text:
visse nærmere angivne betingelser er opfyldt. Skatterådet bekræfter endvidere, at en eventuel overdragelse af aktier i en butik i henhold til en indgået købe- og salgsret først anses for sket på det tidspunkt, hvor retten måtte blive udnyttet. Se tilsvarende SKM2008.837.SR.
 I SKM2009.766.ØLR fandt landsretten, at det på tidspunktet for en optionsaftales indgåelse var usandsynligt, at ingen af parterne ville udnytte en af optionerne således, at G1 Scandinavia ville eller skulle købe aktierne. Herefter er det berettiget at skattemyndighederne har lagt til grund, at aktierne blev afstået på tidspunktet for indgåelsen af optionsaftalen den 12. juli 2000, på hvilket tidspunkt H2 ApS ikke havde ejet aktierne i 3 år. Det forhold, at købesummen ville blive ca. 2,5 % lavere, hvis aktierne blev handlet i overensstemmelse med salgsoptionen sammenholdt med købsoptionen, eller optionsaftalernes principper for fastlæggelse af købesummen i øvrigt, medførte ikke en sådan usikkerhed om, at en af optionerne ville blive udnyttet, at dette kunne føre til et andet resultat.
 I SKM2010.259.BR afstod H1 A/S aktier den 28. februar 2003 på vilkår om vederlag i form af enten 660.000 stk. aktier i det købende selskab eller kursværdien af 660.000 stk. aktier i det købende selskab på betalingstidspunktet. Vederlaget i form af aktier eller penge skulle erlægges inden for en periode på et år, og køber havde bestemmelsesretten både med hensyn til betalingstidspunkt/leveringstidspunkt inden for denne termin og med hensyn til valget af vederlagsform (aktier/penge). Køber valgte at erlægge vederlaget med 660.000 stk. aktier ved udløbet af terminen efter et år, og H1 A/S videresolgte kort efter de pågældende aktier. Det var værdien af de 660.000 stk. aktier på aftaletidspunktet den 28. februar 2003 - og ikke den væsentligt højere værdi på leveringstidspunktet den 28. februar 2004 - der skulle lægges til grund som anskaffelsessum ved avanceopgørelsen efter videresalget. Retten lagde afgørende vægt på, at H1 A/S bar kursrisikoen i terminsperioden.
 Ejer en aktionær aktier med samme rettigheder, men erhvervet på forskellige tidspunkter, anses de først erhvervede aktier for de først afståede, "FIFO-princippet", jf. ABL § 5. Efter ABL § 5, stk. 2 medregnes aktier, der er båndlagt efter ligningslovens § 7 A, først efter stk. 1 fra det tidspunkt, hvor båndlæggelsen ophører.
 Denne såkaldte først ind - først ud - regel er obligatorisk. Se nærmere om reglen afsnit S.G.5.1.
 Landsskatteretten har i SKM2005.425.LSR og SKM2006.60.LSR (af 9.9.2005 og 9.12.2005) truffet afgørelse om beskatning ved afståelse af tegningsretter og aktier, erhvervet på baggrund af tegningsretter, der er tildelt ansatte som vederlag fra arbejdsgiveren. Se SKAT-meddelelse af 21.12.2007 (SKM2007.948.SKAT) om genoptagelse af skatteansættelser på grund af afgørelserne fra Landsskatteretten om retserhvervelsestidspunktet.
 Vedrørende erhvervelsestidspunktet for tegningsretter og aktier, erhvervet ved udnyttelse af tegningsretter, henvises i øvrigt til afsnit S.G.5.2.
 En tegningsret i aktieavancebeskatningsloven er en ret til tegning af aktier på et givet tidspunkt eller i en given periode til en på forhånd fastlagt kurs. Såfremt vilkårene for en tegningsret ændres væsentligt, kan retten anses for afstået. Se nærmere LV Almindelig del, afsnit A.B.1.13.1.
 Fortjeneste eller tab ved afståelse af tegningsretter behandles som


text:
udgangspunkt efter aktieavancebeskatningslovens almindelige regler, jf. ABL § 1, stk. 4. Reglerne i aktieavancebeskatningsloven finder dog, bortset fra § 36, ikke anvendelse på tegningsretter til aktier omfattet af LL § 28.
 Herudover indeholder aktieavancebeskatningsloven en række særregler vedrørende tegningsretter.
 Tegningsretter tildelt på grundlag af en moderaktie
 En tegningsret, der er erhvervet den 1. januar 2006 eller senere på grundlag af en moderaktie, der er omfattet af skattefrihedsreglen i ABL § 44, kan ikke sælges skattefrit efter ABL § 44, idet tegningsretten først er erhvervet efter den 31. december 2005, jf. ABL § 44, stk. 2 (modsætningsvist).
 Der henvises i øvrigt til afsnit S.G.5.2 vedrørende anskaffelsestidspunktet for aktie- og tegningsretter samt aktier, erhvervet på grundlag af aktie- og tegningsretter.
 Udstedelse af tegningsretter kan også have skattemæssige konsekvenser for selskabets hidtidige aktionærer, dvs. den personkreds, der tildeler tegningsretten til modtageren. En udstedelse af en tegningsret til favørkurs vil kunne indebære en overførsel af værdier fra de hidtidige aktionærer til den person, som tegningsretten tildeles, og udstedelse af tegningsret til favørkurs kan efter gældende ret indebære, at der er sket en afståelse af en tegningsret, der beskattes efter de almindelige regler i aktieavancebeskatningsloven, jf. afsnit S.G.2.7.3.
 Tegningsforholdet
 Tegningsforholdet angiver, hvor mange nye aktier, der kan tegnes.
 Tegningsforhold 4:1 betyder, at der for hver 4 gamle aktier kan tegnes 1 ny af samme størrelse. Det vil sige, at hvis tegningsforholdet er 4:1, skal man erhverve 4 tegningsretter for at kunne tegne 1 ny aktie, eller sagt på en anden måde - ved beregningen af, hvad der kan opnås ved salg af tegningsretten, skal man multiplicere den nominelle værdi af de gamle aktier med tegningsrettens kurs og dividere med 100.
 Tegningskursen er den kurs til hvilken de nye aktier kan tegnes.
 Tegningsrettens kurs er den kurs, til hvilken den tegningsret, der er knyttet til 100 kr. gamle aktier, handles.
 Værdien af en tegningsret beregnes således: Hvis kursen på de gamle aktier før udvidelsen er 250, giver det med tegningsforholdet 4:1:
 Køb af gamle aktier 400 kr. til kurs 250 1.000 kr.
 Tegning af 100 kr. nye aktier til kurs 105 105 kr.
 Anskaffelsessum for 500 kr. aktier 1.105 kr.
 Gennemsnitsanskaffelseskurs 221. Forskellen mellem den gamle kurs 250 og den gennemsnitlige anskaffelseskurs 221 udgør tegningsrettens teoretiske værdi, men den faktiske kurs kan afvige noget herfra. Se nærmere om værdiansættelse af tegningsretter (eller warrants) i LV Almindelig del, afsnit A.B.1.11.
 I børssproget tales der altid om tegningsret af så og så mange gamle aktier - ikke om retten til at tegne så og så mange nye aktier.
 Udbyttet af en aktie er altid inkluderet i prisen. Finder udvidelsen sted i et selskab - der normalt giver 10 pct. i udbytte - kort før generalforsamlingen, og bærer de nye aktier intet udbytte, trækker man 10 points fra i kursen, inden tegningsrettens værdi beregnes. Fra tegningsdagen noteres de gamle aktier eksklusive tegningsretten, og kursen vil derfor falde under hensyn til tegningsrettens værdi. De nye aktier optages kun til særskilt notering, hvis de ikke bærer fuldt udbytte for det regnskabsår,

type: other


text:
der endnu ikke er udbetalt udbytte for.
 Efter formuleringen af bestemmelserne i ABL § 10, 2. pkt., § 16, stk. 2, 2. pkt., § 39, stk. 4 og § 45, stk. 1, 4 pkt. er det kursen på tildelingstidspunktet, der er afgørende for, om der i relation til de nævnte bestemmelser i aktieavancebeskatningsloven er tale om en tegningsret til favørkurs eller ej, og dermed om moderaktiens anskaffelsestidspunkt skal anvendes.
 Det er derfor uden betydning, hvad kursen er f.eks. på udnyttelsestidspunktet. Det er dog under alle omstændigheder en forudsætning, at aktien tegnes ved en udnyttelse af tegningsretten. Hvis der sker en almindelig nytegning af aktien til markedskursen, skal/kan moderaktiens anskaffelsestidspunkt ikke anvendes.
 Tegningsret tildelt på grundlag af en moderaktie.
 Markedskurs på tildelingstidspunkt: 500
 Tegningskurs 400
 Der er tale om en tegningsret, der på tildelingstidspunktet giver adgang til tegning til favørkurs. Ved en udnyttelse af tegningsretten skal moderaktiens anskaffelsestidspunkt derfor anvendes i de nævnte situationer.
 Hvis markedskursen på tegningstidspunktet er faldet til 400, svarer tegningskursen rent faktisk til markedskursen. Alligevel skal moderaktiens anskaffelsestidspunkt anvendes. Dette er en konsekvens af, at der lægges vægt på forholdene på tildelingstidspunktet.
 Hvis markedskursen derimod på tegningstidspunktet er 300, og der uden udnyttelse af tegningsretten tegnes til kurs 300, er der tale om en almindelig tegning af aktier, og moderaktiens anskaffelsestidspunkt kan/skal ikke anvendes.
 Et selskab kan vedtage at tildele tegningsretter til personer eller selskaber, der ikke i forvejen er aktionærer i selskabet. Nogle selskaber tildeler f.eks. medarbejdere tegningsretter og hvis disse ikke i forvejen er aktionærer i selskabet, er der således tale om tegningsretter, der ikke er tildelt på baggrund af en moderaktie. Tildelte tegningsretter anses for anskaffet på retserhvervelsestidspunktet. Dette vil normalt være det tidspunkt, hvor generalforsamlingen eller bestyrelsen efter generalforsamlingens bemyndigelse træffer beslutning om tildeling af tegningsretter. Er tildelingen suspensivt betinget, udskydes retserhvervelsestidspunktet til det tidspunkt, hvor betingelserne er opfyldt. Aktier, der erhverves ved udnyttelse af tildelte tegningsretter, anses for erhvervet ved tegningen.
 Tildelte aktieretter anses for anskaffet på retserhvervelsestidspunktet. Aktier, der erhverves ved udnyttelse af tildelte aktieretter, anses for erhvervet ved udnyttelsen.
 Købte aktie- eller tegningsretter anses for anskaffet ved købet af aktie- eller tegningsretterne. Aktier, der erhverves ved udnyttelse af disse retter, anses for erhvervet ved udnyttelsen/tegningen.
 Købte tegningsretter til konvertible obligationer og købte konvertible obligationer anses for erhvervet ved købet. Konvertible obligationer, der erhverves ved udnyttelse af en tildelt tegningsret og konvertible obligationer, der erhverves ved udnyttelse af en købt ret til at tegne konvertible obligationer, anses for erhvervet på udnyttelsestidspunktet. Erhverves den konvertible obligation i forbindelse med udstedelsen, uden at dette sker ved udnyttelse af en tegningsret, anses den konvertible obligation for erhvervet ved udstedelsen. Aktier, der erhverves ved konvertering af konvertible obligationer, anses for erhvervet på konverteringstidspunktet.
 For tildelte tegningsretter til konvertible obligationer gælder det samme som for tildelte tegningsretter til aktier.
 I ABL § 16, stk. 1 er det fastsat, at gevinst ved afståelse af tegningsretter til aktier som følge af en tildeling af tegningsretter til aktier, der ikke sker forholdsmæssigt til de hidtidige aktionærer, er skattefri. Tab


