhold, der efter en konkret vurdering kan tale for, at der har været atale om groft uforsvarlig forretningsførelse, kan nævnes tilsidesættelse i væsentligt omfang af forpligtelser med hensyn til bogføring, regnskabsaflæggelse, momsangivelse og momsafregning og indeholdelse og afregning af A-skat. Vurderingen af, om en tilsidesættelse af de nævnte pligter er væsentlig nok til at tale for, at der foreligger groft uforsvarlig forretningsførelse, vil bero på en konkret vurdering af den enkelte sags omstændigheder.
 Det vil i den forbindelse tale for, at der foreligger groft uforsvarlig forretningsførelse, hvis virksomhedens bogføring eller bogføringsmateriale er bortkommet, og skyldneren ikke kan give en troværdig forklaring på, hvorfor virksomhedens regnskabsmateriale ikke umiddelbart er tilgængeligt for kurator.
 Det er ikke en betingelse for at pålægge konkurskarantæne, at der kan påvises årsagssammenhæng mellem den groft uforsvarlige forretningsførelse og konkursen, men hvis det f.eks. er åbenbart, at konkursen skyldes andre, ydre omstændigheder, vil det være et
 element, der i den samlede vurdering efter omstændighederne kan tale imod at pålægge
 konkurskarantæne.”
 Kurator for Frisk Vikar ApS under konkurs har navnlig anført, at konkurslovens § 157, stk. 1, efter sin ordlyd alene stiller krav om, at den, der begæres pålagt konkurskarantæne, skal have deltaget i ledelsen af skyldnerens virksomhed senere end et år før fristdagen. Der stilles derimod
 ikke krav om, at den udviste adfærd skal ligge inden for samme frist. Forarbejderne giver ikke belæg for en indskrænkende fortolkning, således at groft uforsvarlig forretningsførelse, udvist tidligere end et år før fristdagen, ikke kan indgå i vurderingen af, om der er grundlag for et pålæg om konkurskarantæne. Det beror på en samlet vurdering, om der kan pålægges konkurskarantæne, og i denne vurdering kan der lægges vægt på adfærd, der er udvist inden et år før fristdagen. Det gælder navnlig i en situation som den foreliggende, hvor der er tale om gentagne ensartede dispositioner både før og efter 1-årsdagen.
 En absolut frist på et år stemmer heller ikke med formålet med reglerne om konkurskarantæne, som er at forhindre misbrug af adgangen til at drive erhvervsmæssig virksomhed uden personligt gældsansvar i selskabsform. Følges landsrettens fortolkning, vil konkurskarantæne uden vanskeligheder kunne undgås, og det vil være muligt for et selskabs ledelse at spekulere i at udsætte fristdagen.
 1-årsfristen bør forstås i overensstemmelse med straffelovens § 94, stk. 1, og det heri indeholdte princip om ”fortsat forbrydelse”. Den groft uforsvarlige forretningsførelse må betragtes som én samlet handling, og fristen bør først regnes fra den dag, den groft uforsvarlige forretningsførelse ophørte.
 Uanset at det fremgår af kontoudtoget fra selskabets bankkonto, at posteringerne efter den 31. oktober 2012 ændrede karakter, fremgår det samtidig, at der har været aktivitet i selskabet i november og december 2012 samt i


text:
januar 2013.
 A har navnlig anført, at det ifølge forarbejderne til konkurslovens § 157, stk. 1, er en betingelse for at pålægge konkurskarantæne, at den groft uforsvarlige adfærd har fundet sted senere end et år før fristdagen, det vil sige konkret i perioden mellem den 13. november 2012 og
 den 13. november 2013. SKATs tilgodehavende vedrører imidlertid perioden fra den 1. august 2011 til den 30. juni 2012, og kurator har selv givet udtryk for, at driften i selskabet må formodes at være ophørt den 31. oktober 2012. Kurators vurdering er i overensstemmelse med
 posteringerne på selskabets bankkonto. Størrelsen af de hævede beløb i perioden senere end et år før fristdagen kan ikke i sig selv medføre konkurskarantæne, idet der ikke som forudsat i forarbejderne er tale om betydelige beløb.
 Konkurskarantæne er ifølge forarbejderne til konkurslovens § 157, stk. 1, ikke en straf. Straffelovens regel og princip om fortsat forbrydelse finder derfor ikke anvendelse. Det forhold, at SKATs tilgodehavende ikke er betalt inden for den relevante periode, kan hverken betegnes
 som en fortsat forbrydelse eller en tilstandsforbrydelse, idet gerningsindholdet var udtømt på tidspunktet, hvor de kritisable forhold blev begået.
