text:
dels en godtgørelse efter funktionærlovens § 2 b på 50.000 kr. A fik alene medhold i påstanden om godtgørelse for usaglig opsigelse, men ikke i kravet om godtgørelse i øvrigt. Da bevisførelsen og proceduren kun i mindre grad havde vedrørt § 2 b-godtgørelsen, og da det således var kravet om godtgørelse i medfør af lov om forbud mod forskelsbehandling på arbejdsmarkedet mv., der såvel beløbsmæssigt som tidsmæssigt havde udgjort den væsentligste del af sagen, blev HK/Danmark dømt til at betale sagsomkostninger til DI, der var mandatar for Erhvervsvirksomheden med et beløb på 50.000 kr.
 U.2009.1306V: Sagsomkostningerne blev ophævet, selv om sagsøgeren kun havde fået medhold for knap 10.000 kr. af en påstand på 164.000 kr., idet begge parter for en del havde vundet og for en del tabt sagen på væsentlige punkter, og idet den del af sagen, som sagsøgeren havde vundet, havde medført en del advokatarbejde.
 Særligt om erhvervsevnetab og funktionærsager
 U 2008.2252H: Arbejdsskadestyrelsen havde fastsat erhvervsevnetabet til 65%. Skadelidte anlagde sag med påstand om, at et forsikringsselskab skulle anerkende et erhvervsevnetab på 100%, subsidiært mere end 65%. Forsikringsselskabet påstod frifindelse. Efter tilkendegivelse blev sagen forligt på et erhvervsevnetab på 75%. Højesteret stadfæstede landsrettens afgørelse, hvorefter forsikringsselskabet skulle betale sagsomkostninger i form af retsafgift af det vundne beløb og 45.000 kr. + moms til udgifter til advokatbistand. Højesteret udtalte bl.a., at skadelidtes principale påstand ikke kunne antages at have påført forsikringsselskabet merudgifter ved førelse af sagen for landsretten.
 U 2008.830V: En funktionær F nedlagde påstand om en godtgørelse på 102.000 kr. på grund af usaglig afsked efter FUL § 2b. Sagen blev forligt, således at F fik 45.000 kr. Landsretten pålagde arbejdsgiveren A at betale sagsomkostninger med 8.000 kr., selv om A beløbsmæssigt havde vundet mest, idet det blev lagt til grund, at tvisten først og fremmest havde drejet sig om, hvorvidt opsigelsen var rimeligt begrundet. Det kunne derfor ikke antages, at A havde haft merudgifter i anledning af den beløbsmæssigt videregående påstand.
 Hævede sager (§ 314)
 U 2009.1083V: En bank havde anlagt sag mod Skatteministeriet. Sagens værdi var omkring 2 mio. kr. Banken hævede sagen efter afgivelse af svarskrift. Da sagen havde omhandlet forskellige tvistepunkter var der ikke grundlag for at fastsætte sagsomkostninger efter retningslinjerne for inkassosager. Landsretten udtalte videre, at det følger af forarbejderne til retsplejelovens § 316, stk. 1, at udgifterne til advokatbistand fortsat skal erstattes med et standardiseret beløb, der ikke afhænger af de konkrete udgifter hertil. Sagen var hævet uden hovedforhandling, og der var derfor ikke grund til at fravige sædvanlig praksis, hvorefter der tilkendtes modparten en tredjedel af, hvad de almindelige takster for hovedforhandling ville have ført til.
 U 2010.2029V: En arbejdstager havde anlagt sag mod sin arbejdsgiver med påstand om betaling af 346.643,73 kr. Sagen blev forligt ved, at arbejdsgiveren anerkendte at betale et beløb på 56.000 kr. i godtgørelse for svie og smerte. Arbejdstageren fik således medhold for cirka 16 % af det påstævnte beløb. Under disse omstændigheder ophævede landsretten sagens omkostninger, idet det blev udtalt, at den omstændighed, at det


text:
i forliget var angivet, at arbejdsgiveren A/S betalte de 56.000 kr. uden anerkendelse af ansvar og/eller årsagssammenhæng, var uden betydning. Det sker ikke sjældent, at en part påberåber sig, at et beløb er betalt pr. kulance, eller at det ikke i betalingen kan indlægges, at kravet dermed er anerkendt. Som afgørelsen viser, kan det ikke tillægges betydning.
 En omkostningsafgørelse i en forligt sag kan kæres, medmindre parterne udtrykkeligt har frafaldet kære, jf. U 2008.926H og U 2008.1036Ø. Der skal således ikke længere tages kæreforbehold eller tilføres retsbogen noget herom. Det sker stadig, at advokater tager kæreforbehold, men det er der altså ingen grund til mere.
 U 2008.1946H: Hvis en sag bliver forligt ved landsretten med et (væsentligt) andet resultat end domsresultatet i byretten, skal landsretten tage stilling til sagsomkostningerne for begge retter, jf. retsplejelovens § 315.
 U 2008.1946H: Hvis parterne beder retten om at tilføre et forlig til retsbogen og om at træffe afgørelse om sagsomkostningerne, kan retten gå ud fra, at parterne af egen drift kommer med de oplysninger og procedurebemærkninger om sagsomkostningerne, som parterne måtte ønske. Retten er derfor ikke forpligtet til at indhente udtalelse fra parterne derom.
 U 2008.1369V: Hvis en part er repræsenteret af en ansat jurist eller en anden ansat person uden advokatbestalling, kan parten kun få dækket positive udgifter, men ikke sagsomkostninger i øvrigt.
 Læs f.eks. Henrik Kirks nye udgave af bogen om sagsomkostninger. Jeg vil også henvise til kollega Ole Dybdahls indlæg om ny praksis fra Højesteret om sagsomkostninger i Advokaten 2008 nr. 10, side 32.

type: other


text:
Posted on Thursday, April 16, 2020 3:42:55 PM by Meztishura
 lotag.astawmind.se › Relaxation › Arbejdstidsloven 48 timer
 Om arbejdstid og 48 timers reglen som stammer fra EU's arbejdstidsdirektiv Bekendtgørelse af lov om gennemførelse af dele af timer 1. Herved bekendtgøres lov nr. Denne lov finder anvendelse for lønmodtagere, der ikke i medfør af kollektiv overenskomst er sikret de rettigheder, der som minimum svarer til arbejdstidsloven 2, stk. For lønmodtagere, der ikke er omfattet af en overenskomst, der sikrer de i stk. Loven finder ikke anvendelse på mobile lønmodtagere, jf. Øvrige mobile lønmodtagere er ikke omfattet af §§ 3 og jysk sengetøjslager levering 48 timers reglen fastslår, at arbejdstiden over en periode på fire måneder højest må udgøre 48 timer i gennemsnit per uge. Den ugentlige arbejdstid kan således . Selv om den normale arbejdstid i Danmark ofte er 37 timer ugentligt, vil 48 timers reglen være meget interessant. 48 timers reglen stammer som udgangspunkt.
 Source: https://i2.wp.com/www.njordlaw.com/wp-content/uploads/2016/12/njord-miriam-michaelsen10714.jpg?resize\u003d226,226\u0026ssl\u003d1
 Arbejdstidsloven 48 timer Arbejdstid
 Virus i luftvejene - arbejdstidsloven 48 timer. Daglig hvileperiode
 Sagen ved Østre Landsret er den tredje landsretsdom inden for få år, som omhandler, hvorvidt en medarbejder har ret til godtgørelse efter arbejdstidsloven, når vedkommende har haft en gennemsnitlig højere arbejdstid over fire måneder end den lovbestemte grænse på 48 timer inkl. Denne seneste sag er i tråd med Vestre Landsrets dom fraidet det i begge sager var klart, at medarbejderen selv havde været interesseret i at arbejde i det omfang, det var sket. I den nyeste sag havde medarbejderen fået løn for samtlige timer, men Østre Landsret fandt alligevel, at medarbejderen var berettiget til en godtgørelse. Arbejdsgiveren har altså en pligt til at sikre, at timer af den lovbestemte 48 timers regel ikke finder sted. Sker dette ikke, er medarbejderen berettiget til en godtgørelse. Den gennemsnitlige arbejdstid i løbet af en syvdagesperiode beregnet over en periode på 4 måneder må ikke overstige 48 timer inkl. overarbejde. Perioder. jun Og bryder du grænsen, den såkaldte ”timers regel”, kan det koste at den gennemsnitlige ugentlige (7 dage) arbejdstid - inden for en. 11/14/ · Højesteret bemærkede for det første, at en godtgørelse efter arbejdstidsloven ikke er en kompensation for et økonomisk tab, men alene en godtgørelse for den særlige arbejdsbelastning, som en overtrædelse af timers reglen indebærer. Herefter udtalte Højesteret sig generelt om, hvordan godtgørelsesniveauet bør fastsættes. 11/14/ · Lønmodtager fik en godtgørelse på kr. for at have arbejdet mere end 48 timer i gennemsnit om ugen i flere 4-måneders referenceperioder. Sagen angik størrelsen af den godtgørelse, som en lønmodtager skulle have for overskridelse af timers grænsen i lov om gennemførelse af dele af arbejdstidsdirektivet. 48 timers reglen. Arbejdstidslovens § 4 indeholder en bestemmelse om, at den gennemsnitlige arbejdstid, inklusive overarbejde og beregnet over en periode på 4 måneder, ikke må overstige 48 timer. 4-måneders periode kaldes i almindelighed for ”referenceperioden”. recette avec poisson Højesteret har netop afsagt den første dom i en sag om godtgørelsesniveauet for overtrædelse af den såkaldte timers regel i arbejdstidsloven. Det følger af arbejdstidslovens § 4, at


text:
den gennemsnitlige ugentlige arbejdstid ikke arbejdstidsloven overstige 48 timer inkl. Opmålingen af arbejdstiden skal foretages på baggrund af det udførte arbejde inkl. I juli timer en medarbejder ansat som traktorfører på en maskinstation med en ugentlig arbejdstid på 42,5 time.
 Danmark har ingen generel lov om arbejdstid. Arbejdstiden fastsættes i ansættelseskontrakten — som eventuelt hviler på en overenskomst eller lokalaftale. Der er dog tre lovfastsatte regler om arbejdstid: timers reglen, reglen om et ugentlig fridøgn og 48 timers reglen. jun Og bryder du grænsen, den såkaldte ”timers regel”, kan det koste at den gennemsnitlige ugentlige (7 dage) arbejdstid - inden for en. nov Det følger af arbejdstidslovens § 4, at den gennemsnitlige ugentlige arbejdstid ikke må overstige 48 timer inkl. overarbejde i en periode på fire. 4. jan Pligt til at sikre en overholdelse af lovbestemt maksimal arbejdstid. Sagen ved Østre Landsret er den tredje landsretsdom inden for få år, som. Selv om den normale arbejdstid i Danmark ofte er 37 timer ugentligt, vil 48 timers reglen være meget interessant. Hjemmearbejde tæller ligeledes med i timeantallet. I dag arbejder over nov Det følger af arbejdstidslovens § 4, at den gennemsnitlige ugentlige arbejdstid ikke må overstige 48 timer inkl. overarbejde i en periode på fire. 4. jan Pligt til at sikre en overholdelse af lovbestemt maksimal arbejdstid. Sagen ved Østre Landsret er den tredje landsretsdom inden for få år, som.
 Reglen fastslår, at din arbejdstid højest må være 48 timer i gennemsnit pr. uge set over en periode på fire måneder. Din ugentlige arbejdstid kan således være. mar Arbejdstid og hvile. Som arbejdsgiver skal du sørge for, at dine ansatte ikke arbejder mere end 48 timer om ugen i gennemsnit (inklusive. ret om arbejdstid, er der dog nogle be- grænsninger, som fremgår af tre lovfast- satte regler: timers reglen, reglen om et ugentligt fridøgn og 48 timers reg-. Da mulighederne for at blive forpagter forsvandt, sagde medarbejderen op og rejste bl.a. krav om godtgørelse efter arbejdstidsloven. Landsretten har formentligt ved fastsættelsen af godtgørelsens størrelse lagt vægt på, at arbejdstiden væsentligt havde overskredet de 48 timer gennemsnitligt, selv om den nøjagtige arbejdstid ikke var bevist. 48 timers reglen opstiller rammerne. 48 timers reglen opstiller rammerne for, hvor mange timer dine medarbejdere må arbejde for dig. Ifølge timers reglen må den gennemsnitlige arbejdstid, målt over en syvdagesperiode og beregnet over en periode på 4 måneder, ikke overstige 48 timer. En virksomhed er ved byretten i Odense blevet dømt til at betale en måneds ekstra løn til en tidligere konsulent, fordi virksomheden havde pålagt ham at arbejde i mere end 48 timer om ugen i .
 Den maksimale arbejdstid på en uge er 48 timer arbejdstidsloven 48 timer 1/19/ · Uanset om en lønmodtager er højt- eller lavtlønnet, landbrugsmedarbejder eller jurist, så må vedkommende aldrig arbejde mere end de lovbestemte 48 timer ugentligt i gennemsnit over en periode på fire måneder. Og det er i sidste ende dit ansvar som arbejdsgiver at sikre, at arbejdstidsloven .
 Bliv klogere på de regler, der gælder for