text:
ved afståelse af sådanne tegningsretter kan til gengæld ikke fradrages.
 Eventuelle efterfølgende afståelser og overdragelser af tegningsretter, der foretages af den person, der har fået tegningsretten tildelt, berører ikke de hidtidige aktionærer. Ej heller situationer, hvor en tildelt tegningsret afstås til en anden, som udnytter tegningsretten. Adskilt fra eventuel beskatning af de hidtidige aktionærer ved afståelse af tegningsretter skal det vurderes, om der for modtageren af en tegningsret bliver tale om beskatning som personalegode efter LL § 16, eller om der skal betales gaveafgift eller indkomstskat af en gave. For beskatningen af modtageren er det fortsat retserhvervelsestidspunktet, der er afgørende.
 Både den situation, hvor der udelukkende tildeles tegningsretter til aktier til andre end de hidtidige aktionærer, og den situation, hvor der tildeles tegningsretter til nogle af de hidtidige aktionærer eventuelt sammen med ikke-aktionærer, er omfattet af ABL § 16. Bestemmelsen gælder også i det tilfælde, hvor der sker tildeling til hidtidige aktionærer, men hvor denne ikke sker forholdsmæssigt.
 ABL § 16 finder anvendelse både i situationer hvor de tildelte tegningsretter giver ret til at tegne aktier til markedskursen og hvor de giver ret til at tegne aktier til en kurs der ligger under markedskursen (favørkurs). I sidstnævnte tilfælde, hvor tegningsretterne giver ret til tegning til favørkurs, gælder dog den undtagelse, at der ikke er skattefrihed, såfremt de(n) hidtidige aktionær(er)s afståelse må anses for en gave til modtageren af den tildelte tegningsret, jf. ABL § 16, stk. 2.
 Landsskatteretten har ved kendelse af 3.10.2007 (SKM2007.884.LSR) anerkendt tab til fremførsel på tegningsrettigheder til aktier, der var udløbet uudnyttet. Landsskatteretten udtalte, at afståelse efter aktieavancebeskatningsloven under hensyn til den almindelige forståelse af begrebet afståelse også anses at omfatte den situation, hvor tegningsretter udløber uudnyttede.
 En gavebeskatning kunne være aktuel i familieforhold eksempelvis i den situation, hvor den hidtidige aktionær (faderen) giver sønnen ret til at tegne aktier i selskabet til favørkurs. Et selskab udbetaler som udgangspunkt vederlag til sine ansatte for et personligt udført arbejde, men ikke gaver til den ansatte. Ved tildeling af tegningsretter foreligger der derfor ikke en gave for de ansatte med en deraf følgende afståelsesbeskatning af de hidtidige aktionærer, heller ikke hvis der blandt de nye aktionærer (medarbejdere) er familiemedlemmer, når blot de nye aktionærer ikke stilles bedre end øvrige nye aktionærer. Gavebeskatning vil derfor kun kunne komme på tale i helt særlige tilfælde.
 Hvorvidt der foreligger en gave må afgøres ud fra forholdene på tildelingstidspunktet. Tildelingstidspunktet er det tidspunkt, hvor bestyrelsen træffer beslutning om, at der skal tildeles tegningsretter. Er bestyrelsen ikke bemyndiget til at træffe sådanne beslutninger, er tildelingstidspunktet det tidspunkt, hvor generalforsamlingen træffer beslutning om tildeling af tegningsretter.
 Foreligger der en gave, og den hidtidige aktionær derfor anses at have afstået en tegningsret, medregnes gevinst og tab på tegningsretten efter de regler som er beskrevet nedenfor under "Favørkurs på tildelingstidspunktet".
 Favørkurs på tildelingstidspunktet
 Hvis tegningskursen på tegningsrettens tildelingstidspunkt er lavere end markedskursen og der foreligger en gave, vil tildelingen af tegningsretten kunne udløse beskatning af de hidtidige aktionærer, fordi der er tale om afståelse af en


text:
tegningsret til favørkurs.
 Det skattepligtige beløb kan opgøres på tildelingstidspunktet, men beskatningen indtræder dog først, når tegningsretten afstås. Afståelse af tegningsretten sker, når den, der har fået tildelt tegningsretten, erhverver endelig ret til denne. Som udgangspunkt sker dette på tildelingstidspunktet, og beskatningen indtræder.
 Hvis tildelingstidspunktet ikke er sammenfaldende med retserhvervelsestidspunktet, indtræder afståelsen først på retserhvervelsestidspunktet. Retserhvervelsen kan ligge i et tidsinterval fra tildelingstidspunktet og til tidspunktet for udnyttelse af tegningsretten. For disse tilfælde kan beskatningen af de hidtidige aktionærer således først gennemføres, når tegningsretten afstås, dvs. når erhvervelsen indtræder. Afståelsessummen opgøres på grundlag af markedskursen på retserhvervelsestidspunktet.
 Eneaktionær A har anskaffet sine aktier til kurs 100.
 Aktiekapital 1.000.000 kr.
 Kursværdi 5.000.000 kr.
 B nytegner nominelt 1.000.000 kr. til kurs 400. Da der foreligger favørkurs, foreligger der en afståelse af en tegningsret fra A til B.
 Ved avanceopgørelsen skal A beskattes på samme måde som hvis han havde solgt tegningsretterne til værdien i handel og vandel. Det er antaget, at selskabets formue består af kontanter.
 Avanceopgørelse for A:
 Anskaffelsessum for moderaktier nominelt 1.000.000 kurs 100 1.000.000 kr.
 Anskaffelsessum for tegningsretter nominelt 1.000.000 kurs 400, jf. ABL § 26, stk. 4 4.000.000 kr.
 Samlet anskaffelsessum 5.000.000 kr.
 Tegningsrettens forholdsmæssige andel af anskaffelsessum:
 1.000.000 x 5.000.000 / 2.000.000 kr. 2.500.000 kr.
 Tegningsret 500.000 kr.
 Tegningsbeløb nominelt 1.000.000 kurs 400 4.000.000 kr.
 Samlet afståelsessum 4.500.000 kr.
 Fortjeneste ved afståelse af tegningsret:
 Afståelsessum 4.500.000 kr.
 - andel af anskaffelsessum 2.500.000 kr.
 Fortjeneste 2.000.000 kr.
 Restanskaffelsessum for A's aktier 2.500.000 kr.
 Ved salg af aktie- og tegningsretter gælder first in-first out-reglen (FIFO), jf. ABL § 5, stk. 1. Ved anvendelsen af first in-first out-reglen holdes beholdningerne af henholdsvis tegningsretter, aktieretter og aktier adskilt fra hinanden.
 Aktier erhvervet på grundlag af tildelte tegningsretter skal indgå med det beløb, som skal indbetales for at udnytte tegningsretterne.
 Anskaffelsessummen for aktier, som er tegnet på grundlag af tilkøbte tegningsretter, udgør det beløb, som indbetales til selskabet for aktierne med tillæg af købesummen for tegningsretten.
 Anskaffelsessummen for aktieretter og tegningsretter til aktier, der er optaget til handel på et reguleret marked, der er tildelt den skattepligtige i dennes egenskab af aktionær i selskabet, er 0 kr., jf. ABL § 25, stk. 2. Fondsaktier, der er erhvervet ved udnyttelse af en tildelt aktieret, anses ligeledes for erhvervet for 0 kr. Der er fast administrativ praksis for at medregne lønaccessoriebeløb i anskaffelsessummen for aktierne/tegningsretterne. Det er dog en forudsætning, at lønaccessoriet er blevet beskattet, jf. SKM2002.153.ØLR og SKM2006.60.LSR. Se nærmere LV Almindelig del afsnit A.B.1.13.1 .
 Afstår en skattepligtig aktieretter eller tegningsretter til aktier, der ikke er optaget til handel på et reguleret marked, opgøres gevinst eller tab efter gennemsnitsmetoden, jf. ABL § 24, stk. 1 og § 26, stk. 4. Det gælder dog ikke tegningsretter til aktier, der ikke er optaget til handel på et reguleret marked, der er omfattet af ABL § 16, stk. 1.
 Afstår en skattepligtig aktieretter eller tegningsretter til aktier, der er optaget til handel på et reguleret marked, opgøres gevinst eller tab derimod efter aktie-for-aktie-metoden, jf. ABL


text:
§ 24, stk. 2 og § 25, stk. 1.
 Sådanne retter skal derfor ikke medtages ved opgørelsen af den gennemsnitlige anskaffelsessum efter gennemsnitsmetoden, jf. ABL § 26, stk. 3. Det samme gælder tegningsretter til aktier, der ikke er optaget til handel på et reguleret marked, der er omfattet af ABL § 16, stk. 1 eller LL § 7 A.
 Se nærmere om avanceopgørelsen S.G.5.3 og S.G.5.4.


text:
Opsigelse af handicappet medarbejder var ikke i strid med forskelsbehandlingsloven - Nyhed - Horten Advokatpartnerselskab
 Arbejdsskade medførte smertelidelse
 Sagen omhandlede en byplanlægger, som 1. april 2009 blev ansat ved Ikast-Brande Kommune. Efter kort tids ansættelse var medarbejderen involveret i en arbejdsrelateret trafikulykke, og hun fik som følge heraf nogle måneder senere stillet diagnosen refleksdystrofi.
 Refleksdystrofi er en kronisk smertetilstand i et afgrænset område. Lidelsen kan ikke umiddelbart kureres, men ofte kommer skadelidte sig helt eller delvist i løbet af en årrække.
 På tidspunktet for opsigelsen af medarbejderen havde hun været delvist sygemeldt i 1 år og 3 måneder. Lægernes prognose var stadig, at lidelsens varighed var usikker, men at der kunne ske en forbedring af tilstanden i op til 2 år efter ulykken. Forbedring kunne også indtræde senere eller slet ikke.
 Inden opsigelsen af medarbejderen i november 2010 blev det drøftet, om det ville være muligt at overføre medarbejderen til en deltidsstilling på 20 timer om ugen. Kommunen fandt dog ikke, at dette var muligt, da arbejdspresset på de resterende byplanlæggere ville blive for stort, og det blev ikke vurderet realistisk at ansætte en anden byplanlægger til at arbejde 17 timer om ugen, da stillingens indhold krævede en fuldtidsansat og ikke to på deltid.
 Medarbejderen anlagde herefter sag mod kommunen, da hun mente, at opsigelsen var sket i strid med forskelsbehandlingslovens forbud mod forskelsbehandling på grund af handicap.
 Medførte sygdommen begrænsninger af lang varighed?
 Både Sø- og Handelsretten og Højesteret henviste til EU-Domstolens definition af handicapbegrebet fra den såkaldte Ring og Werge sag, og parterne var enige om, at der var tale om en lægelig diagnosticeret lidelse, der forhindrede medarbejderen i at deltage i arbejdslivet på lige fod med andre. Uenigheden bestod i, om denne lidelse kunne anses for at være langvarig eller ej.
 Både Sø- og Handelsretten og Højesteret henviste til lidelsens foreløbige varighed og til, at der ikke var udsigt til, at medarbejderen snart ville komme til at arbejde fuld tid, idet prognoserne på opsigelsestidspunktet var usikre.
 Omfanget af afhjælpningsforanstaltninger
 Selvom både Sø- og Handelsretten og Højesteret var meget enige og kortfattede i præmisserne vedrørende varigheden af lidelsen, var der bestemt ikke enighed med hensyn til, hvilke afhjælpningsforanstaltninger kommunen skulle iværksætte. Sø- og Handelsretten fandt, at en deltidsansættelse på 20 timer om ugen var en hensigtsmæssig foranstaltning, og at der ikke var foretaget en konkret gennemgang af planafdelingens opgaver og medarbejderens mulighed for at varetage disse på en deltidsstilling, ligesom man ikke havde forsøgt at besætte en supplerende stilling, men alene generelt besluttet, at dette ikke var en mulighed. På den baggrund havde kommunen ikke bevist, at det ville være en uforholdsmæssig stor byrde at tilbyde medarbejderen en deltidsstilling på 20 timer. Medarbejderen blev tilkendt en godtgørelse svarende til 6 måneders løn.
 Højesteret lagde, modsat Sø- og Handelsretten, afgørende vægt på, at de yderligere to byplanlæggere i teamet i perioden for medarbejderens deltidssygemelding havde været underlagt et urimeligt stort arbejdspres. Efter kommunens forklaring lagde Højesteret endvidere til grund, at to deltidsmedarbejdere på henholdsvis 20 og 17 timer ugentligt


text:
ikke ville kunne have løst samme opgaver lige så effektivt som en fuldtidsmedarbejder. Det lå desuden uden for kommunens tilpasningsforpligtelse at opnormere bemandingen ved at ansætte en yderligere fuldtidsansat medarbejder i teamet.
 Højesteret fandt på denne baggrund, at kommunens vurdering af, at man ikke kunne tilbyde medarbejderen en deltidsstilling på 20 timer ugentligt var saglig. Kommunen blev derfor frifundet for overtrædelse af forskelsbehandlingsloven.
 Det er tidligere slået fast, at fx refleksdystrofi kan være et handicap i forskelsbehandlingslovens forstand. Det afgørende for, om dette er tilfældet, er ikke selve diagnosen, men de funktionsnedsættelser som lidelsen medfører, og hvordan de tidsmæssige udsigter for bedring er.
 I forhold til en lidelse som refleksdystrofi, hvor udsigterne til helbredelse er meget usikre, er det lidelsens forløb op til opsigelsen og de lægelige oplysninger om fremtidsprognosen, der må danne grundlag for vurderingen af, om lidelsen er af langvarig karakter.
 Med hensyn til tilpasningsforpligtelsen viser Højesterets afgørelse, at der skal foretages en yderst konkret vurdering af de driftsmæssige forhold på den enkelte arbejdsplads. Højesteret fastslår med denne dom, at arbejdsgiveren ikke er forpligtet til at opnormere bemandingen med en ekstra fuldtidsansat og heller ikke til at opdele stillingen i to, hvis dette vil medføre lavere effektivitet og serviceniveau.


