text:
rådighed over en helårsbolig frem til dette tidspunkt. A angav da også i lejekontrakten (bilag 8) sin daværende adresse til netop Y1-adresse, ligesom han modtog post på den nævnte adresse, jf. bilag 14, som er et brev fra G9 til A dateret den 26. januar 2009.
 For så angår perioden fra den 1. januar 2009 har A under sagen for byretten fremlagt to lejekontrakter vedrørende udlejning af Y1-adresse (bilag 8 og 9).
 Det fremgår af retspraksis, at der eksisterer en såkaldt ”3-års regel” i relation til kildeskattelovens § 1, stk. 1, hvorefter rådigheden over en udlejet bolig anses for opretholdt, medmindre boligen har været udlejet med vilkår om uopsigelighed for udlejer i mindst tre år, jf. f.eks. UfR 1992.687 H.
 Den første lejekontrakt (bilag 8) er indgået mellem A og ULfor perioden fra den 1. Auar 2009 til den 31. december 2011.Den anden lejekontrakt (bilag 9) er indgået mellem A og MH og JL for perioden fra den 1. september 2012 til den 31. august 2015.
 Det fremgår af den første lejekontrakts § 2 (bilag 8), at ”opsigelse fra udlejers side kan ske efter §§ 82 og 83 i lejeloven”. Videre fremgår det af lejekontraktens § 11, at ”uanset bestemmelsen i lejekontraktens §2, er lejemålet indgået tidsbegrænset fra 01.01.2009 til og med den 31.12.2011, hvor det lejede fraflyttes uden yderligere varsel”. (mine understregninger).
 Næsten tilsvarende fremgår det af den anden lejekontrakts § 2 (bilag 9), at ”opsigelse fra udlejers side kan ske efter §§ 82 og 83 i lejeloven”. Videre fremgår det af lejekontraktens § 11, at ”uanset bestemmelsen i lejekontraktens § 2, er lejemålet indgået tidsbegrænset fra 1/9 2012 til og med den 31/8 2015, hvor lejemålet ophører og fraflyttes uden yderligere varsel”.
 Efter lejelovens § 83, stk. 1, litra a, kan udlejer netop opsige lejeforholdet, såfremt udlejer selv ønsker at benytte det lejede. Da der i begge lejekontrakter er aftalt opsigelse for udlejer efter denne bestemmelse, har A ikke ved lejekontrakterne afskåret sig fra at kunne opsige lejemålet. Lejekontrakternes § 11 kan ikke anses for også at omfatte udlejers opsigelse, idet denne bestemmelse umiddelbart henviser til lejerens fraflytning af det lejede. A har til støtte for sit synspunkt om, at lejekontrakten var uopsigelig henvist til UfR 2016.564 V, jf. processkrift 1, side 9, nederst. Denne dom angår dog lejers opsigelse af et tidsbegrænset lejemål og er derfor ikke relevant for denne sag.
 A havde dermed også rådighed over parcelhuset på Y1-adresse som bolig efter den anmeldte flytning til Frankrig den 20. september 2007.
 A har ikke fremlagt nogen beviser for, at han trods den fortsatte råden over de to helårsboliger havde til hensigt at bosætte sig varigt i udlandet, således at hans skattepligt i kraft af den anmeldte flytning skulle være ophørt.
 Tværtimod understreger en række øvrige forhold, at A ikke havde intentioner om at bosætte sig varigt i Frankrig, men derimod bevarede en sådan tilknytning til Danmark, at han ikke kan anses for at have opgivet sin skattepligt til landet.
 Således erhvervede A få måneder efter den


text:
anmeldte flytning rækkehuset på Y3-adresse ved skøde af 17. december 2007.
 A har i processkrift 1, side 11, oplyst, at ejendommen var en udlejningsejendom, som blev erhvervet med henblik på udlejning til A’s mor. Herved har A haft erhvervsmæssige aktiviteter i Danmark, som blev påbegyndt kort tid efter han meldte flytning til Frankrig. Såfremt A’s egne oplysninger lægges til grunden i sagen, har han i kraft af sin udlejning bevaret en erhvervsmæssig tilknytning til her til landet.
 Under alle omstændigheder gør ministeriet gældende, a A ikke har dokumenteret, at han har været afskåret fra at råde over denne ejendom. A har ved replikken fremlagt en lejekontrakt (bilag 11) indgået mellem A og dennes mor, MG. Lejemålet påbegyndtes den 1. januar 2008, jf. lejekontraktens § 2.
 Det fremgår videre af lejekontraktens § 2, at ”opsigelse fra udlejers side kan ske efter §§ 82 og 83 i lejeloven”, og videre fremgår det af § 11, at ”lejemålet er fra lejers side uopsigeligt indtil den 31. december 2010”. Med håndskrift er det foran ordet ”lejer” tilføjet et ”ud”.
 Det bestrides, at denne håndskrevne tilføjelse ændrer på den oprindelige ordlyd, hvorefter lejekontrakten alene var uopsigelig for lejer.
 Lejeaftalen vedrørende Y3-adresse indeholder således heller ikke vilkår om uopsigelighed for A i mindst tre år.
 Det bestrides derudover, at en lejekontrakt indgået mellem A og dennes mor i sig selv skulle kunne dokumentere, at han ikke har haft rådighed over boligen. Dette gør sig særligt gældende, når der henses til, at de beløb, som ses overført til A med teksten ”FRA MOR” ikke stemmer overens med det lejebeløb, som er opgjort i lejekontraktens bilag 3, jf. bilag G.
 Hertil kommer, at A stærke familiemæssige bånd til Danmark, idet han efter sin anmeldte flytning fortsat havde et barn og sin mor boende i Danmark og desuden giftede sig med NP Dencker den 8. maj 2010, hvilket må anses som en tilkendegivelse om at have Danmark som hjemsted.
 Vedrørende ægteskabet bemærkes, at det påhviler A at bevise, at der ikke var realitet bag det indgåede ægteskab.
 A har i replikken bestridt, at Skatteministeriet kan gøre gældende, at A ikke – som anført af SKAT og Landsskatteretten – ophørte med at være fuldt skattepligtig til Danmark i 2007.
 Det følger af Højesterets praksis, at Skatteministeriet under en sag for domstolene om skatteansættelse som udgangspunkt ikke er bundet af forløbet under den administrative behandling af sagen, jf. UfR 1996.1021 H, UfR 2011.1616 H (SKM2011.242.HR) og SKM2017.506.HR.
 Skatteministeriet er dermed ikke afskåret fra under skattesagens behandling ved domstolene at påberåbe sig nye anbringender i forhold til den administrative behandling, herunder foretage en anden vurdering af A’s skattepligt til Danmark, end SKAT og Landsskatteretten har gjort.
 Synspunktet om, at Skatteministeriet skulle være bundet af, at SKAT ikke har søgt at ændre A’s skattepligtige indkomst i 2007, kan heller ikke afskære Skatteministeriet fra at gøre gældende, at A’s skattepligt til Danmark ikke ophørte i 2007, hvorved bemærkes, at et tilsvarende synspunkt forgæves blev påberåbt i UfR 2016.1191 H (SKM2016.10.HR).
 Skatteministeriet fastholder på den

type: other


text:
baggrund sit anbringende om, at A’s fulde skattepligt ikke ophørte i 2007, og at han derfor fortsat var fuldt skattepligtig til Danmark den 7. juni 2010.
 2.2 Skattepligten er under alle omstændigheder genindtrådt i indkomståret 2010
 Det gøres i anden række gældende, at A i hvert fald blev skattepligtig til Danmark den 7. juni 2010, idet A da både havde bopæl i Danmark, jf. kildeskattelovens § 1, stk. 1, nr. 1, og dernæst tog ophold i Danmark, jf. kildeskattelovens § 7, stk. 1.
 A har ikke godtgjort, at han siden skulle være fraflyttet og dermed opgivet sin fulde skattepligt til Danmark.
 Efter kildeskattelovens § 7, stk. 1, 1. pkt., indtræder der skattepligt i henhold til kildeskattelovens § 1, stk. 1, nr. 1, for en person, som erhverver bopæl her i landet, når han tager ophold i landet. Kortvarigt ophold her i landet på grund af ferie eller lignende anses ikke for ophold her i landet, jf. kildeskattelovens § 7, stk. 1, 2. pkt.
 Det er i praksis accepteret, at et ophold anses for ”kortvarigt”, så længe det ikke har en uafbrudt varighed på mere end tre måneder, eller det samlede ophold overstiger 180 dage inden for et tidsrum på 12 måneder, jf. Den juridiske vejledning 2017-1, afsnit C,F.1.2.2
 Det gøres gældende, at A i indkomståret 2010 havde rådighed over fire boliger, nemlig parcelhuset på Y1-adresse, sommerhuset på Y2-adresse og rækkehuset på Y3-adresse, ligesom han i kraft af sit ægteskab med NP Dencker den 8. maj 2010 havde rådighed over lejligheden på Y4-adresse.
 Det gøres videre gældende, at A tog ophold i Danmark den 7. juni 2010, hvor han ifølge den oversigt, som han selv har udarbejdet (bilag K), påbegyndte et ophold i Danmark af mere end 3 måneders varighed. A har ikke dokumenteret, at opholdet i Danmark skulle have været afbrudt undervejs. Tværtimod har A under sagen for byretten frafaldet synspunktet om, at han afbrød sin ophold i Danmark i denne periode, jf. processkrift 1, side 2.
 A blev således fuldt skattepligtig til Danmark den 7. juni 2010, hvor han både havde bopæl i Danmark, jf. kildeskattelovens § 1, stk. 1, nr. 1, og tog ophold i Danmark, jf. § 7, stk. 1.
 A fremlagde ved processkrift 1 af 14. november 2017 en række bilag på fransk (bilag 31-41 og bilag 48-53), idet han dog ikke redegjorde for, hvad disse bilag skulle belyse.
 Ved e-mail af 20. november 2017 har jeg nu modtaget et uddrag af en dansk oversættelse af enkelte af ovennævnte bilag (bilag 31, 32, 35, 39, 41, 48 og 49), idet det dog fortsat ikke er klart, hvad disse bilag skal belyse.
 Såfremt det er A’s synspunkt, at han herved har dokumentet at være skattemæssigt hjemmehørende i Frankrig, gør ministeriet gældende, at ikke herved er dokumenteret. Under alle omstændigheder tilkommer beskatningsretten Danmark.
 3. Berettigede forventninger
 A har i processkrift 1, side 12, gjort gældende, at SKAT skulle have givet ham en berettiget forventning om, at han ikke var skattepligtig til Danmark i indkomståret 2007, da han i


text:
forbindelse med den anmeldte flytning den 20. september 2007 indsendte formidlingsaftalen vedrørende Y1-adresse (bilag 27) og en attestation af bopæls-og skatteforhold (bilag 42).
 Det bestrides. Således udstedte SKAT i 2007 fritagelseserklæringer vedrørende A’s skattepligt for en fremadrettet periode. Disse forhåndstilkendegivelser om den fremadrettede skattepligt hviler på en forudsætning om, at A også faktisk ville disponere i henhold til de oplysninger, han gav til SKAT.
 Når det efterfølgende viser sig, ikke at være tilfældet, er det klart, at A ikke kan støtte ret på erklæringerne fra SKAT. Således følger det af praksis, at det er en grundlæggende forudsætning for, at en uformel forhåndstilkendegivelse kan blive bindende, at spørgeren har modtaget en entydig, klar og positiv tilkendegivelse og disponeret i overensstemmelse med den, jf. bl.a. UfR 1997.918 H, SKM2006.674.VLR, SKM2015.768.ØLR , SKM2013.163.ØLR og UfR 1997.302 H.
 I øvrigt kunne SKAT slet ikke foretage en prøvelse af, om A på tidspunktet for den anmeldte flytning den 20. september 2007 var skattepligtig til Danmark, idet dette afhang af A fremadrettede dispositioner.
 Hertil kommer under alle omstændigheder, at A ikke oplyste SKAT om, at han i indkomståret 2007 havde erhvervet et sommerhus i Danmark, ligesom disse oplysninger heller ikke var tilgængelige for SKAT på tidspunktet for den anmeldte flytning.
 Det er ubestridt, at A fra den 1. marts 2004 og indtil den 20. september 2007, hvor A meldte flytning til Frankrig, havde bopæl i Danmark og dermed var fuldt skattepligtig til Danmark. A havde lejet en møbleret lejlighed i Frankrig og flyttede da til Frankrig. Han tog de ejendele med sig fra sit hus på Y1-adresse i Y9-by, som han kunne have i sin bil. Han havde den 13. august 2007 sat huset til salg gennem en ejendomsmægler og havde den 25. august 2007 erhvervet et sommerhus beliggende Y2-adresse i Y7-by, som han overtog den 1. november 2007 - 1. april 2008 flyttede han indboet fra Y1-adresse til sit sommerhus. Ejendommen på Y1-adresse blev imidlertid ikke solgt, hvorfor A lejede huset ud pr. 1. januar 2009 til den 31. december 2011 og igen pr. 1. september 2012 til den 31. august 2015. Af lejekontrakterne fremgår, at A kunne opsige lejeaftalerne efter lejelovens § 83, stk.1, litra a, det vil sige, hvis han selv skulle bruge ejendommen. Uanset om huset var sat til salg eller udlejet havde A således rådighed over huset. Endvidere havde sagsøger sit sommerhus i Danmark, som han havde erhvervet, inden han meldte flytning til Frankrig. Sommerhuset på 104 km2 var købt for 4.300.000 kr. og nyrenoveret, da A overtog det. Det var egnet som helårsbolig og A anvendte det som sådan i de perioder, han var i Danmark. A erhvervede endvidere den 17. december 2007 ejendommen Y3-adresse i Y8-by, et rækkehus og lejede det ud til sin mor ved lejekontrakt pr. 1. januar 2008. Ejendommen havde også forud for dette tidspunkt tjent som bolig for hans mor, men blev på dette tidspunkt omdannet til ejerlejlighed. Hans mor flyttede på plejehjem i 2014, og han solgte rækkehuset ca. et år senere. Endelig giftede


text:
han sig i 2010 med NP, som boede i Danmark. Ægteskabet skyldtes alene ønsket om, at en eventuel enkepension skulle tilfalde hende, og ændrede næppe på parternes forhold men peger dog i retning af en personlig tilknytning til Danmark. På den baggrund findes A’s skattepligt til Danmark ikke at være ophørt i 2007, og han var derfor fortsat fuldt skattepligtig til Danmark den 7. juni 2010. Skatteministeriets påstand tages derfor til følge.
 Vedrørende sagens omkostninger forholdes som nedenfor bestemt, idet retten kan oplyse, at der er tilkendt 100.000 kr., som passende beløb til dækning af udgift til advokatbistand. Retten har ved fastsættelsen taget hensyn til sagens værdi, forløb og udfald.
 Sagsøger, A, skal inden 14 dage betale sagens omkostninger med 100.000 kr. til Skatteministeriet.