text:
din arbejdstid. Du må derfor gerne arbejde mere end 48 timer i nogle uger, hvis du arbejder tilsvarende færre timer i . Den normale daglige eller ugentlige arbejdstid skal fremgÃ¥ af din ansÃ¦ttelseskontrakt. Selvom du bliver ansat med en sÃ¥kaldt funktionslÃ ̧n eller joblÃ ̧n, skal I stadig aftale en normal daglig eller ugentlig arbejdstid i ansÃ¦ttelseskontrakten. Men du vil ikke kunne krÃ¦ve ekstra betaling for overarbejde , selvom timetallet bliver hÃ ̧jere. Det er ogsÃ¥ nÃ ̧dvendigt med en konkret aftale herom, hvis du skal have ekstra betaling for at arbejde pÃ¥ sÃ¦rlige tidspunkter , fx aften, nat, weekend eller helligdage, eller for at deltage i en vagtordning.
 Sagen ved Østre Landsret er den tredje landsretsdom inden for få år, som omhandler, hvorvidt en medarbejder har ret til godtgørelse efter arbejdstidsloven, når vedkommende har haft en gennemsnitlig højere arbejdstid over fire måneder end den lovbestemte grænse på 48 timer inkl. Denne seneste sag er i tråd med Vestre Landsrets dom fraidet det i begge sager var klart, at medarbejderen selv havde været interesseret i arbejdstidsloven arbejde i det omfang, det var sket. I den nyeste timer havde medarbejderen fået løn for arbejdstidsloven timer, men Østre Landsret fandt alligevel, at medarbejderen var berettiget til en godtgørelse. Arbejdsgiveren har altså en pligt til at sikre, at overtrædelse af den lovbestemte 48 timers timer ikke finder sted. Sker dette ikke, er medarbejderen berettiget til en godtgørelse. Det kan udledes, at hvis medarbejderen frivilligt har påtaget sig arbejdsopgaverne, kan det få indflydelse på godtgørelsens størrelse, men ikke på ansvaret i øvrigt. Arbejdstidsloven er en gennemførelse af EU's arbejdstidsdirektiv.
 |Og udover den helt igennem fantastiske læderoverdel som passer til stort set alt. |Og så den gode klassiker- har plads til alle kortene. |Og ja det er sørme, så looket bliver lidt mere ungt.
 Arbejdstidsloven 48 timer danske bank panama
 Om arbejdstid arbejdstidsloven 48 timer
 Pligt til at sikre en overholdelse af lovbestemt maksimal arbejdstid Sagen ved Østre Landsret er den tredje landsretsdom inden for få år, som omhandler, hvorvidt en medarbejder har ret til godtgørelse efter arbejdstidsloven, når vedkommende har haft en gennemsnitlig højere arbejdstid over fire måneder end den lovbestemte grænse på 48 timer inkl. Arbejdstiden fastsættes i ansættelseskontrakten — som eventuelt hviler på en overenskomst eller lokalaftale. Godtgørelsesniveau fastsat på timer Acceptér arbejdstidsloven Acceptér session cookies.
 En ny dom fra Østre Landsret har tilkendt en arbejdstager en godtgørelse på kr. Sagen omhandler, hvorvidt en medarbejder har ret til godtgørelse efter arbejdstidsloven, når medarbejderen har en gennemsnitlig højere arbejdstid over fire måneder end den lovbestemte grænse på 48 timer inklusive overarbejde. Medarbejderen havde fået løn for alle timer, herunder overarbejdet, men landsretten kom frem til, at dette ikke var nok, og at medarbejderen havde ret til godtgørelse.
 Landsretten fandt, at medarbejderen var berettiget til godtgørelse i henhold til arbejdstidsloven. poussette compacte tout terrain
 |Og selv julemanden har vi fanget på fersk gerning:- hos pølsemanden.... |Her er Malene Birgers skønne skønne sælger Maria?
 |Dorte ønsker sig Designers Remix off-shoulder overdel og fin Michael Kors


text:
taske. |Second Female strik ,. |Har du ikke mulighed for at komme forbi butikken, ukompliceret og altid med en kant.
 |Vi har været på besøg hos Malene Birger og det var som altid fantastisk.
 jun Og bryder du grænsen, den såkaldte ”timers regel”, kan det koste at den gennemsnitlige ugentlige (7 dage) arbejdstid - inden for en. mar Arbejdstid og hvile. Som arbejdsgiver skal du sørge for, at dine ansatte ikke arbejder mere end 48 timer om ugen i gennemsnit (inklusive.
 Shampoo kruset hår - arbejdstidsloven 48 timer. Daglig hvileperiode
 Arbejdstidsloven 48 timer Men du vil ikke kunne krÃ¦ve ekstra betaling for overarbejde , selvom timetallet bliver hÃ ̧jere. Tilmeld dig Hortens nyhedsbrev og få faglige nyheder og tilbud om arrangementer og kurser. Kataloget er fyldt med mange forskellige og spændende kurser. Sker dette ikke, er medarbejderen berettiget til en godtgørelse. Ansat med 42,5 timers arbejdstid om ugen
 Kender du 48-timers reglen – og dens konsekvenser? Så meget må dine medarbejdere arbejde
 Højesteret melder klart ud: Godtgørelse for brud på 48-timers reglen Godtgørelse efter arbejdstidsloven
 11/14/ · Højesteret bemærkede for det første, at en godtgørelse efter arbejdstidsloven ikke er en kompensation for et økonomisk tab, men alene en godtgørelse for den særlige arbejdsbelastning, som en overtrædelse af timers reglen indebærer. Herefter udtalte Højesteret sig generelt om, hvordan godtgørelsesniveauet bør fastsættes. 11/14/ · Lønmodtager fik en godtgørelse på kr. for at have arbejdet mere end 48 timer i gennemsnit om ugen i flere 4-måneders referenceperioder. Sagen angik størrelsen af den godtgørelse, som en lønmodtager skulle have for overskridelse af timers grænsen i lov om gennemførelse af dele af arbejdstidsdirektivet.
 |Samsøe Samsøe pilotjakke ,. |Malene Birger tørklæde ,. |Vi stræber efter, der er det væsentlige, da billederne bygges op lag på lag af olie.
 This entry was posted in Relaxation by Meztishura . Bookmark the permalink.
 2 thought on “Arbejdstidsloven 48 timer”
 Gogul on Thursday, April 23, 2020 12:28:46 AM said:
 Faezragore on Saturday, April 25, 2020 8:53:59 AM said:
 Arbejdstidsloven er en gennemførelse af EU's arbejdstidsdirektiv. Loven indeholder blandt andet en bestemmelse om, at en person maksimalt må have en ugentlig arbejdstid på gennemsnitlig 48 timer over en periode på fire måneder. Såfremt en arbejdsgiver ikke .
 Tilbud berlin efterårsferien
 Irma online shopping


text:
Journalnr. 15-2536350 ⋆ Jura for alle
 Home UTRYKTE AFGØRELSER FRA LANDSSKATTERETTEN Journalnr. 15-2536350
 Journalnr. 15-2536350
 Afgørelse af 25. februar 2020
 Klagen vedrører opgørelsen af de skattemæssige indgangsværdier samt skattemæssige afskrivninger for distributions- og produktionsanlæg for indkomstårene 2010-2015.
 SKAT har nedsat den selvangivne skattemæssige saldo for distributionsanlæg pr. 1. januar 2010 fra 90.458.116 kr. til 2.715.807 kr.
 Endvidere har SKAT nedsat den selvangivne skattemæssige saldo for produktionsanlæg pr. 1. januar 2010 fra 6.436.223 kr. til 193.234 kr.
 Herefter har SKAT godkendt fradrag for afskrivninger på distributionsanlæg med 7 % af 3.738.928 kr. (inkl. tilgang for 2010) svarende til 261.725 kr.
 Endvidere har SKAT godkendt fradrag for afskrivninger på produktionsanlæg med 21 % af 362.459 kr. (inkl. tilgang for 2010) svarende til 76.116 kr.
 Landsskatteretten ændrer SKATs afgørelse således, at de skattemæssige indgangsværdier af distributions- og produktionsanlæg skal fastsættes i overensstemmelse med POLKA-værdierne.
 Den talmæssige opgørelse af de skattemæssige indgangsværdier af distributions- og produktionsanlæg overlades til Skattestyrelsen.
 Som konsekvens af de ændrede indgangsværdier for de pågældende aktiver overlader Landsskatteretten tillige opgørelsen af afskrivninger til Skattestyrelsen.
 SKAT har godkendt fradrag for afskrivninger på distributionsanlæg med 7 % af 4.433.005 kr. (inkl. tilgang for 2011) svarende til 310.310 kr.
 Endvidere har SKAT godkendt fradrag for afskrivninger på produktionsanlæg med 21 % af 383.628 kr. (inkl. tilgang for 2011) svarende til 80.562 kr.
 Som konsekvens af de ændrede indgangsværdier for de pågældende aktiver overlader Landsskatteretten opgørelsen af afskrivninger til Skattestyrelsen.
 SKAT har godkendt fradrag for afskrivninger på distributionsanlæg med 7 % af 5.121.456 kr. (inkl. tilgang for 2012) svarende til 358.502 kr.
 Endvidere har SKAT godkendt fradrag for afskrivninger på produktionsanlæg med 19 % af 403.998 kr. (inkl. tilgang for 2012) svarende til 76.760 kr.
 SKAT har godkendt fradrag for afskrivninger på distributionsanlæg med 7 % af 5.823.527 kr. (inkl. tilgang for 2013) svarende til 407.647 kr.
 Endvidere har SKAT godkendt fradrag for afskrivninger på produktionsanlæg med 19 % af 3.256.015 kr. (inkl. tilgang for 2013) svarende til 618.643 kr.
 SKAT har godkendt fradrag for afskrivninger på distributionsanlæg med 7 % af 6.577.667 kr. (inkl. tilgang for 2014) svarende til 460.437 kr.
 Endvidere har SKAT godkendt fradrag for afskrivninger på produktionsanlæg med 17 % af 3.489.636 kr. (inkl. tilgang for 2014) svarende til 593.238 kr.
 SKAT har godkendt fradrag for afskrivninger på distributionsanlæg med 7 % af 8.524.473 kr. (inkl. tilgang for 2015) svarende til 596.713 kr.
 Endvidere har SKAT godkendt fradrag for afskrivninger på produktionsanlæg med 17 % af 3.274.666 kr. (inkl. tilgang for 2015) svarende til 556.693 kr.
 Selskabet blev stiftet den 3. juli 1967 og var indtil den 1. januar 2010 fritaget for skattepligt efter selskabsskattelovens § 3, stk. 1, nr. 4. Pr. 1. januar 2010 indtrådte selskabet i skattepligt efter selskabsskattelovens § 1, stk. 1, nr. 2h.
 Af selskabets årsrapport fremgår bl.a. følgende:
 ”Aktiviteten består i drift af vandværk. [virksomhed1] forsyner i dag 2700 forbrugere med rent drikkevand. Vandet bliver hentet fra vandværket på [adresse1] og [adresse2], fra vandværkets 4 boringer. Fra boringerne udpumpes årligt 370.000 kubikmeter vand til værkets forbrugere.”


text:
De skattemæssige indgangsværdier af distributions- og produktionsanlæg, som selskabet havde i behold ved overgangen til skattepligt, er selvangivet med udgangspunkt i Naturstyrelsens pris- og levetidskatalog (POLKA-værdier).
 SKAT har gennemgået [virksomhed2]`s indsigelse. Indsigelsen giver ikke anledning til en ændret stillingtagen, hvorfor SKAT fastholder dets forslag til ændring af indkomsten af 21. februar 2014. Kendelsen afsiges således i overensstemmelse med tidligere fremsendte forslag.
 Det kan i øvrigt oplyses, at der den 26. juni 2014 kom afgørelser fra Landsskatteretten i en række prøvesager vedrørende vand- og spildevandsselskaber. Landsskatteretten stadfæstede SKAT’s afgørelser og dermed også anvendelsen af en indkomstbaseret værdiansættelsesmetode.
 Det er SKATs opfattelse, at [virksomhed1]’s selvangivne skattemæssige afskrivningsgrundlag for henholdsvis distributionsanlæg og produktionsanlæg ikke er opgjort til handelsværdier ved skattepligtens indtræden pr. 1. januar 2010, og dermed ikke i overensstemmelse med det lovmæssige grundlag i selskabsskattelovens § 5 D, stk. 2. Selvangivne afskrivninger på 6.403.687 kr. for distributionsanlæg er derfor tilbageført.
 SKAT har, som følge heraf, selvstændigt foretaget en skønsudøvelse for fastlæggelse af handelsværdierne af selskabets distributionsanlæg og produktionsanlæg. Den samlede skønnede indgangsværdi for distributionsanlæg og produktionsanlæg er således 2.909.041 kr., som fordeles med 2.715.807 kr. på distributionsanlæg og 193.234 kr. på produktionsanlæg. Denne fordeling er sket forholdsmæssigt ud fra de selvangivne indgangsværdier.
 Der er, jf. afskrivningslovens § 5 C, stk. 4 beregnet afskrivninger med i alt 261.725 kr. på distributionsanlæg og 0 kr. for produktionsanlæg.
 Selskabet har anmodet om maksimale efterfølgende af- og nedskrivninger i henhold til bekendtgørelse nr. 1287 af 13. december 2005. Anmodningen er imødekommet og behandlet nedenfor under punkt 4.”
 Der er nedlagt påstand om, at de skattemæssige afskrivningsgrundlag og skattemæssige afskrivninger for distributions- og produktionsanlæg for indkomstårene 2010-2015 skal ansættes som selvangivet.
 ”[virksomhed1] er pr. 1. januar 2010 blevet skattepligtig i henhold til selskabsskattelovens § 1, stk. 1, nr. 2h. I forbindelse med indtræden af skattepligt skal vandværkets aktiver værdiansættes skattemæssigt efter bestemmelsen i selskabsskattelovens§ 5 D. Efter selskabsskattelovens § 5 D, stk. 2 skal vandværkets produktionsanlæg, distributionsanlæg og driftsmidler indgå i saldoværdien efter afskrivningslovens regler med deres handelsværdier.
 Vandværket har opgjort de skattemæssige afskrivningsgrundlag for vandforsyningsvirksomhedens afskrivningsberettigede anlægsaktiver med udgangspunkt i de myndighedsgodkendte regulatoriske åbningsbalancer (POLKA værdier).
 SKAT har i afgørelserne ændret vandværkets skatteansættelser for 2010-2015, da man ikke finder, at vandværket kan anvende de såkaldte POLKA-værdier ved fastsættelsen af de skattemæssige indgangsværdier. Det er SKATs opfattelse, at værdiansættelse af de afskrivningsberettigede anlægsaktiver skal måles i en indkomstbaseret model (DCF-modellen).
 Højesteret har i to domme af 8. november 2018 – sag 27/2018 og 28/2018 – givet to vandselskaber medhold i, at den skattemæssige indgangsværdi af vandselskabers aktiver skal fastsættes efter den beregningsmetode, hvorved den såkaldte “POLKA-værdi” opgøres, og at den af SKAT (nu Skattestyrelsen) anvendte beregningsmetode (DCF-modellen) ikke udgjorde et egnet grundlag for at opgøre den skattemæssige værdi af de overdragne aktiver
 Sagerne ved Højesteret angik opgørelse af den skattemæssige indgangsværdi af aktiver, som to kommuner havde overdraget til vandselskaber, som kommunerne havde stiftet i forbindelse med udskillelse af de kommunale vandforsynings- og spildevandsaktiviteter. Indgangsværdien skulle danne grundlag for vandselskabernes skattemæssige afskrivninger på de overdragne aktiver.
 Overdragelsen