text:
Skat.dk: Skattepligt af erstatning for uberettiget ophævelse af uddannelsesaftale
 SKM2020.55.HR
 BS-29056/2019-HJR
 godtgørelser, funktionærloven, ophævelse, uddannelsesaftale, omfattet, tort, kontraktforhold
 Spørgsmålet i sagen var, om den godtgørelse, som en klinikassistentelev ved Højesterets dom af 6. marts 2014 (UfR 2014.1708) var blevet tilkendt efter erhvervsuddannelseslovens § 65, stk. 1, for uberettiget ophævelse af sin uddannelsesaftale, var omfattet af ligningslovens § 7 U og dermed skattepligtig.
 Højesteret udtalte, at ligningslovens § 7 U omfatter ”godtgørelser ... der ydes i forbindelse med en medarbejders fratræden af stilling...”, og at det fremgår af bestemmelsens forarbejder, at den bl.a. omfatter godtgørelser efter funktionærlovens § 2 b. Endvidere henviste Højesteret til, at det ved Højesterets dom af 19. februar 2018 (UfR 2018.1766) er fastslået, at godtgørelser efter funktionærlovens § 2 b i det væsentlige kompenserer for samme forhold som godtgørelser efter erhvervsuddannelseslovens § 65, stk. 1.
 Højesteret tiltrådte derfor, at godtgørelser efter § 65, stk. 1, ydet som følge af ophævelse af en uddannelsesaftale, skal stilles på samme måde efter ligningslovens § 7 U som godtgørelser efter bl.a. funktionærlovens § 2 b. Videre udtalte Højesteret, at godtgørelser efter erhvervsuddannelseslovens § 65 dermed som det klare udgangspunkt skal anses for omfattet af ligningslovens § 7 U Højesteret fandt, at der ikke var grundlag for at fravige dette udgangspunkt, og at godtgørelsen i sin helhed måtte anses for skattepligtig.
 Højesteret henviste herved til, at den godtgørelse, som klinikassistenteleven var blevet tilkendt, havde karakter af kompensation for bl.a. den forstyrrelse af forhold og mistet selvagtelse, der skyldtes ophævelsen af uddannelsesaftalen og ikke en retsstridig krænkelse af elevens frihed, fred, ære eller person, jf. princippet i erstatningsansvarslovens § 26.
 Højesteret stadfæstede derfor landsrettens frifindelse af Skatteministeriet (SKM2019.345.ØLR)
 Den juridiske vejledning 2020-1 C.A.3.5.2.2
 Den juridiske vejledning 2020-2 C.A.3.5.2.2
 Tidligere instans: Skatterådet afgørelse, SKM2014.482.SR
 Tidligere instans: Landsskatterettens afgørelse, SKM2017.383.LSR
 Tidligere instans: Østre Landsrets dom, SKM2019.345.ØLR
 Hele afgørelsen kan læses via dette link: Højesterets afgørelse


text:
Advokaten 9 Når bagateller kommer til behandling
 Når der fra tid til anden rejses kritik af, at EU-rettens diskriminationsforbud misbruges til at forfølge helt bagatelagtige sager, og hvor budskabet bag kritikken er, at EU-retten er gået for vidt i sin beskyttelse, må man imidlertid rejse spørgsmålet, om den kritik ikke ofte burde have en anden adressat.
 Når det kommer til spørgsmålet om diskrimination, har debatten herhjemme i den seneste tid været kritisk over for EU-rettens påvirkning af dansk ret, og hvordan den har udmøntet sig i særligt Ligebehandlingsnævnets behandling af en række bagatelagtige sager. Spørgsmålet er, om udviklingen kan stoppes, og hvordan kritikkerne mest effektivt påvirker udviklingen.
 Af Jacob Sand, partner, Gorrissen Federspiel
 En helt almindelig onsdag morgen bliver medarbejderen Magnus kaldt ind på arbejdsgiver Andersens kontor. ‘Du er fyret,’ siger Andersen. Magnus er helt uforstående over for Andersens beslutning og spørger om årsagen hertil. Årsagen viser sig at være Andersens formodning om, at Magnus er homoseksuel, og sådan en vil Andersen ikke have i sin virksomhed. Magnus er ikke homoseksuel, men er der alligevel tale om diskrimination?
 Hassan skal snart giftes, og Hassan er blevet overrasket af vennerne, der har planlagt hans polterabend. Dagen skal slutte med en bytur, og Hassans venner har derfor bestilt bord på et af byens diskoteker. Humøret er højt, da de alle ankommer til diskoteket. Ved indgangen tager dørmanden et enkelt kig på Hassan og ryster på hovedet. Sådan en som ham kommer ikke ind. Der er simpelthen ikke adgang for flere med anden etnisk baggrund. I dette tilfælde er der næppe uenighed om, at Hassan er blevet udsat for forskelsbehandling, men er Hassans venner, der også får ødelagt deres aften ved diskotekets afvisning af Hassan, ligeledes blevet diskrimineret?
 Sat på spidsen ville Ligebehandlingsnævnet og de danske domstole konkludere, at Magnus og Hassans venner havde været udsat for diskrimination, hvis de blev forelagt sådanne to sager?
 Svaret på det spørgsmål er endnu ikke afklaret i praksis, men særligt udstrækningen af diskriminationsbeskyttelsen til også at dække Hassans venner i det sidste eksempel, vil nok af en del blive betragtet som kontroversielt. Det rejser spørgsmålet om, hvorvidt beskyttelsen mod diskrimination kan udstrækkes til også at omfatte ‘discrimination by association’. EU-Domstolen har eksempelvis i forhold til handicappede tilladt, at beskyttelsen i visse tilfælde også kan udstrækkes til nærtstående til handicappede. Det er EU-Kommissionens klare opfattelse, at der i begge tilfælde er udøvet diskrimination, og at både Magnus og Hassans venner er ofre herfor, jf. European Commission Directorate-General for Justice’s “How to Present a Discrimination Claim – Handbook on seeking remedies under the EU Non-discrimination Directives” juli 2011, side 25. De danske forbud mod forskelsbehandling er i vid udstrækning baseret på EU-direktiver. EU-retten spiller derfor en væsentlig rolle ved fortolkningen og retsanvendelsen af de danske forskelsbehandlingslove. Det er nærliggende, at de danske domstole og Ligebehandlingsnævnet vil nå til samme resultat som EU-Kommissionen, hvis disse instanser blev bedt om at tage stilling til ovenstående eksempler.
 Målet for kritikken af EU-rettens påvirkning
 Udviklingen på diskriminationsområdet, herunder diskriminationsbegrebet, der anvendes af


text:
de danske domstole og Ligebehandlingsnævnet, har i den seneste tid været udsat for kritik. Derudover er Ligebehandlingsnævnet blevet kritiseret for ikke at fokusere på sager om reel diskrimination af konkrete personer, men i stedet for at bruge tid og ressourcer på at behandle mere bagatelagtige sager om blandt andet gratis adgang for mænd til en strikkefestival og forskellige priser for herre- og dameklip. Således fastslog Ligebehandlingsnævnet i en række sager fra 2012 og frem, at det var i strid med ligestillingsloven at skilte med forskellige priser på herre- og dameklip. Østre Landsret underkendte dog efterfølgende denne praksis, jf. U 2015.709 Ø.
 Det er EU-Domstolens ansvar gennem blandt andet præjudicielle afgørelser at sikre, at EU-lovgivningen fortolkes ens i alle medlemslandene. I de seneste år er EU-Domstolen dog blevet kritiseret for at gå for langt, når det kommer til spørgsmålet om fortolkning af EU-direktiverne om forskelsbehandling.
 Netop på baggrund af EU-retten omfatter det danske diskriminationsforbud både den direkte og indirekte diskrimination, hvilket medfører, at en bestemmelse eller praksis, der umiddelbart er neutral, også er omfattet af forbuddet, hvis denne bestemmelse eller praksis eksempelvis stiller personer af en bestemt race særlig ufordelagtigt i forhold til andre, og denne bestemmelse eller praksis ikke er objektivt begrundet i et sagligt formål, eller midlerne til at opfylde det ikke er hensigtsmæssige og nødvendige. Samtidig anser EU-retten og EU-Domstolen statistisk diskrimination for omfattet af begrebet indirekte diskrimination, og herved har den statistiske effekt af selv saglige hensyn betydning for diskriminationsbedømmelsen. Der har således været en tendens hos EU-Domstolen og i EU-retten de seneste år til at regulere mere og mere detaljeret, herunder også på diskriminationsområdet, hvilket har resulteret i, at flere danske debattører, politikere, professorer og sågar Højesteret argumenterer for, at udviklingen må bremses.
 Hvem bestemmer, hvad forskelsbehandling er?
 I sin artikel “Er antidiskriminationsretten ved at gå for langt?”, jf. Juristen nr. 3-4 2014 anfører professor Niels Fenger således, at EU-retten har retliggjort en række spørgsmål, der traditionelt har været anset for at være politiske, og kritiserer samtidig, at det er dommere og ikke de folkevalgte, der i praksis skal afgøre, hvad der er saglig forskelsbehandling, og hvad samfundet bør reagere imod.
 Videre fremkom tidligere højesteretspræsident Børge Dahl under sin tale til sidste års FIDE-konference med en usædvanlig klar og hård kritik af EU-Domstolens dommere, der efter hans opfattelse i talrige sager ikke havde varetaget en af deres vigtigste opgaver nemlig beskyttelsen af ‘the rule of law’, herunder beskyttelsen af borgernes retssikkerhed og rettens forudsigelighed. I sin tale udtalte han blandt andet følgende:
 “ Time and again, we find ourselves bound by EU law through European judgments beyond our understanding and expectations at the time of our commitment. Time and again, I find it rather difficult to foresee the decisions made by my honourable colleagues in Luxembourg.”
 Under sin tale henviste Børge Dahl til højesteretsdommen U 2014.914 H (feriepengedommen), hvor Højesteret fastslog, at på trods af EU-retten og EU-Domstolens praksis kan EU-konform fortolkning ikke føre til et resultat, der er contra legem. Med udgangspunkt i den dagældende


text:
ferielov fandt Højesteret, at det ville være et brud på retssikkerheden og rettens forudsigelighed at henvise til og anvende EU-Domstolens fortolkning af arbejdstidsdirektivet, jf. EU-Direktiv 2003/88, og på den baggrund pålægge en privat arbejdsgiver en pligt til at give ansatte erstatningsferie for sygdom opstået under ferie. Højesterets konklusion, om at afvise at anvende EU-retten var særlig bemærkelsesværdig i lyset af, at Østre Landsret i 1. instans var nået til det modsatte resultat, og at landsretten havde afvist at forelægge sagen for EU-Domstolen, da landsretten fandt, at spørgsmålene var tilstrækkeligt besvaret af EU-Domstolen tidligere, ligesom Højesteret selv undlod at forelægge sagen.
 Det er efter min opfattelse betænkeligt, at de danske domstole på den måde tager afstand fra EU-retten og det fortolkningsbidrag, som EU-Domstolen kan yde. Højesteret burde have forelagt spørgsmålet præjudicielt for EU-Domstolen og på den måde have forsøgt at påvirke udviklingen og sikre retssikkerheden og rettens forudsigelighed.
 I tråd med Børge Dahls kritik udtrykte professor Jens Kristiansen under et foredrag i Juridisk Forening i København den 24. november 2014 glæde over, at Højesteret med Ajos-sagen, jf. Højesterets kendelse af 22. september 2014, har besluttet præjudicielt at forelægge sagen for EU-Domstolen, jf. EU-Domstolens sag C-441/14. Sagen rejser spørgsmålet om mindre EU-retlig påvirkning, snarere end hvad Jens Kristiansen oplever som det normale, nemlig at sager for EU-Domstolen, herunder præjudicielle spørgsmål, føres med spørgsmålet om mere EU-retlig påvirkning. I Ajos-sagen spurgte Højesteret EU-Domstolen, om det er foreneligt med EU-retten, at en dansk domstol foretager en afvejning af retssikkerhedsprincippet og princippet om rettens forudsigelighed over for princippet om forbud mod forskelsbehandling grundet alder og på den baggrund kommer frem til, at sidstnævnte må vige for retssikkerhedsprincippet og rettens forudsigelighed. EU-Domstolen har endnu ikke forholdt sig til sagen.
 Kritikernes påvirkning af EU-retten
 Med tanke på EU-rettens væsentlige rolle i forhold til at sikre en ensartet retsanvendelse af EU-retten på tværs af medlemslandene er det dog hverken muligt eller ønskeligt at bremse udviklingen. Som eventuel kritiker af den nuværende udvikling må man spørge sig selv, hvordan man bedst medvirker til at påvirke retsudviklingen på EU-niveau. Det er min opfattelse, at det sjældent belønner sig ikke at gå i en dialog med ‘systemet’. Der er næppe mange, der vil hævde, at England med sin kritiske tilgang og trusler om at sætte sig selv udenfor i forhold til EU-systemet har formået at sætte et stærkt præg på udviklingen.
 Med Ajos-sagen har Højesteret valgt dialogvejen snarere end at sætte sig udenfor, som man gjorde i feriepengedommen, hvor man uden at forelægge for EU-Domstolen nægtede at anvende EU-retten. Højesterets tilgang i Ajos-sagen er positiv. Vel kan forelæggelseskendelsen i Ajos-sagen ses som udtryk for en kritisk dialog, men her er det min opfattelse, at enhver konstruktiv kritisk dialog må hilses velkommen. EU-Domstolen er jo vant til at lytte til de nationale domstole og gør det med glæde. EU-Domstolen begrænser sig naturligvis til at levere et fortolkningsbidrag af EU-retten med en samtidig og ofte udtrykt understregning af, at den endelige vurdering i den konkrete sag foretages af den nationale forelæggende ret.
 Den