 Det kan ikke udelukkes, at der i selskabet findes en bogføring, der lever op til bogføringslovens krav. At det ikke skulle være tilfældet, beror udelukkende på kurators formodning, da det ikke har været muligt for kurator at komme i kontakt med A.
 Sagens hovedspørgsmål er, om betingelserne for at pålægge A konkurskarantæne er opfyldt, herunder navnlig betydningen af 1-årsfristen i konkurslovens § 157, stk. 1. Efter konkurslovens § 157, stk. 1, er det bl.a. en betingelse for konkurskarantæne, at den pågældende
 senere end et år før fristdagen har deltaget i ledelsen af skyldnerens virksomhed og på grund af groft uforsvarlig forretningsførelse er uegnet til at deltage i ledelsen af en erhvervsvirksomhed.
 Efter lovens forarbejder er det en forudsætning for konkurskarantæne, at den groft uforsvarlige adfærd skal have fundet sted senere end et år før fristdagen. A var registreret som direktør for Frisk Vikar ApS i perioden fra den 1. september 2011 til den 17. december 2013, hvor likvidator trådte i hans sted. Selskabets første regnskabsår løb fra stiftelsen den 1. august 2011 til den 31. december 2012. I overensstemmelse med kurators oplysninger lægger Højesteret til grund, at den egentlige drift i selskabet var ophørt ved udgangen af oktober 2012 – det vil sige mere end et år før fristdagen den 13. november 2013.
 Efter bevisførelsen lægger Højesteret til grund, at Frisk Vikar ApS ikke på noget tidspunkt har overholdt bogføringslovens og årsregnskabslovens regler om bl.a. tilrettelæggelse af bogføring med registrering af alle transaktioner samt opbevaring af regnskabsmateriale og udarbejdelse af årsregnskab mv. Højesteret tiltræder Sø- og Handelsrettens bevisvurdering, hvorefter selskabet har anvendt ”sort arbejde” og undladt at foretage angivelse og afregning af moms, skat og arbejdsmarkedsbidrag, hvorved selskabet for perioden indtil den 30. juni 2012
 har unddraget SKAT et beløb på samlet knap 25,7 mio. kr. Højesteret lægger endvidere til grund, at selskabet heller ikke efter den 30. juni 2012 har


text:
foretaget angivelse og afregning af skatter og afgifter. Yderligere er alle selskabets indtægter og afgiftsopkrævninger løbende
 overført til en begrænset kreds af personer og selskaber uden dokumentation for berettigelsen af disse overførsler, hvorved selskabet systematisk er tømt for værdier.
 På den anførte baggrund finder Højesteret efter en helhedsvurdering, at forretningsførelsen i selskabet klart har været groft uforsvarlig i hele perioden med A som direktør – også i perioden mindre end et år før fristdagen, hvor den egentlige drift var ophørt, og hvor ledelsen undlod at rette op på de mangelfulde forhold og fortsatte med at tilsidesætte de ledelsespligter, der følger af lovgivningen. Betingelserne efter konkurslovens § 157, stk. 1 og 2, for at anse A for uegnet til at deltage i ledelsen af en erhvervsvirksomhed og pålægge ham konkurskarantæne er derfor opfyldt.
 Herefter, og da Højesteret ikke finder grundlag for at fravige udgangspunktet om konkurskarantæne i tre år, jf. konkurslovens § 158, stk. 1, stadfæster Højesteret skifterettens kendelse.
 Efter resultatet skal A betale sagsomkostninger for landsret og Højesteret i medfør af konkurslovens § 165, stk. 1. Sagsomkostningerne skal betales til statskassen og fastsættes til 37.500 kr. til dækning af advokatudgift for Højesteret. A skal endvidere i medfør af konkurslovens
 § 165, stk. 2, erstatte statskassens udgifter i forbindelse med beskikkele af advokat for ham. Disse udgifter fastsættes til dækning af advokat for landsretten med 2.500 kr. og for Højesteret med 25.000 kr., i alt 27.500 kr. A skal således i alt betale 65.000 kr. til statskassen.
 A skal erstatte statskassens udgifter for landsret og Højesteret med 65.000 kr.
 Øvrige domme