text:
31 Jul 2014 08:25
 20 Mar 2014 09:36
 SKM2014.540.BR
 Retten i Aalborg, BS 12-2565/2012
 Grundforbedring, varmeforsyning, vandledninger, stikledninger
 Sagen drejede sig om, hvorvidt der var grundlag for at tilsidesætte Landsskatterettens vurdering, herunder om sagsøgeren var berettiget til fradrag i grundværdien i henhold til den dagældende bestemmelse i vurderingslovens § 17 for udgifter til anlæg af varmeforsyningsledninger, og yderligere fradrag for udgifter til anlæg af vandforsyningsledninger.
 Retten fandt, at Landsskatteretten havde afgjort sagen i overensstemmelse med hovedanlægsbetragtningen.
 Retten bemærkede, at som anført i Højesterets afgørelse af 6. december 2013 (SKM2013.879.HR), er spørgsmålet herefter, om der er tilstrækkeligt grundlag for at tilsidesætte den konkrete vurdering, som Landsskatteretten har foretaget vedrørende anlæggene.
 Retten fandt, at der efter bevisførelsen ikke var grundlag for at tilsidesætte Landsskatterettens vurdering, der var baseret på hovedanlægsbetragtningen, hvorfor retten fandt, at ingen af de etablerede ledninger, udover de allerede for Landsskatteretten anerkendte, kunne anses for en del af et hovedanlæg, der øger grundens værdi i ubebygget stand, jf. vurderingslovens § 17 sammenholdt med § 13.
 Den juridiske vejledning 2014-2 H.A.3.3.2
 H1 Boligselskab
 (Kammeradvokaten v/Advokatfuldmægtig Asger Hinsch)
 Malene Urup
 Med overtagelsesdag den 1. juni 1987 erhvervede sagsøgeren, H1 Boligselskab (i det følgende boligselskabet) parcel 2 af matr. nr. ... på 30.838 kvm. Arealet blev solgt ubebygget og således, at boligselskabet uden for købesummen skulle afholde udgifter til intern byggemodning, herunder udgifter forbundet med tilslutning og forsynings- og ledningsetablering. Efter overtagelsen byggemodnede boligselskabet grunden og opførte i to etaper 80 lejligheder, der stod færdige i 1988.
 Denne sag, der er anlagt den 27. december 2012, drejer sig om, i hvilket omfang boligselskabet ved vurderingerne for årene 2001, 2002, 2004 og 2006 er berettiget til fradrag for forbedringer efter den dagældende vurderingslovs § 17 for udgifter til etablering af vand- og varmeforsyningsanlæg internt på ejendommen.
 Ved kendelse af 24. september 2012 traf Landsskatteretten bl.a. afgørelse om, at der for så vidt angår udgiften til varmeforsyningsanlæg ikke kunne indrømmes fradrag, mens der vedrørende udgiften til vandforsyningsanlæg kunne indrømmes fradrag for et beløb på 40.000 kr.
 Boligselskabet har nedlagt påstand om, at Skatteministeriet skal anerkende, at boligselskabet ved vurderingerne 2001, 2002, 2004 og 2006 af ejendommen matr.nr. ..., beliggende ...1 i henhold til vurderingslovens § 17 er berettiget til fradrag i grundværdien for forbedringer for udgifter til etablering af en eller flere af de markerede vandforsyningsledninger i det reviderede bilag 1, og at fradragsansættelsen for de nævnte vurderinger hjemvises til vurderingsmyndigheden til beløbsmæssig opgørelse.
 Boligselskabet har endvidere nedlagt påstand om, at Skatteministeriet tilpligtes at anerkende, at boligselskabet ved vurderingerne 2001, 2002, 2004 og 2006 af ejendommen matr.nr. ..., beliggende ...1 i henhold til vurderingslovens § 17 er berettiget til fradrag i grundværdien for forbedringer for udgifter til etablering af hovedvarmeledninger på ejendommen, og at fradragsansættelsen for de nævnte vurderinger hjemvises til vurderingsmyndigheden til beløbmæssig opgørelse.
 Skatteministeriet har principalt påstået frifindelse, subsidiært hjemvisning.
 Det indrømmede fradrag i grundværdien på 40.000 kr. for afholdte udgifter til etablering af dele af vandforsyningsanlægget på ejendommen er ikke størrelsesmæssigt bestridt.
 I Landsskatterettens afgørelse af 24. september 2012 hedder det


text:
blandt andet:
 Klagen vedrører fastsættelse af fradrag for forbedringer for vurderingsårene 2001, 2002, 2004 og 2006. Der klages over, at vurderingsankenævnet ikke har godkendt fradrag for en række byggemodningsudgifter.
 Repræsentantens påstand
 Vandforsyningsanlæg
 354.738 kr.
 Varmeforsyningsanlæg
 1.244.301 kr.
 Vurderingsankenævnets afgørelse stadfæstes
 Der er ikke godkendt fradrag for udgifter til vandforsyningsnet, varmeforsyningsnet, tilslutningsafgift til varme, stikledninger samt projektering og tilsyn, jf. vurderingslovens §§ 17 og 18.
 6.2. Forsyningsnet og tilslutningsafgifter til el, vand og varmeforsyning Der er i henhold til klageskrivelsen anført udgifter til:
 Vandforsyningsnet
 6 % af udgiften til VVS-entreprisen kr. 3.620.655 vedrørende vandinstallationer
 217.239 kr.
 Elforsyningsnet
 15 % af udgiften til El-entreprisen kr. 1.642.120
 246.318 kr.
 Vedrørende fjernvarmeforsyningsnet
 Etape 1 punkt 74 Stikledninger
 Etape 2 punkt 74 Stikledninger
 1.259.000 kr.
 2.659.000 kr.
 De anførte udgifter til el og vand anses at være afholdt inde på grunden, idet det anførte er en del af tilbudsprisen for byggeriet i sin helhed.
 Herudover er der anført udgifter til tilslutningsafgifter til:
 elforsyning på i alt kr. 780.000. Beløbet er dokumenteret med henvisning til byggeregnskabet
 vandforsyning på i alt kr. 96.000. Beløbet er dokumenteret med henvisning til byggeregnskabet
 varmeforsyning på i alt kr. 780.314. Beløbet er dokumenteret via byggeregnskabet - og er anført som fjernvarmestik
 I forbindelse med sagsbehandlingen i Vurderingsankenævnet, er der indkaldt dokumentation for tilslutningsbidrag til vand, el og varme i form af fakturaer. idet det ikke ud fra byggeregnskabet (Skema 3) er muligt at se tilslutningsafgifternes fordeling og omfang samt forfaldstidspunkter og vilkår. G1 ApS har meddelt, at dette ikke er muligt at forelægge og henviser til tidligere indsendt materiale.
 Det er Vurderingsankenævnets opfattelse, at alene af den grund, at det ikke er muligt at få oplysninger frem til bedømmelse af fradragene omkring tilslutningsvilkårene for vand, varme og el, er der ikke fradrag for tilslutningsafgifterne jf. Vurderingslovens § 17 som anfører, at der gives fradrag, når de "fornødne oplysninger foreligger".
 Endvidere er tilslutningsbidragene ikke en del af grundkøbesummen, men først opkrævet efterfølgende, hvilket fremgår af skødets vilkår 3, 2. afsnit.
 Herudover finder nævnet at der ikke er fradrag konkret vedrørende tilslutningsafgift til varmeforsyningen, idet pligten jf. lokalplan 05-031 til at svare afgiften først indtræder i forbindelse med bebyggelsen - og derved alene tjener bebyggelsen. Derved medfører tilslutningsafgiften ikke en grundforbedring - og derved en værdiforøgelse på grunden, hvilket er kravet jf. Vurderingslovens §§ 17 og 18. Dette er også i overensstemmelse med Landsskatteretsafgørelse refereret i Tidsskrift for Skatter og Afgifter 1995.610.
 Endelig skal det bemærkes. at den anførte udgift er dokumenteret ved byggemodningsregnskabets udgift til fjernvarmestik. Der foreligger ikke nærmere specifikation af denne udgift, hvorved det ikke er muligt konkret at forholde sig til den anførte udgift.
 Det interne ledningsnet vedrørende varmeforsyningen anses endvidere ikke for påvist at have bibragt den ubebyggede grund en værdiforøgelse. Ledningsnettet er anlagt i forbindelse med byggeriet - og tilslutningspligten til det eksterne ledningsnet foreligger først i forbindelse med byggeriet. Idet der ikke er indsendt det ønskede materialer vedrørende tilslutningsafgifter, er det ikke muligt konkret at forholde sig til, hvad tilslutningsbidraget dækker. Udgifterne er derfor ikke fradragsberettiget


text:
jf. Vurderingslovens §§ 17 og 18 stk. 1.
 Det interne ledningsnet vedrørende el- og vandforsyningen anses endvidere ikke for påvist at have bibragt den ubebyggede grund en værdiforøgelse. Ledningsnettet er anlagt i forbindelse med byggeriet - og tilslutningspligten til det eksterne ledningsnet foreligger først i forbindelse med byggeriet. Idet der ikke er indsendt det ønskede materialer vedrørende tilslutningsafgifter, er det ikke muligt konkret at forholde sig til, hvad tilslutningsbidraget dækker. Udgifterne er derfor ikke fradragsberettiget jf. Vurderingslovens §§ 17 og 18 stk. 1.
 Samlet for dette punkt, så bortfalder fradragene på kr. 780.000 og kr. 96.000. som er godkendt af Vurderingsmyndigheden.
 Vurderingslovens §§ 13, stk. 1, 17 og 18 har følgende ordlyd:
 § 13. Ved grundværdien forstås værdien af grunden (med grundforbedringer) i ubebygget stand under hensyn til beskaffenhed og beliggenhed og, til en i økonomisk henseende god anvendelse.
 Stk. 2. Fradrag må ikke gives for forbedringer, som er fuldført længere tilbage end 30 år - for skov, der vurderes i henhold til § 15. stk. 1-3. dog 60 år - for vurderingen.
 For at en forbedring kan karakteriseres som en grundforbedring, skal der være tale om en foranstaltning af materiel karakter, som har øget den almindelige handelsværdi af grunden i ubebygget stand.
 Desuden bemærker retten, at det ifølge gældende praksis er den, der ønsker et fradrag, der har bevisbyrden for fradragets berettigelse. Dette følger af Højesterets afgørelse af den 19. marts 2004, offentliggjort i SKM2004.162.HR
 Interne anlæg - varme- og vandforsyningsnet
 Af Vurderingsvejledningens afsnit C.3 vedrørende fradrag i grundværdien for udgifter til grundforbedringer fremgår bl.a.:
 Er ejendommen imidlertid så stor, at det vil være naturligt at betragte en del af de på ejendommen værende vej- og forsyningsanlæg som et hovedanlæg til betjening af dele af ejendommen i tilfælde af udstykning, kan der være grundlag for at give fradrag for disse anlæg. Det kunne eksempelvis være tilfældet i et område, som en lokalplan udlægger til tæt/lav bebyggelse med andelsboliger. Her kunne der alternativt være tale om en traditionel rækkehusbebyggelse, som jf. ovenstående ville være berettiget til fradrag for anlæg uden for ejendommen. I SKM2010.271.LSR fandt Landsskatteretten, at udgifter til etablering af ekstern vej kan berettige til fradrag for forbedringer. Hvorvidt der i det konkrete tilfælde kan gives fradrag for forbedringer inde på grunden afhænger af lokalplanens udformning og udstykningens størrelse. Ved indrømmelse af fradrag for forbedringer for interne forsyningsanlæg skal man være opmærksom på, at fradrag kun gives for selve hovedanlægget. Stikledninger fra hovedanlægget og ud til de enkelte boliger berettiger ikke til fradrag, da denne udgift betragtes som en del af byggeomkostningerne.
 Landsskatteretten bemærker, at for storparceller, hvor grundværdien ansættes efter byggeretsværdiprincippet, fastsættes grundværdien ud fra den byggeretsværdi og arealværdi, der er ansat for en normalgrund i naboparcelhusområder. Det følger heraf, at sædvanlige byggemodningsudgifter vedrørende anlæg uden for grunden for naboparcelhusgrundene også kommer til at indgå i grundværdien for storparceller. Medens parcelhusejendommene vil have ret til fradrag for forbedring i grundværdien for disse udgifter, vil storparceller - hvor tilsvarende byggemodningsudgifter typisk vil være afholdt inde på grunden - ikke