text:
endelige bevisvurdering tilkommer de danske domstole. Det gør sig gældende, uanset om de danske domstole har indbragt et præjudicielt spørgsmål for EU-Domstolen eller ej. Gennem reglerne om delt bevisbyrde, den konkrete sags faktiske omstændigheder og eventuelle saglige og objektive grunde til forskelsbehandlingen har Ligebehandlingsnævnet og de danske domstole allerede i dag en stærk mulighed for at præge området.
 Pointen er, at EU-Domstolen kan medvirke til at fastlægge, hvilke kriterier der skal indgå i domstoles bevisvurdering, men i sidste ende nyder de danske domstole en ganske vid frihed til at skønne, hvorvidt eksempelvis en ansat har påvist faktiske omstændigheder, der giver anledning til at formode, at vedkommende har været udsat for diskrimination, og dermed har løftet sin del af den delte bevisbyrde, og dernæst om arbejdsgiver så har løftet sin bevisbyrde for, at der det til trods ikke er sket diskrimination.
 Derudover vidner retspraksis om, at særligt danske domstole er helt bevidste om friheden i bevisvurderingen – en frihed, der kan benyttes og som efter min opfattelse også ses benyttet, herunder eksempelvis til en hårdere eller lempeligere anvendelse af den delte bevisbyrde. Altså, at domstolene og Ligebehandlingsnævnet i visse situationer synes at stille ganske høje beviskrav, førend det skønnes, at kravene til at løfte den delte bevisbyrde er opfyldt.
 I tråd med den generelle kritik af indbringelsen af bagatelagtige sager for Ligebehandlingsnævnet, følger det af bemærkningerne til det genfremsatte lovforslag af 7. oktober 2015 om ændring af lov om Ligebehandlingsnævnet, jf. http://www.ft.dk/samling/20151/lovforslag/l28/index.htm, at man fra lovgivers side ønsker at indføre begrænsninger i den nuværende klageadgang til Ligebehandlingsnævnet. Hvis lovforslaget bliver vedtaget, vil det således fremadrettet følge af loven, at alene personer med en retlig interesse i sagen kan klage til Ligebehandlingsnævnet. Lovforslaget præsenterer dette som en nyskabelse. Realiteten er imidlertid, at Ligebehandlingsnævnet allerede i dag afviser klager netop med begrundelsen manglende konkret retlig interesse, se Ligebehandlingsnævnets afgørelse nr. 87/2013 af 24. april 2013. Med andre ord: Ligebehandlingsnævnet har allerede det værktøj til sin brug og afviser allerede i dag sager som følge af manglende retlig interesse. Lovforslaget kan tolkes som et ønske fra lovgivers side om, at Ligebehandlingsnævnet benytter værktøjet i videre omfang.
 Hertil kommer, at domstolene og Ligebehandlingsnævnet har et vidt skøn i forhold til den konkrete sanktion for diskrimination, da EU-retten ikke stiller konkrete krav hertil. Højesteret har med rette i flere tilfælde fastslået, at der i særlige situationer, uanset der forelå diskrimination, ikke skulle fastlægges en sanktion i form af godtgørelse. Den sikkerhedsventil ses også anvendt af eksempelvis Ligebehandlingsnævnet. Nævnet tilkendte eksempelvis ikke en række fodboldfans med udenlandsk klingende navne en godtgørelse, uanset at nævnets flertal fandt, at der var udøvet indirekte diskrimination som følge af, at disse fodboldfans efter køb af Champions League billetter fik besked om, at deres billetter ville blive annulleret af sikkerhedsmæssige årsager. Beskeden var begrundet i en bekymring for, at disse fodboldtilhængere reelt var udebanefans, hvilket kunne udgøre en sikkerhedsrisiko, hvis de sad i hjemmeholdets publikumsafsnit. Henset til, at henvendelsen skyldtes sikkerhedsmæssige hensyn, og da fodboldfansene fik mulighed for at beholde eller bytte


text:
billetterne, fandt nævnet dog ikke anledning til at tilkende en godtgørelse, jf. Ligebehandlingsnævnets afgørelser nr. 133, 134, 135, 137, 138, 139 og 140/2014.
 Er kritikken af EU-retten berettiget?
 Når der fra tid til anden rejses kritik af, at EU-rettens diskriminationsforbud misbruges til at forfølge helt bagatelagtige sager, og hvor budskabet bag kritikken er, at EU-retten er gået for vidt i sin beskyttelse, må man imidlertid rejse spørgsmålet, om den kritik ikke ofte burde have en anden adressat. Problemet i visse af disse bagatelsager kunne være undgået, såfremt domstolene eller Ligebehandlingsnævnet havde haft en mere nuanceret tilgang enten til spørgsmålet om retlig interesse, bevisbedømmelsen eller spørgsmålet om sanktionering.
 Efter min opfattelse er det hverken muligt eller ønskeligt at bremse den nuværende udvikling – særligt i lyset af EU-rettens betydning for fortolkningen af de danske forskelsbehandlingslove og dens væsentlige rolle i forhold til at sikre en ensartet retsanvendelse af EU-retten på tværs af medlemslandene. Eventuelle kritikere må derfor i stedet fokusere på, hvordan de bedst påvirker retsudviklingen på EU-niveau, eksempelvis gennem en konstruktiv dialog. Netop Ajos-sagen kan tages til indtægt for, at Højesteret er indstillet på at indlede en sådan dialog med EU-Domstolen.
 Dertil kommer, at eventuelle kritikere bør stille sig selv spørgsmålet, om deres kritik i visse tilfælde ikke bør rettes mod de danske domstole og Ligebehandlingsnævnet fremfor EU-Domstolen og EU-retten. De danske domstole og Ligebehandlingsnævnet har således allerede i dag rig mulighed for at påvirke diskriminationsområdet gennem en nuanceret afvisningspraksis, bevisbedømmelse og sanktionering. Mulighederne udnyttes allerede i et vist omfang i dag, men der synes at være basis for at udvide omfanget af brugen i fremtiden, hvis ønsket er at imødekomme dele af den omfattende kritik, der har været rejst af udviklingen på diskriminationsområdet.
 Generaladvokaten i Ajos-sagen, C-441/14, meddelte i forbindelse høringen af sagen i juli 2015, at hans forslag til afgørelse ville blive offentliggjort 27. oktober 2015. Offentliggørelsen er imidlertid nu udsat til 24. november 2015. Generaladvokatens forslag vil 24. november 2015, med kommentarer fra et dansk perspektiv, kunne findes på www.gorrissenfederspiel.com/ajos-sagen.


text:
Højesteret afviser sidste appel inden henrettelse i Arkansas - Worldnews.com
 Den amerikanske højesteret har torsdag aften afvist alle begæringer om at få bremset en henrettelse af en drabsdømt i delstaten Arkansas.
 Dermed er vejen banet for den første henrettelse i delstaten i 12
 Domstol godkender omstridt stof til henrettelse i Arkansas
 Højesteret i den amerikanske delstat afviser medicinalvirksomheds anke og giver grønt lys til henrettelser. Højesteret har givet grønt lys til fængselssystemet i Arkansas,...
 For første gang i 12 har den amerikanske delstat Arkansas gennemført en henrettelse. Det oplyser en talsmand for delstatens fængselsvæsen ifølge nyhedsbureauet Reuters....
 Arkansas henretter første indsatte i 12 år
 DR Nyheder 2017-04-21
 Delstaten Arkansas har natten til tirsdag gennemført den anden ud af otte planlagte henrettelser på kort tid. Den amerikanske delstat Arkansas har natten til tirsdag dansk...
 Den amerikanske delstat gennemførte natten til fredag en henrettelse, efter at højesteret havde afvist appel. For første gang i 12 har den amerikanske delstat Arkansas...
 Domstole forpurrede igen delstats planer om seriehenrettelse
 Den amerikanske delstat Arkansas oplevede onsdag endnu et tilbageslag i en opsigtsvækkende plan om at gennemføre en række henrettelser på ti dage i april. Således bremsede...
 Jyllands Posten 2017-04-20
 Recap: No. 23 UCLA men's basketball outlasts Central Arkansas in overtime
 🏈LSU vs Arkansas Highlights (November 11, 2017)-CBS Call🏈
 Migration Alert: Arkansas
 Den amerikanske delstat Arkansas oplevede onsdag endnu et tilbageslag i en opsigtsvækkende plan om at gennemføre en række henrettelser på ti dage i april. Således bremsede højesteret i delstaten onsdag endnu en henrettelse, der ellers var planlagt til torsdag. Det drejer sig om henrettelsen af Stacey Johnson, der nu skal have prøvet sin sag ved en domsret, hvor han har fået lov...
 To planlagte henrettelser er onsdag blevet aflyst ved to domstole i den amerikanske delstat Arkansas. Den amerikanske delstat Arkansas oplevede onsdag endnu et tilbageslag i en opsigtsvækkende plan om at gennemføre en række henrettelser på ti dage i april. Således bremsede højesteret i delstaten onsdag endnu en henrettelse, der ellers var planlagt til torsdag. Det drejer sig om...
 Den amerikanske delstat Arkansas har natten til tirsdag dansk tid gennemført den seneste af flere planlagte henrettelser, der skal finde sted over de kommende dage. Det skriver nyhedsbureauet AFP. 52-årige Jack Jones, der var dømt for voldtægt og drab på kvinden Mary Phillips i 1995, blev henrettet, efter at den amerikanske højesteret havde afvist en klage fra hans advokater i...
 Højesteret i Arkansas har bremset to henrettelser i 11. time
 Højesteret i den amerikanske delstat Arkansas har stoppet to henrettelser, få timer før de skulle være gennemført mandag. Beslutningen om at stoppe henrettelserne blev truffet, efter at en føderal appeldomstol ellers havde godkendt delstatens planer om at gennemføre otte henrettelser i løbet af 11 dage. Med fire dommerstemmer mod tre besluttede den højeste retsinstans i...
 Delstaten Arkansas møder igen modstand mod planerne om at gennemføre en serie af henrettelser over 11 dage. Højesteret i den amerikanske delstat Arkansas har stoppet to henrettelser, få timer før de skulle være gennemført mandag. Beslutningen om at stoppe


text:
henrettelserne blev truffet, efter at en føderal appeldomstol ellers havde godkendt delstatens planer om at gennemføre otte...
 Highlights of the Razorbacks 101-73 blasting of the Bison in only the second ever meeting between the two teams. Jaylen Barford would score a career-high 27 and Daryl Macon would add 21 as the Hogs exacted some revenge from the 2006 NCAA Tournament....
 views: 2184757
 Thanks in large part to TJ Hammonds, Arkansas pulls one out of their rears to beat Coastal Carolina, 39-38....
 Highlights of the Razorbacks 38-37 comeback victory over the Rebels. Mississippi would lead 31-7 with 10:51 left in the second quarter, but the Hogs would rally behind three turnovers to earn their biggest comeback win in school history and their fourth straight win over the Black Bears. Arkansas now leads the all-time series 36-27-3....
 Pac-12 Networks\' JB Long and Don MacLean recap Wednesday night\'s 106-101 overtime win by the No. 23 UCLA men\'s basketball roster over Central Arkansas at Pauley Pavilion....
 Highlights of the Razorbacks 95-56 annihilation of the Bulldogs in the first meeting between the two teams since 1989. The Hogs would have six players score in double-digits as they would shoot a blistering 57% to win their 44th straight home-opener. Arkansas now leads the series with Samford 3-0....
 ✓ Like and Share if you want Creepy Cabin Ghost Stories and Real Haunted Forests! ✓ Submit your story today! We need Mail Man and Post Office Stories! darknessprevails.org ✓ Support us on Patreon for BONUS EPISODES! patreon.com/DarknessPrevails ✓ Send us Choose your own Adventure Stories! deathbyfear.com/dosomething Subscribe to Unit 522! https://www.youtube.com/channel/UC7_ZYv6nTFatzuhnbY0AIng Background Footage courtesy of videvo.net! Production music courtesy of Epidemic Sound at www.epidemicsound.com and Kevin Macleod at incompetech.com DAILYMOTION - https://www.dailymotion.com/darknessprevails/ FACEBOOK - https://www.facebook.com/DarknessPrevaiIs TWITTER - https://twitter.com/DarkPrevails WEBSITE - http://www.darknessprevails.org MERCH - http://www.darknessprevails.org/store SUBMIT A STORY - http://www.darknessprevails.org/submit SHIRTS! - http://www.darknessprevails.org/store These 6 true stories are sightings of supernatural monsters and paranormal activity and true stories in the country of real bigfoot sightings, Haunted Houses in Arkansas. These are creepy stories from the forest, into the woods and in the country! - Matt\'s Spirits by Tommy T. - Worst Case in Arkansas by Karen G. - At my Old Haunted House by The P. - Creepy Presence in the Workplace by Claire - Bigfoot Sighting while on a Deer Hunting Trip by Alexander P. - Unit #522\'s Own Scary Story -~-~~-~~~-~~-~- Check out our Newest Video! \"5 True Pizza Delivery Horror Stories\" https://www.youtube.com/watch?v=b4VS3dUUeBI -~-~~-~~~-~~-~-...
 Highlights of the Razorbacks 101-73 blasting of the Bison in only the second ever meeting between the two teams. Jaylen Barford would score a career-high 27 and Daryl Macon would add 21 as the Hogs exacted some revenge from the 2006 NCAA Tournament.
 Thanks in large part to TJ Hammonds, Arkansas pulls one out of their rears to beat Coastal Carolina, 39-38.
 Highlights of the Razorbacks 38-37 comeback victory over the Rebels. Mississippi would lead 31-7 with 10:51 left in the second quarter, but the Hogs would rally behind three turnovers to earn