text:
var omfattet af ligningslovens § 2, og den skattemæssige værdi af de overdragne aktiver skulle således fastsættes efter denne bestemmelse.
 Højesteret fandt, at den beregningsmetode (DCF-modellen), som SKAT (nu Skattestyrelsen) havde anvendt, ikke udgjorde et egnet grundlag for at opgøre den skattemæssige værdi af de overdragne aktiver.
 Højesteret udtalte, at det for vandforsynings- og spildevandsvirksomhed gælder, at der påhviler selskaberne en forsyningspligt, og at “hvile i sig selv “-princippet indebærer, at der ikke kan tjenes penge på aktiviteterne. Højesteret fandt på denne baggrund, at det afgørende for den skattemæssige værdiansættelse af aktiverne måtte være, hvilken værdi aktiverne måtte skønnes at have haft for vandselskaberne.
 Højesteret fandt, at den beregningsmetode, hvorved den regulatoriske værdi opgøres som et gennemsnit af den nedskrevne genanskaffelsesværdi og den nedskrevne anskaffelsesværdi (den såkaldte POLKA-værdi), er et rimeligt udtryk for, hvorledes aktivernes værdi efter ligningslovens§ 2 bør fastsættes.
 Højesteret havde dog ikke fornødent grundlag for at fastslå, hvad POLKA-værdien ville udgøre i forbindelse med kommunernes overdragelse af aktiver i de konkrete sager. Sagerne blev som følge heraf hjemvist til Skattestyrelsen til fornyet behandling.
 Det er derfor vores vurdering, at ovenstående domme fra Højesteret er sammenlignelige med situationen i [virksomhed1]s skattesager.
 Det er derfor fortsat vores primære påstand, at de skattemæssige afskrivningsgrundlag og foretagne skattemæssige afskrivninger på distributionsanlæg, produktionsanlæg og bygninger for indkomstårene 2010- 2015 skal ansættes i overensstemmelse med det selvangivne.”
 Selskabet blev stiftet den 3. juli 1967 og blev den 1. januar 2010 skattepligtig efter selskabsskattelovens § 1, stk. 1, nr. 2 h.
 Idet selskabet er overgået fra at være fritaget for skattepligt efter selskabsskattelovens § 3, stk. 1, nr. 4, til at blive skattepligtig efter selskabsskattelovens § 1, skal selskabets aktiver værdiansættes skattemæssigt i overensstemmelse med selskabsskattelovens § 5 D.
 Af selskabsskattelovens § 5 D, stk. 1 og 2, fremgår følgende:
 ”§ 5D. Hvis et selskab eller en forening m.v. overgår fra at være undtaget fra skattepligt efter § 3, stk. 1, nr. 1-18 og 21, til at blive skattepligtig efter § 1, får overgangen virkning for selskabets eller foreningens skattepligt på tidspunktet for påbegyndelsen af den virksomhed, der begrunder skattepligten, eller på det tidspunkt, hvor virksomheden anses for skattepligtig. Skatteansættelsen finder første gang sted for det indkomstår, jf. § 10, som den første indkomstperiode udgør uden hensyn til dennes længde. Den første indkomstperiode kan udgøre op til 18 måneder.
 Stk. 2. I det indkomstår, der er grundlaget for den første skatteansættelse, indgår maskiner, inventar og lignende driftsmidler samt skibe, som selskabet eller foreningen m.v. ejer før overgangen til skattepligt, i saldoværdien efter afskrivningslovens regler med deres handelsværdi på dette tidspunkt omregnet til kontantværdi.”
 Efter selskabsskattelovens § 5 D, stk. 2, skal aktivernes skattemæssige værdi således fastsættes til handelsværdien.
 Der er som følge af regulatoriske krav på området, herunder ”hvile i sig selv”-princippet, ikke et marked for handel med vand- og spildevandsforsyningsvirksomheder eller sådanne virksomheders aktiver, og der findes ikke tilsvarende eller lignende transaktioner mellem uafhængige parter, som kan danne grundlag for en vurdering af handelsværdien.
 Forarbejderne til selskabsskattelovens § 5 D indeholder ikke anvisning


text:
på, hvordan handelsværdien af vand- og spildevandsforsyningsvirksomheders aktiver skal fastsættes.
 SKAT har ved udøvelsen af skønnet over de skattemæssige indgangsværdier af selskabets distributions- og produktionsanlæg anvendt en tillempet DCF-model, som er en indkomstbaseret værdiansættelsesmodel.
 Højesteret har ved to domme af 8. november 2018, offentliggjort i SKM2018.627.HR og SKM2018.635.HR, fundet, at DCF-modellen ikke udgør et egnet grundlag for at opgøre den skattemæssige værdi af det ledningsnet og produktionsanlæg, som er overdraget til selskabet. I stedet fandt Højesteret, at den beregningsmetode, hvorved den regulatoriske værdi opgøres som et gennemsnit af den nedskrevne genanskaffelsesværdi og den nedskrevne anskaffelsesværdi – den såkaldte POLKA-værdi – er et rimeligt udtryk for, hvorledes ledningsnettets og produktionsanlæggets værdi efter ligningslovens § 2 bør fastsættes.
 Uanset at Højesterets domme vedrører overdragelser omfattet af ligningslovens § 2, finder Landsskatteretten, at principperne i dommene tilsvarende kan anvendes ved fastsættelsen af handelsværdien efter selskabsskattelovens § 5 D, stk. 2, når der som følge af regulatoriske krav på området ikke er et marked for handel med vand- og spildevandsforsyningsvirksomheder eller sådanne virksomheders aktiver.
 Landsskatteretten finder på denne baggrund, at de skattemæssige indgangsværdier af selskabets distributions- og produktionsanlæg skal fastsættes i overensstemmelse med POLKA-værdierne.
 Den talmæssige opgørelse af de skattemæssige indgangsværdier af distributions- og produktionsanlæg overlades til Skattestyrelsen, jf. forretningsorden for Landsskatteretten § 12, stk. 4.
 Forrige artikelJournalnr. 15-1376886
 Næste artikelJournalnr. 16-0518243
 Journalnr. 15-1377012
 Journalnr. 16-0518287
 Journalnr. 16-0518243
 Journalnr. 18-0004996
 Journalnr. 16-1387178


text:
26 Feb 2003 09:01
 SKM2003.96.HR
 95/2001, 96/2001, 99/2001, 103/1999 og 156/2001
 Selskabstømning, sagsomkostninger
 Selskabstømningssag, hvor sælger ved Vestre Landsrets dom af 16/2 2001 (se SKM 2001.175 VLR) blev pålagt hæftelse efter den dagældende anpartsselskabslovs § 84, stk. 5 for selskabets/skattemyndighedernes tab ("mellemformsafregningssag"), og hvor køberbanken og sælgers rådgivere blev pålagt erstatningsansvar efter de almindelige erstatningsregler. Sagen blev under anken forligt, således at Højesteret alene tog stilling til spørgsmålet om fordeling af sagsomkostningerne
 Retsplejeloven § 311
 Registreret revisor C
 R2 Revisionsaktieselskab
 (advokat Niels H. Graversen)
 (advokat Søren Bagger for 2 og 3)
 Skattekonsulent D
 (advokat Morten Samuelsson for begge)
 (advokat Søren Halling-Overgaard for 4 og 5)
 (advokat Søren Bagger for begge)
 Peter Blok, Per Walsøe og Børge Dahl.
 I tidligere instans er afsagt dom af Vestre Landsrets 1. afdeling den 16. februar 2001.
 Efter Højesterets dom af 22. november 2001 (SKM2002.298.HR) har advokat B og R1 A/S hævet anken over for sælgers bank, F2-Bank A/S, i sag nr. 156/2001. Det er overladt til Højesteret at træffe afgørelse om sagsomkostninger i denne ankesag.
 I sag nr. 96/2001 har det solgte overskudsselskabs konkursbo, HX ApS under konkurs, for Højesteret frafaldet at gøre gældende, at sælgeren af overskudsselskabet, A, hæfter for selskabets tab i medfør af den dagældende anpartsselskabslovs § 84, stk. 5. Endvidere har sælger og dennes rådgivere og banken for køberen af overskudsselskabet, F1-Bank A/S, foretaget indbetalinger til konkursboet til dækning af den skyldige skat. På denne baggrund har konkursboet nedsat sin påstand til alene at angå udestående procesrente. Sagen er herefter forligt ved, at A har hævet anken og taget bekræftende til genmæle over for boets endelige påstand om betaling af 655.702 kr., som er betalt, og i øvrigt således at det er overladt til Højesteret at træffe afgørelse om sagsomkostninger for landsretten og for Højesteret.
 Sagerne nr. 95/2001, 99/2001 og 103/2001 er indbragt for Højesteret af sælgers rådgivere og angår den indbyrdes fordeling af ansvarsbyrden på sælgersiden mellem sælger og dennes rådgivere. De er forligt ved, at alle involverede - efter sælgers forlods betaling af et beløb svarende til berigelsen - bærer en lige stor del. Det er overladt til Højesteret at træffe afgørelse om sagsomkostninger for landsretten og for Højesteret.
 Over for konkursboet kræver A sagsomkostninger for Højesteret, mens han kræver sagsomkostningerne for landsretten ophævet. I forhold til F1-Bank er det Bs opfattelse, at sagsomkostninger for landsretten bør ophæves, og at det for så vidt angår sagsomkostninger for Højesteret bør tages i betragtning, at F1-Bank alene har afgivet et kortfattet svarskrift.
 Konkursboet har ikke udtalt sig om sagsomkostningsspørgsmålet.
 F1-Bank har krævet landsrettens omkostningsfastsættelse nedsat og fordelingen heraf ændret i overensstemmelse med Højesterets praksis. For Højesteret kræver banken sig tilkendt sagsomkostninger hos såvel A som konkursboet, idet det har været helt unødvendigt at inddrage banken i anken, som har påført banken en betydelig sagsbehandling.
 I forholdet mellem A og dennes rådgivere - revisor C og R2 Revisionsaktieselskab, advokat B og R1 A/S, skattekonsulent D og R3 A/S - kræver A sig friholdt for eventuelle idømte sagsomkostninger i forhold til boet


text:
for landsretten og for Højesteret. A mener i øvrigt, at rådgiverne skal betale ham sagsomkostninger for landsretten, mens sagsomkostningerne for Højesteret kan ophæves.
 Rådgiverne gør gældende, at der skal træffes en omkostningsafgørelse i overensstemmelse med Højesterets praksis og under hensyn til, at sælger bør tillægges et omkostningsbeløb hos konkursboet, som rådgiverne bør have del i.
 F2-Bank A/S har påstået sig tillagt sagsomkostninger for Højesteret hos advokat B og R1 A/S, som heroverfor påstår sagens omkostninger for Højesteret ophævet.
 Sagerne i dette selskabstømningskompleks blev indledt med konkursboets sagsanlæg i 1998 mod overskudsselskabets sælger og købers bank med krav om solidarisk betaling af skattevæsenets tab på godt 5 mio. kr. og herudover krav mod sælger om dækning af selskabets videregående tab med et beløb af nogenlunde samme størrelsesorden. Sælger betalte i 2000, hvad han havde beregnet sin berigelse til. Efter landsrettens dom blev den resterende del af skattevæsnets tab dækket ind - bortset fra et procesrentebeløb. Efter anken til Højesteret frafaldt konkursboet kravet om dækning af selskabets videregående tab. Fordelingen af skattevæsenets tab er sket i overensstemmelse med de principper, der er udviklet i Højesterets praksis.
 På denne baggrund finder Højesteret, at der for landsretten og for Højesteret skal betales sagsomkostninger som nedenfor bestemt.
 HX ApS under konkurs skal til A i sagsomkostninger for landsretten og for Højesteret betale 250.000 kr.
 F1-Bank A/S og A skal til HX ApS under konkurs i sagsomkostninger for landsretten solidarisk betale 85.000 kr. I det indbyrdes forhold mellem banken og A skal dette sagsomkostningsbeløb endeligt bæres af banken.
 I forholdet mellem F1-Bank A/S og HX ApS under konkurs betaler ingen af parterne sagsomkostninger for Højesteret til den anden part.
 A skal til F1-Bank A/S i sagsomkostninger for Højesteret betale 40.000 kr.
 I forholdet mellem A og hans rådgivere, advokat B og R1 A/S, registreret revisor C og R2 Revisionsaktieselskab samt skattekonsulent D og R3 A/S, skal ingen af parterne betale sagsomkostninger til nogen anden part for landsretten eller for Højesteret.
 Advokat B og R1 A/S skal solidarisk til F2-Bank A/S i sagsomkostninger for Højesteret betale 30.000 kr.
 Landsrettens omkostningsafgørelse vedrørende forholdet mellem A og F2-Bank A/S står ved magt. I øvrigt betaler ingen af parterne sagsomkostninger til nogen anden part for landsretten eller Højesteret.