text:
uden den ovenfor citerede undtagelsesbestemmelse om hovedanlæg have adgang til fradrag for sådanne byggemodningsudgifter.
 Det er rettens opfattelse, at hovedanlægsbetragtningen, der er en undtagelse til hovedreglen om, at der kun gives fradrag for forbedringer for udgifter afholdt uden for grunden, bør fortolkes snævert og alene kan finde anvendelse ved ansættelsen af storparceller, hvor det må antages, at der i grundværdiansættelsen indgår udgifter til intern byggemodning af grunden.
 Grundens størrelse andrager 30.585 m2 og det vil derfor være muligt, at foretage en yderligere udstykning af grunden. Således er den objektive betingelse for eventuelt at anvende principperne for hovedanlægsbetragtningen, opfyldt og således vil grundejeren kunne indrømmes fradrag for sine udgifter afholdt til byggemodning inde på grunden, såfremt de øvrige betingelser for i vurderingslovens §§ 17-18 er opfyldt.
 Vedrørende varmeforsyningsanlæg
 Landsskatteretten lægger til grund, at det på grundene værende varmeforsyningsanlæg er konstrueret / anlagt således, at anlægget er selvstændigt dimensioneret til det konkrete byggeri. Varmeforsyningsanlægget er opbygget omkring en selvstændig varmecentral indeholdende en varmeveksler som betjener samtlige bygninger på grunden. Anlægget er således helt selvstændigt og står ikke i direkte forbindelse med det offentlige fjernvarmeforsyningsnet der alene betjener varmecentralen. De på grunden anlagte forsyningsledninger fra varmecentralen og ud til de enkelte bygninger må således anses for alene at være anlagt til betjening af den konkrete bebyggelse.
 Den beskrevne konstruktionsmåde medfører, at dette varmeforsyningsanlæg ikke vil kunne finde anvendelse såfremt en anden bebyggelse blev opført på grunden, idet hele anlægget konkret er dimensioneret og anlagt til alene at betjene den aktuelle bebyggelse.
 På den baggrund finder Landsskatteretten, at de i vurderingsvejledningen opstillede betingelser ikke er opfyldt, idet anlægget ikke vil kunne finde generel anvendelse og derfor ikke vil kunne betjene dele af ejendommen i tilfælde af grundens udstykning
 Landsskatteretten stadfæster således med denne begrundelse vurderingsankenævnets afgørelse vedrørende varmeforsyningsanlægget.
 Vedrørende vandforsyningsanlæg
 Retten finder, at dele af det på grunden anlagte vandforsyningsanlæg har karakter af et hovedanlæg der vil kunne betjene dele af ejendommen i tilfælde af udstykning.
 Retten indrømmer efter det oplyste et skønsmæssigt fradrag for anlægsudgiften med 40.000 kr.
 Der har for retten bl.a. været fremlagt oversigtsbilag, der viser vand- og varmeforsyningsnettenes placering på ejendommen, herunder med angivelse af hvilken del af vandforsyningsnettet Landsskatteretten har anset for at være et hovedanlæg og hvilke dele af forsyningsnettene, der er omstridt. De nævnte oversigtskort er optaget som bilag til denne dom [ikke gengivet.red.SKAT]
 Boligforeningen har i et påstandsdokument anført følgende hovedanbringender, der er gentaget og uddybet under proceduren:
 Den dagældende vurderingslovs § 17 havde følgende ordlyd:
 Hvad der forstås ved en grundforbedring er således uomtalt i loven. Det overordnede formål med § 17 er, at der skal ske friholdelse af grundforbedringer for beskatning. Dette har været formålet med loven siden indførelsen i 1922. Formålet er således at fremme, at der sker sådanne urundforbedringer.
 Det ligger helt fast i praksis, at udgifter til forsyningsanlæg, fx vand- og varmeforsyningsledninger kan berettige til fradrag i grundværdien i henhold til vurderingslovens § 17.
 Som udgangspunkt godkendes kun fradrag for forsyningsanlæg uden for ejendommen. Der godkendes dog også fradrag for anlæg


text:
på selve ejendommen, såfremt anlægget har karakter af hovedanlæg.
 Om den såkaldte hovedanlægsbetragtning fremgår følgende af SKM2013.369.HR;
 Efter Skattemyndighedernes langvarige praksis gives fradrag for vej- og forsyningsanlæg mv. i fx et traditionelt parcel- og rækkehuskvarter i reglen kun for udgifter til anlæg uden for den pågældende grund, men udgifter til anlæg samt pladsbelægning mv. på selve grunden anses for at være en del af byggeomkostningerne. Der gives eksempelvis fradrag for kloak frem til skel, men ikke fra skel til hus.
 Fra denne hovedregel gælder efter skattemyndighedernes praksis en undtagelse for større ejendomme udlagt til fx tæt lav bebyggelse gned andelsboliger, idet der for sådanne ejendomme kan gives fradrag for udgifter til hovedanlæg, der betjener en større del af ejendommen. Baggrunden herfor er, at der alternativt ved en udstykning til fx traditionel rækkehusbebyggelse ville være fradragsret for udgifter til fællesanlæg, som befinder sig uden for de enkelte udstykkede ejendommes skel. Der kan efter myndighedernes praksis gives fradrag for hovedanlæg på linje med den adgang til at give fradrag for foranstaltninger uden for grunden, som øger værdien af grunde i traditionelle parcel- eller rækkehuskvarterer. Der kan således gives fradrag for et hovedanlæg bestående af f.eks. en hovedforsyningsledning, der betjener eller fremover vil betjene en større del af ejendommen, mens stikledninger fra hovedledningen og til de enkelte bygninger eller boliger ikke udgør et hovedanlæg.
 Det gøres gældende, at hvis sagsøgers ejendom, som er bebygget med 80 boliger, blev udstykket som traditionel rækkehusbebyggelse, hvor hver enkelt rækkehus udgør en selvstændig ejendom, ville vand- og varmeledningerne betjene flere ejendomme, og dermed udgøre fællesanlæg for flere ejendomme. Ledningsanlæggene udgør dermed hovedanlæg, som defineret af Højesteret i SKM2013.369.HR, hvorfor der er fradragsret for anlæggene i henhold til vurderingslovens § 17.
 Til støtte herfor henvises til SKM2013.819.BR.
 Som begrundelse herfor anførte retten:
 Efter praksis, som beskrevet i Højesterets dom refereret i SKM2013.369.HR, er det afgørende for, hvorvidt der på en storparcel kan godkendes fradrag for grundforbedringer for en del af et forsyningsanlæg, om den pågældende del af anlægget kan karakteriseres som et hovedanlæg til betjening af en større del af ejendommen, svarende til foranstaltninger uden for de enkelte grunde i et traditionelt parcel- eller rækkehuskvarter.
 Kloakledningen markeret med gult på bilaget til dommen betjener husnummer 9, 11 og 13. Den må således karakteriseres som en hovedledning, der i tilfælde, hvor der var sket udstykning, ville kunne betjene flere ejendomme på tilsvarende vis, som de med grønt markerede ledninger.
 Sagsøgeren gives derfor medhold i sin påstand om, at der også skal indrammes sagsøgeren fradragsret for denne anlægsudgift.
 Det bemærkes, at der mellem parterne er enighed om, at ledningsanlæggene har medført en stigning i grundværdien, såfremt der er tale om hovedanlæg.
 Intern vandforsyning
 Det fremgår af Landsskatterettens kendelse (bilag 2) side 2, at Landsskatteretten har godkendt fradrag for vandforsyningsanlæg for 40.000 kr.
 Landsskatterettens bemærkninger og begrundelse ses på side 9 f. Vedrørende "interne anlæg - varme- og vandforsyningsnet", anfører Landsskatteretten på side 10 sidste afsnit:
 Grundens størrelse andrager 30.585 m2 og det vil derfor være muligt, at foretage en yderligere


text:
udstykning af grunden. Således er den objektive betingelse for eventuelt, at anvende principperne for hovedanlægsbetragtningen, opfyldt og således vil grundejeren kunne indrømmes fradrag for sine udgifter afholdt til byggenmodning inde på grunden, såfremt de øvrige betingelser i §§ 17-18 er opfyldt.
 Under overskriften "vedrørende vandforsyningsanlæg" fremgår, at
 Retten finder, at dele af det på grunden anlagte vandforsyningsanlæg har karakter af et hovedanlæg der vil kunne betjene dele af ejendommen i tilfælde af udstykning. Retten indrømmer efter det oplyste et skønsmæssigt fradrag for anlægsudgiften med 40.000 kr.
 På anmodning har Landsskatteretten oplyst, hvilke ledninger der i kendelsen anses som et hovedanlæg og dermed som fradragsberettiget. Ledningerne har Landsskatteretten markeret med blå farve på det ledningskort, der er fremlagt som bilag 11. Ledningerne er identiske med de ledninger, der er markeret med grøn på oversigtskortet i bilag 15.
 Det gøres gældende, at de ledninger, som er markeret på det reviderede bilag 1, og som er identiske med de ledninger, der er markeret med orange i oversigtskortet i bilag 15, og som Landsskatteretten altså ikke har godkendt fradrag for, udgør hovedanlæg og dermed er fradragsberettigede på samme vis som de ledninger Landsskatteretten har godkendt fradrag for og som er markeret i bilag 11 og med grøn i bilag 15.
 Der skal i denne forbindelse henvises til bilag 17, hvoraf det fremgår, at de vandledninger som Landsskatteretten har godkendt fradrag for løber fra varmecentralen og har en rørdimension på Ø51 mm. Den med gul markerede vandforsyningsledning, som løber uden om varmecentralen og har en rørdimension på Ø 110 mm og kan således forsyne flere boliger.
 Det gøres gældende, at den gule vandledning med en rørdimension som er dobbelt så stor (Ø 110 mm), som de grønne vandledninger, der er godkendt fradrag for (Ø 51 mm), kan forsyne flere boliger og dermed i endnu højre grad udgør hovedanlæg. Endvidere bemærkes, at den gule ledning i modsætning til den grønne ledning ikke går igennem teknikrummet.
 Intern varmeforsyning
 Varmeledningskort med markering af de ledninger, der efter sagsøgers opfattelse udgør hovedanlæg, er fremlagt som bilag 8. De pågældende ledninger er ligeledes markeret med orange på det korrigerede bilag 16.
 Landskatteretten afviser som sagt at godkende fradrag for varmeforsyningen på grunden. Af bilag 2 side 11 vedrørende varmeforsyningsanlæg, fremgår, at Landsskatteretten lægger vægt på, at det på grunden værende varmeforsyningsanlæg er konstrueret således, at anlægget er selvstændigt dimensioneret til det konkrete byggeri, og at varmeforsyningsanlægget er opbygget omkring en selvstændig varmecentral indeholdende en varmeveksler som betjener samtlige bygninger på grunden. Anlægget er ifølge Landsskatteretten helt selvstændigt og står ikke i forbindelse med det offentlige fjernvarmeforsyningsnet, der alene betjener varmecentralen, hvorfor de på grunden anlagte forsyningsledninger fra varmecentralen anses for alene at være anlagt til betjening af den konkrete bebyggelse.
 Det gøres fra sagsøgers side gældende at et forsyningsanlæg på en ejendom altid vil være dimensioneret efter den konkrete bebyggelse på ejendommen, uanset hvilken forsyningstype der er tale om. Hvor mange boliger en forsyningsledning kan betjene afhænger af ledningsstørrelse. Jo større ledningen er desto flere boliger kan den forsyne og


text:
jo dyrere er ledningen. En bygherre vælger i sagens natur ikke en større og dyrere ledning end antallet af de projekterede boliger nødvendiggør.
 Endvidere bemærkes at det forhold at et anlæg er "selvstændigt" ikke er til hinder for at anlægget kan betjene flere ejendomme, hvorfor forholdet ikke har betydning for hovedanlægsbetragtningen.
 Sagsøgte har gjort gældende, at der ikke er tale om et hovedanlæg, idet ledningerne ikke er "genanvendelige". Det bestrides, at der gælder et krav om genanvendelighed.
 Et krav om genanvendelighed fremgår da heller ikke af den Juridiske Vejledning.
 Sagsøgte gjorde et lignende anbringende gældende i SKM2013.369.HR, men Højesteret gav ikke sagsøgte medhold heri. Tværtimod anførte Højesteret udtrykkeligt, at det var tilstrækkeligt, for at et anlæg kunne betegnes som hovedanlæg, at det "betjener eller fremover vil betjene en større del af ejendommen".
 Da de omtvistede varmeledninger betjener en større del af ejendommen. er der således tale om et hovedanlæg i henhold til SKM2013.369.HR.
 Det bemærkes. at SKM2013.388.VLR er anket. Det samme gælder SKM2013.760.BR samt Retten i Aalborgs dom af 3. januar 2014 i BS 7-222/2013 (SKM2014.79.BR).
 Da flere af ledningerne markeret med orange på bilag 15 og det korrigerede bilag 16 vil tjene flere i tilfælde af udstykning, er der tale om fradragsberettigende hovedledninger. Landsskatterettens skøn vedrørende fradragsberettigelsen af vand- og fjernvarmeledninger på ejendommen er derfor i strid med SKM2013.369.HR, hvorfor sagen skal hjemvises til vurderingsmyndighederne.
 Skatteministeriet har i et påstandsdokument anført følgende hovedanbringender, der er gentaget og uddybet under proceduren:
 Til støtte for den nedlagte frifindelsespåstand gøres det overordnet gældende, at der ikke er grundlag for at tilsidesætte Landsskatterettens kendelse af 24. september 2012 (bilag 2), og sagsøgeren er derfor ikke berettiget til henholdsvis yderligere fradrag og fradrag for udgifter til etablering af vand- og varmeforsyningsledninger internt på den i sagen omhandlede ejendom i henhold til vurderingslovens dagældende § 17.
 Fradrag efter vurderingslovens dagældende § 17 er betinget af, at der foreligger en forbedring, der bevirker en stigning i grundværdien. Det er alene foranstaltninger, der påvirker værdien af den ubebyggede grund, som indgår i værdiansættelsen, jf. vurderingslovens § 13, stk. 1, og det er derfor også kun sådanne foranstaltninger, der er omfattet af vurderingslovens dagældende § 17. Udgifter til forbedringer, der har en sådan integreret sammenhæng med byggeriet på grunden, at de kun har reel værdi i forbindelse med dette, er ikke omfattet af vurderingslovens dagældende § 17, jf. bl.a. SKM2013.369.HR, SKM2013.879.HR og SKM2013.388.VLR.
 Udgangspunktet er, at udgifter til anlæg på selve grunden ikke berettiger til fradrag efter vurderingslovens dagældende § 17. Arbejder på selve ejendommen henregnes således som udgangspunkt til byggeomkostningerne.
 Praksis vedrørende vej- og forsyningsanlæg er i SKATs Den juridiske vejledning 2014-1, afsnit H.A.3.3.2 sammenfattet således:
 Efter praksis gælder der en undtagelse fra denne hovedregel for større ejendomme, der er udlagt til fx tæt lav bebyggelse med andelsboliger. For sådanne ejendomme kan der gives fradrag for udgifter til hovedanlæg, der betjener en større del af ejendommen. Baggrunden for dette er, at der alternativt ved en udstykning til fx traditionel rækkehusbebyggelse ville være fradragsret for udgifter til fællesanlæg,