text:
their biggest comeback win in school history and their fourth straight win over the Black Bears. Arkansas n
 Pac-12 Networks\' JB Long and Don MacLean recap Wednesday night\'s 106-101 overtime win by the No. 23 UCLA men\'s basketball roster over Central Arkansas at Pauley Pavilion.
 Highlights of the Razorbacks 95-56 annihilation of the Bulldogs in the first meeting between the two teams since 1989. The Hogs would have six players score in double-digits as they would shoot a blistering 57% to win their 44th straight home-opener. Arkansas now leads the series with Samford 3-0
 Nov. 17, 2017 - The Arkansas Game and Fish Commission’s Weekly Waterfowl Report, released earlier this week, stated that dry conditions will hamper hunters hoping to find mallards in timber as the waterfowl season gets under way this weekend. Those hunting flooded agricultural fields should fare bet


text:
Højesteret afviser Anfis appel
 Højesteret afviser endnu en appel fra Anfi del Mar.
 I dag bringer vi dig lidt nyheder fra de spanske domstole. Der blev udstedt en dom i landsretten i Las Palmas på Gran Canaria mod Anfi, en anden dom i første Instans i Arona på Tenerife mod vores gamle venner Silverpoint, og sidst men ikke mindst en meget vigtig beslutning fra Højesteret i Madrid.
 Den første sag mod Anfi var en appel mod dommen fra første instans. Anfi appellere konsekvent alle afgørelser med det argument at de mener de har handlet i god tro og at loven på en aller anden måde er blevet fortolket forkert af domstolene og især højesteret. Dette selvom der er afsagt hundredvis af afgørelser mod dem og deres juridiske muligheder derfor der lig nul.
 Anfi Sales SL og Anfi Resorts SL blev endnu engang beordret til at tilbagebetale en norsk sagsøger over 41.000 € og samtidig fik sagsøger kontrakten erklæret for radikalt ugyldig. Som sædvanligt var lovbruddet i kontrakten, salg af flydende uger, varigheden af kontrakten og betalinger gjort inden udløbet af den lovpligtige afkølingsperiode.
 I første instans på Tenerife, blev Silverpoint beordret til at tilbagebetale en britisk sagsøger over 68.000 € og kontrakten blev erklæret ugyldig. Umiddelbart efter udstedelsen af dommen indledte advokaterne en inddrivelses process som føres i en separat sag for at sikre pengene til sagsøger.
 Advokaten formåede at sikre midlerne, og de er nu frigivet fra domstolen og er allerede blevet overført til sagsøgers egen konto. Så tillykke til endnu en glad ex-timeshare ejer. Den sidste afgørelse og den vigtigste, er dommen fra spansk højesteret i Madrid, som til dato allerede har udstedt 130 domme mod spanske timeshare-virksomheder i overenstemmelse med kravene i Timeshare-lov 42/98. En lov som alle de lavere domstole skal følge. Sagen omhandler endnu en appel fra Anfi, der tabte både i første instans og i landdsretten. Anfi udtrykte deres utilfredshed med de afgørelser, der blev truffet af de lavere domstole, og som er blevet fastsat af Spansk højesteret, og som nævnt ovenfor mener Anfi stadig, at domstolene, især Højesteret, har fortolket loven forkert.
 Højesteret afviste sagen, og dommen blev hermed fast, hvilket betyder at sagsøger endelig kan se frem til fuldbyrdelse af dom - pengene tilbagebetalt. Højesteret har endnu en gang gjort det klart og tydeligt at de vil afvise yderligere appeller, da de mener, at de har truffet nok afgørelser om dette emne, og at loven er meget klar og ikke behøver dybere afklaring. Denne sagsøger står nu til at modtage over 124.000 € sammen med juridiske renter og juridiske omkostninger og har også fået deres kontrakt erklæret ugyldig, så et kæmpe stort tillykke til en meget glad ex-timeshare ejer. Hvis du har spørgsmål om denne eller en anden artikel, eller du gerne vil vide, om du har en kontrakt, der kan være ulovlig, kan du bruge vores kontaktside, så vender Timesharehjelpen tilbage til dig.


text:
Skat.dk: Fradrag for udgifter ved medarbejderes udnyttelse af warrent-ordning
 18 Dec 2007 13:33
 02 Nov 2007 11:28
 SKM2007.906.LSR
 2-2-1819-1385
 Fradrag og afskrivninger + Aktier og andre værdipapirer samt immaterielle rettigheder + Selskabsbeskatning
 Fradrag for udgifter, medarbejdere, udnyttelse af warrent-ordning
 Fradrag for udgifter ved medarbejderes udnyttelse af en warrant-ordning blev nægtet, da der ikke på tildelingstidspunktet var adgang for medarbejderne til at tegne aktier til favørkurs, men derimod til markedskurs. Det var derfor usikkert om selskabet efterfølgende ville lide noget tab. En efterfølgende kursstigning kunne ikke medføre et andet resultat.
 Ligningsvejledningen 2007-4 E.A.2.1.6
 Klagen vedrører fradrag for udgifter ved medarbejderes udnyttelse af warrent-ordning.
 Myndighederne har ikke imødekommet selskabets ønske om genoptagelse og nedsættelse af den skattepligtige indkomst med 184.195 kr. for udgifter til medarbejdernes udnyttelse af warrent-ordning.
 Myndighederne har ikke imødekommet selskabets ønske om genoptagelse og nedsættelse af den skattepligtige indkomst med 2.204.035 kr. for udgifter til medarbejdernes udnyttelse af warrent-ordning.
 Myndighederne har ikke imødekommet selskabets ønske om genoptagelse og nedsættelse af den skattepligtige indkomst med 1.752.990 kr. for udgifter til medarbejdernes udnyttelse af warrent-ordning.
 Myndighederne har ikke godkendt fradrag for 2.440.451 kr. for udgifter til medarbejdernes udnyttelse af warrent-ordning.
 Selskabet er koncernmoderselskab i det børsnoterede B. Koncernen er en af landets førende developervirksomheder indenfor entreprenørbranchen. Koncernens forretningsområde er dels projektstyring og udvikling af ejendomsprojekter i fremmed regi, dels erhvervelse og udvikling af projekter i eget regi med videresalg for øje.
 Der er sambeskatning med 100 % ejede datterselskaber.
 For indkomstårene 2000 til 2002 vedrørte sagen vurdering af en genoptagelsesanmodning, idet der ikke oprindelig var selvangivet fradrag for udgifter til medarbejdernes udnyttelse af warrent-ordning.
 For indkomståret 2003 er tabet ved medarbejdernes udnyttelse af warrants fratrukket i den skattepligtige indkomst. Beløbet er opgjort af selskabet til 2.440.451 kr.
 Baggrunden for selskabets begærede fradrag er, at Højesteret i Coloplastdommen har fastslået at arbejdsgiverselskabet har fradragsret for tab ved udstedelse af tegningsretter til selskabets medarbejdere til favørkurs. Hjemlen er statsskattelovens § 6 stk. 1, litra a.
 I forlængelse af dommen blev der udstedt genoptagelsescirkulære nr. 2003-03. Cirkulæret udløb den 31. december 2003, hvorfor dette principielt ikke er gældende på ansøgningstidspunktet. Myndighederne modtog genoptagelsesanmodningen den 30. april 2004. Genoptagelsesanmodningen er således fremsat efter de generelle fristbestemmelser i skattestyrelseslovens § 34 stk. 2.
 Nøglepersoner i selskabet blev i årene 1998 og 1999 tildelt warrants. Medarbejderne har i løbet af årene 2000-2002 udnyttet retten til nytegning for i alt nom. 26.300 aktier.
 Af selskabets regnskab fremgår, at der henstod i alt uudnyttede warrants for nom. 164.465 aktier ultimo år 2002. Størstedelen er tildelt i årene 1998 og 1999. I 2003 udnyttedes yderligere 139.000 warrants.
 Nærværende sag vedrører alene tildelte warrants i årene 1998 og 1999.
 Følgende fremgår af det fremlagte tegningsmateriale:
 Ved tildelingen af warrants i 1998 og 1999 var tildelingen vederlagsfri, og medarbejderne erhvervede endelig ret på tidspunktet for indgåelse af tegningsaftale.
 Ifølge repræsentantens forklaring blev medarbejderne beskattet ved tegning af warrants efter ligningslovens § 16 (lønaccessorier). Det beskattede lønaccessorium blev beregnet efter ligningsrådets "formel" jf. TfS 1995.197 og 242.
 Warrantordningen falder således udenfor ligningslovens §


text:
28, der gælder warrants tildelt efter den 1/1 2001.
 De tildelte warrants i aftalen i 1998 kan udnyttes på nærmere angivne vilkår i aftalen. Udnyttelsestidspunkterne fremgår af aftalerne.
 Medarbejderens tegning af aktier sker til markedskursen ved tildeling af tegningsretten, dvs. til handelskursen på Københavns Fondsbørs på tidspunktet for parternes underskrift af tegningsretsaftalen.
 Medarbejderne har således på tildelingstidspunktet, uden vederlag, erhvervet en endelig ret til at tegne aktier til markedskursen på tildelingstidspunktet.
 Medarbejderne beskattes således efter følgende regelsæt:
 1. Skat af warrants værdi (ligningsrådets formel) ved tildelingen i 1998 hhv. 1999.
 2. Udnyttelse af tegningsretten har ikke skattemæssige konsekvenser.
 3. Ved senere salg af aktierne beskattes medarbejderne efter aktieavancebeskatnings-lovens regler. Anskaffelsessummen svarer til det ved tegningen erlagte beløb med tillæg af den beskattede værdi af warrant (jf. punkt 1). Anskaffelsestidspunktet er det endelige retserhvervelsestidspunkt for warrant, dvs. i 1998 /1999
 Skattecenter Nordsjællands afgørelse
 Myndighederne har anerkendt selskabets anmodning om genoptagelse, men har ikke imødekommet ønsket om, at ændre skatteansættelserne således, at der godkendes fradrag for udgifter ved udstedelse af aktier til favørkurs til selskabets medarbejdere. Fradragene udgør i indkomstårene 2000, 2001 og 2002 henholdsvis 184.185 kr., 2.404.035 og 1.752.990 kr. I indkomståret 2003 har myndighederne forhøjet selskabets skattepligtige indkomst med 2.440.451 kr., idet myndighederne ligeledes har nægtet fradrag i dette indkomstår.
 Myndighederne er enige i, at genoptagelsesanmodningen skal behandles efter selvstændig vurdering af retstilstanden, herunder en konkret fortolkning af om Coloplastdommen hjemler fradrag i nærværende sag. Myndighederne er også enige i, at genoptagelsescirkulæret ikke kan påberåbes, da cirkulæret er udløbet. Derimod har genoptagelsescirkulæret stadig relevans som fortolkningsbidrag.
 Det er myndighedernes opfattelse, at ligningsvejledningens anvisning om den skattemæssige behandling er udtryk for aktuel gældende ret. Efter formuleringen i ligningsvejledningen, er det imidlertid stadig en forudsætning for fradrag, at tegningsrettighederne er tildelt med ret til tegning af aktier til favørkurs.
 Formuleringen i ligningsvejledningen fører til, at favørkurselementet skal være til stede ved tildelingen af tegningsretten. Selskabets opfattelse af, at warrantens værdi udtrykker en favørkurs, kan derfor ikke tiltrædes. På tidspunktet for tildeling af warranten, kan parterne i sagens natur ikke vide, om kursen fremover vil falde eller stige. Warranten er et selvstændigt finansielt instrument, der selvfølgelig har en værdi som "lodseddel". Dette kommer da også til udtryk ved, at der skattemæssigt er gjort op med lønaccessoriebeskatningen, efter værdiansættelse af warranten.
 En efterfølgende kursgevinst eller kurstab på de nytegnede aktier skal behandles efter aktieavancebeskatningslovens almindelige regler, dvs. som for enhver aktionær.
 Højesteretsdommen tager som nævnt også kun stilling til fradrag, når tegningsretten er udstedt til favørkurs.
 Eventuelt fradrag for warrantdelen:
 ToldSkat har meddelt at der ikke, hverken ud fra Coloplastdommen, i ligningsvejledningen eller i genoptagelsescirkulæret kan begrundes fradrag for warrantdelen.
 Hvis selskabet alligevel skulle få medhold i dette synspunkt, vil dette føre til, at selskabet opnår fradrag svarende til det beløb som lønmodtageren lønaccessoriebeskattes med og på tidspunktet for den endelige retserhvervelse/påtagelse af forpligtelsen. Dette er i øvrigt i overensstemmelse med Banner-Voigt og Søren Rasmussens fortolkningsbidrag i bogen Aktieløn 2. udgave.
 Det er myndighedernes opfattelse, at en del af selskabets konklusioner er for vidtgående