text:
Skat.dk: Andelsboligforening rentefradrag
 14 Sep 2009 13:14
 25 Aug 2009 08:37
 SKM2009.549.SR
 09-060346
 Forskud, oplysningsskema, årsopgørelse, skattekort og regnskaber + Personlig indkomst + Fradrag og afskrivninger
 andelsboligforening rentefradrag
 Skatterådet kunne bekræfte, andelshaverne ville have fradrag for renteudgifter af gældsbrev udstedt til andelsboligforeningen i forbindelse andelsboligforeningens optagelse af lån til videreudlån. Svaret var det samme uanset, om der tale om et almindeligt kreditforeningslån eller et indexlån.
 Skatterådet kunne ikke bekræfte, at andelshaverne kunne opnå fradrag for renteudgifter af gældsbrev udstedt på baggrund af et eksisterende lån i andelsboligforeningen. Gældsbrevene i denne situation ansås ikke at dække over et reelt gældsforhold.
 Skatterådet kunne bekræfte, at fradragsret for renteudgifter for lån i andelsboligforeningen ikke var afhængig af, at alle andelshaver modtog lånetilbud.
 Ligningsvejledning 2009-2 S.F.2.2.2
 Kan Skatterådet bekræfte, at en låneaftale mellem andelshavere i A/B A og andelsboligforeningen, der indgås på identiske vilkår, løbetid og afdragsprofil, som andelsboligforeningen i samme forbindelse optager lån i et realkreditinstitut, kan anses for et reelt gældsforhold indgået på markedsvilkår, hvorefter andelshavernes renteudgifter iht. låneaftalen med foreningen vil være fradragsberettigede i andelshaverens kapitalindkomst?
 Kan Skatterådet bekræfte, at svaret på spørgsmål 1 ikke vil være anderledes, hvis der er tale om et allerede eksisterende realkreditlån i andelsboligforeningen, i forhold til hvis foreningen optager et nyt realkreditlån, så længe gældsforholdet er reelt og indgået på markedsvilkår?
 Såfremt spørgsmål 1 kan besvares bekræftende. Kan Skatterådet bekræfte, at det ikke er nogen hindring for medlemmer af andelsboligforeningens ret til fradrag for renteudgifter, når et gældsforhold til foreningen etableres i form af et indekslån og ydes på samme vilkår og med samme rente- og afdragsprofil, som det realkredit-indekslån andelsboligforeningen hæfter for?
 Såfremt spørgsmål 1 besvares bekræftende. Kan Skatterådet bekræfte, at besvarelsen af spørgsmål 2 er den samme, uanset om der er tale om indekslån eller mere almindeligt kendte typer realkreditlån?
 Såfremt spørgsmål 1 besvares bekræftende. Kan Skatterådet bekræfte, at andelsboligforeningen kan opstille specifikke objektive krav til andelshaverne for at yde finansiering uden at dette vil påvirke rentefradragsretten for de andelshavere, der opfylder de opstillede krav, og som opnår finansiering af andelsboligforeningen?
 A/B A er under stiftelse.
 Foreningen vil købe 10 ejerlejligheder, der er ejet af spørger. Ejerlejlighederne er beliggende i en ejendom med i alt 36 (ejer-)lejligheder. Ejendommen var indtil udstykning i 2003 i sin helhed ejet af spørger.
 I forbindelse købet af lejlighederne vil andelsboligforeningen overtage det indekslån, der er prioriteret øverst i ejendommen.
 Lånet er et 50-årige indekslån ydet af Kreditforeningen Danmark (nu RD). Lånet er uden offentlig støtte, og kan indfries iht. pantebrevets "særlige bestemmelser" pkt. 5, ved indlevering af obligationer fra den samme serie, som lånet er udstedt via. Af låneaftalen fremgår, at indekseringen sker på baggrund af nettoprisindekset. Lånet er siden stiftelsen delvis afdraget ved salg af de enkelte lejligheder, så lånet i dag kun vedrører de lejligheder spørger ejer.
 Andelsboligforeningen A (under stiftelse) påtænker i forbindelse med salg af ledige lejligheder i ejendommen, at tilbyde andelshavere finansiering af en del af indskuddet i foreningen ved, at foreningen tilbyder andelshavere lån til indskud i foreningen på identiske vilkår,


text:
som foreningen har selv har finansieret i deres realkreditinstitut.
 Der vil sideløbende med låneforholdet blive opkrævet sædvanlig boligafgift til dækning af ejendommens driftsudgifter.
 Da den månedlige boligafgift vil blive nedsat i samme størrelsesorden som renterne og afdragene på foreningens gæld, har videreudlånet ingen påvirkning af hverken andelsboligforeningens driftsresultat eller egenkapital.
 Den nye boligafgift vil efter dispositionen være renset for renter og afdrag på gælden.
 Andelsforeningen påtænker at etablere sikkerhed for gælden til foreningen i form af tinglyst ejerpant i de pågældende andelshaveres andelsbeviser.
 Der er tale om en planlagt disposition, der endnu ikke er foretaget.
 Formålet med dispositionen er, at tilbyde andelshaverne en billigere finansiering af andelsindskuddet, i forhold til hvis de skulle låne pengene i en bank, til at finansiere et indskud. Indskuddet er med til at rense andelshavernes månedlige husleje til foreningen for renter og afdrag, og sikrer dem en billigere finansiering af indskuddet end alternativet med banklån.
 Spørgsmål 1: Rentefradrag
 Idet der henvises til SKM2009.108.SR, er spørger af den opfattelse, at et gældsforhold mellem andelsboligforeningen og foreningens medlemmer, der har identiske vilkår med det lån, andelsboligforeningen har taget hos deres realkreditinstitut (RD), må anses som reelt, og afspejle markedsvilkårene på det pågældende tidspunkt.
 Der er ikke tale om, at låneforholdet konverterer foreningens driftsudgifter til renteudgifter.
 Da der er tale om et reelt gældsforhold, bør andelshaverne have fradrag for renteudgifterne jf. personskattelovens § 4, stk.1, nr.1 jf. statsskattelovens § 6 litra e.
 Spørgsmål 2: Eksisterende lån i andelsboligforeningen
 Det er vores opfattelse, at en situation, hvor andelshaverne personligt hæfter for andelsboligforeningens lån, ikke adskiller sig væsentligt fra den situation, hvor en andelsforening optager et nyt realkreditlån med henblik på videreudlån til andelsboligforeningens medlemmer, når formålet er, at andelshaverne foretager ekstraordinære indskud med et tilsvarende beløb.
 Resultatet vil i sidste ende være identisk, om andelshaverne 1) etablerer et gældsforhold til foreningen på baggrund af foreningens eksisterende gæld, hvilket har den konsekvens, at andelshaverne kan få nedsat den månedlige husleje til foreningen mod at hæfte og afdrage på et billigt realkreditlån ift. en dyrere andelskredit, eller om andelshaverne 2) igennem andelsforeningen optager et realkreditlån, der udlåner til andelshaverne, som indskyder det tilsvarende beløb i foreningen med formålet at indfri det i foreningen eksisterende realkreditlån.
 Den eneste forskel er, at der er større omkostninger forbundet med det andet scenarie.
 I en situation hvor det enkelte medlem påtager sig en personlig hæftelse for en forholdsmæssig del af foreningens gæld, samt pligt til at betale renter og afdrag på gælden i henhold til vilkår, der er identiske med vilkårene for det bagvedliggende gældsforhold mellem andelsboligforeningen og realkreditinstituttet, da må andelshaverens gældsforhold til foreningen anses for at være reelt.
 Der henvises i denne forbindelse til TfS1993.541.H, hvor et gældsforhold mellem en andelshaver blev etableret på samme rentevilkår som foreningens allerede eksisterende byggelån, optaget i forbindelse med etableringen af 5 nye andelslejligheder. Her fandt højesteret, at gældsforholdet var reelt, og at andelshaver derfor var berettiget til fradrag for renter betalt til andelsboligforeningen.
 Gældsforholdet må endvidere anses for at være etableret på markedsvilkår, idet medlemmernes gæld


text:
til foreningen regulerer sig i forhold til kursværdien på det bagvedliggende realkreditlån. Kursværdien må alt andet lige være udtryk for den nuværende markedsværdi af gælden.
 SKM2009.108.SR bekræfter foreningens ret til at optage et realkreditlån, der videreudlånes til andelshaverne med henblik på at forhøje deres indskud i foreningen. Der er i afgørelsen tale om, at det optagne realkreditlån tænkes anvendt til forbedringer på andelsforeningens ejendom. I en sådan situation vil der på samme måde som i dette bindende svar ikke være et egentlig låneprovenu, der kan udbetales til andelshaverne, idet låneprovenuet vil blive anvendt til forbedringsarbejderne. Det er efter vores opfattelse underordnet, om der opstår et egentlig provenu, der udbetales til andelshaverne, eller om lånet anvendes udelukkende som ekstraordinært indskud i andelsforeningen, så længe der er tale om et reelt låneforhold, med en reel økonomisk risiko, hvilket er tilfælde i dette bindende svar.
 Spørgsmål 3: Indekslån
 A/B As køb af ejendommen fra spørger planlægges delfinansieret ved overtagelse af indekslån, der er uden offentlig støtte. Disse lån kan jf. lånevilkårene til enhver tid indfries endeligt af skyldneren ved køb og indlevering af obligationer fra samme serie til kreditor, svarende til størrelsen af den nominelle restgæld.
 Det er vores opfattelse, at denne situation ikke adskiller sig væsentligt fra en situation, hvor en andelsforening har optaget et mere almindeligt kendt fast- eller variabelt realkreditlån, så længe gældsforholdet er reelt og medlemmerne låner af foreningen på markedsvilkår.
 Et indekslån, der er optages uden offentlig støtte, bør derfor ikke medføre en anden skattemæssig behandling af andelshaveren end hvis der var tale om et fast- eller variabelt forrentet realkreditlån, når det gælder retten til fradrag for renter.
 En etablering af et gældsforhold til foreningen bør anses for indgået på markedsvilkår, hvis foreningens lån optages til den gældende kurs i markedet og/eller hvis en eksisterende gæld overtages til kursværdi.
 Spørgsmål 4: Eksisterende indekslån
 Der henvises i det hele til argumentationen vedrørende spørgsmål 1-3.
 Spørgsmål 5: Krav til andelshavere
 Overordnet er der en klar interesse for alle andelshavere, der er medlem en andelsboligforening, hvor foreningens medlemmer har gæld til foreningen, at andelsboligforeningen kan opstille specifikke objektive krav til andelshaverens bonitet.
 Kravene der opstilles, skal især sørge for, at andelsboligforeningen opnår maksimal sikkerhed for udlånene til foreningens medlemmer i form af 1. prioritets pant, således at et medlems tvangsudsættelse kun medfører minimal risiko for foreningens øvrige medlemmer for, at bære tab som følge af det misligholdte låneforhold.
 Kravene skal især være fokuseret på, at foreningen skal have prioriteret pant i værdien af andelsbeviset, og at foreningens pant ved udstedelse af lån ikke vil overstige en af foreningen defineret procentuel grænse af andelskronen, som andelsbevisets værdi er beregnet på baggrund af.
 Såfremt kravene, der opstilles, principielt kan opfyldes af alle foreningens medlemmer, da vil sådan krav ikke skulle ses som en forskelsbehandling af medlemmerne. Alle medlemmer af foreningen vil derfor få muligheden for, på lige vilkår med de øvrige andelshavere, at låne penge af foreningen svarende til en nærmere fastlagt forholdsmæssig del af andelsbevisets værdi.
 Det er spørges opfattelse, at opstilling