text:
som befinder sig uden for de enkelte udstykkede ejendommes skel. Der kan efter praksis gives fradrag for hovedanlæg på linje med den adgang til at give fradrag for foranstaltninger uden for grunden, som øger værdien af grunde i traditionelle parcel- eller rækkehuskvarterer.
 Udgifter til kloakering og etablering af vand-, gas-, varme- og elforsyning kan berettige til fradrag for forbedringer ud fra de netop beskrevne regler. Det gælder også den del af udgifterne til landinspektør, projektering og tilsyn, som vedrører kloak, vand og el.
 Hovedanlægsbetragtningen er således en undtagelse til det ovennævnte udgangspunkt. Højesteret har ved SKM2013.369.HR anerkendt skattemyndighedernes praksis på området, som Landsskatterettens kendelse af 24. september 2012 (bilag 2) også er udtryk for. Der er ikke med SKM2013.369.HR indført nye eller udvidede kriterier for bedømmelsen af om der foreligger et fradragsberettiget hovedanlæg. Dette bekræftes også derved, at Højesteret efterfølgende i SKM2013.879.HR vedrørende interne stier har fastslået, at der ikke var grundlag for at tilsidesætte Landsskatterettens vurdering, der var baseret på den af Højesteret i SKM2013.369.HR anerkendte praksis og de principper, den hviler på.
 Det påhviler efter fast retspraksis sagsøgeren at godtgøre, at en given foranstaltning har karakter af et fradragsberettiget hovedanlæg, jf. bl.a. SKM2013.879.HR og SKM2013.388.VLR. Denne bevisbyrde har sagsøgeren ikke løftet.
 Ad vandforsyningsledningerne:
 Det gøres gældende, at der ikke er grundlag for at tilsidesætte Landskatterettens vurdering, der er baseret på den ovenfor beskrevne praksis og de principper, den hviler på. Sagsøgeren er derfor ikke berettiget til yderligere fradrag for udgifter til etablering af vandforsyningsledninger internt på den i sagen omhandlede grund.
 Det er sagsøgtes opfattelse, at de vandforsyningsledninger, der er markeret på bilag 11 (og med grøn farve på bilag 15) udgør et fradragsberettiget hovedanlæg. Det er derfor alene udgifterne hertil, der er fradragsberettigede efter vurderingslovens dagældende § 17.
 Sagsøgte gør i den forbindelse gældende, at Landsskatteretten har fastsat fradraget skønsmæssigt, og at der ikke er grundlag for at tilsidesætte dette skøn. Skønnet kan alene tilsidesættes, såfremt sagsøgeren godtgør, at skønnet er udøvet på forkert grundlag, eller hvis det går uden for rammerne af det skøn, der tilkommer myndighederne i sager af den foreliggende karakter, jf. f.eks. UfR 1999.1178 H og SKM2009.37.HR. Denne bevisbyrde har sagsøgeren ikke løftet.
 Sagsøgte gør endvidere gældende, at sagsøgeren ikke har godtgjort, at de vandforsyningsledninger, der er markeret på korrigeret bilag 1 (og orange farve på bilag 15), udgør fradragsberettigede hovedanlæg. De pågældende forsyningsledninger er anlagt således, at de nøje følger de på ejendommen opførte bygninger, og de har således ikke nogen selvstændig værdi for grunden i ubebygget stand. De pågældende forsyningsledninger har kun reel værdi i forbindelse med byggeriet De pågældende forsyningsledninger har derfor karakter af stikledninger, og berettiger derfor ikke til fradrag, jf. SKM2013.369.HR, SKM2013.879.HR. SKM2013.388.VLR. SKM2013.536.ØLR, SKM2013.760.BR, SKM2013.806.BR og SKM2014.139.BR.
 Det bemærkes, at det ikke fremgår af V&S beregningen, at der er vandforsyningsnet på den i sagen omhandlede grund med en rørdimension på Ø 110 mm. I den forbindelse bemærkes det, at eventuelle variationer i rørdimensionerne af vandforsyningsledningerne ikke medfører, at der er grundlag for at tilsidesætte Landsskatterettens vurdering.
 Ad


text:
varmeforsyningsledningerne:
 Det gøres gældende, at der ikke er grundlag for at tilsidesætte Landskatterettens vurdering, der er baseret på den ovenfor beskrevne praksis og de principper, den hviler på. Sagsøgeren er derfor ikke berettiget til fradrag for udgifter til etablering af varmeforsyningsledninger internt på den i sagen omhandlede grund.
 Sagsøgte gør gældende, at sagsøgeren ikke har godtgjort, at de varmeforsyningsledninger, der er markeret med orange farve på korrigeret bilag 16, udgør et hovedanlæg, og dermed har medført en forøgelse af grundens værdi i ubebygget stand.
 Det er alene den del af et forsyningsanlæg, der medfører en stigning i grundens værdi i ubebygget stand, der udgør et fradragsberettiget hovedanlæg. Det er ubestridt, at varmeforsyningsanlægget er konstrueret således, at det er selvstændigt dimensioneret til det konkrete byggeri. Anlægget er opbygget omkring en selvstændig varmecentral med en varmeveksler, der betjener samtlige bygninger på grunden. Anlægget er således helt selvstændigt og står ikke i direkte forbindelse med det offentlige fjernvarmeforsyningsnet. De på grunden anlagte varmeforsyningsledninger fra varmecentralen og til de enkelte bygninger er således alene anlagt til betjening af den konkrete bebyggelse og har ingen værdi uden denne.
 Konstruktionen af det på ejendommen anlagte varmeforsyningsanlæg medfører således, at varmeforsyningsanlægget ikke vil kunne finde anvendelse, hvis der blev opført en anden bebyggelse på grunden. De pågældende varmeforsyningsledninger udgør derfor ikke et hovedanlæg, jf. herved også SKM2013.760.BR og SKM2014.79.BR.
 Sagsøgeren har endvidere påberåbt sig Landsskatterettens kendelse af 31. marts 2011 i j.nr. 08-00571 (bilag 13). Det er korrekt, at grundejeren i den pågældende sag fik godkendt et skønsmæssigt fradrag for etablering af varmeforsyningsanlæg; et fradrag svarende til mindre end 1/3 af grundejerens påstand. Baggrunden for, at grundejeren fik fradrag var, at Landsskatteretten ikke havde mulighed for at basere skønnet på ingeniørtekniske beregninger. Det bemærkes, at kendelsen ligeledes blev påberåbt i SKM2013.760.BR og SKM2014.79.BR, hvor retten ikke tillagde kendelsen betydning.
 Forsyningsledninger, der knytter sig til den på ejendommen opførte bebyggelse og alene har værdi i sammenhæng med denne konkrete bebyggelse, medfører ikke en stigning i grundens værdi i ubebygget stand, og er derfor ikke omfattet af begrebet hovedanlæg. Sådanne forsyningsledninger har karakter af stikledninger, jf. herved også SKM2013.369.HR, SKM2013.879.HR og SKM2013.388.VLR.
 I relation til det af sagsøgeren anførte vedrørende "genanvendelseskravet" bemærkes det, at kravet er fastslået i retspraksis, jf. SKM2013.388.VLR.
 Endvidere gøres det gældende, at de pågældende forsyningsledninger i øvrigt er anlagt således, at de nøje følger de på ejendommen opførte bygninger, og de har således ikke nogen selvstændig værdi for grunden i ubebygget stand.
 De pågældende forsyningsledninger har kun reel værdi i forbindelse med byggeriet. De pågældende forsyningsledninger har derfor karakter af stikledninger, og berettiger derfor ikke til fradrag. jf. SKM2013.369.HR, SKM2013.879.HR, SKM2013.388.VLR, SKM2013.536.ØLR, SKM2013.760.BR, SKM2013.806.BR og SKM2014.139.BR.
 Efter den dagældende vurderingslovs § 17 gives der fradrag i grundværdien for forbedringer, der bevirker en stigning i grundværdien. Efter lovens § 13, stk. 1, udgør grundværdien værdien af grunden med grundforbedring i ubebygget stand under hensyn til beskaffenhed og beliggenhed og til en i økonomisk henseende god anvendelse. Der kan således kun gives fradrag efter § 17, hvis


text:
forbedringerne medfører en stigning af værdien af grunden i ubebygget stand.
 Udgangspunktet er, at udgifter til anlæg på selve grunden ikke berettiger til fradrag efter den dagældende vurderingslovs § 17.
 Ved SKM2013.369.HR er det fastslået, at der i overensstemmelse med skattemyndighedernes praksis vedrørende større ejendomme udlagt til f.eks. tæt, lav bebyggelse med andelsboliger kan gives fradrag for udgifter til hovedanlæg, der betjener større dele af ejendommen på linje med adgangen til at give fradrag for foranstaltninger uden for grunden, der øger værdien af grunde i traditionelle parcel- eller rækkehuskvarterer. Der kan således gives fradrag for et hovedanlæg bestående af f.eks. en hovedforsyningsledning, der betjener eller fremover vil betjene en større del af ejendommen, mens stikledninger fra hovedledninger til de enkelte bygninger eller boliger ikke udgør et hovedanlæg.
 Som anført af Landsskatteretten er den objektive betingelse for at anvende principperne for hovedanlægsbetragtningen efter grundens størrelse og deraf følgende mulighed for yderligere udstykning af grunden opfyldt, hvorfor boligforeningen vil kunne indrømmes fradrag for sine udgifter afholdt til byggemodning inde på grunden, hvis de øvrige betingelser i vurderingslovens § 17 og 18 er opfyldt.
 Landsskatteretten har herefter efter en konkret vurdering ikke fundet, at varmeforsyningsanlægget opfylder de betingelser, der er opstillet i vurderingsvejledningen for at indrømme fradrag for udgiften til anlægget som et hovedanlæg, og har alene fundet, at dele af det på grunden anlagte vandforsyningsanlæg har karakter af et hovedanlæg. Landsskatteretten har vedrørende varmeforsyningsanlægget bl.a. henvist til, at anlægget på grund af den anvendte konstruktionsmåde ikke vil kunne finde anvendelse ved opførelse af anden bebyggelse på grunden, og således ikke vil kunne betjene dele af ejendommen i tilfælde af grundens udstykning.
 Som anført i Højesterets afgørelse af 6. december 2013 (SKM2013.879.HR) er spørgsmålet herefter, om der er tilstrækkeligt grundlag for at tilsidesætte den konkrete vurdering, som Landsskatteretten har foretaget vedrørende anlæggene.
 Det er ubestridt, at anlæggene blev udført i forbindelse med det pågældende byggeri på grunden, og det fremgår af de fremlagte kortbilag, at vand- og varmeforsyningsledningerne nøje følger bygningerne på grunden. Varmeforsyningsanlægget er endvidere dimensioneret til byggeriet på ejendommen og opbygget omkring en selvstændig varmecentral indeholdende en varmeveksler, som betjener samtlige bygninger på grunden. Anlægget står ikke i forbindelse med det offentlige fjernvarmeforsyningsnet, som alene tjener varmecentralen.
 Der er efter bevisførelsen ikke grundlag for at tilsidesætte Landsskatterettens vurdering, der er baseret på den ovenfor beskrevne administrative praksis og de principper, den hviler på. Ingen af de etablerede varme- eller vandforsyningsledninger, udover de allerede for Landsskatteretten anerkendte, kan således anses for en del af et hovedanlæg, der øger grundens værdi i ubebygget stand, jf. vurderingslovens § 17 sammenholdt med § 13.
 Skatteministeriets påstand tages herefter til følge som bestemt nedenfor.
 Efter sagens udfald skal boligselskabet betale sagsomkostninger til Skatteministeriet med 27.500 kr. Beløbet, der er inkl. moms, dækker Skatteministeriets udgift til advokatbistand. Retten har ved omkostningsfastsættelsen lagt vægt på sagens omfang og værdi.
 Sagsøgte. Skatteministeriet, frifindes.
 Inden 14 dage skal sagsøgeren, H1 Boligselskab, i sagsomkostninger til Skatteministeriet betale 27.500 kr.