text:
og baseret på en sammenstykning af sekvenser i Højesteretsdommen, det ophævede cirkulære mm.
 Myndighederne kan tilslutte sig selskabets konklusion vedrørende ministerredegørelsen, hvorefter warrants efter dagældende regler blev beskattet ved tildelingen som en del af lønnen. Dette forudsatte at warranten var "endeligt retserhvervet". I praksis dannede ligningsrådets formel grundlag for beregningen.
 Den kendsgerning, at warrants blev beskattet ved den endelige retserhvervelse, fører til, at hvis der er fradrag for selskabet ud fra en lønaccessoriebetragtning, er tidspunktet for fradraget, når selskabet (endeligt) påtager sig forpligtelsen, hvilket tidsmæssigt er sammenfaldende med lønmodtagerens endelige retserhvervelse af warranten.
 Samtidig er det myndighedernes konklusion, at selskabets forpligtelse i givet fald modsvares af det beløb som lønmodtageren blev lønaccessoriebeskattet af. Som tidligere refereret, har ToldSkat imidlertid meldt ud, at hverken højesteretsdommen eller cirkulæret omhandlede selve warrantdelen.
 Myndighederne er således ikke enige med selskabet i, at der ikke er nogen form for symmetri mellem den skattemæssige behandling af medarbejderne og selskabet.
 Myndighederne er ligeledes uenige i repræsentantens konklusion af, at Højesteret entydigt har taget stilling til fradragstidspunktet (eller beregningsmetoden), fordi der er nævnt, at Coloplast A/S havde tabsfradrag for det tab, der opstod ved, at aktierne blev erhvervet af medarbejderne til favørkurs. I Coloplastsagen blev der udstedt medarbejderaktier, ligesom der var tidsmæssig sammenhæng mellem tildeling og nytegning. Det ville således være irrelevant at benævne forholdet som "warrants" i Højesteretsdommen, ligesom Højesteret ikke har taget stilling til en situation, hvor der ikke er tidsmæssig sammenfald. Højesteret accepterede, at et selskab havde fradrag for den mistede (skattefri) indtægt, som selskabet ville have haft, hvis medarbejderaktierne i stedet var udstedt på markedsvilkår til tredjemand. Højesteret fraveg derved tidligere praksis, hvorved tabet blev anset for båret af de øvrige aktionærer.
 Myndighederne mener at der er tidsmæssig sammenfald mellem medarbejderens retserhvervelse og selskabets påtagelse af forpligtelsen.
 Selskabet har meddelt enighed om, at genoptagelsescirkulæret ikke er gældende i nærværende sag. Alligevel påberåber selskabet sig cirkulæret i den førte argumentation for, at fradragstidspunktet er det tidspunkt hvor aktierne er tegnet, og at tabet skal opgøres som forskellen mellem markedsværdien af aktierne og tegningskursen på dette tidspunkt. Selskabet overser imidlertid i denne sammenhæng, at forudsætningen for at kunne benytte det ophævede cirkulære var, at der var udstedt warrants til favørkurs, og at dette også er en forudsætning ud fra den senere formulering i ligningsvejledningen.
 Det er således myndighedernes opfattelse, at selskabet ikke kan opnå fradrag, allerede fordi de tildelte warrants ikke giver ret til tegning af aktier til favørkurs. Ligeledes må selskabets tabsfradrag og fradragstidspunktet svare til lønmodtagernes beskatning. Der er således symmetri mellem den skattemæssige behandling af medarbejderne og selskabet.
 Myndighedernes udtalelse til Landsskatteretten
 Efter afsigelse af kendelse vedr. indkomstårene 2000-2002 er myndighederne blevet opmærksomme på en ny afgørelse der udspringer af Coloplastdommen, SKM2004.496.LSR (TfS 2005.17). Denne afgørelse støtter opfattelsen af de skattemæssige konsekvenser i nærværende sag.
 I den pågældende sag var hovedspørgsmålet ikke om der forelå favørkurs eller ej. Spørgsmålet var især fastsættelse af fradragstidspunktet. Landsskatteretten fastslog at tabet skulle opgøres ved tegningsperiodens udløb og på grundlag af kursen ved tegningsperiodens udløb, da der


text:
på dette tidspunkt var indgået en endelig og bindende aftale mellem parterne.
 Overført til nærværende sag svarer afgørelsen til, at fradragsret (hvis der på dette tidspunkt kunne beregnes et tab) er 1998 eller 1999. I nærværende sag er der uomtvistet indgået endelige og bindende aftaler mellem parterne ved tildelingen og tegning af warrants. Dette var netop forudsætningen for, at medarbejderne blev beskattet ved tildelingen, dvs. i årene 1998 og 1999 som sket.
 Landsskatterettens afgørelse svarer til overordnede juridiske grundsætninger, der henfører beskatnings/fradragsret til aftaleret, ligesom afgørelsen bibringer skattemæssig symmetri. Da der i nærværende sag er sammenfald mellem tegningskursen og aktiekursen bliver tabsfradraget 0.
 Selskabets repræsentant har fremført i klagen til Landsskatteretten, at Landsskatteretten er kommet frem til, at fradragstidspunktet er medarbejderens anmeldelse til selskabet om at udnytte tegningsretten. I den refererede sag var der imidlertid ikke indgået en endelig og bindende aftale mellem parterne ved tildelingen af tegningsretten. Ifølge præmisserne til SKM2004.496.LSR (TfS 2005.17) var det fastlæggelse af tidspunktet for den endelige aftale mellem parterne, der var afgørende for fradragstidspunktet. I den pågældende sag førte dette til den konklusion, at fradragstidspunktet var ved tegningsperiodens udløb.
 I nærværende sag er der imidlertid indgået endelige og bindende aftaler med medarbejderne allerede på tidspunktet for tildeling af warrants i 1998 og 1999, hvilket der som nævnt ikke hersker uenighed om, og som var grundforudsætningen for beskatning af medarbejdernes lønaccessorium efter "ligningsrådets formel", som sket i disse år.
 Derfor er der en afgørende forskel mellem nærværende sag og den refererede, og som ud fra præmisserne samt overordnede retsgrundsætninger må føre til et andet beskatnings/fradragstidspunkt i nærværende sag.
 Repræsentanten har fremsat påstand om, at skatteansættelserne nedsættes med 184.185 kr. for indkomståret 2000, med 2.404.035 for indkomståret 2001, med 1.752.990 kr. for indkomståret 2002 og med 2.440.451 kr. for indkomståret 2003.
 Højesteret traf den 13. november 2002 afgørelse i en principiel sag om fradrag for udgifter ved udstedelse af aktier til favørpris til selskabets medarbejdere (Coloplast dommen).
 I dommen blev det anerkendt, at selskabet er det retssubjekt, der blev forpligtet overfor medarbejderne, og at en ordning med tegning af aktier til favørkurs er et led i medarbejdernes aflønning. Udgiften ved ordningen, svarende til forskellen mellem tegningsbeløb og markedsværdien af de tegnede aktier, kunne derfor fradrages af selskabet.
 Det, i selskabet implementerede program med tegningsretter, anses som en naturlig del af medarbejdernes aflønning. Der er desuden ikke uenighed om, at medarbejdernes tegning er sket til under markedskursen og derved har påført selskabet en udgift ved udnyttelsen af tegningsretterne.
 På denne baggrund er anmodningen om genoptagelse legitim og i overensstemmelse med såvel den relevante dom som den gældende praksis for vurdering af aktielønsprogrammer.
 Disse synspunkter er uddybet i den løbende dialog med Skattecenteret, herunder i brev af 15. september 2004.
 Repræsentanten har henvist til en Landsskatterets kendelse af 2. december 2004, som ikke har indgået i Skattecenterets vurdering, da den blev offentliggjort umiddelbart før Skattecenterets afgørelse forelå. Kendelsen støtter efter repræsentantens opfattelse genoptagelsessagen. Sagen vedrørte tidspunktet for fradrag for udgifterne ved en ordning, hvor medarbejderne tegnede aktier til


text:
favørkurs, SKM2004.496.LSR.
 Af denne afgørelse fremgår, at en aftale om tegning af aktier — uanset om dette sker til favørkurs — må anses for en gensidigt bebyrdende aftale. Endelig og bindende aftale mellem de enkelte medarbejdere og selskabet om tegning af aktier kan således først anses for at være indgået ved fremsendelsen af tegningsblanket fra medarbejderen. (I den omhandlede sag var der forbehold for overtegning, hvorfor endelig aftale først forelå ved udløbet af tegningsperioden, hvor den enkelte medarbejders tegning af aktier kunne gøres endeligt op). Selskabet kunne således ikke fradrage udgiften før dette tidspunkt.
 Ligeledes fastslås det, at fradraget i den omhandlede sag skulle opgøres med udgangspunkt i aktiernes markedsværdi ved udløbet af tegningsperioden, som forskellen mellem provenuet ved tegningen og børskursen ved udløbet af tegningsperioden. For nærværende selskab, hvor der ikke er forbehold for overtegning, vil den bindende aftale og dermed det relevante opgørelsestidspunkt, i stedet være på tidspunktet for medarbejderens meddelelse om tegning af aktier i henhold til de indgåede aftaler om tegningsretter.
 Det er repræsentantens vurdering, at den omhandlede afgørelse til fulde støtter anmodningen om genoptagelse og fradrag for udgifter ved udstedelse af aktier til favørkurs til selskabets medarbejdere.
 Ligningsvejledningen afsnit A.B.1.13
 I Skattecenterets agterskrivelse af d. 10. juni 2004 henvises til Ligningsvejledningens definition af tidspunktet for udnyttelse af en tegningsret som tidspunktet, hvor der er indgået endelig og bindende aftale mellem medarbejderen og selskabet.
 Forvaltningen fejlfortolker denne definition, jf. sagsfremstillingen af 10. juni 2004, s. 7 øverst, idet det lægges til grund, at den bindende aftale (medarbejderens tegning på tegningslisten) er indgået på tildelingstidspunktet. Denne fortolkning følges op i konklusionen, hvor det uagtet, at det anerkendes, at tabsfradragstidspunktet er tidspunktet for endelig påtagelse af forpligtelsen, henvises til en vurdering af forholdene på tidspunktet for tildelingen.
 En væsentlig del af forvaltningens argumentation beror således på en fejlagtig opfattelse.
 I skrivelse af 15. september 2004 pointeres på denne baggrund den afgørende forskel mellem tegning af warranten (accepten af tildelingen) og tegningen af aktien (udnyttelsen af warranten). Det er først ved medarbejdernes meddelelse om tegning af aktier, at den bindende aftale indgås og derved først på dette tidspunkt, at udgiften skal gøres op.
 Under sagens behandling ved Landsskatteretten har repræsentanten henvist til SKM2004.496.LSR (TfS 2005.17) og SKM2006.665.LSR (TfS 2007.22).
 Det kan i overensstemmelse med den påklagede regulering tiltrædes, at der ikke gives fradrag i henhold til den fremsatte påstand, jf. statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a.
 Ved Højesterets dom i SKM2002.571.HR (TfS 2002.1036) (Coloplast-sagen), som vedrører medarbejderes tegning af aktier til favørkurs, godkendtes selskabets fradrag efter statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a. Højesteret fandt, at selskabet var det retssubjekt, der blev forpligtet over for medarbejderne ved ordningen, og som led det tab, der opstod ved, at aktierne blev erhvervet af medarbejderne til favørkurs. I dommen hedder det:
 "Ved medarbejderaktieordningen, der var godkendt i henhold til § 7 A, stk. 1, i den dagældende ligningslov, fik de ansatte i Coloplast ret til at tegne nye aktier i selskabet til kurs 50 og 100, hvilket var væsentligt under markedskursen


text:
på 437,63. En sådan ordning må anses for at være et led i medarbejdernes aflønning. Højesteret finder, at selskabet er det retssubjekt, der blev forpligtet over for medarbejderne ved ordningen, og som led det tab, der opstår ved, at aktierne blev erhvervet af medarbejderne til favørkurs.
 Herefter, og idet Skatteministeriet ikke med tilstrækkelig sikkerhed har påvist, at den dagældende ligningslovs § 7 A efter ændringen i 1987 udelukker selskabet fradragsret efter statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a, tiltræder Højesteret, at Coloplast har ret til fradrag for kurstabet efter denne bestemmelse."
 Indledningsvis bemærkes, at det i relation til spørgsmålet om fradrag for det selvangivne tab efter statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a, ikke har afgørende betydning, at sagen ikke angår en ordning omfattet af ligningslovens § 7a.
 Ved sagens afgørelse må det lægges til grund, at medarbejderne har erhvervet endelig ret til de omhandlede warrents ved tildelingen af disse i 1998 og 1999.
 Der er ikke tale om en ordning, hvor der på retserhvervelsestidspunktet gives adgang til tegning til favørkurs, idet tegningskursen svarer til markedskursen.
 Når der i de efterfølgende år tegnes aktier i henhold til de tildelte warrants til en kurs, der er lavere end markedskursen på tegningstidspunktet, kan dette ikke anses for aktietegning til favørkurs, der giver selskabet adgang til fradrag ud fra en lønbetragtning efter statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a.
 Om der foreligger en favørkurs med adgang til tabsfradrag for selskabet må - som det er tilfældet i relation til medarbejderne - afgøres ud fra forholdene på retserhvervelsestidspunktet. Synspunktet om, at vurderingen af favørelementet for aktierne skal foretages på tegningstidspunktet, kan således ikke tiltrædes. Højesterets dom i Coloplast-sagen eller sagens oplysninger i øvrigt kan ikke begrunde et andet resultat.