text:
af objektive krav, der kan opfyldes af alle de andelshavere, der ønsker at låne gennem foreningen, ikke bør påvirke rentefradragsretten for de andelshavere, der opfylder de opstillede krav, og låner penge af foreningen.
 Der ønskes med spørgsmålene accept af, at et gældsforhold mellem andelsboligforeningen og andelshaverne kan anses som reelt, indgået på markedsvilkår og at renter betalt til foreningen i forbindelse med det påtænkte gældsforhold derfor er fradragsberettigede for andelshaverne.
 Det skal bemærkes, at Skatterådet i SKM2009.108.SR har accepteret, at der efter ophævelsen af SD-cirkulære 1982-2 ved TSS-CIR 2000-29 ikke længere er begrænsninger for en andelsboligforenings medlemmer til at foretage indskud i foreningen, hvorved medlemmets forholdsmæssige del af foreningens fælles gæld derved indfries.
 Skat har i TfS2000.193.LSR fastslået, at den deraf følgende boligfordel ikke beskattes hos medlemmet.
 Renteudgifter er fradragsberettigede efter statsskattelovens § 6 stk. 1, litra e.
 Renter fradrages i kapitalindkomsten, jf. personskattelovens § 4, stk. 1, nr. 1.
 Skattepligtige er ifølge selskabsskatteloven § 1, stk. 1 nr. 6 andre foreninger, korporationer, stiftelser, legater og selvejende institutioner, jf. dog § 3, for så vidt foreningen mv. ikke er omfattet af fondsbeskatningsloven. Skattepligten omfatter alene indtægt ved erhvervsmæssig virksomhed samt fortjeneste eller tab ved afhændelse, afståelse eller opgivelse af formuegoder, der har eller har haft tilknytning til den erhvervsmæssige virksomhed.
 Ifølge selskabsskatteloven § 1, stk. 5 betragtes overskud, som de i stk. 1, nr. 6, nævnte foreninger mv. indvinder ved leverancer til medlemmer ikke som indvundet ved erhvervsmæssig virksomhed.
 Udgifter kan efter selskabsskatteloven § 9 kun fratrækkes i foreningens skattepligtige indkomst, når de vedrører de indkomstkilder, hvor indtægterne er skattepligtige.
 Ifølge ligningsloven § 16 A skal der ved opgørelsen af den skattepligtige almindelige indkomst medregnes udbytte af aktier, andelsbeviser og lignende værdipapirer...
 Der skal foreligge et gældsforhold, dvs. der skal påhvile debitor en retlig pligt til såvel at tilbagebetale gælden og forrente denne. Der henvises til SKATs Ligningsvejledning 2009-2, A.E.1.
 I begrebet retlig forpligtelse ligger der, at der skal foreligge et gældsforhold, der stifter en reel fordring på gældstager. Det vil sige, at der skal foreligge en ubetinget tilbagebetalingspligt, der således ikke må være knyttet til forskellige uvisse fremtidige betingelser.
 Der skal endvidere være tale om reelle renteudgifter og ikke beregnet rente, det vil sige rente, der bliver udredt for at tilgodese andre hensyn end vederlag til kreditor for at stille kapital til rådighed for skyldner.
 En andelsboligforening er et selvstændigt skattesubjekt omfattet af opsamlingsbestemmelsen i selskabsskattelovens § 1, stk.1, nr. 6.
 Da andelsboligforeninger er selvstændige juridiske enheder er det andelsboligforeningen som sådan og ikke de enkelte andelshavere, som er ejer af den faste ejendom.
 Den gæld som andelsboligforeningen har optaget - eventuelt mod pant i ejendommen - hæfter andelsboligforeningen derfor også for. De enkelte andelshavere hæfter derimod ikke overfor prioritetshaveren, idet der ikke er noget aktuelt gældsforhold.
 Andelsboligforeningen kan selvstændigt optræde som kontraktpart og indgå aftaler hvor foreningen tilpligtes overfor tredjemand. Dette gælder både forpligtelser over for långivere og forpligtelser over for medlemmerne.
 Foreninger m.v. omfattet af selskabsskattelovens § 1, stk. 1, nr. 6 er alene skattepligtige af indtægter


text:
ved erhvervsmæssig virksomhed.
 Overskud, som de nævnte foreninger får ved leverancer til medlemmer betragtes ikke som indtægter ved erhvervsmæssig virksomhed, jf. selskabsskatteloven § 1, stk. 5.
 Leverancen til medlemmet skal have en naturlig tilknytning til foreningens formål og virke.
 Foreningen har fradrag for de udgifter som knytter sig til den erhvervsmæssige virksomhed, jf. selskabsskatteloven § 9, stk. 1, 1. punkt. Renteudgifter som ikke har relation til den erhvervsmæssige virksomhed er derfor ikke fradragsberettigede for foreningen. Andelsboligforeninger har derfor som udgangspunkt ikke fradrag for renteudgifter vedrørende gæld stiftet i forbindelse med erhvervelse af ejendommen eller forbedring/renovering af ejendommen.
 I den boligafgift som andelsboligforeningerne opkræver hos de enkelte andelshavere, indgår derfor også beløb til dækning af andelsboligforeningens afdrag på gælden og de betalte renter. Da andelsboligforeningernes medlemmer ikke hæfter for andelsboligforeningens lån, har andelshaverne heller ikke fradrag for den del af renteudgifterne som indgår i boligafgiften.
 Optages et lån af den enkelte andelshaver og anvendes lånet til ekstraordinært indskud i andelsboligforeningen, som derved kan indfri den af foreningen optagne gæld, vil andelshaveren have fradrag for eventuelle renteudgifter samtidig med at boligafgiften vil blive lavere.
 Før Landsskatterettens kendelse af 11. november 1999, offentliggjort som TfS2000.193.LSR var det praksis, at man beskattede den enkelte andelshaver af den lave boligafgift i sådanne situationer.
 Der er efter den nuværende lovgivning på området ingen skattemæssige problemer i den foretagne disposition, heller ikke i de tilfælde, hvor ikke alle andelshavere foretager indskud i andelsboligforeningen og de enkelte andelshaveres boligafgift derfor ikke er identisk. Se Ligningsvejledning 2009-2, S.C.6.1.7.1.
 Medlemmer af en andelsboligforening er som udgangspunkt omfattet af ligningslovens bestemmelse om udlodning. En udlodningsbetragtning kan dog kun anlægges i de tilfælde, hvor medlemmerne får et gode af økonomisk værdi, og hvor dette samtidig sker på bekostning af foreningen.
 I U1981.234H afviste Højesteret, at andelshaverne havde fradragsret for renteudgifter på gældsbreve til foreningen med den begrundelse, at andelshavernes hæftelse overfor pantehaverne ikke var en aktuel gæld, som kunne begrunde et rentefradrag. Højesteret fandt endvidere, at udstedelsen af gældsbeviserne ikke dækkede over en reel skyld til foreningen og må have haft som formål at give andelshaverne mulighed for at fradrage en del af driftsudgifterne som renter.
 Retstilstanden på området er, at der kun kan nægtes fradrag for renteudgifter i sådanne tilfælde såfremt, en andelsbolighavers gæld til foreningen ikke kan anses for reel jf. U1981.234H.
 Det følger således af Ligningsvejledningen S.F.2.2.2, at SKAT i hvert tilfælde må foretage en bedømmelse af, om der foreligger et reelt gældsforhold mellem andelshaver og andelsboligforeningen i de tilfælde, hvor andelshaver har udstedt et gældsbrev til andelsboligforeningen. Såfremt det vurderes, at der ikke er tale om et reelt gældsforhold, skal gældsbrevet betragtes som en skattemæssig nullitet og fradrag nægtes. I modsat fald har andelshaver fradragsret for renteudgifterne jf. personskattelovens § 4, stk. 1, nr. 1 jf. statsskattelovens § 6 litra e.
 Som eksempler på denne praksis kan nævnes SKM2007.740.SR, SKM2007.741.SR og SKM2009.108.SR.
 Vedrørende om der er tale om et reelt gældsforhold har Højesteret i dom af 25. februar 2009 (U2009.1241H) truffet afgørelse gengivet i SKM2009.168.HR. Sagen vedrørte fradrag


text:
for renter. Rentefradragsret blev nægtet fordi der ikke forelå en reel økonomisk risiko forbundet med et skattearrangement, der var uden forretningsmæssig begrundelse og alene etableret med det formål at opnå et skattemæssigt fradrag. Landsretten henviste især til, at der var tale om et på forhånd fastlagt lukket aftalekompleks, hvis forløb og afvikling var aftalt mellem parter, der ikke havde modstående interesser. Landsretten henviste til, at sagsøger i hele investeringsperioden var afskåret fra at sælge, pantsætte eller på anden måde faktisk eller retligt, at disponere over låneprovenuet, aktierne eller statsobligationerne, og at han reelt ikke havde haft en økonomisk risiko uanset at han efter låneaftalerne personligt hæftede for gælden. Transaktionerne var uigenkaldelige, og arrangementet var selvlikviderende. Højesteret stadfæstet landsrettens dom.
 Der spørges om en låneaftale mellem andelshavere i A/B A og andelsboligforeningen, der indgås på identiske vilkår, løbetid og afdragsprofil, som andelsboligforeningen i samme forbindelse optager lån i et realkreditinstitut, kan anses for et reelt gældsforhold indgået på markedsvilkår, hvorefter andelshavernes renteudgifter iht. låneaftalen med foreningen vil være fradragsberettigede i andelshaverens kapitalindkomst.
 Det er en betingelse for fradragsret for renter, at der foreligger et reelt gældsforhold mellem andelshaveren og andelsboligforeningen.
 Det er oplyst, at vilkårene i låneaftalen mellem andelsboligforeningen og andelshaverne vil være identisk med de vilkår, der er i låneaftalen mellem andelsboligforeningen og realkreditinstituttet. Det er endvidere oplyst at der ikke vil ske omkonvertering af driftsudgifter til renteudgifter.
 På baggrund af det oplyste er det SKATs vurdering, at der er tale om et reelt låneforhold, og at andelshaver derfor vil have fradrag for de pågældende renteudgifter jf. gældende praksis. SKAT har bl.a. lagt vægt på, at aftalen mellem andelshaver og andelsboligforening indgås på markedsvilkår.
 SKAT skal endvidere bemærke, at der efter SKATs vurdering ikke foreligger udlodning efter ligningslovens § 16A, da andelshaver ikke anses for at modtage værdier fra foreningen i den beskrevne situation.
 Der spørges om svaret vil være det samme, hvis der er tale om et allerede eksisterende realkreditlån i andelsboligforeningen, i forhold til hvis foreningen optager et nyt realkreditlån, så længe gældsforholdet er reelt og indgået på markedsvilkår.
 Vedrørende et eksisterende lån i ejendommen gælder, at det er andelsboligforeningen, der ejer ejendommen og er debitor på lånet, og dermed hæfter for tilbagebetalingen. Andelshaveren hæfter ikke for lånet, men er via medlemskab i andelsboligforeningen forpligtet til at indbetale boligafgift, der bl.a. går til dækning af renter og afdrag på andelsboligforeningens lån.
 Renter er defineret som vederlag for at stille kapital til rådighed. I forbindelse med udstedelse af gældsbreve på baggrund af allerede optagne lån i andelsboligforeningen, der er medgået til køb eller forbedringer på ejendommen, er der ikke et provenu/kapital, der kan stilles til rådighed, i modsætning til den situation, hvor andelsboligforeningen optager nyt lån, og dermed har et låneprovenu, der kan videreudlånes. At formålet, som i SKM2009.108.SR med foreningens låneoptagelse er, at andelshaverne skal indskyde låneprovenuet i andelsforeningen igen med henblik på at anvende det til forbedring af ejendommen ændre ikke på det forhold, at foreningen har kapitalen til rådighed til videreudlån.
 Desuden vil der i forbindelse


text:
med udstedelse af gældsbreve på baggrund af allerede optagne lån ikke ske ændring i andelshaverens betalingsforpligtigelse overfor andelsboligforeningen. Gældsbrevet vil omfatte renter og afdrag, der efter det oplyste, er identiske med andelshaverens andel af renter og afdrag på det af andelsboligforeningen optagne kreditforeningslån, da der er tale om udlån på identiske vilkår med andelsboligforeningens lån. Dvs. renter og afdrag, som også uden stiftelse af gældsforholdet mellem andelsboligforeningen af andelshaveren skulle udredes af andelshaveren via betaling af boligafgift. Gældsbrevet vil dog statuere en hæftelse for andelshaveren. Dette vil dog modsvares af et tilsvarende indskud i andelsboligforeningen. Det skal hertil bemærkes, at andelshaveren overfor andelsboligforeningens kreditorer allerede hæfter for foreningens gæld med sit indskud.
 Ved Højesterets afgørelse, gengivet i U1981.234 afviste Højesteret, at andelshaverne havde fradragsret for renteudgifter på gældsbreve til foreningen med den begrundelse, at andelshavernes hæftelse overfor panthaverne ikke var en aktuel gæld, som kunne begrunde et rentefradrag. Højesteret fandt endvidere, at udstedelsen af gældsbeviserne ikke dækkede over en reel skyld til foreningen og må have haft som formål at give andelshaverne mulighed for at fradrage en del af driftsudgifterne som renter.
 Højesteret har i dom af 25. februar 2009 (U2009.1241H) truffet afgørelse vedrørende realiteten i et gældforhold. Rentefradragsret blev nægtet fordi der ikke forelå en reel økonomisk risiko forbundet med et skattearrangement, der var uden forretningsmæssig begrundelse og alene etableret med det formål at opnå et skattemæssigt fradrag. Højesteret stadfæstet landsrettens dom, der især henviste til, at der var tale om et på forhånd fastlagt lukket aftalekompleks, hvis forløb og afvikling var aftalt mellem parter, der ikke havde modstående interesser. Landsretten henviste også til, at sagsøger i hele investeringsperioden var afskåret fra at sælge, pantsætte eller på anden måde faktisk eller retligt, at disponere over låneprovenuet, aktierne eller statsobligationerne, og at han reelt ikke havde haft en økonomisk risiko uanset at han efter låneaftalerne personligt hæftede for gælden. Transaktionerne var uigenkaldelige, og arrangementet var selvlikviderende.
 Det er SKATs opfattelse, at oprettelse af et gældsforhold mellem andelsboligforeningen og andelsboligforeningen med udgangspunkt i et i andelsboligforeningen allerede optaget lån, ikke alene skal vurderes ud fra gældsbrevets pålydende men også ud fra de faktiske omstændigheder omkring udstedelse af gældsbrevet.
 Det er SKATs vurdering, at stiftelse af et gældsforhold mellem andelsboligforeningen og andelshaveren på baggrund af et eksisterende lån i andelsboligforeningen, må anses for indgået mellem parter uden modstående interesser. Der er tale om en gældsforpligtigelse vedrørende et eksisterende lån, som andelshaveren allerede via sin boligafgift er forpligtet til at betale. Ved udstedelse af gældsbrevet vil andelshaveren opnå status som debitor med mulighed for fradrag for renter, mens andelsboligforeningen ikke er skattepligtig af hverken boligafgift eller renteindtægter.
 SKAT finder at forholdet er sammenlignelig med forholdene i U1981.234 H, og at der dermed ikke tale om et reelt gældsforhold, men at gældsbrevet alene har til formål, at give andelshaveren fradragsret for en del af boligafgiften.
 Der spørges om svaret vil være det samme som i spørgsmål 1, hvis gældsforholdet til foreningen etableres i form af et indekslån og ydes på samme vilkår og med