text:
Skat.dk: Lejefiksering - løn eller udbytte - hovedaktionær - råderet
 SKM2007.274.ØLR
 5. afdeling, B-671-04 og B-474-05
 Udleje og bortforpagtning + Ejendomme i udlandet + Selskabsbeskatning
 Lejeindtægt, selskab, ejendom, Frankrig, råderet, hovedaktionær, udbytte
 Sagen vedrørte, om et aktieselskab skulle fikseres af en lejeindtægt for at have stillet en ejendom i Frankrig til rådighed for eneaktionæren, og i bekræftende fald om den fikserede indkomst var løn eller maskeret udlodning.
 Landsretten fandt, at eneaktionæren uden for sommersæsonen kunne disponere over ejendommen, og at han faktisk gjorde dette i et omfang, der svarede til en almindelig ejers henset til ejendommens beliggenhed og arbejdsmæssige forhold. Han havde benyttet ejendommen i mellem syv og ni uger i de fire år, sagen vedrørte.
 Landsretten fandt ikke, at der var en sådan sammenhæng mellem eneaktionærens aflønning som direktør i selskabet og hans rådighed over ejendommen i Frankrig, at der var grundlag for at tilsidesætte den aftalte løn mellem selskabet og ham. Landsretten lagde herefter denne aftale til grund, således at de fikserede lejelndtægter måtte anses for maskeret udlodning til eneaktionæren og ikke som løn.
 Ligningsvejledningen 2007-2 S.F.2.2.1
 Disse sager, der er anlagt henholdsvis den 8. marts 2004 og den 10. februar 2005, vedrører spørgsmålet, om der er hjemmel til at medregne en fikseret indkomst hos sagsøgeren, H1 A/S, for at have stillet en ejendom i Frankrig til rådighed for eneaktionæren A, og i bekræftende fald, om denne skal kvalificeres som løn eller maskeret udlodning. Sagerne vedrører således Landsskatterettens kendelser af henholdsvis 16. december 2003 og 12. november 2004.
 Sagerne er sammenlagt, således at der er sket en samlet behandling af sagerne.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende endelige påstande
 Skatteministeriet tilpligtes at anerkende, at skønsmæssigt ansatte lejeværdier af ejendommen i Frankrig for indkomstårene 1996, 1997, 1999 og 2000 skal nedsættes med henholdsvis 825.692 kr., 767.308 kr., 623.578 kr. og 542.475 kr.
 Ansættelserne af sagsøgerens skattepligtige indkomst for indkomstårene 1996, 1997, 1999 og 2000 hjemvises til fornyet behandling ved skattemyndighederne.
 Skatteministeriet tilpligtes at anerkende, at fikserede lejeindtægter for 1996, 1997, 1999 og 2000 ikke udgør løn til selskabets direktør.
 Sagsøgte har nedlagt følgende endelige påstande
 Indkomstårene 1996,1997 og 1999
 Frifindelse mod at Skatteministeriet anerkender, at lejeværdien af ejendommen i Frankrig for indkomståret 1996, 1997 og 1999 alene forhøjes med
 henholdsvis 339.589 kr., 308.575 kr. og 481.588 kr.
 Frifindelse mod at Skatteministeriet anerkender, at lejeværdien af ejendommen i Frankrig for indkomståret 1996, 1997 og 1999 alene forhøjes med henholdsvis 76.297 kr., 83.678 kr. og 39.771 kr.
 Frifindelse mod at Skatteministeriet anerkender, at lejeværdien af ejendommen i Frankrig for indkomståret 2000 alene forhøjes med 53.771 kr.
 I Landsskatterettens kendelse af 16. december 2003 er anført:
 Selvangiven indkomst før fremførselsberettiget underskud
 223.588 kr.
 1.173.053 kr.
 949.465 kr.
 293.972 kr.
 1.204.663 kr.
 910.691 kr.
 Sagen har været forhandlet på Landsskatterettens kontor med selskabets hovedaktionær og advokat, der ligeledes har haft lejlighed til at udtale sig for rettens medlemmer på et retsmøde.
 Selskabet, der er stiftet i 1988, har 2 ansatte, herunder selskabets eneaktionær, der er ansat som direktør.
 Selskabet ejer ca. 10% af aktiekapitalen i


text:
H2 A/S og ca. 30% af aktiekapitalen i H3 A/S. Aktierne er erhvervet i 1989-94 henholdsvis i 1994-96. Begge investeringer er risikable investeringer i ...-branchen, idet selskabernes resultater og kursudvikling afhænger af de opnåede resultater. Som en modvægt over for disse investeringer overvejede selskabets bestyrelse i 1992-93 bl.a. at investere i fast ejendom. På bestyrelsesmøde i selskabet den 10. november 1992 blev det således besluttet, at halvdelen af selskabets kapital skulle investeres i sikre værdipapirer, såsom stats- og kreditforeningsobligationer, at en fjerdedel skulle investeres i industriselskaber, og at den resterende fjerdedel skulle investeres i fast ejendom. På samme møde blev hovedaktionærens direktørløn med virkning fra november 1992 fastsat til 125.000 kr. pr. måned.
 Det var oprindeligt selskabets plan, at selskabet skulle investere i en forretningsejendom i hovedstadsområdet i Danmark. Der blev da også den 6. juli 1993 indgået aftale om køb af en konkret ejendom for 8.000.000 kr. Købet blev dog aldrig gennemført, idet ejendommens lejer udnyttede en forkøbsret til ejendommen.
 Imidlertid var priserne på fast ejendom i Frankrig, herunder i ...-området, særdeles gunstige. Selskabet erhvervede på den baggrund med overtagelsesdag den 1. februar 1994 en ejendom i Frankrig beliggende ..., for en kontant købesum på 11.500.000 FF, svarende til 12.055.076 kr. Det var hensigten, at ejendommen skulle udlejes, således at udlejningen kunne dække driftsomkostningerne. Selskabet forventede dog derudover, at der ville komme en værdistigning på ejendommen, der således kunne være en værdifast investering som modvægt over for den overvældende eksponering af næsten hele selskabets egenkapital i ...-branchen.
 Investeringen i ejendommen blev drøftet på bestyrelsesmøde i selskabet den 17. december 1993. Hovedaktionæren blev bemyndiget til at indgå aftale med en mægler om udlejning af ejendommen, således at mægleren kunne udleje denne til tredjemand i kortere perioder, men således, at mægleren samtidig kunne udleje ejendommen hele året. Der var dog enighed om, at hovedaktionæren i uger, hvor ejendommen ikke var udlejet, kunne benytte denne til privat brug under forudsætning af, at han til selskabet indbetalte husleje for et sådant brug med et beløb, der svarede til nettoindtægten ved udlejning til tredjemand.
 Selskabet indgik den 3. juli 1995 aftale med G1 Agency i Frankrig. G1 Agency fik herved fuldmagt til at administrere ejendommen med henblik på sæsonudlejning. Fuldmagten var i henhold til aftalens punkt 1.4 gældende for et år ad gangen, idet den i henhold til aftalen blev stiltiende forlænget. Aftalen er i overensstemmelse hermed blevet forlænget, således at den også var gældende for 1996 og 1997.
 Det fremgår af aftalen, at selskabet for hver periode fra 1. januar skal oplyse G1 Agency om, hvilke måneder ejendommen er ledig til udlejning. G1 Agency får i henhold til aftalens punkt 1.5 et honorar for administration og formidling, der udgør 20% af bruttolejen alt inklusive, og G1 Agency har i henhold til aftalens punkt 2.1 bl.a. til opgave at finde eventuelle lejere, at administrere ejendommen, at udleje den, at udfærdige og underskrive lejekontrakter samt at få foretaget alle mindre og presserende reparationer. Selskabet er til gengæld i henhold til aftalens punkt 2.2 forpligtet til


text:
ikke personligt at udleje ejendommen uden først at have rådført sig med G1 Agency samt til at stille ejendommen til rådighed. Selskabet har givet G1 Agency ret til at markedsføre ejendommen i Frankrig og i udlandet.
 Det er oplyst, at konkurrencen på udlejningsmarkedet i det pågældende område var særdeles hård i de omhandlede år. Det var derfor ikke muligt at udleje ejendommen i hele sæsonen, men alene hovedsageligt i højsæsonen, dvs. fra medio juni til medio september. Vanskelighederne med at udleje ejendommen i lavsæsonen skyldtes dog også, at G1 Agency ikke aktivt markedsførte ejendommen i denne periode, idet priserne, der kunne opnås, var for lave i forhold til udgifterne. Udgifter til rengøring før og efter et lejemål androg 6.000 FF. Der kunne på et korttidslejemål på 1 uge eller 14 dage i lavsæsonen højest opnås en ugeleje på 10.000 FF mod 40.000 FF i højsæsonen. Det kunne derfor ikke betale sig at leje ejendommen ud i lavsæsonen. Udlejning uden for højsæsonen har derfor kun fundet sted i begrænset omfang. Manglende isolering af ejendommen har endvidere forårsaget vandskader, som gjorde det vanskeligt at udleje ejendommen i sommeren 1997.
 Ejendommen var i 1996 udlejet i en uge i februar samt i juli måned for en samlet leje på 114.291 kr.
 Ejendommen var i 1997 udlejet i perioderne fra den 13. februar til den 1. marts og fra den 20. december til den 4. januar 1998 for en samlet leje på 50.795 kr. Den var også udlejet i perioden fra den 4. til den 31. juli for en leje på 98.646 kr. Den samlede lejeindtægt i 1997 udgjorde således 149.441 kr.
 Hovedaktionæren har i 1996 benyttet ejendommen i 3 uger i marts-april, i 3 uger i maj og i perioden fra den 16. til den 28. september. Han har betalt selskabet i alt 42.000 kr. i leje for disse perioder.
 Hovedaktionæren har i 1997 benyttet ejendommen i perioderne fra den 27. december 1996 til den 19. januar 1997, fra den 22. marts til den 13. april samt fra den 3. til den 25. maj. Han har betalt selskabet i alt 45.000 kr. i leje for disse perioder.
 Hovedaktionæren har om egen benyttelse af ejendommen i de pågældende år oplyst, at han har kontaktet G1 Agency og forespurgt, om ejendommen var udlejet i en bestemt periode. Hvis dette ikke var tilfældet, kunne han benytte ejendommen mod at betale udlejningsprisen netto efter bureauprovision.
 Selskabet er efter de i Frankrig gældende regler begrænset skattepligtig i Frankrig af indkomsten vedrørende den faste ejendom, og selskabet har indleveret selvangivelse til de franske skattemyndigheder vedrørende ejendommen. Selskabet har i 1996 og 1997 betalt henholdsvis 4.124 kr. og 10.968 kr. i skat i Frankrig vedrørende ejendommen.
 Ejendommens anskaffelsesværdi er i regnskaberne opgjort til 13.398.912 kr. pr. 1. januar 1996 og til 13.386.967 kr. pr. 1. januar 1997. Selskabets resultater er opgjort til 97.098.880 kr. henholdsvis 96.172.938 kr. før skat. Vederlaget til direktionen er opgjort til 666.667 kr. respektive 500.000 kr., og gager til selskabets 2 ansatte er opgjort til 1.128.383


text:
kr. henholdsvis 1.012.671 kr.
 Selskabet har for indkomstårene 1996 og 1997 selvangivet en skattepligtig indkomst på 223.588 kr. henholdsvis 293.972 kr. Der er ved opgørelsen af indkomsten fratrukket underskud af ejendommen i Frankrig med 525.356 kr. respektive 489.374 kr. De pågældende underskud er blevet opgjort således:
 114.291 kr.
 149.441 kr.
 Lejeindtægt, hovedaktionær
 Lejeindtægt i alt
 156.291 kr.
 Administration, G1 Agency
 Forsikringer og tyverisikring
 20.256 kr.
 20.962 kr.
 Tilsyn og gartner
 94.820 kr.
 70.768 kr.
 76.965 kr.
 61.756 kr.
 41.296 kr.
 65.392 kr.
 27.643 kr.
 15.216 kr.
 Afskrivning, inventar og installationer
 78.423 kr.
 30.577 kr.
 Afskrivning, ejendom
 267.739 kr.
 681.647 kr.
 683.815 kr.
 525.356 kr.
 489.374 kr.
 Der har under sagens behandling ved Landsskatteretten været afholdt syn og skøn på ejendommen. Af syns- og skønsrapporten fremgår bl.a.:
 "Det blev oplyst,
 ejendommen blev købt til en pris på FF. 11,5 mil. i 1994.
 ejendommen har været til salg til en pris på FF. 18 mil. og at den nu er nedsat til FF. 14 mil.
 ejendommen er opført omkring 1900.
 beboelsen er 350 kvm.
 der er en terrasse.
 der er 4 soveværelser.
 der er 2 stuer.
 der er 4 badeværelser.
 der er en swimmingpool.
 nuværende ejer har haft ejendommen siden 1. februar 1994.
 grundarealet er 3.313 kvm.
 der er alarm.
 der er dørtelefon.
 ejendommen var i samme stand i 1994, som ved besigtigelsen den 7. juni 2002.
 der har været en del vand - gennemtrængningsproblemer med terrassen/altanen over de nederste værelser, men at det nu var repareret.
 der var vand - gennemtrængningsproblemer med nogle radiatorer i værelser og badeværelser på nogle bestemte steder på radiatoren.
 altanen/terrassens fliser var blevet lagt om, og at den nu var tæt.
 Besvarelse af skønstemaet
 Skønsmanden anmodes om at besigtige og give en udførlig beskrivelse af ejendommen beliggende ..., Frankrig. I beskrivelsen ønskes bl.a. oplyst ejendommens størrelse, alder, standard, faciliteter, indretning, beliggenhed m.m.
 Derudover bedes skønsmanden indhente de fornødne oplysninger til besvarelse af følgende spørgsmål.
 Stor solid og præsentabel ejendom på 350 kvm. Beliggende højt og roligt samt tæt ved ..., Frankrig med en dejlig udsigt til ... bjergene og ...havet. Ejendommens grund er på 3.313 kvm. med tilhørende swimmingpool, og garage. Endvidere poolrum, samt varmepumperum. Ejendommen er indrettet med stor stue med udgange til altan. Spisestue med udgang til have. Køkken med hårde hvidvarer, dør til have, baggang. Mellemgang med toilet.
 Trappe til 1. sal. Repos, påklædningsværelse. Mellemgang med skabe, stort badeværelse, soveværelse med udgang til altan.
 Kælder er indrettet med mellemgang og 3 badeværelser, 3 toiletter og 3 soveværelser med udgang til have. El/rum. El-skabsrum. Vaskerum. Opbevaringsrum.
 Ejendommens standard er høj, velindrettet, høj kvalitet af materialer, marmorgulve, stuklofter, indbygget lys spot i lofter.
 Skønsmanden bedes fremkomme med sit bedste skøn over den objektive udlejningsværdi, der ville kunne oppebæres for ejendommen beliggende ..., Frankrig, på en helårsudlejningsaftale indgået mellem uafhængige parter for årene 1996 og 1997.
 Efter mit bedste skøn vil en årlig udlejning i året 1996 på en helårskontrakt være FF. 250.000,00. og året 1997 vil en årlig udlejning på en helårskontrakt være FF. 270.000,00.