text:
Skat.dk: Vederlag - momspligt - kontrolafgift - præjudiciel forelæggelse
 SKM2016.553.BR
 Afgift, gebyr, bøder, parkering, ydelse, depositum, fortolkning
 Byretten imødekom ikke en begæring fra sagsøgeren (et parkeringsselskab) om forelæggelse af præjudicielle spørgsmål for EU-Domstolen vedrørende fortolkningen af momssystemdirektivets artikel 2, stk. 1, litra c, om levering af ydelser mod vederlag til følge. Sagen angår, om de kontrolafgifter, som sagsøgeren opkræver af bilister, der parkerer deres bil i strid med forskrifterne på den private grund, som parkeringsselskabet er operatør på, udgør et vederlag for en momspligtig udlejning af parkeringsplads, jf. momslovens § 4, stk. 1, 1. pkt., jf. § 13, stk. 1, nr. 8, 2. pkt.
 Byretten henviste til, at Højesteret i U1996.883H (TfS 1996,357) bl.a. har udtalt, at uanset at en forhøjet parkeringsafgift er fastsat som en standardtakst af betydelig størrelse i forhold til den sædvanlige parkeringsafgift begrundet i et ønske om at undgå parkering i strid med forskrifterne, er den forhøjede afgift, der opkræves med hjemmel i et aftalelignende forhold, at anse som vederlag for en ydelse omfattet af momslovens § 4, stk. 1, jf. § 27, stk. 1, jf. § 13, stk. 1, nr. 8, 2. pkt.
 Byretten fandt herefter, at der ikke er rimelig tvivl om forståelsen af bestemmelsen i momssystemdirektivets artikel 2, stk. 1, litra c, som er gennemført ved momslovens § 4, stk. 1, 1. pkt., heller ikke i forhold til de tilfælde hvor parkering er gratis, eller hvor der er forbud mod parkering. Det ændrede efter rettens opfattelse ikke herved, at EU-Domstolen i dom af 18. juli 2007 i sag C-277/05 (Société thermale) har udtalt, at manglende tilbagebetaling af depositum for hotelreservation ikke udgør vederlag for en ydelse, og dermed ikke er momspligtig i henhold til momssystemdirektivet.
 Endelig bemærkede retten at det som sagen var oplyst ikke kunne lægges til grund, at de danske skattemyndigheders fortolkning af direktivbestemmelsen adskiller sig væsentligt fra fortolkningen i andre medlemsstater, herunder Sverige og Storbritannien.
 Den Juridiske Vejledning 2016-2, D.A.1.2
 Den Juridiske Vejledning 2016-2, D.A.5.8.12
 (Advokat Jakob Skaadstrup)
 (Kammeradvokaten, advokat David Auken)
 Berit Viegaard Andersson, Helle Fløystrup, Hanne Rokkjær Fløe (kst.)
 Sagen vedrører spørgsmålet om, hvorvidt kontrolgebyrer for manglende iagttagelse af parkeringsforskrifter er en momspligtig transaktion, jf. momslovens § 4, stk. 1, herunder hvorvidt kontrolgebyrer udgør en leverance mod vederlag.
 Sagsøgeren H1 A/S har under denne sag, der er anlagt den 23. marts 2015, nedlagt påstand om, at Skatteministeriet skal betale 25.089.292 kr. til H1 A/S med rente fra tidspunktet for indbetalingerne til SKAT.
 H1 A/S har under forberedelsen af denne sag nedlagt påstand om, at der stilles spørgsmål til EU-Domstolen i medfør af artikel 267 i Traktaten om den Europæiske Unions Funktionsområde vedrørende fortolkningen af artikel 2, stk. 1, litra c, i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (momssystemdirektivet).
 Skatteministeriet har nedlagt påstand om, at H1 A/S' begæring om forelæggelse af præjudicielle spørgsmål for EU-Domstolen ikke tages til følge.
 H1 A/S har foreslået følgende tre spørgsmål forelagt EU-Domstolen:
 Udgør kontrolgebyrer for manglende iagttagelse af
 c. parkeringsforskrifter for betalingsparkering på privat grund,
 en leverance mod


text:
vederlag og dermed en momspligtig transaktion i henhold til artikel 2, stk. 1, litra c, i momssystemdirektivet.
 I påkendelsen har deltaget tre dommere.
 H1 A/S - tidligere H1.1 A/S (herefter selskabet), er en selvstændig juridisk enhed. Virksomheden er 100 % ejet af det danske G1 ApS og ultimativt ejet af det franske selskab G2.
 Tidsbegrænset parkering her er der f.eks. tale om kontrol af parkeringspladser ved butikscentre, hvor pladsens ejer ønsker at begrænse tidsrummet, der parkeres i. Der vil typisk ved tidsbegrænset parkering være tale om parkering med brug af p-skive, og der er således tale om parkering, der er gratis for bilisten i et afgrænset tidsrum.
 Lukkede parkeringsanlæg her er der tale om kontrol af parkering i f.eks. p-huse.
 Betalingsparkering her er der tale om parkering mod betaling i områder, hvor der f.eks. er mangel på p-pladser, og der derfor ønskes en effektiv kontrol af pladserne.
 P-bevis parkering her er der tale om kontrol af private parkeringspladser, hvor de specifikke pladser er reserveret til bestemte personer.
 H1.1 A/S opkræver kontrolgebyr i følgende 13 situationer:
 2. Gyldig p-bilet ikke synlig i forruden.
 12. Mere end en p-skive Dette gebyrpunkt anvendes i de tilfælde hvor bilisten har placeret mere end én parkeringsskive i forruden for at forlænge tidsrummet, der kan parkeres i. Gebyrpunkterne 9-12 bliver anvendt i de tilfælde, hor der ikke skal betales for at parkere i en tidsbegrænset periode, men i stedet stilles en p-skive som bevis for, hvornår man har parkeret bilen.
 I anmodningen om tilbagebetaling af moms henviser selskabet til EU-dommen C-277/05, der vedrører spørgsmålet om momspligt af deposita, der opkræves af et hotel i forbindelse med reservation af værelser.
 Et beløb, der betales i form af et depositum inden for rammerne af aftaler om levering af momspligtige hotelydelser — når kunden gør brug af sin mulighed for annullation, og bestyreren af hotelvirksomheden beholder disse beløb — skal anses for godtgørelse for det tab, der er lidt som følge af kundens annullation, uden direkte sammenhæng med nogen form for levering af tjenesteydelser mod vederlag, og er som sådan ikke underlagt moms.
 Selskabets aktiviteter består i vidt omfang i kontrol af hvorvidt parkeringsforskrifterne overholdes. Omsætningen vedrørende kontrolafgifter udgør mere end 30 % af selskabets omsætning i perioden 1.9.2008—3 1.12.2009.
 Der kan drages en parallel fra denne dom til den momsmæssige behandling af kontrolgebyrer opkrævet ved forkert parkering. EU-Domstolens dom er afsagt i juli 2007, og den har derfor ikke indgået i de tidligere sager, der har været behandlet vedrørende moms på parkeringsgebyrer. I dommen i sag C277/05 fandt EU-Domstolen, at reservationsgebyrer betalt i forbindelse med reservation af et hotelophold ikke er momspligtige, da de ikke udgør en del af aftalen mellem hotel og kunde. Der var i dommen tale om, at reservationsgebyrer enten blev trukket fra i den endelige pris, som kunden skulle betale for opholdet, eller at hotellet beholdte gebyret i tilfælde at, at kunden valgte at annullere reservationen af opholdet på hotellet.
 “Det følger af Domstolens praksis, at det første alternativ, der foreslås i det præjudicielle


text:
spørgsmål, kun kan tiltrædes såfremt der består en direkte sammenhæng mellem tjenesteydelsen og den modtagne modværdi, idet de udbetalte beløb udgør den faktiske modværdi af en individualiseret ydelse, som leveres indenfor rammerne af et retsforhold, som vedrører en gensidig udveksling af ydelser.
 "Indgåelsen af aftalen og dermed retsforholdet mellem parterne ikke er normalt betinget af betaling af et depositum."
 “En kundes indbetaling af et depositum og bestyreren af en hotelvirksomheds pligt til ikke at kontrahere med tredjemand i et omfang, der forhindrer ham i at iagttage den forpligtelse, han har påtaget sig i forhold til kunden, kan derfor i modsætning til, hvad den franske regering har gjort gældende ikke kvalificeres som gensidige ydelser, fordi ovennævnte forpligtelse i dette tilfælde følger direkte af aftalen om indlogering og ikke af indbetaling af et depositum."
 “Hvad nærmere angår betaling af et depositum, skal det for det første bemærkes, at det udgør en markering af indgåelsen af en aftale, for så vidt som betalingen indebærer en formodning om, at aftalen eksisterer. For det andet tilskynder et depositum parterne til at opfylde denne aftale, fordi den part, der har betalt det, kan miste det tilsvarende beløb eller fordi den anden part i givet fald skal tilbagebetale det dobbelte beløb, såfremt han er skyld i aftalens manglende opfyldelse For det tredje udgør et depositum en godtgørelse, for så vidt som betaling heraf fritager den ene af parterne for at bevise størrelsen af det tab, der er lidt, når den anden part fraviger aftalen."
 Det samme gør sig ligeledes gældende for selskabets kontrolgebyrer, og disse vil således ikke skulle betragtes som en del af betalingen for den ydelse, der består i at stille en parkeringsplads til rådighed men som en godtgørelse for, at en bilist ikke foretager en korrekt parkering. Kontrolgebyret udgør dermed ikke et vederlag for levering af en tjenesteydelse.
 I de tilfælde, hvor der opkræves et kontrolgebyr, sker der ikke nogen levering af en “ny/anden" ydelse for det opkrævede beløb, idet der netop er tale om en standardiseret afgift for misligholdelse af de skiltede anvisninger for parkering. Dermed er der ikke grundlag for at statuere momspligt af kontrolgebyret.
 “De af klageren pålagte kontrolafgifter er således i de foreliggende tilfælde momspligtige, eftersom afgifterne fuldt ud må anses for vederlag for en ydelse."
 “Der er ej heller siden Højesterets dorn i TfS 1996 357 H fremkommet fornødne klare holdepunkter for på andet grundlag herunder som følge af EU-retten — at nå til andet resultat."
 For det første angiver EU-Domstolen i flere tilfælde, at et reservationsgebyr kun er momspligtigt, hvis der er en direkte sammenhæng mellem tjenesteydelsen og den modtagne modværdi. EU-Domstolen har i dommen angivet, at dette ikke er tilfældet med de pågældende reservationsgebyrer, da betalingen af et sådant ikke udgør en integreret del af aftalen mellem kunde og hotel. Dette er begrundet med, at reservationsforpligtelsen følger af selve indlogeringsaftalen og ikke af det indbetalte reservationsgebyr, og at der på baggrund af dette ikke er nogen direkte sammenhæng mellem den udførte tjenesteydelse (reservationen) og den modtagne værdi