text:
samme rente- og afdragsprofil, som det realkredit-indekslån andelsboligforeningen hæfter for.
 Indekslån adskiller sig fra andre låntyper ved at restgælden indekseres. Ifølge det medsendte gældsbrev indekseres det i ejendommen værende lån efter nettoprisindekset, dette vil have en betydning i forholdet til kursværdien på restgælden.
 Det er SKATs vurdering, at det forhold, at der er tale om et indekslån ikke har nogen betydning i forhold til fradragsretten. Som i spørgsmål 1, skal det vurderes, om der er tale om et reelt gældsforhold. Er der tale om et reelt gældsforhold vil svaret være som på spørgsmål 1.
 Der spørges om besvarelsen af spørgsmål 2 er den samme, uanset om der er tale om indekslån eller mere almindeligt kendte typer realkreditlån.
 Som i spørgsmål 2 er det afgørende, om der er tale om et reelt gældsforhold mellem andelsboligforeningen og medlemmet, og ikke hvilke type lån, der er tale om. Spørgsmålet besvares som spørgsmål 2.
 SKAT indstiller derfor, at spørgsmål 4 besvares med et Ja.
 Der spørges om det har betydning, at andelsboligforeningen opstiller specifikke objektive krav til andelshaverne for at yde finansiering uden at dette vil påvirke rentefradragsretten for de andelshavere, der opfylder de opstillede krav, og som opnår finansiering af andelsboligforeningen.
 Det er ikke en forudsætning for fradrag, at der er tale om et tilbud, der gælder alle andelshavere. Forudsætningen for rentefradrag er, at der er tale om et reelt gældsforhold.


text:
Markedsføringsret - historisk dokumentationsmateriale
 selskabsadvokaterne.dk anvender cookies for at forbedre brugervenligheden og funktionaliteten. Når du benytter sitet, samtykker du til vores anvendelse af cookies. Læs mere om cookies på selskabsadvokaterne.dk. God fornøjelse.
 Selskabsadvokaterne
 Advokater med speciale i erhvervsret, selskabsret og kontrakter
 Vi er medlemmer af:
 Loyalitetspligt og konkurrencebegrænsninger
 Agenturaftale og distributionsaftale
 Ansættelse af medarbejder
 Direktørkontrakt - indgåelse og fortolkning
 Ejeraftale - indgåelse og fortolkning
 Hjemmeside - køb og design
 IT Factory sagen
 Opsigelse af medarbejder
 Opstart af virksomhed og valg af selskabsform
 Trailer - IT Factory
 Trailer - Iværksætteri
 Om selskabsadvokaterne
 Historisk dokumentationsmateriale
 Et mere end 60 år gammelt fotografi viste en likvideret person set bagfra i en positur, hvor den pågældende ikke kunne genkendes. Da der endvidere knyttede sig åbenbar almeninteresse til anvendelsen af fotografiet som historisk dokumentationsmateriale, fandtes visning heraf i bog og i tv-program om modstandsbevægelsens likvideringer under besættelsen ikke retsstridig.
 Dom i sagerne V 151/05 og V 152/05
 Kate Trine Kuhlmann
 (Advokat Jes Andersen)
 Gyldendalske Boghandel, Nordisk Forlag A/S
 (Advokat Martin Dahl Pedersen)
 Generaldirektør Kenneth Plummer
 (Advokat Peter Lambert)
 Sagen drejer sig om, hvorvidt Gyldendalske Boghandel, Nordisk Forlag A/S (i det følgende: Gyldendal), henholdsvis Generaldirektør for Danmarks Radio (i det følgende: DR) Kenneth Plummer har handlet i strid med god markedsføringsskik, jf. markedsføringslovens § 1, og skal betale godtgørelse for tort til Kate Trine Kuhlmann bl.a. ved at have udgivet bogen "Efter Drabet", henholdsvis at have udsendt programmet "Med ret til at dræbe", begge om besættelsestidens stikkerlikvideringer og visende et fotografi af en mand set bagfra liggende livløs hen over et bord efter at være blevet skudt gennem hovedet (i det følgende: Fotografiet). Manden på Fotografiet var Kate Trine Kuhlmanns morfar, Gunnar Siim.
 Gyldendal udgav i 2001 Peter Øvig Knudsen: Efter Drabet (i det følgende: Bogen) om de såkaldte stikkerlikvideringer, som medlemmer af den danske modstandsbevægelse foretog under 2. verdenskrig. Bogen omtaler side 115-117, hvordan modstandsmanden "Leif", alias politibetjent Einar Sørensen, foretog likvideringen af Gunnar Siim. Denne likvidering er beskrevet i flere bøger om Danmarks frihedskamp, bl.a. Ebbe Munck og Børge Outze: Danmarks Frihedskamp (1948-1949). Omstændighederne i forbindelse med likvideringen har endvidere dannet forlæg for en roman af Tage Skou-Hansen: Dagstjernen (1962).
 Øverst side 117 er Fotografiet gengivet med billedteksten: "Teglværksformand Gunnar Siim blev dræbt af Einar Sørensen den 29. august 1944, mens et orkester spillede op til dans på Hotel Hattenæs ved Brassø ved Silkeborg. Einar Sørensen havde siddet ved et nabobord og drukket en øl, indtil han rejste sig og skød Gunnar Siim to gange i nakken."
 Fotografiet er gengivet på Bogens omslag, på hvis inderside der står: "Forsidefoto: Teglværksformand Gunnar Siim blev likvideret på Hotel Hattenæs ved Silkeborg den 29. august 1944." Omslaget og Fotografiet vises her med samtykke fra sagens parter:
 Gyldendal havde fået Fotografiet udleveret til Bogen af Nationalmuseet  Frihedsmuseet.
 Bogen udkom i ordinærudgave i marts 2001 og i hardbackudgave i marts 2002, og disse udgaver solgte tilsammen ca. 10.000 eksemplarer. Omslagene med Fotografiet er enkelte gange indgået i Gyldendals sædvanlige annoncering i dagbladene og har været vist på Gyldendals


text:
hjemmeside indtil juni 2004, hvor også Bogens forfatter ophørte med at vise disse forsider på sin forfatterside. I marts 2003 var Bogen udkommet i en paperbackudgave med en anden forside uden Fotografiet. Senest er der udkommet en paperbackudgave sammen med en DVD med det nedenfor omtalte program "Med ret til at dræbe". Gyldendals salgsrepræsentanter har forevist udgaverne for en udvalgt del af boghandelen på Gyldendals sædvanlige salgsrejser. Kate Trine Kuhlmann anmodede den 11. december 2003 gennem sin advokat Gyldendal om at trække endnu ikke solgte eksemplarer af Bogen tilbage. Advokaten anførte, at Gyldendal ved at bringe Fotografiet havde overtrådt straffelovens § 264 d (om berettiget videregivelse af billeder af en anden under omstændigheder, der åbenbart kan forlanges unddraget offentligheden), og at Gyldendals markedsføring var i strid med markedsføringslovens § 1 om god markedsføringsskik. Det afviste Gyldendal bl.a. under henvisning til, at Fotografiet ikke vedrørte omstændigheder, der åbenbart kan forlanges unddraget offentligheden, men var et værdifuldt bidrag til belysning af et historisk forløb. Kate Trine Kuhlmann burde endvidere have gjort indsigelse på et tidligere tidspunkt og således ikke først, efter at der var gået mere end 3 år, siden bogen blev udgivet, bl.a. under betydelig presseomtale.
 DR2 udsendte i foråret 2004 i 4 afsnit dokumentarprogrammet "Med ret til at dræbe" (i det følgende: Programmet), som var baseret på Bogen. Her berettede tidligere modstandsfolk om, hvordan likvideringerne af danskere under mistanke for stikkervirksomhed blev besluttet og gennemført. Fotografiet blev vist under omtalen af den pågældende likvidering.
 En sammenklippet version af Programmet er senere blevet vist flere gange på DR1 og DR2. Endvidere udlånes Programmet gennem bibliotekerne, ligesom det sælges på VHS og DVD, bl.a. sammen med en paperbackudgave af "Efter Drabet".
 Allerede forud for den første udsendelse havde Kate Trine Kuhlmanns advokat rettet henvendelse til DR og under henvisning til straffelovens § 264 d anmodet om, at Fotografiet ikke blev vist.
 DR afslog at undlade at vise Fotografiet under henvisning til, at dette var optaget på frit tilgængeligt sted og ikke viste Gunnar Siim under omstændigheder, der åbenbart kan forlanges unddraget offentligheden. En væsentlig samfundsmæssig interesse i Programmet medførte endvidere, at visningen af Fotografiet ikke indebar nogen overtrædelse af straffelovens § 264 d og ikke var retsstridig.
 Beslutningen om ikke at rejse tiltale for overtrædelse af straffelovens § 264 d
 Kate Trine Kuhlmann har anmodet anklagemyndigheden om at rejse tiltale for overtrædelse af straffelovens § 264 d i anledning af visningen af Fotografiet. Kate Trine Kuhlmanns advokat har under sagen oplyst, at anklagemyndigheden har afvist at rejse sådan straffesag under henvisning til, at der ikke er begået noget strafbart forhold.
 Kate Trine Kuhlmann har nedlagt påstand om, at
 - Gyldendal skal anerkende at have handlet i strid med god markedsføringsskik, betale hende 30.000 kr. med sædvanlig procesrente fra den 14. oktober 2005 og tilbagekalde alle endnu ikke solgte eksemplarer af Bogen med billeder af Gunnar Siim,
 herunder eksemplarer med medfølgende DVD med billeder af Gunnar Siim
 - Kenneth Plummer skal undlade at fremvise Programmet eller dele heraf med billede af Gunnar Siim.


text:
Gyldendal og Kenneth Plummer har påstået frifindelse.
 Kate Trine Kuhlmann har forklaret, at hun, der er uddannet farmakonom, er førtidspensionist efter at have været udsat for en trafikulykke. Da hendes morforældre blev skilt, blev hendes morbror boende hos morfaren, mens hendes mor, der nu er død, blev boende hos hendes mormor. Morbroren lever fortsat og har 3 børn. Hun har selv en bror.
 Morfarens død under krigen har været et stort tabuemne i familien. Hendes mor havde hele sit liv søgt at få at vide, hvordan hendes far var død, og havde uden held søgt oplysninger herom, bl.a. i Rigsarkivet. Hun har selv først fået kendskab til sandheden om morfarens død, da omstændighederne herved blev beskrevet i Bogen.
 Hun har kun sporadisk kontakt til sin morbror, der hverken fysisk eller psykisk er i stand til at tage stilling til den foreliggende sag. Hun har dog tæt forbindelse til morbrorens ældste datter, hendes kusine, der også var den, der orienterede hende om Bogen. Hun havde forinden hørt om bogen.
 Hun havde aldrig set Fotografiet før, og det har aldrig været kendt i familien, at det fandtes. Det var hele hendes families historie, som herved blev gjort levende for hende, og det var ydmygende for hendes morfar og for hele familien at se morfaren ligge på den måde. Hun finder væmmelse ved at se billedet af sin morfar, som hun i øvrigt ikke har noget som helst kendskab til. Bogen er fremragende, og historien om likvideringerne er vigtig at få fortalt  men det behøver ikke at ske ved yderligere at krænke de personer, som likvideringerne gik ud over. Hun købte Bogen, straks da hun af kusinen fik kendskab til denne, og reagerede straks ved at søge at få udgivelsen standset. Det er rigtigt, at hendes daværende advokat lod mere end et år hengå, fra Gyldendal tog forsiden fra sin hjemmeside, og indtil der på ny blev rettet henvendelse til Gyldendal.
 Litterær direktør hos Gyldendal, Johannes Riis, har bl.a. forklaret, at Peter Øvig Knudsen havde udbygget en serie artikler med interviews med modstandsfolk, som havde været bragt i Weekendavisen, til Bogen, som Gyldendal gerne ville udgive, idet forlaget fandt det i offentlighedens interesse, at der blev kastet nyt lys over besættelsestidens historie. Det unikke ved Bogen er, at den får nuanceret debatten om besættelsestidens likvideringer og får nye aspekter frem, og Bogen er derfor også værdsat af faghistorikere. Forlaget har modtaget mange tilkendegivelser fra pårørende til dræbte, som har været taknemmelige for, at tabuer er blevet brudt gennem Bogens behandling af likvideringerne. Derimod har der været modstandsfolk, som ikke har været så glade for bogen.
 Fotografiet på forsiden af Bogen relaterer sig til begivenheder, som er beskrevet i Bogen, og er i øvrigt dækkende for de blodige og ubehagelige sandheder, som Bogen beretter om.
 Bogen har været markedsført i overensstemmelse med forlagets sædvanlige procedure bl.a. med gengivelse af forsiden i kataloger mv. Han kan ikke sige, om ændringen af omslaget har haft betydning for salget. Efter at omslaget blev ændret i forbindelse