text:
Skønsmanden bedes fremkomme med sit bedste skøn over den værdi, der svarer til den i Danmarks fastsatte offentlige ejendomsværdi for den i spørgsmål 1 nævnte ejendom pr. henholdsvis 1. januar 1996 og 1. januar 1997.
 Efter mit bedste skøn ville en offentlig skønnet ejendomsværdi fastsat i Danmark på en tilsvarende ejendom i året 1996 være på FF. 4.700.000,00 og ejendomsværdien i året 1997 ville have været FF. 4.900.000,00.
 Skønsmanden bedes oplyse, hvilke forhold, der indgår i besvarelsen af spørgsmålene, samt hvilken vægt disse forhold er tillagt.
 Forholdet der indgår i besvarelsen er, at jeg har efter mit bedste skøn vurderet ejendommens handelspris set ud fra ejendommens beliggenhed, standard, størrelse og indretning.
 Vægten er tillagt, at det var ikke særlig nemt, at sælge eller leje huse ud i denne periode.
 Endvidere har jeg vurderet forskellen fra min vurdering af handelsprisen til den ovenfor nævnte ejendomsværdi ved at tage forskellen mellem handelspris og ejendomsværdi ifølge Danmarks Statistisk beregning vedr. salg af ejendomme i området Gentofte i årene 1996 og 1997. Jeg har valgt Gentofte, fordi området er et attraktivt område, men ikke direkte til havet.
 Beregningen er taget direkte fra http://www.statistikbanken.dk/
 Beregningen ud fra Danmarks Statistisks beregning fra ejendomsværdi til handelspris har der været en stigning på henholdsvis 21,6% i sidste kvartal i året 1996, og 31,1% i året 1997.
 Citat fra http://www.statistikbanken.dk/
 Samlet pålidelighed
 Da de endelige tal indeholder alle salg i Gentofte området, må pålideligheden anses for at være meget høj.
 Skønsmanden bedes oplyse, såfremt der udover det materiale, der er fremlagt i forbindelse med udmeldelsen, er indgået materiale, som har dannet grundlag for besvarelsen af spørgsmålene.
 Ud over nævnte under modtaget dokumenter har jeg indhentet oplysningerne hos http://www.statistikbanken.dk/ vedr. vurderingen på forskellen mellem ejendomsværdien og handelsprisen.
 Der har ikke været indgået andet materiale, som har dannet grundlag for besvarelse af spørgsmålene, udover det som allerede er nævnt, under modtaget følgende dokumenter."
 Selskabets advokat har fremlagt en lejekontrakt, indgået mellem selskabet og G2 Consulting A/S, vedrørende leje af ejendommen i perioden fra den 1. januar til den 15. maj 2002. Det fremgår heraf, at lejen udgjorde 60.000 kr. for hele lejeperioden, og at den aftalte leje var fastsat under hensyn til, at lejeren måtte tåle diverse gener i forbindelse med, at ejendommen var udbudt til salg. Disse gener bestod bl.a. i, at lejeren måtte tåle, at ejendommen blev fremvist for køberemner, og at ejendommen i lejeperioden skulle gennemgå omfattende reparationer med henblik på klargørelse til salg, hvormed der i den væsentligste del af lejeperioden var håndværkere på ejendommen.
 Advokaten har for så vidt angår udlejningen af ejendommen i 1998, 1999, 2000, 2001 og 2002 fremlagt følgende oversigt, i hvilken lejen for 2002 er den leje, som selskabet hidtil har oppebåret:
 Samlet lejeind-
 tægt fra 3. mand
 Dækkende bl.a. perioderne
 258.350 kr.
 1/8-31/8 for 102.150 kr.; formentlig juli for 136.200 kr.
 272.422 kr.
 juni og juli for hhv. 79.461 kr. og 102.162 kr.; 8/8-22/8 for 73.575 kr.
 367.525 kr.
 1 uge i maj for 10.000 kr.; 18/6-9/7 for 102.150 kr.; 10/7


text:
- 31/7 for 113.500 kr. og 1/8-31/8 for 141.875 kr.
 283.750 kr.
 1/7-31/7 for 141.875 kr. og 1/8-31/8 for 141.875 kr.
 1/1-15/5 for 60.000 kr.*; 15/5-30/6 for 10.000 kr. og 1/8-31/8 for 19.060 Euro, svarende til ca. 143.000 kr.
 *Lejen fastsat under behørig hensyntagen til, at ejendommen i denne periode skulle gennemgå omfattende reparationer.
 Selskabets advokat har over for Landsskatteretten nedlagt påstand om, at selskabets skattepligtige indkomst for 1996 og 1997 før fremførselsberettiget underskud må nedsættes til det selvangivne, 223.588 kr. henholdsvis 293.972 kr.
 Advokaten har for det tilfælde, at Landsskatteretten finder, at der er grundlag for at medregne skønsmæssige lejeindtægter ved opgørelsen af resultatet for ejendommen, gjort gældende, at den skønsmæssigt beregnede leje er fastsat for højt i forhold til markedslejen.
 Hun har i den forbindelse oplyst, at G1 Agency udlejer flere hundrede villaer i området, men koncentrerer sig om sommersæsonen, der er højsæson. Priserne er i top, og villaerne kan lejes ud for en længere periode ad gangen, typisk 3-5 uger. Uden for sæsonen har der været forespørgsler om lejemål gennem årene, specielt i forbindelse med ... og de øvrige festivaler, der finder sted i foråret eller forsommeren. Ingen villaejere i området ønsker imidlertid at udleje deres boliger til festivalerne, da det er alment kendt, at alt bliver smadret på grund af vilde fester. Selskabet har derfor altid afslået anmodninger om udlejning op til disse begivenheder. G1 Agency gør - i lighed med de øvrige udlejere i ..., Frankrig - intet for at skaffe lejere i vintersæsonen. Markedet er stendødt. Priserne er i bund, og lejerne er kun interesserede i forlængede weekendophold eller maksimalt 1-2 uger. Dette kan ikke betale sig for hverken ejer eller udlejer på grund af et uprofitabelt misforhold mellem lav lejeindtægt og en stor administrationsbyrde indbefattende kontraktskrivning, ind- og udrengøring, betaling og udbetaling af depositum, linnedskift og inspektion for skader efter lejemålets ophør.
 Told- og Skattestyrelsen har efter forelæggelsen af sagens oplysninger bemærket følgende (uddrag):
 For så vidt angår ansættelsen af den objektive udlejningsværdi skal det bemærkes, at Ligningsrådet i sin afgørelse, offentliggjort den 21. august 2002 i SKM2001.331.LR har resolveret, at direktør A er omfattet af formodningsreglen i ligningslovens § 16, stk. 5, 2. pkt. Forespørgslen vedrørte Huset ... beliggende ..., Frankrig, altså den samme ejendom, som i klagesagen. Kopi af det sagsreferat, der har været forelagt Ligningsrådet, vedlægges til orientering.
 Ligningslovens § 16, stk. 5, havde ganske vist en anden formulering for tidspunktet for anmodningen om den bindende forhåndsbesked, idet lov nr. 459 i 1999 indsatte den formodning, at en ansat direktør eller anden medarbejder med væsentlig indflydelse på egen aflønningsform, anses for at have sommerboligen til rådighed hele året, hvis den stilles til rådighed af arbejdsgiveren. Før dette tidspunkt gjaldt der ikke en sådan formodning. Til gengæld var og er der opstillet en klar regel om værdiansættelse af værdien af en sommerbolig, der er stillet til rådighed af en arbejdsgiver, idet værdien ansættes til 1⁄2 pct. pr. uge af ejendomsværdien pr. 1. januar i rådighedsåret for hver af ugerne 22 -


text:
34 og 1⁄4 % pct. pr. uge for hver af årets øvrige uger. Den skattepligtige værdi nedsættes med den skattepligtiges betaling i indkomståret til arbejdsgiveren m.v. for råderetten.
 ... I TfS 1997.567 fandt Landsskatteretten, at ligningslovens § 16, stk. 5, ikke kunne anvendes, fordi der ikke havde været nogen egentlig erhvervsmæssig begrundelse for selskabets erhvervelse af sommerboligen, idet denne ikke havde været udlejet eller benyttet af ansatte og den erhvervsmæssige benyttelse til repræsentative formål havde været begrænset. Disse grunde foreligger tilsyneladende ikke i denne sag.
 Styrelsen har i øvrigt bemærket, at ejendommen tydeligvis ikke er indkøbt til helårsbeboelse, men til sæsonudlejning, og styrelsen har under henvisning hertil indstillet, at ligningslovens § 16, stk. 5, anvendes ved fastsættelsen af udlejningsværdien.
 Det fremgår af den af styrelsen fremsendte bindende forhåndsbesked, at Ligningsrådet har besvaret følgende spørgsmål:
 "Vil A blive anset for at have rådighed hele året over den sommerbolig, som H1 A/S cvr.nr. ... ejer i ... i Frankrig og dermed blive beskattet heraf bortset fra perioder, hvor huset lejes ud til ikke nærtstående eller anvendes erhvervsmæssigt, jf. LL § 16, stk. 5 ?"
 Ligningsrådets afgørelse er begrundet som følger
 Det følger af LL § 16, stk. 5, 2. pkt., at såfremt en sommerbolig som led i et ansættelsesforhold er stillet til rådighed for en direktør eller en anden medarbejder med væsentlig indflydelse på egen aflønningsform, anses den pågældende for at have sommerbolig til rådighed hele året. Det følger af skatteministeriets cirkulære nr. 1 af 2. januar 2001, punkt 3.1, at en ansat hovedaktionær altid er omfattet af nævnte personkreds.
 A er efter det oplyste ansat direktør og eneaktionær og tilhører dermed den personkreds, der kan være omfattet af formodningsreglen i LL § 16, stk. 5, 2. pkt. Den anden betingelse i bestemmelsen om, at boligen skal være stillet til rådighed for den pågældende, er efter det oplyste opfyldt, idet det er tanken at boligen i lighed med de tidligere år skal stilles til rådighed for A en del af året. Det fremgår herudover også af aftalen mellem udlejer (G1 Agency) og H1 A/S, at selskabet har privat rådighed over ejendommen, fordi selskabet kan benytte den privat efter eget ønske, når det meddeles ved årets start eller senere dog med visse økonomiske konsekvenser, hvis selskabet meddeler dette senere, men det ændrer ikke ved, at der er mulighed for, at selskabet kan råde over ejendommen. Det er desuden utilstrækkeligt, for at udløse beskatning hele året, at der er privat råden en del af året. Selskabets adgang til at råde over ejendommen, sammenholdt med at A har bestemmende indflydelse på egen aflønningsform i selskabet, viser ligesom oplysningerne om den planlagte anvendelse, at A har rådighed over ejendommen. Det forhold, at huset lejes ud i visse dele af året via en agent, der på grund af en kontrakt mellem parterne har visse rettigheder med hensyn til at udleje ejendommen, har ingen betydning herfor, fordi det er den blotte rådighed over ejendommen, der beskattes, jf. ordlyden i ligningslovens § 16, stk. 5, 2. pkt. Dette fremgår


text:
også af skatteministeriets cirkulære nr. 1 af 2. januar 2001, punkt 3.2.1, 2. afsnit. Beskatningsgrundlaget reduceres dog med de perioder, hvor sommerboligen konkret er lejet ud til andre ikke nærtstående, eller hvor selskabet anvender den erhvervsmæssigt.
 Det har ingen betydning for beskatningen, om selskabet har investeret i ejendommen for at sprede selskabets investeringer, idet det som nævnt er den blotte mulighed, der beskattes.
 Ligningsrådet har ikke ved denne afgørelse tages stilling til hvilken værdi, ejendommen skal ansættes til ved beregningen af skatten efter reglerne i ligningslovens § 16, stk. 5, og hermed ikke om ligningsmyndighederne skal anvende den skønnede værdi af ejendommen, som spørger har lagt til grund."
 Selskabets advokat har efter forelæggelsen af styrelsens udtalelse fastholdt det tidligere anførte.
 Advokaten oplyste under retsmødet, at selskabet er ved at sælge ejendommen for 1.600.000 EUR.
 Syns- og skønsmanden har under retsmødet forklaret, at han har arbejdet i Monaco siden 1993, at ejendomspriserne i området i 1993 -1996 var meget lave, og at det er svært at sige, om ejendommen blev købt til markedspris i 1994. Han har i den forbindelse forklaret, at der er tale om en liebhaverejendom, der typisk bliver udbudt til en meget høj pris, der sættes af sælgerne selv. Bliver ejendommen solgt, er det godt. Ellers ligger de i 2 - 3 år.
 Syns- og skønsmanden har for så vidt angår værdiansættelsen af ejendommen forklaret, at ejendomme i ..., Frankrig er eftertragtede, men ikke så eftertragtede som ejendomme i "...". Området får ikke et femtal på en skala fra 1- 5. Området virker ikke specielt attraktivt. Det kan sammenlignes med, at man siger, at man bor i Gentofte, uanset at man bor i Vangede. Ejendommen ligger ikke ned til vandet, men det er en pæn ejendom, der er i god stand, og som har udsigt til vand og bjerge. Vurderingen bygger på hans kendskab til salg af ejendomme i området i den omhandlede periode, men det er ikke muligt at pege på konkrete sammenlignelige ejendomme.
 Et selskab, der stiller en bolig til rådighed for dets hovedaktionær enten vederlagsfrit eller for en lavere husleje end boligens udlejningsværdi, er skattepligtig af såvel de faktisk oppebårne lejeindtægter som af differencen op til den objektive udlejningsværdi af ejendommen, jf. statsskattelovens § 4, litra b, samt UfR 1983.16 H.
 Ved skønnet over den objektive udlejningsværdi af ejendommen tages der udgangspunkt i den leje, der lovligt kan opkræves efter lejelovgivningens regler. Der er ikke grundlag for at opgøre den objektive udlejningsværdi, der skal medregnes ved selskabets skatteansættelse, efter reglerne i ligningslovens § 16, stk. 5. Disse regler vedrører alene opgørelsen af den værdi af fri sommerbolig, der skal medregnes ved opgørelsen af indkomsten for den personkreds, der er omfattet af ligningslovens § 16. Hjemlen til beskatning af selskabet af en leje er derfor uændret statsskattelovens § 4, litra b. Den objektive udlejningsværdi må derfor ansættes til 8% af ejendomsværdien af ejendommen, hvis der mangler sikre holdepunkter for, hvad der ville kunne opnås ved udleje til fremmede, jf. TfS 1984.272 H.
 Det er oplyst, at