text:
(gebyret).
 “... når det er godtgjort af de nationale myndigheder, at en anden person end den afgiftspligtige fuldt ud har båret afgiftsbyrden, og at den tilbagebetaling af afgiften til den afgiftspligtige ville medføre en ugrundet berigelse for ham. Heraf følger, at hvis kun en del afgiften er væltet over på senere led, er de nationale myndigheder forpligtet til at tilbagebetale det ikke-overvæltede beløb."
 Selskabets fortjeneste er derfor blevet reduceret med momsbelastningen, da der ville have været tale om samme pris, uanset om opkrævningen af kontrolgebyrer i perioden var momsbelagt eller ej På baggrund af dette, er det vores opfattelse, at der ikke er sket overvæltning af momsen på de bilister, der har betalt kontrolgebyret, og at selskabet derfor er berettiget til tilbagebetaling af salgsmomsen for den omhandlede periode.
 Det følger af momslovens § 4, stk. 1, at der betales afgift af varer og ydelser, der leveres mod vederlag her i landet. Ved levering af en vare forstås overdragelse af retten til som ejer at råde over et materielt gode. Levering af en ydelse omfatter enhver anden levering. Bestemmelsen hviler momssystemdirektivets art. 2, stk. 1. Det følger videre af momslovens § 27, at afgiftsgrundlaget er vederlaget, heri ikke indbefattet afgiften efter momsloven. Efter momslovens § 13, stk. 1, nr. 8, er udleje af parkeringspladser ikke fritaget for afgift.
 Som anført i Landsskatterettens kendelse af 2. oktober 2007 vedrørende klageren, afsagde Østre Landsret den 18. april 1995 dom vedrørende bl.a. klageren under nærværende sag. Dommen blev den 12. april 1996 stadfæstet af Højesteret, og er gengivet i TfS 1996.357 H. Det fremgår heraf, at der under sagen bl.a. blev oplyst følgende:
 "Bilisterne betaler en parkeringsafgift, der varierer fra 1,50 til 6,00 kr. i timen. Såfremt bilisterne undlader at indløse parkeringsafgift eller på anden måde overtræder de forskrifter, der gælder for parkeringen, debiteres bilisterne en tillægsafgift, der udgør 400 kr. Forskrifterne for parkeringen i anlægget angives i forbindelse med indkørsel til parkeringsanlægget."
 "Uanset at den forhøjede parkeringsafgift er fastsat som en standardtakst af betydelig størrelse i forhold til den sædvanlige parkeringsafgift begrundet i sagsøgerens ønske om at undgå parkering i strid med forskrifterne, findes den forhøjede afgift, der opkræves med hjemmel i et aftalelignende forhold, at måtte anses som vederlag for en ydelse omfattet af merværdiafgiftslovens §4, stk. 1, jf. §27, stk. 1, jf. §13, stk. 1, pkt. 8), 2. pkt., tidligere lovs §7, stk. 1, jf. §2, stk. 3, litra h, 2. pkt. Herefter, og da det af sagsøgeren anførte med hensyn til færdselslovens §121 ikke findes at kunne føre til andet resultat, tages sagsøgtes påstand om frifindelse til følge." Højesteret stadfæstede landsrettens dom i henhold til de af landsretten anførte grunde.
 Landsskatteretten finder fortsat - også efter EU-domstolens dom i C-277/05 ikke grundlag for at nå til andet resultat end det ved højesterets dom i TfS 1996.357 H og Østre Landsrets dom i UfR 2004.252 Ø statuerede.
 SKATs afgørelse stadfæstes derfor."
 H1 A/S har fremlagt udskrift af vejledninger fra Sverige og Storbritannien om moms.
 H1 A/S har i sit påstandsdokument og


text:
processkrift af 9. maj 2016 vedrørende præjudiciel forelæggelse for EU-Domstolen gjort gældende, at
 2. Den retlige tvist i hovedsagen
 Det materielle spørgsmål i hovedsagen er, om kontrolgebyrer for manglende iagttagelse af parkeringsforskrifter udgør en momspligtig transaktion. Som momspligtige transaktioner anses ifølge momslovens § 4, stk. 1, nr. 1 leverancer mod vederlag. Parterne er uenige om, hvorvidt kontrolgebyrer udgør en leverance mod vederlag.
 Momslovens § 4, stk. 1, 1. pkt. har følgende ordlyd:
 "Der betales afgift af varer og ydelser, der leveres mod vederlag her i landet"
 Momslovens § 4, stk. 1, 1. pkt. har hjemmel i og gennemfører Rådets direktiv 2006/112 af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem ("momssystemdirektivet") artikel 2, stk. 1, litra c, der har følgende ordlyd.
 1. Følgende transaktioner er momspligtige:...
 c) levering af ydelser, som mod vederlag foretages på en medlemsstats område af en afgiftspligtig person, der handler i denne egenskab..."
 Momslovens § 4, stk. 1, 1. pkt. angiver således, at momspligt alene indtræder, hvis i) der sker levering af en ydelse, og ii) der ydes et vederlag for denne ydelse.
 Ved levering af varer forstås overdragelse af retten til som ejer at råde over et materielt gode, mens levering af en ydelse omfatter enhver anden levering, jf. § 4, stk. 1, 2. og 3.pkt. Ydelse er således defineret som et residual.
 Momssystemdirektivets artikel 24, stk. 1, definerer på tilsvarende vis "levering af ydelser" som:
 "... enhver transaktion, der ikke er levering af en vare"
 Momslovens § 4, stk. 1, 1. pkt. skal fortolkes i overensstemmelse med den underliggende bestemmelse i momssystemdirektivets artikel 2, stk. 1, litra c, som bestemmelsen implementerer.
 Derfor beror afgørelsen af den materielle tvist på udfaldet af fortolkningen af momssystemdirektivets artikel 2, stk. 1, litra c.
 I nærværende sag skal Retten vurdere, om der foreligger en leverance mod vederlag, herunder hvorvidt der kan identificeres (i) en relevant ydelse og (ii) et vederlag herfor.
 I denne sag er der ikke nogen relevant ydelse. Hertil kommer, at selv hvis der er en ydelse, så er der ikke tiltrækkelig direkte sammenhæng mellem ydelsen og kontrolgebyret.
 Kontrolgebyret betales ikke for parkering, men for brud på den indgåede aftale. Betaling af kontrolgebyret giver ikke ret til parkering, og i mange tilfælde kan en bilist slet ikke købe adgang til parkering. Dette illustreres bedst med en række eksempler.
 En domstol har til huse i en lejet bygning med et antal parkeringspladser tilknyttet. Parkeringspladserne er forbeholdt domstolens brugere, det vil sige personer med ærinde i domstolen. Derimod kan personer uden ærinde i domstolen ikke bruge parkeringspladserne, og hvis uvedkommende brugte parkeringspladserne, ville det være meget generende for domstolen og dens brugere, og domstolen kunne i sidste ende blive nødt til at flytte til ny lokation alene på grund af den konkrete mangel på parkeringspladser. For at dæmme op for dette opkræves kontrolafgifter ved uvedkommendes brug af parkeringspladserne.
 Adgang til parkeringspladser er vigtigt for brugen af en fast ejendom, og uden parkeringspladser ville værdien af ejendommen falde betragteligt. Ejendomme n ville ikke kunne sælges eller udlejes uden parkeringspladser, i


text:
al fald kun til væsentligt reduceret pris.
 I eksemplet ønsker domstolen imidlertid ikke at sælge parkering til uvedkommende tredjemænd, og kontrolafgifter opkræves for at forhindre parkering. Parkeringspladserne er et accessorium til ejendommens drift som domstol, og domstolen driver ikke virksomhed med udlejning af parkeringspladser. Udlejning af parkeringspladser ville jo netop forhindre brugen af bygningen til domstol, fordi en domstol fungerer dårligt, hvis brugerne ikke kan parkere.
 Betaling af kontrolgebyret gør ikke parkeringen lovlig eller retmæssig, og giver ikke bilisten krav på parkering. Kontrolgebyrets funktion er udelukkende at virke adfærdsregulerende. Kontrolafgifter er en væsentligt lettere og mere effektiv måde at adfærdsregulere på end at få bilen kørt væk, hvilket i øvrigt konkret måske heller ikke kan lade sig gøre uden at involvere fogedretten på grund af reglerne om selvtægt.
 Ved et egentligt parkeringsforbud eller forbeholdte parkeringspladser sælges ikke nogen parkeringsmulighed, uanset at bilen fysisk står parkeret på parkeringspladsen. Kontrolgebyret er en sanktion, ikke betaling for parkering.
 Betaling af gebyret giver således ikke ret til parkering eller ret til nogen fortsat parkering. Bilen skal stadig fjernes.
 Det er i øvrigt ikke som hævdet af sagsøgte parkeringen, der udløser kontrolgebyret, men kontrollen. Kontrolgebyret betales kun af de bilister, der fanges i kontrollen, ikke dem der parkerer uretmæssigt (som antalsmæssigt må antages at udgøre end større gruppe end den delmængde, der fanges i kontrollen).
 Endelig står kontrolgebyret ikke i forhold til nogen parkeringsydelse. Gebyret på typisk 510 kr. betales, uanset om bilen er parkeret i 8 minutter eller i 8 timer. Der er ikke nogen (tilstrækkelig) relevant sammenhæng mellem parkeringen og gebyret.
 Af de anførte grunde må det lægges til grund, at grundejeren ved parkeringsforbud ikke leverer nogen parkeringsmulighed, og at kontrolafgiften ikke står i forhold til værdien af en parkeringsmulighed. Der sker ingen leverance af en tjenesteydelse mod betaling af et vederlag.
 Situationen i eksempel 1 svarer til det første led i spørgsmålet til EU-Domstolen.
 For en butiksindehaver - eksempelvis et supermarked er det vigtigt at sørge for, at så mange kunder som muligt besøger butikken. Derfor vil en typisk restriktion være, at kunderne kan parkere gratis ved butikken i op til 2 timer. Parkerer man der længere, hindrer man andre kunder i at parkere og handle i butikken, hvorved butiksindehaveren mister omsætning.
 Parkeringspladserne er et accessorium til ejendommen drift som butik, og ejendommens drift som butik ville blive forringet, hvis det var muligt at spærre en parkeringsplads en hel dag. Butiksindehaveren ønsker at få flest mulig kunder i butikken, og ikke at udleje parkeringspladser. Butiksindehaveren driver virksomhed med butiksdrift, ikke med udlejning af parkeringspladser.
 Butiksindehaveren sælger ikke nogen parkeringsmulighed, uanset at bilen fysisk står parkeret på parkeringspladsen. Kontrolgebyret er en sanktion, og ikke betaling for parkering.
 Betaling af gebyret giver ikke ret til fortsat parkering. Bilen skal stadig fjernes.
 Af de anførte grunde må det lægges til grund, at der ved tidsbegrænset gratisparkering ikke leveres nogen parkeringsmulighed mod vederlag, hvis der efter udløbet af tidsbegrænsningen skal betales en kontrolafgift som følge af tidsoverskridelsen.
 Eksempel 2 svarer til det andet led i spørgsmålet


text:
til EU-Domstolen. Eksempel 3:
 En grundejer opkræver 15 kr. i timen for parkering. Det er vigtigt for grundejeren, at alle bilister betaler for parkeringen. Hvis der ingen kontrol var, ville kun få - om nogen løse parkeringsbillet. Bilister, der ikke betaler, optager pladsen og hindrer udlejning til anden side mod betaling.
 Kontrolgebyrets funktion er at virke adfærdsregulerende og give tilstrækkelig tilskyndelse til at løse parkeringsbillet. Kontrolgebyret er en sanktion, og ikke betaling for parkering.
 Kontrolgebyret er ikke drevet af et ønske om at sælge parkering dyrt, men af et ønske om at få alle til at betale (ordinær takst) og at friholde pladserne til betalende bilister.
 Uanset om sagsøgeren som anført af sagsøgte leverer en parkeringsmulighed, så er denne ydelse uafhængig af kontrolgebyret, og der leveres ikke en selvstændig, yderligere ydelse for kontrolgebyret. Der består således ikke den tilstrækkelige direkte sammenhæng mellem levering af en parkeringsmulighed og de opkrævede kontrolgebyrer.
 Sagsøgtes synspunkt i svarskriftet om, at den bilist kontrolgebyret opkræves af i alle tilfælde modtager en modydelse i form af en plads til (fortsat) parkering, kan ikke følges. Det fremgår ikke af vilkårene for parkeringsaftalen på sagsøgerens skiltning, at bilisten skulle være bemyndiget til fortsat parkering i strid med forskrifterne herfor mod "betaling" af et kontrolgebyr. Tværtimod fremgår det flere steder af sagsøgerens skiltning, at "overtrædelse af bestemmelserne kan medføre kontrolgebyr kr. 590,- og evt. bortfjernelse for Deres regning og risiko", jf. også de fremlagte eksempler på sagsøgerens skiltning i bilag C. Det citerede skilt er fra en senere periode. I hele den perioden 1. september 2008 til 31. december 2009 var kontrolafgiften 510 kr. inklusive moms.
 Betaling af kontrolgebyret giver ikke ret til fortsat parkering, og vil kunne føre til bortfjernelse i det omfang bortfjernelse er lovlig. Som eksempel bevirker betaling af en fartbøde heller ikke, at man så har ret til at køre med en fart, der ligger over den skiltede og lovlige fartgrænse.
 Dertil kommer, at levering af tjenesteydelser efter sagsøgerens opfattelser forudsætter et element af frivillighed eller et element af noget aktivt i leveringen. Sagsøgeren sælger ikke og ønsker ikke at sælge ikkeforskriftsmæssig parkering.
 I den sammenhæng henvises til sag C-435/03, British Tobacco, hvor EU-Domstolen fastslog, at tyveri af varer ikke kunne anses for levering af goder mod vederlag, idet tyven aldrig er blevet bemyndiget af overdrager til at råde over varerne på samme vilkår som varernes ejer.
 Endelig står kontrolgebyret ikke i forhold til nogen parkeringsydelse. Gebyret på typisk 510 kr. betales uanset om bilen er parkeret i 8 minutter eller i 8 timer. Der er ikke nogen (tilstrækkelig) relevant sammenhæng mellem parkeringen og gebyret.
 Eksempel 3 svarer til det tredje led i spørgsmålet til EU-Domstolen.
 Som de anførte eksempler viser, leveres der ikke nogen parkeringsydelse som modydelse for kontrolgebyret.
 Skatteministeriet har gjort gældende, at ikke-forskriftsmæssig parkering udgør en ydelse i form af udlejning af parkering, for hvilket kontrolgebyret udgør vederlaget, og dette uanset om der er tale om parkering på pladser med betalingsparkering, pladser med gratis parkering eller parkering på pladser, hvor der ikke