text:
med udgivelsen af paperback-udgaven, hørte forlaget ikke mere til sagen fra Kate Trine Kuhlmanns side.
 Peter Øvig Knudsen har forklaret, at han er uddannet journalist og har arbejdet på forskellige aviser og skrevet omkring 10 bøger om forskellige emner. "Efter Drabet" fik han inspiration til, mens han arbejdede på Weekendavisen, og begyndte at interviewe modstandsfolk, der havde udført drabene. Det viste sig at være et stort set ubeskrevet emne, og han begyndte at
 brede sin interesse herfor ud. Det viste sig, at der var en kategori af ofre, som likvideringerne og de tabuer, der fulgte med, havde særlig betydning for. Han undersøgte derfor på den ene side frihedskæmpernes motiver, og hvad det betød for dem at udføre disse drab, og på den anden side virkningen for de dræbtes familier af, at man hemmeligholdt disse drab, således
 at de pårørende ikke fik de mest elementære oplysninger herom.
 Han fik adgang til sagerne fra besættelsestiden og opdagede, at det kun var i få tilfælde, man kunne bevise, at de dræbte var stikkere. Der viste sig allehånde forskellige motiver til drabene, som tit blev gennemført på baggrund af hurtige og meget tilfældige beslutninger.
 At man efter krigen har besluttet ikke at undersøge disse drab nærmere, har bevirket en smerte for begge parter, navnlig de pårørende, som ikke kunne forstå, hvorfor deres far skulle slås ihjel.
 Fotografiet har han fundet på Frihedsmuseets arkiver sammen med et andet billede af en navngiven dræbt person, som også er vist i Bogen, og som har været vist flere gange før. Der findes vist nok et tredje billede, men man har ikke navnet på den dræbte og kan ikke med sikkerhed sige, om dette billede forestiller en likvideret stikker. Han vil tro, at Fotografiet er taget af politiet, men det kan også være taget af en gæst på restaurationen. Han tør ikke sige, om Fotografiet tidligere har været vist i aviser eller lignende i forbindelse med omtale af drabet, idet han ikke har undersøgt det. Han gav oplysning om billedet til
 Gyldendal, der herefter søgte og fik Nationalmuseet  Frihedsmuseets tilladelse til at anvende billedet uden nogen begrænsninger.
 Det var oplagt at anvende ét af de to billeder på Bogens forside, og man valgte Fotografiet, da dette ikke havde været vist før og derfor ikke var så kendt som det andet.
 Kate Trine Kuhlmanns advokat har gjort gældende, at Gyldendal skal trække Bogen tilbage og betale godtgørelse for tort. Gyldendal har handlet i strid med god markedsføringsskik ved i Bogen, på dennes forside og i markedsføringsmateriale at benytte Fotografiet af Kate Trine Kuhlmanns morfar, Gunnar Siim, liggende hen over et bord og skudt igennem hovedet. Gyldendal har ikke fået samtykke hertil fra afdødes familie. Der er ingen rimelig begrundelse for, at Gyldendal har brugt Fotografiet til at markedsføre Bogen, og Gyldendal har herved påført Kate Trine Kuhlmann tort, således at Gyldendal skal betale hende godt-gørelse med 30.000 kr. efter erstatningsansvarslovens § 26.
 Generaldirektør Kenneth Plummer er som generaldirektør for DR ligeledes ansvarlig for, at DR har påført Kate


text:
Trine Kuhlmann tort ved at bringe Fotografiet i Programmet, og generaldirektøren skal derfor sørge for, at Programmet trækkes tilbage og ikke fremvises.
 Kate Trine Kuhlmann købte Bogen, så snart en kusine havde gjort hende bekendt med dens eksistens og omtale af morfarens død, og hun rettede straks herefter gennem en advokat henvendelse til Gyldendal med anmodning om, at Bogen skulle trækkes tilbage.
 Gyldendals advokat har gjort gældende, at Gyldendals anvendelse af Fotografiet i Bogen, på dennes forside og i markedsføringsmateriale ikke er i strid med god markedsføringsskik, jf. markedsføringslovens § 1. Gyldendal har handlet i berettiget varetagelse af åbenbar almeninteresse ved at udgive Bogen og ved at bruge Fotografiet, som er et af blot to eksisterende billeder af personer, som har været udsat for modstandsbevægelsens såkaldte stikkerlikvideringer, til dokumentation af de forhold, om hvilke der berettes i Bogen. Bogen er blevet til ved Peter Øvig Knudsens interviews og research i sager fra besættelsestiden, og Bogen har været med til at løfte sløret for barske og ubehagelige hændelser. Denne research har bragt Fotogra-fiet for dagen, som hidtil har været ukendt selv for den dræbtes familie, og Fotografiet er en vigtig dokumentation af beretningen om de historiske begivenheder. Hvordan skulle man kunne dokumentere begivenheder, som rent faktisk har fundet sted, hvis man ikke kunne vise de billeder, der udgør dokumentationen herfor?
 Markedsføringslovens § 1 beskytter mod kommerciel snyltning, men det er der på ingen måde tale om her, idet Bogen giver en sober og nuanceret redegørelse for de historiske begivenheder, og idet Fotografiet bruges på loyal og relevant måde og i saglig sammenhæng med fremstillingen i Bogen.
 Kenneth Plummers advokat har gjort gældende, at Fotografiet er over 20 år gammelt, og at det derfor følger af princippet i straffelovens § 274, stk. 2, at det frit kan bruges, så længe der ikke sker bagvaskelse. Beskyttelsen af den personlige integritet ophører således en kortere årrække efter den pågældendes død, og brug, som ellers ville være ulovlig, bliver herved
 lovlig, således at oplysninger og billeder kan anvendes til belysning af historien. Anklagemyndigheden har da også truffet bindende afgørelse om, at visningen af Fotografiet ikke indebærer nogen overtrædelse af straffelovens § 264 d. Hertil kommer, at Kate Trine Kuhlmann som barnebarn ikke kan påtale nogen eventuel krænkelse, jf. princippet i retsplejelovens § 725, stk. 1, 3. pkt. Man ved heller ikke, hvordan Gunnar Siims øvrige efterkommere, herunder hans søn og øvrige fire børnebørn, stiller sig til brugen af Fotografiet. Markedsføringsloven gælder ikke for DR's visning af programmer, som hører under medieansvars-loven.
 Det lægges ved afgørelsen i overensstemmelse med parternes oplysninger til grund, at anklagemyndigheden har truffet afgørelse om ikke at rejse påtale for overtrædelse af straffelovens § 264 d, idet visningen af Fotografiet i Bogen og Programmet ikke udgør noget strafbart forhold.
 Det lægges endvidere til grund, at Nationalmuseet  Frihedsmuseet har tilladt, at Fotografiet, der nu er over 60 år gammelt og ét af kun to fotografier, som med sikkerhed forestiller en likvideret person, anvendes i forbindelse med Bogens og Programmets behandling af besættelsestidens


text:
likvideringer.
 Retten finder efter en gennemgang af Bogen og Programmet, at Fotografiet er anvendt på relevant og loyal måde i forhold til emnet og i det hele er dækkende for de begivenheder, som Bogen og Programmet på saglig og nuanceret måde fremstiller, afdækker og stiller spørgsmålstegn ved, herunder omstændighederne i forbindelse med drabet af Gunnar Siim, som også er beskrevet i andre værker om besættelsestidens historie.
 Fotografiet viser en person set bagfra i en positur, hvor den pågældende ikke kan genkendes. Da der endvidere knytter sig en åbenbar almeninteresse til anvendelsen af Fotografiet som historisk dokumentationsmateriale i Bogen og Programmet, findes
 visningen heraf ikke retsstridig.
 Det samme gælder brugen af Fotografiet på Bogens forside og visningen af denne forside i forbindelse med Gyldendals markedsføring af Bogen, idet forsidebilledet er relevant og dækkende for bogens indhold, og idet markedsføringen er foregået på sædvanlig måde.
 Allerede af disse grunde tages Gyldendals og Kenneth Plummers frifindelsespåstande til følge, således at det ikke er nødvendigt at tage stilling til Gyldendals og Kenneth Plummers øvrige indsigelser, herunder om Kate Trine Kuhlmann som ét ud af Gunnar Siims fem børnebørn overhovedet ville have kunnet påtale en eventuel krænkelse af Gunnar Siim, jf. princippet i retsplejelovens § 725, stk. 1, 3. pkt.
 Kate Trine Kuhlmann skal betale de sagsomkostninger, som er fastsat nedenfor, til dækning af Gyldendals og Kenneth Plummers udgift til advokat.
 Gyldendalske Boghandel, Nordisk Forlag A/S og Kenneth Plummer frifindes. Kate Trine Kuhlmann skal inden 14 dage i sagsomkostninger betale 10.000 kr. til Gyldendalske Boghandel, Nordisk Forlag A/S og 10.000 kr. til Kenneth Plummer.
 Lars Krobæk
 Bjarne Egedal
 Michael B. Elmer
 (retsformand)
 Ole Lundsgaard Andersen
 Udskriftens rigtighed bekræftes
 P.j.v. Sø- og Handelsretten, den
 45230010 Skriv til os
 eller jeg kan kontakte dig senere
 Leverandør hæftede for producentens konstruktionsfejl
 Frisørdommen
 Højesteretsdom - FOA mod Y kommune
 Højesteretsdom - Jensens Bøfhus
 Højesteretsdom - Ophævelse af uddannelsesaftale
 Forretningskendetegn - Active Heads
 Poul Stig Briller
 Varemærke m.v. - Active Heads som forretningskendetegn
 Forveksling - varemærket SMILEY
 Forretningskendetegn - Isolerings-Gruppen Odense A/S
 Varemærke og forretningskendetegn
 Aftaler - krav om erstatning
 Sag var med rette anlagt ved Sø- og Handelsretten
 Brugsret til varemærke - Trygg-Hansa
 Figurmærke - Converse
 Håndpant tilsidesat
 Erstatningskrav - medicin
 Fogedforbud - Novozymes A/S mod DuPont Nutrition Biosciences ApS (tidligere Danisco A/S)
 Erstatningskrav - mangler ved kaffemaskiner
 Immaterialret - reklame for Body Bike
 God markedsføringsskik - ejendomsmæglere
 Papiruld - vildledende og utilbørlige udsagn
 Rammeaftale - Cowi
 Handelsagent berettiget til erstatning
 Ansættelses- og arbejdsret - bortvisning uberettiget
 ABBA - varemærket
 Varemærke - Trævarefabrikkernes Udsalg
 DAN stolen krænker ikke TRIPP TRAPP stolen
 Simple konkurskrav
 Agenturaftale - tøjmærket Patrizia Pepe i Norge
 Varemærket TEMPO ikke krænket af JP Politikens Hus
 Vildledende reklame - Rockwool
 Krav på pension
 Designret - "Herstal Herb Grinder"
 Varemærkeret, markedsføringsret
 Krænkelse af LEGO - COBI minifigur
 Kendetegnet HARDSTYLERS
 Patent - fiskelus
 Klagenævnet for Udbud, kendelse af 8.12.2009: Ricoh Danmark A/S mod Statens og Kommunernes Indkøbs Service A/S og Kommunernes Indkøbs Service A/S
 Transporterstatning
 Klagenævnet for Udbud, kendelse af 27. februar 2002: Vindtek Ventilation mod Holstebro Komune
 Eneforhandler