text:
hovedaktionæren efter aftale med udlejningsfirmaet G1 Agency kunne benytte ejendommen, hvis denne ikke var udlejet i de perioder, hvor hovedaktionæren ønskede at benytte denne. Det er derfor ikke godtgjort, at ejendommen ikke har været til rådighed for hovedaktionæren i de perioder af indkomstårene 1996 og 1997, hvor denne ikke var udlejet til tredjemand.
 Selskabet er herefter i henhold til praksis skattepligtig af såvel de faktisk oppebårne indtægter ved udlejning af ejendommen til tredjemand, af de faktisk oppebårne indtægter ved udlejning af ejendommen til hovedaktionæren og af differencen op til den objektive udlejningsværdi af ejendommen for den periode, i hvilken ejendommen har været til rådighed for hovedaktionæren.
 Landsskatteretten finder ikke, at der er sikre holdepunkter for opgørelsen af den objektive udlejningsværdi af ejendommen. Retten finder således ikke, at de ved syns- og skønsforretningen afgivne skøn over den objektive udlejningsværdi kan lægges til grund ved sagens afgørelse. Der er herved henset til, at den skønnede objektive udlejningsværdi ligger under den faktiske leje ved udleje til tredjemand, og til at det alene er hovedaktionæren, der har betalt en leje, der svarer til den skønnede objektive udlejningsværdi. Retten er enig med repræsentanten i, at lejen i højsæsonen i det konkrete tilfælde ikke kan danne grundlag for en beregning af den objektive udlejningsværdi på årsbasis. Retten anser det imidlertid ikke for godtgjort, at den objektive udlejningsværdi kan ansættes som skønnet ved syns- og skønsrapporten. Der er herved henset til de foreliggende oplysninger om den leje, der er opnået ved udlejning af ejendommen til tredjemand. Det bemærkes i den forbindelse, at den objektive udlejningsværdi for selskabet skal fastsættes ud fra, hvad ejendommen objektivt kunne udlejes til i løbet af året ved kortere ferieophold, og ikke ud fra, hvad ejendommen kunne udlejes til ved en helårsudlejningsaftale. Det bemærkes endvidere, at der ikke indgår konkrete tal fra sammenligningsejendomme i syns- og skønsmandens vurdering.
 Den objektive udlejningsværdi for de omhandlede indkomstår må herefter fastsættes til 8% af den skønsmæssigt ansatte værdi af ejendommen pr. 1. januar 1996 henholdsvis 1. januar 1997, jf. de ovennævnte regler og praksis, jf. herved særligt TfS 1997.567 LSR jf. TfS 1984.272 H.
 Ejendomsværdien må efter principperne i vurderingslovens § 9 ansættes efter et skøn over ejendommens værdi ved de pågældende indkomstårs begyndelse, idet der ikke foreligger en offentlig ejendomsvurdering pr. 1. januar 1996 henholdsvis 1. januar 1997.
 Landsskatteretten finder ikke, at det ved syns- og skønsrapporten indhentede skøn over ejendommens værdi pr. 1. januar 1996 henholdsvis pr. 1. januar 1997 kan anvendes ved ansættelsen af udlejningsværdien. Retten har herved henset til, at de skønnede ejendomsværdier ligger væsentligt under både selskabets anskaffelsessum og de priser, som ejendommen er blevet sat til salg til i 2002 henholdsvis solgt til i 2003. Det bemærkes i den forbindelse, at der ikke i øvrigt er fremkommet oplysninger, der sandsynliggør, at ejendomsværdien skulle udgøre de ved syn og skøn ansatte værdier.
 Ejendomsværdien ansættes under henvisning til de foreliggende oplysninger omkring den i 1994 betalte købssum. og den i 2003 opnåede salgssum til skønsmæssigt 12.000.000 kr. pr. 1. januar 1996 såvel


text:
som pr. 1. januar 1997.
 Den objektive udlejningsværdi for 1996 og 1997 skal efter praksis reduceres med de uger, i hvilke ejendommen har været udlejet til andre end hovedaktionæren. Den objektive udlejningsværdi skal således i henhold til det oplyste reduceres med en uge i februar samt hele juli måned i 1996, eller i alt 5 uger, og i 1997 med 2 uger i februar, 4 uger i juli samt 2 uger over julen, eller i alt 8 uger.
 Den objektive udlejningsværdi skal endvidere reduceres med 42.000 kr. henholdsvis 45.000 kr., som hovedaktionæren har betalt i leje i 1996 henholdsvis 1997.
 Den objektive udlejningsværdi for 1996 og 1997, der skal medregnes ved opgørelsen af resultatet af ejendommen sammen med de faktisk oppebårne indtægter ved udlejning, kan på denne baggrund opgøres til 825.692 kr. henholdsvis 767.308 kr. således:
 Objektiv lejeværdi, 8% af 12.000.000 kr.
 Udlejet til 3. mand, 5/52*960.000 kr.
 92.308 kr.
 Indbetalt hovedaktionær
 825.692 kr.
 Udlejet til 3. mand, 8/52*960.000 kr.
 147.692 kr.
 767.308 kr.
 Landsskatteretten finder, at de skønsmæssigt ansatte objektive udlejningsværdier for indkomstårene 1996 og 1997 kan fradrages i selskabets indkomstopgørelser som yderligere lønudgifter til direktøren. Retten finder således, at der mangler grundlag for at antage, at disse udgifter - sammenholdt med hovedaktionærens øvrige løn som ansat direktør - går ud over, hvad der kan anses for en rimelig betaling for hovedaktionærens indsats som direktør for selskabet. Fradragene udgør således i 1996 og 1997 825.692 kr. henholdsvis 767.308 kr.
 Beskatningsretten vedrørende indtægterne af ejendommen tilkommer i henhold til artikel 3 i den mellem Danmark og Frankrig indgåede dobbeltbeskatningsoverenskomst Frankrig. Selskabet er hjemmehørende her i Danmark. Danmark skal følgelig lempe for en eventuel dobbeltbeskatning efter eksemptionsmetoden, gammel metode, jf. artikel 19 i dobbeltbeskatningsoverenskomsten. Driftsresultatet for den udenlandske ejendom skal ved opgørelsen af den lempelsesberettigede udenlandske indkomst opgøres efter nettoprincipperne i ligningslovens § 33 F. Udgifterne vedrørende ejendommen i Frankrig skal således fragå i ejendommens indtægter.
 De påklagede ansættelser ændres i overensstemmelse hermed. De talmæssige ændringer overlades til de stedlige skattemyndigheder, jf. Landsskatterettens forretningsorden § 17, stk. 2.
 Ansat objektiv lejeværdi af ejendom i Frankrig på 949.465 kr. nedsættes til
 Fradrag som ekstra lønudgift godkendes med
 Den lempelsesberettigede indkomst fra den faste ejendom i Frankrig, hvorved bl.a. den objektive lejeværdi skal indtægtsføres, opgøres efter ligningslovens § 33 F. Den kommunale skattemyndighed anmodes om at foretage den talmæssige opgørelse, jf. Landsskatterettens forretningsorden § 17, stk. 2.
 Ansat objektiv lejeværdi af ejendom i Frankrig på 910.691 kr. nedsættes til
 I Landsskatterettens kendelse af 12. november 2004 er anført
 Klagen vedrører opgørelse af resultat vedrørende en ejendom i Frankrig, lejeindtægter vedrørende en ejendom i ..., Danmark og salg af ejendommen i ..., Danmark.
 Skattemyndigheden har ansat yderligere lejeindtægt vedrørende ejendom i Frankrig til 859.286 kr. Som følge af dobbeltbeskatningsaftalen mellem Danmark og Frankrig, skal overskuddet ikke medregnes i den skattepligtige indkomst. Den manglende lejeindtægt på 778.261 kr. er anset for at være maskeret udlodning, jf. ligningslovens § 16 a, til selskabets aktionær.
 Selskabet selvangav et overskud på 20.667 kr.
 Landsskatteretten ansætter den yderligere lejeindtægt


text:
til 623.578 kr. Fradrag som ekstra lønudgift godkendes med 623.578 kr.
 Skattemyndigheden har ansat yderligere lejeindtægt vedrørende ejendom i Frankrig til 887.306 kr. Som følge af dobbeltbeskatningsaftalen mellem Danmark og Frankrig, skal overskuddet ikke medregnes i den skattepligtige indkomst. Den manglende lejeindtægt på 837.306 kr. er anset for at være maskeret udlodning, jf. ligningslovens § 16 a, til selskabets aktionær.
 Selskabets selvangav et overskud på 64.186 kr.
 Landsskatteretten ansætter den yderligere lejeindtægt til 542.475 kr. Fradrag som ekstra lønudgift godkendes med 542.475 kr.
 [Der anførtes tilsvarende generelle oplysninger, som i kendelsen af 16. december 2003]
 Hovedaktionæren har om egen benyttelse af ejendommen oplyst, at han har kontaktet G1 Agency og forespurgt, om ejendommen var udlejet i en bestemt periode. Hvis dette ikke var tilfældet, kunne han benytte ejendommen mod at betale udlejningsprisen netto efter bureauprovision.
 Selskabet er efter de i Frankrig gældende regler begrænset skattepligtig i Frankrig af indkomsten vedrørende den faste ejendom, og selskabet har indleveret selvangivelse til de franske skattemyndigheder vedrørende ejendommen. Selskabet har i 1999 og 2000 betalt henholdsvis 9.568 kr. og 26.198 kr. i skat i Frankrig vedrørende ejendommen.
 Selskabets resultat for 1999 og 2000 er opgjort til henholdsvis - 127.385.961 kr. og - 8.576.115 kr. før skat. Vederlaget til direktionen er for begge år opgjort til 500.000 kr., og gager til selskabets 2 ansatte er opgjort til henholdsvis 1.094.826 kr. og 975.672 kr.
 Selskabet har for indkomstårene 1999 og 2000 selvangivet en skattepligtig indkomst på henholdsvis - 1.522.567 kr. og - 2.212.303 kr.
 Ved opgørelsen af indkomsten er underskud af ejendommen i Frankrig medregnet med henholdsvis 327.649 kr. og 284.130 kr. Underskuddene er opgjort således:
 272.472 kr.
 336.422 kr.
 417.525 kr.
 Administration, G1
 36.434 kr.
 69.711 kr.
 67.215 kr.
 44.129 kr.
 60.134 kr.
 85.405 kr.
 100.781 kr.
 24.669 kr.
 Telefon og sattelit-tv
 26.198 kr.
 80.577 kr.
 664.071 kr.
 701.655 kr.
 327.649 kr.
 284.130 kr.
 I opgørelsen af den skattepligtige indkomst, indgår der overskud vedrørende ejendommen på henholdsvis 20.667 kr. og 64.186 kr., idet de regnskabsmæssige afskrivninger ikke er fradragsberettigede.
 [Syns- og skønserklæringen og skønsmandens forklaring citeredes.]
 Klageren benyttede i 1999 huset i ugerne 13-14, 19-20, 38-39 og jul/nytår. Han betalte selskabet i alt 64.000 kr. herfor. I 2000 benyttede klageren huset i ugerne 8, 16-17 og 38-[39] og betalte selskabet i alt 50.000 kr.
 Selskabet har solgt ejendommen i 2003 for 1.600.000 EUR.
 Klagerens repræsentant har overfor Landsskatteretten fremsat påstand om, at overskuddene vedrørende ejendommen i Frankrig ansættes som selvangivet.
 Såfremt Landsskatteretten finder, at der er grundlag for at medregne skønsmæssige lejeindtægter ved opgørelsen af resultatet for ejendommen, er det gjort gældende, at den skønsmæssigt beregnede leje er fastsat for højt i forhold til markedslejen.
 [Der blev herefter redegjort for Ligningsrådets afgørelse, offentliggjort den 21. august 2002 i SKM2001.331.LR ]
 Et selskab, der stiller en bolig til rådighed for dets hovedaktionær enten vederlagsfrit eller for en lavere husleje end boligens udlejningsværdi, er skattepligtig af såvel de faktisk oppebårne lejeindtægter som af differencen op til den objektive udlejningsværdi af ejendommen, jf. ligningslovens § 2, stk. 1.