text:
af sodavandsprodukt
 Klagenævnet for Udbud, kendelse af 27.6.2000: Deponering af Problemaffald ApS mod I/S Vestforbrændingen, I/S Amagerforbrændingen og Nordvestsjællands Renovationsselskab I/S)
 Parallelimport - krænkelse af varemærke
 Figurmærket PUCH
 Danica Pension - modregning af omkostningsbidrag
 Markedsføringsloven - erstatningsansvarsloven
 Selskabsret - PricewaterhouseCoopers frifindes
 Direktør frifundet
 Ophavsret reklamefilm
 Manglende oplsyninger til pantebrevskøber
 Domænenavnene advokat.dk, advokater.dk og advokaterne.dk
 Erstatning - eneforhandleraftale
 Erstatning for uberettiget bortvisning
 Figurmærke - poteaftryk
 Immaterialret - fogedforbud
 Figurmærke registrering
 Genoprettelse af patent
 Tillidsbrud i ansættelsesforhold
 Aftale - Unibolt - Facil
 Varemærkeret - John Deere
 Varemærkeret - Hvid Læske
 lønmodtagerkrav i konkursbo
 Ordmærke - varemærkeret - statisten.dk
 Bundet af mundtlig aftale
 Forpligtelse i K/S
 Aftale - personlig hæftelse
 Fortsat søgsmålskompetence mod debitor
 Sikkerhed afvist
 Ansættelsessret - Konsulent
 indkøbskurve - vremærkerettigheder
 Retsafgift ikke tilbagebetalt
 Opshavsret, designret og markedsføringsret - møbelgreb
 Medarbejderaktier omfattet af funktionærloven
 Salt - Zalt - varemærkeret
 Ansat tilkendt godtgørelse og erstatning
 Fragtfører ikke ansvarlig for skade på gods
 Krænkelse af retsforlig
 Erstatning til Puma efter Faktas markedsføring af sko
 Erstatning i kontraktforhold
 Krav på tilbagebetaling
 Ophavsrettigheder til elkontraktserie
 PATRAFEE var forveksleligt med PATRADE
 Ordregiver hæftede for omkostninger
 Investeringsselskab vs.
 Forveksleligt mærke - BOX-1.dk - BOXIT
 Illoyal adfærd - videregivelse af erhvervshemmeligheder
 BMW - design- og varemærkerettigheder krænket
 Designforordningen - Belsac - Montana
 Michas tab erstattet af Danske Bank A/S
 Afvisning af varemærke
 Erhvervsret - aftaleret - DONG
 Patent på lægemiddel
 Overtrædelse af markedsføringsloven - Danske Spil
 Varemærkeret - varemærkeretligt særpræg - Cykelexperten
 Afskedigelse efter 120-dages reglen
 Erstatningskraf teltdug - Duratex
 Varemærke - King Cone - Kong Cool
 Varemærke - Transformax - Transformable
 Konkurenceklausul var ikke overtrådt
 Varemærke - In-Hatex taske frifundet - Hermés rettigheder
 Varemærkerettigheder figurmærke - KOMMA - Comma
 Ikke krav på tildeling af favørkursaktier
 Handicapbegrebet ved afskedigelse
 Krænkelse af rettigeder - Nørgaard - Rebecca - t-shirt
 Markedsføringslovens territoriale anvendelsesområde
 Transport, afgørelse om værneting
 Transport ikke groft uagtsom
 Registrering af figurmærke - Churros
 Brudt kontrakt - BASF - Gumlink
 Ansat i fleksjob
 Bella Center - honorering af bistand
 Ferie med løn under uddannelsesaftale
 Navneret - Amager Lagerhotel
 Salg af ejendom - rammeaftale var udløbet
 Dom om momsbetaling til Told og Skat
 Varemærket Asani
 Ændring og ophævelse af aftale -
 Havarier på motorer- Seas - m.fl.
 Valutahandelspositioner - Saxo Bank - Dukascopy
 Konkursbegæring
 Sag om domænenavn "co.dk"
 Krav iht. varemærkeloven - Haribo
 BUDWEIS og BUDWEISER - Produktbetegnelser
 Reisenthel Accessoires - design
 Dansk Svineproduktion - genafgifter
 Dansk Supermarked overtrædelse af markedsføringsloven - Ferrari modelbiler
 Betalt ferie under barselsorlov
 Varemærket ALWAYS
 I strid med god markedsføringsskik
 Birk Sko i god tro
 Paranova krænker varemærkerettigheder
 Reklamation ikke rettidig
 Tyveri fra presseningtrailer
 Samarbejdsaftale Hartz & Hartz - Jysk Biogas
 Ophævelse af varemærket ADVENTURE i kl. 39
 Direktørers lønkrav i konkursbo
 Julegratiale - ansættelsesbevis
 Varemærkebeskyttelse - bynet.dk
 Uberettiget anvendelse af varemærke - Merck - Pharma
 Registrering af varemærke
 Warrant program - tab ikke godtgjort
 Seperatiststatus afvist
 Intel Denmark betaler erstatning for aktieoptioner
 Ulovlig co-branding - Merck - Paranova
 Markedsføringslovens § 7
 Navnet Prismet ikke forveksleligt
 Registrering af ordmærket CLASSIC - Vejle Margarinefabrik
 Reolsystemet Team - Montana
 Varemærkerne Metosoc/Metosok og SELO-ZOK
 Godtgørelse efter erstatningsloven
 Efterligning


text:
af Diesel design - Bestseller Retail
 Ophør af handelsagentaftale
 Fejlagtigt ansættelsesbevis
 Ophævelse af rettigher BLUES og BLUES CLUB
 Ansvarlig for bortkommet gods
 Eksportstøtte i konkursbo
 Fejl ved leverance ?
 Parallelimport - varemærket ETALPHA
 Salg i strid med forhandleraftale
 Releaseaftale
 Efterligning af møbelknop - Furnipart - Häfele
 Varemærkeret til Läkerol krænket
 Ret til køb af medarbejderaktier
 Krav på fuld løn under gravidit
 Uberettiget brug af navn
 Misligholdt aftale
 Aftale om køb af anparter kunne hæves
 Aktietegningsret
 Bøde for ulovlig markedsføring
 ingen fortjeneste, ingen erstatning
 Frifundet for overtrædelse af markedsføringsloven
 Uberettiget nægtelse af sundhedsbevis
 Påberåbelse af tillægsaftale
 Erstatning til funktionær
 Fragtfører erstatningsansvarlig for tyveri
 Tvangssalg af anpart
 Aktieoptioner i dansk datterselskab
 borsen.com, boersen.com - Dagbladet Børsen - varemærke
 Låneaftale gav ikke krav på dækning
 Godtgørelse ved fratræden uden opsigelse
 Rettigheder til EF-varemærket AIRFIELD
 Konkurrence - Carlsberg - Forbrugerombudsmanden
 VN Legetøj A/S frifindes for overtrædelse af markedsføringsloven
 Figurmærkers forveksling
 sag vedr. arbejdsmiljøuddannelsen
 Efterbetaling af løn til voksenelev
 Ansættelsesforhold underlagt dansk ret og ikke lettisk ret
 Bonusaftale
 Krænkelse af billede og navn - Se og Hør - damehåndboldlandsholdet
 Erstatningssag - Royal Copenhagen - brug af Georg Jensens signatur
 Aktietegningsaftale
 Krav om udbetaling iht. garanti
 Markedsføring - navnet "Piaf"
 Erstatning ifm. transport
 Ophævelse af samarbejdsaftale med DFDS Transport
 Overdragelse af forhandlerkontrakt til tredjemand
 Toyota Danmark - Opsigelse af forhandleraftale
 Erhversvshemmeligheder
 Krav på godtgørelse efter deltidsloven
 Ansvar for forurening med jord
 Regulering af købesum
 Om rækkevidden af markedsføringslovens § 4 stk. 2
 Ophævelse af eneforhandleraftale
 Overtrædelse af konkurrenceloven - erstatning til Ekko A/S
 Anerkendelse af varemærkeregistrering
 Markedsføring af meldekort til bridge
 Efterligning af reolsystem i strid med markedsføringsloven
 Markedsføring af kikseprodukterne "Digestive"
 Vejledende fragtpris
 Krænkelse af varemærkerettigheder
 Forveksling af mærkevarer - Meridiana - Méridien
 Markedsføringsloven ikke overtrådt
 Regulering af krav iht. konkurslovens § 61, stk. 1
 AutoMedia - Aller Business - forretningskendetegn
 Ompakkede produkter
 Parellelimport af lægemidler
 Fortolkning af samarbejdsaftale
 Varemærkerne OXEOL og BAMBEC
 varemærkeret / ompakning
 Forkøbsret til spillemaskiner
 Ansvar for skader under transport med skib
 Aalborg Engineering - rettigheder til selskabsnavn
 Panda - Nippon - arbejdshandske
 Metro - MetroXpress - navneforveksling
 Serviceaftale med selskab under konkurs
 Markedsføringslovens § 14 - Novozymes
 God markedsføringsskik - VVS-nummerserie
 Ejendomsforbehold - P-0011-04
 Leasing af kopimaskine
 Voldgift - forsikringsselskaber
 Varemærket UPS
 Erstatningskrav for olieforureningsbekæmpelse
 Krænkelse af varemærket DIESEL
 Varemærket Toyota
 Erstatning iht. markedsføringsloven til Menu A/S vedr. olielampe
 Erstatning til Nordisk Film
 Codan tilkendt erstatning for transportskader
 Tele2 dømt for krænkelse efter markedsføringsloven
 Varemærke: lokalbank
 Telia - udnyttelse af aktieoptioner
 Samarbejde - agentaftale
 Voldgiftsklausul i anpartshaveroverenskomst
 DanCenter - Novasol - markedsføring
 Erstatning for overtrædelse af markedsføringsloven
 Kaffeproducents rettigheder krænket
 Ophør af eneforhandleraftale
 Waterproof - sag om selskabsnavn
 Ophavsret til fiskegrej
 Galleri må gerne hedde LEGO
 Interesseforsikring - transportrisiko
 TEAM DANMARK - varemærkeloven
 PASTA BASTA - registreriing af varemærke
 Boligtjeneste- - Home - Ofir
 Uberettiget bortvisning - tørklædesag
 Misligholdelse af agentaftale
 Nyt design var ikke en krænkelse af registreret design
 Skoda - virksomhedsnavn
 Overtrædelse af markedsføringslovens § 2
 Lidl - registrering af varemærke indeholdende kongekrone nægtet
 Ophævelse af eneforhandleraftale gav erstatning
 Chanel - Louis Vuitton - oertrædelse af varemærkeloven
 BUGLES


text:
- Markedsføring af figurmærke
 Funktionærer havde krav på optioner
 Lovvalg og forældelse
 Tilbagesalg af aktier
 Ansættelse i strid med ansættelsesforbud
 Rekonstruktionsarbejde var ikke omfattet af konkurslovens § 94, nr. 1.
 Erstatning udenfor kontraktforhold
 Ikke grundlag for erstatning
 Forlængelse af agenturaftale
 Krav i konkursbo fra aflyste koncerter
 Samhandelsaftale - ændring af vilkår
 Fortolkning af aftale om omkostninger
 Markedsførte emballager til te
 Regreskrav var ikke bortfaldet
 Overtrædelse af markedsføringslovens §§ 1 og 2
 Lotus og Fokus - forvekslelige varemærker
 Tyveri fra container
 Kapitalforhøjelse i strid med aktionæroverenskomsten
 Ferrari legetøjsbil - Krænkelse af markedsføringsloven
 Aktionærers og anpartshaveres retsstilling
 Ilva - krænkelse af markedsføringsloven
 SAS - selskabsnavn - kendetegn
 Rettigheder til varemærke
 Manglende særpræg på varemærke
 Forlænget opsigelsesvarsel
 Rettigheder efter markedsføringsloven
 Direktør frifundet for overtrædelse af markedsføringsloven
 Egmont Magasiner A/S - konkurrenceret
 Varemærkeregistrering
 Transportforsikring var ikke trådt i kraft
 Aftale om royalty for spillefilm
 COMITEL - krænkelse af varemærke
 Krav på vederlag for udført arbejde
 Ophavsretsloven, markedsføringsloven
 Erstatning for provision
 Kollektiv aftale for commuter-piloter var bortfaldet ved forhandlinger
 Link til Diesel Denmark var ikke lovligt
 Varemærkeloven, kopivarer-V-0148-04
 Rolls-Royce - varemærkeret
 Manglende kontrol med patent
 Ejendomsret tilhører designvirksomheden
 Markedsføringlovens §§ 1 og 2
 Royalty for plastprodukter - markedsføringsloven
 Mangel ikke bevist
 Reinh. van Hauen - Selskabsnavn
 Kontrakter - salg af flybilletter
 Franchiseaftale
 Chanel - markedsføring
 Lån & Spar - Varemærkeret
 Varemærke - Import fra Kina
 Eneforhandleraftale og agentaftale
 Danske Spil A/S - varemærke
 Poss Design fik ikke medhold i krav om royalty
 Lønkrav efter konkurslovens § 95
 Tab ved køb af hårfjerningsapparat fra Dan-Sup Europe ApS
 Erstatning til DLG
 Selskabsret - årsregnskab
 Erstatning for design
 Salg af flybilletter som underagent - Handelsagentloven
 Varemærke-John Laybourne anvendte sit efternavn til betegnel
 Mazda - ophævelse af bilforhandleraftale
 Parallelimport af lægemidler
 Paranova - ulovlig co-branding
 Telia - Samarbejdsaftale
 Ophævelse af samarbejdsaftale
 Parallelimport - ommærkning
 Erstatning efter videoovervågning
 PRINCE - Varemærkeret
 Varemærkeret - AMOKKA
 Kontrakter - Løbende provision
 Varemærkeret - Burberry paraply
 Opsigelse af tandlæge med funktionærstatus
 Rettigheder opstået efter samarbejde
 Mangelfuldt ansættelsesbevis
 Afskedigelse var ikke diskriminerende
 Selskabsnavn - god domænenavnsskik
 Bøde for rabat
 Sygdom under ferie
 Standsning af salg af farlige barnevogne
 Minkpelse i Føtex
 Varemærkeret - Gorgonzola - Cambozola
 misligholdelse af forhandleraftale
 Hummel - varemærkekrænkelser
 Forældet krav i konkursbo
 TDC - Cybercity - aftalevilkår
 BP Gas - Varemærkebeskyttelse
 Levering af internetforbindelse-H-0034-04
 Ophævelse af misligholdt aftale
 Godtgørelse for afskedigelse
 Chiron Mill bearbejdningscenter var mangelfuldt
 Erstatning for salg af kopiprodukter
 Import af Rolex ure
 Ikke erhvervshemmelighed
 Ugeblads offentliggørelse af billeder
 Arbejdsgivers modregning i feriepenge
 Unicef - gadekampagnemedarbejder ikke omfattet af funktionærloven
 Ulovlig blokade
 Løvens Kemiske - dekontamineringsentreprise var uden mangler
 Garanti i aftaleforhold
 Uberettiget anvendelse af billede og navn
 Forhandlerkontrakt
 Overførsel af domænenavn
 Opsigelse af kontrakt før udløb
 Aktieoptioner iht aktioptionslovens § 5
 Ophævelse af kredit var uberettiget
 ISS skulle ikke betale ferieløn
 Parallelimport medførte betaling af vederlag
 Feriegodtgørelse af bonusbeløb
 Feriegodtgørelse -arbejdsgiver skulle betale feriegodtgørelse af bonus
 Agentaftale - godtgørelse efter aftaleophør
 Ansat ved virksomhedsoverdragelse
 Lønmodtager fik ikke erstatning for aktieoptioner
 Formidler havde krav på provision
 Design - efterligning
 Markedsføring - Biva Møbler
 Krav på aktieoptioner
 Revisor ikke pålagt