text:
Ved skønnet over den objektive udlejningsværdi af ejendommen tages der udgangspunkt i den leje, der lovligt kan opkræves efter lejelovgivningens regler. Der er ikke grundlag for at opgøre den objektive udlejningsværdi, der skal medregnes ved selskabets skatteansættelse, efter reglerne i ligningslovens § 16, stk. 5. Disse regler vedrører alene opgørelsen af den værdi af fri sommerbolig, der skal medregnes ved opgørelsen af indkomsten for den personkreds, der er omfattet af ligningslovens § 16. Hjemlen til beskatning af selskabet af en leje er derfor ligningslovens § 2, stk. 1. Den objektive udlejningsværdi må derfor ansættes til 8% af ejendomsværdien af ejendommen, hvis der mangler sikre holdepunkter for, hvad der ville kunne opnås ved udleje til fremmede, jf. TfS 1984.272 H.
 Det er oplyst, at hovedaktionæren efter aftale med udlejningsfirmaet G1 Agency kunne benytte ejendommen, hvis denne ikke var udlejet i de perioder, hvor hovedaktionæren ønskede at benytte denne. Det er derfor ikke godtgjort, at ejendommen ikke har været til rådighed for hovedaktionæren i de perioder af indkomstårene 1999 og 2000, hvor denne ikke var udlejet til tredjemand.
 Den objektive udlejningsværdi for de omhandlede indkomstår må herefter fastsættes til 8% af den skønsmæssigt ansatte værdi af ejendommen pr. 1. januar 1999 henholdsvis 1. januar 2000, jf. de ovennævnte regler og praksis, jf. herved særligt TfS 1997.567 LSR, jf. TfS 1984.272 H.
 Ejendomsværdien må efter principperne i vurderingslovens § 9 ansættes efter et skøn over ejendommens værdi ved de pågældende indkomstårs begyndelse, idet der ikke foreligger en offentlig ejendomsvurdering pr. 1. januar 1999 henholdsvis 1. januar 2000.
 Ejendomsværdien ansættes under henvisning til de foreliggende oplysninger omkring den i 1994 betalte købssum og den i 2003 opnåede salgssum til skønsmæssigt 12.000.000 kr. pr. 1. januar 1999 såvel som pr. 1. januar 2000.
 Den objektive udlejningsværdi skal efter praksis reduceres med den lejeindtægt, selskabet faktisk har opnået ved udleje til andre end hovedaktionæren.
 Den objektive udlejningsværdi skal endvidere reduceres med henholdsvis 64.000 kr. og 50.000 kr. som hovedaktionæren har betalt i leje i 1999 og 2000.
 Den objektive udlejningsværdi for 1999 og 2000, der skal medregnes ved opgørelsen af resultatet af ejendommen sammen med de faktisk oppebårne indtægter ved udlejning, kan på denne baggrund opgøres til 623.578 kr. henholdsvis 542.475 kr. således:
 Den faktiske lejeindtægt ved udleje til 3. mand
 623.578 kr.
 542.475 kr.
 Anvendelse af 8%-reglen anses ikke for at føre til et urimeligt resultat.
 Landsskatteretten finder, at de skønsmæssigt ansatte objektive udlejningsværdier for indkomstårene 1999 og 2000 kan fradrages i selskabets indkomstopgørelser som yderligere lønudgifter til direktøren. Retten finder således, at der mangler grundlag for at antage, at disse udgifter - sammenholdt med hovedaktionærens øvrige løn som ansat direktør - går ud over, hvad der kan anses for en rimelig betaling for hovedaktionærens indsats som direktør for selskabet.
 Den påklagede ansættelse ændres i overensstemmelse hermed. Den talmæssige ændring overlades til de stedlige skattemyndigheder, jf. Landsskatterettens forretningsorden § 17, stk. 2.
 Under sagens behandling for Landsretten er der stillet yderligere spørgsmål til syns- og skønsmanden. Denne har besvaret disse ved erklæringer af 28. september


text:
2005 (spørgsmål 1-8) og 21. marts 2006 (spørgsmål 9-15). I erklæringerne anførtes:
 Skønsmanden bedes supplerende fremkomme med sit bedste skøn over den objektive udlejningsværdi, der ville kunne oppebæres for ejendommen på en helårsudlejningsaftale indgået mellem uafhængige parter for hvert af årene 1999 og 2000.
 Efter mit bedste skøn vil den objektive udlejningsværdi, der ville kunne oppebæres for ejendommen på en helårsudlejningsaftale indgået mellem uafhængige parter for året 1999 udgøre en årlig leje på FF. 540.000,-
 Svar 1 a
 Efter mit bedste skøn vil den objektive udlejningsværdi, der ville kunne oppebæres for ejendommen på en helårsudlejningsaftale indgået mellem uafhængige parter for året 2000 udgør en årlig leje på FF. 600.000,-
 Skønsmanden bedes fremkomme med sit bedste skøn over den objektive udlejningsværdi, der ville kunne oppebæres samlet for ejendommen ved en aftale mellem uafhængige parter på en lejekontrakt for 1999, dækkende perioderne 1. januar til 31. maj 1999, 1. til 7. august samt 23. august til 31. december 1999.
 Efter mit bedste skøn over den objektive udlejningsværdi, der ville kunne oppebæres samlet for ejendommen ved en aftale mellem uafængige parter på en lejekontrakt for 1999, dækkende perioderne 1. januar til 31. maj 1999, 1. til 7. august samt 23. august til 31. december 1999 udgør en samlet leje for hele perioden på FF. 565.061,-
 Skønsmanden bedes fremkomme med sit bedste skøn over den objektive udlejningsværdi, der ville kunne oppebæres samlet for ejendommen ved aftale mellem uafhængige parter på én lejekontrakt dækkende perioderne 1. januar til 30. april 2000, 8. maj til 17. juni 2000 og 1. september til 31. december 2000.
 Efter mit bedste skøn over den objektive udlejningsværdi, der ville kunne oppebæres samlet for ejendommen ved aftale mellem uafhængige parter på en lejekontrakt dækkende perioderne 1. januar til 30. april 2000, 8. maj til 17. juni 2000 og 1. september til 31. december 2000, udgør en samlet leje for hele perioden på FF. 541.637,-.
 Skatteministeriet ønsker følgende tillægsspørgsmål besvaret
 Skønsmanden bedes i tilknytning til besvarelsen af spørgsmål 1-3 angive den objektive udlejningsværdi, dels inkl. dels ekskl. forbrug på ejendommen til vand, varme, el m.v.
 Efter mit bedste skøn i tilknytning til besvarelsen af spørgsmål 1-3 omkring den objektive udlejningsværdi, dels inkl. dels ekskl. forbrug på ejendommens vand, varme, el m.v. er det almindeligt at på denne størrelse af ejendomme og på en helårskontrakt med et udlejningsbureau i samme by, at ejer betaler for ejendommens taxfonciers, (ejendomsskat).
 Lejer betaler for ejendommens taxhabitation, (boligskat) vand, varme og el. Endvidere er det almindeligt at lejer betaler for egen rengøring, vedligeholdelse af have og grund herunder renholdelse m.m. Vedligeholdelse af pool, pool hus m.m.
 Skønsmanden bedes oplyse, om der er forskel på den leje, en uafhængig lejer skal betale, hvis lejen er sket gennem et udlejningsbureau, eller hvis aftalen er indgået direkte mellem private parter for lejeforhold af den i spørgsmål 1-3 anførte længde.
 I tilfælde af at der er forskel på lejeniveauets størrelse, bedes skønsmanden opgive den objektive udlejningsværdi, både for det tilfælde, at udlejning sker gennem et udlejningsbureau, og for det tilfælde, hvor


text:
lejeaftalen indgås direkte mellem private parter.
 Efter mit bedste skøn er der forskel på den leje, en uafhængig lejer skal betale, hvis lejen er sket gennem et udlejningsbureau, eller hvis aftalen er indgået direkte mellem private parter for lejeforhold af den i spørgsmål 1-3 anførte længde.
 Såfremt ejendommen ligger i samme område som udlejningsbureauet, det vil sige 1-2 timers kørsel fra ejendommen er det almindeligt at udlejningsbureauet tager 20 % -25 % i kommission af lejen + 19,6 % moms.
 Såfremt ejendommen ligger i ..., Frankrig og hovedudlejningsbureauet ligger i ..., Frankrig og deres udlejningsbureau (samarbejdspartner) ligger i Tyskland er det almindeligt at udlejningsbureauet tager i alt 30 % i kommission af lejen + 19,6 moms.
 I tilknytning til spørgsmål 5 bedes skønsmanden oplyse størrelsen af den sædvanlige provision til et uafhængigt udlejningsbureau ved udlejning i det i spørgsmål 1-3 nævnte omfang og vilkår.
 Efter mit bedste skøn er der forskel på størrelsen af den sædvanlige provision til et uafhængigt udlejningsbureau ved udlejning i det i spørgsmål 1-3 nævnte omfang og vilkår.
 Den sædvanlige provision på en helårskontrakt som i det tilfælde her vil være mellem 20 % og 25 % af den årlige leje + 19,6 % moms.
 Den sædvanlige provision på udlejning i forskellige perioder (en uge, en måned) vil være mellem 30 % og 40 % af den årlige leje + 19,6 % moms.
 Den sædvanlige provision indgået mellem uafhængige parter for en ejendom af denne størrelse og på en helårskontrakt med et udlejningsbureau i samme by er det almindeligt, at ejer betaler for ejendommens taxfonciers, (ejendomsskat).
 Lejer betaler for ejendommens taxhabitation (boligskat), vand, varme og el. Endvidere er det almindeligt at lejer betaler for egen rengøring, vedligeholdelse af have og grund herunder renholdelse m.m. Vedligeholdes af pool, pool hus m.m.
 På lignende vis som efter spørgsmål 4-6 bedes skønsmanden oplyse samme for så vidt angår skønsmandens besvarelse af spørgsmål 1 i skønserklæringen af 21. juni 2002 omhandlende 1996 og 1997.
 Som svar på spørgsmål 4-6 for så vidt angår min besvarelse af spørgsmål 1 i skønserklæringen af 21. juni 2002 omhandlende 1996 og 1997, er det efter mit bedste skøn, at det er den samme besvarelse som er givet i ovennævnte svar under svarene punkt 4, 5 og 6.
 Under henvisning til skønsmandens svar på spørgsmål 2 og 3 bedes skønsmanden oplyse, om han ved besvarelsen af spørgsmål 1 har tillagt den ifølge spørgsmål 2 opgjorte og skønnede offentlige ejendomsværdi fastsat i Danmark for en tilsvarende ejendom i 1996 og 1997 nogen betydning for skønnet over den objektive udlejningsværdi.
 Efter mit bedste skøn vedrørende spørgsmål 2 og 3 samt ved besvarelse af spørgsmål 1 i skønserklæringen af 21. juni 2002 omhandlende 1996 og 1997 har jeg ikke tillagt den opgjorte og skønnede offentlige ejendomsværdi fastsat i Danmark for en tilsvarende ejendom i 1996 og 1997 nogen betydning for den skønnet objektive udlejningsværdi.
 Skønsmanden har ved besvarelsen af spørgsmål 1 svaret på, hvilken helårsleje, der for 1999 og 2000 skulle betales for ejendommen, såfremt en uafhængig part


text:
ønsker at leje ejendommen hele året. Skønsmanden har besvaret spørgsmålet således, at der i dette tilfælde skulle betales en årlig leje på FF. 540.000 for 1999 og FF. 600.000 for 2000.
 Ved spørgsmål 2 og spørgsmål 3 skulle skønsmanden ligeledes svare på, hvilken helårsleje der for 1999 og 2000 skulle betales for ejendommen, såfremt en uafhængig part ønsker at leje ejendommen hele året med undtagelse af visse nærmere angivne perioder (for 1999 med undtagelse af ca. 21⁄2 måned og for [2000] ligeledes med undtagelse af ca. 21⁄2 måned).
 Skønsmanden har besvaret spørgsmål 2 således, at hvis man ønsker at leje ejendommen hele året 1999 med undtagelse af de nævnte perioder på ca. 21⁄2 måned, skal der betales FF. 565.061, d.v.s. lejen overstiger den leje der skulle betales, hvis ejendommen blev lejet i hele året.
 Skønsmanden har besvaret spørgsmål 3 således, at hvis man ønsker at leje ejendommen hele året 2000 med undtagelse af de nævnte perioder på ca. 21⁄2 måned, skal der betales FF. 541.637,00 eller mere end lejen for hele 1999.
 Skønsmanden anmodes om at fremkomme med en begrundet redegørelse for,
 hvorledes lejen ved besvarelsen af spørgsmål 1, 2 og 3 er fastsat, herunder
 baggrunden for, at der skal betales en højere leje, såfremt man afstår fra at disponere over ejendommen i hele 1999, end hvis man lejer ejendommen i hele året.
 Baggrunden for, at der skal betales en højere leje, såfremt man afstår fra at disponere over ejendommen i hele 1999, end hvis man lejer ejendommen i hele året er, at lejen der betales på en helårslejekontakt er mindre end der betales for periodevis leje, dvs. uge- og månedsbasis.
 Hvis skønsmanden ved besvarelsen af spørgsmål 1, 2 og 3 har fastsat lejen på ugebasis, anmodes skønsmanden om at fastsætte lejen ved udlejning på helårsbasis med undtagelse af de nævnte perioder.
 Ved besvarelse af spørgsmål 1 er lejen fastsat på en helårslejekontrakt. Ved besvarelse af spørgsmål 2 og 3 er lejen fastsat på ugebasis. Ved fastsættelse af lejen ved udlejning på helårsbasis med undtagelse af 1. januar til 31. maj 1999, 1. til 7. august samt 23. august til 31. december 1999, vil lejen udgøre FF. 115.397,10,- som er beregnet således:
 Vurderet salgspris på ejendommen FF. 10.000.000 x faktor 5,4 = årlig leje FF. 540.000,-
 365 dage - ovennævnte periode 287 dage = 78 dage x FF. 1.479,45 = 115.397,10. Det er almindeligt at benytte en faktor på 4,5 til 5,5 ved udregning af den årlige husleje (helårsleje) på en ejendom i Frankrig.
 Ved besvarelse af spørgsmål 1 er lejen fastsat på en helårslejekontrakt. Ved besvarelse af spørgsmål 2 og 3 er lejen fastsat på ugebasis. Ved fastsættelse af lejen ved udlejning på helårsbasis med undtagelse af 1. januar til 30. april 2000, 8. maj til 17. juni 2000 og 1. september til 31. december 2000 vil lejen udgøre FF. 136.438,00 som er beregnet således:
 Vurderet salgspris på ejendommen FF. 11.000.000,- x faktor 5,4545 = årlig leje FF. 600.000,-
 365 dage - ovennævnte periode 282 = 83 dage x