text:
Skat.dk: I.A.1.6 Eksportgodtgørelse
 Dette afsnit indeholder bestemmelser om godtgørelse af registreringsafgift ved udførsel af et køretøj, der tidligere er betalt registreringsafgift af.
 Hvilke køretøjer er omfattet?
 Køretøjer der ikke er omfattet
 Hvor meget kan tilbagebetales?
 Genindførsel og indregistrering
 Sådan beder du om en værdifastsættelse i Motorregistret
 Afgiften af et brugt motorkøretøj, der er afgiftsberigtiget efter REGAL §§ 4-5 e, 29 eller 29 a, godtgøres, hvis køretøjet bliver afmeldt fra Motorregistret og udføres af landet. Se REGAL § 7 b om godtgørelse af afgift ved eksport.
 Reglerne om værdiansættelse af motorkøretøjer findes dels i registreringsafgiftsloven dels i bekendtgørelse nr. 1487 af 10. december 2018 om registreringsafgift.
 Der kan kun tilbagebetales registreringsafgift, hvis der tidligere er betalt registreringsafgift ved indregistreringen af køretøjet. Det drejer sig om følgende køretøjer:
 Varebiler med tilladt totalvægt på ikke over 4 tons
 Busser til privat persontransport
 Taxier, som er afgiftsberigtiget efter tidligere regler
 Sygetransportkøretøjer, som er afgiftsberigtiget efter tidligere regler.
 Det er ikke afgørende om køretøjet ved anmodning om eksportgodtgørelse er registreret i Motorregistret. Der kan således også udbetales godtgørelse for køretøjer afmeldt fra registrering, når blot der fortsat er betalt afgift af køretøjerne.
 Køretøjer, der efter regler fastsat i medfør af REGAL § 1, stk. 3, har mistet deres afgiftsmæssige identitet
 Køretøjer, der er afgiftspligtige efter REGAL § 7 eller ikke kan fritages for afgift efter § 7 a
 Køretøjer, der er mere end 35 år gamle regnet fra første registreringsdato
 Køretøjer, der ikke er i registreringsklar stand
 Køretøjer der har mistet deres afgiftsmæssige identitet, kan ikke registreres i Danmark før de er afgiftsberigtiget på ny. Der er således tale om køretøjer, som ikke længere har noget afgiftsindhold, hvorfor der ikke kan godtgøres afgift ved eksport af sådanne køretøjer.
 På samme vis kan der ikke godtgøres afgift ved eksport af køretøjer, der er genopbygget efter at have været ødelagt ved færdselsuheld, eksplosion, ildebrand m.m., og efter REGAL § 7 skal afgiftsberigtiges på ny. Dette gælder også reparerede og ombyggede køretøjer som skal afgiftsberigtiges igen efter REGAL § 7 a.
 Hvis køretøjer er mere end 35 år gamle kan en eventuel restafgift i køretøjerne ikke godtgøres ved eksport.
 Det er et krav for godtgørelse af afgift, at køretøjerne er i registreringsklar stand. Køretøjerne skal således kunne registreres til brug i Danmark, før de kan omfattes af reglerne for eksportgodtgørelse. Der udbetales derfor ikke godtgørelse af køretøjer, der på grund af skader, vedligeholdelsesstand eller lignende ikke er i registreringsklar stand.
 Hvis køretøjerne, der anmodes om godtgørelse for, indeholder udstyr, der ikke tidligere er betalt registreringsafgift af, kan der tilsvarende ikke godtgøres afgift for værdien af dette udstyr.
 Se REGAL § 7 b, stk. 4.
 Godtgørelsesbeløbet bliver fastsat i medfør af REGAL § 10, om den afgiftspligtige værdi for brugte køretøjer, som den registreringsafgift, der skulle betales, hvis køretøjet blev indført fra udlandet.
 For motorcykler afgiftsberigtiget efter § 4, stk. 1, nr. 1, eller § 4, stk. 7, fastsættes godtgørelsesbeløbet som afgiften efter § 4, stk. 7.
 For personbiler afgiftsberigtiget efter § 4, stk. 1, nr. 2, eller §


text:
4, stk. 7, fastsættes godtgørelsesbeløbet som afgiften efter § 4, stk. 7.
 For varebiler afgiftsberigtiget efter § 5, stk. 1, 2 eller 8, § 29 eller § 29 a, fastsættes godtgørelsesbeløbet som afgiften efter § 5, stk. 8. Dog godtgøres afgiften af en varebil, der er afgiftsberigtiget med 95 pct., på grundlag af en afgiftssats på 95 pct.
 For autocampere og busser afgiftsberigtiget efter § 5 a, stk. 1 og 2, fastsættes godtgørelsesbeløbet som afgiften efter § 5 a, stk. 1 og 2.
 For køretøjer afgiftsberigtiget efter §§ 5 b-5 d, fastsættes godtgørelsesbeløbet som afgiften efter §§ 5 b-5 d.
 Se REGAL § 7 b, stk. 2.
 For at imødegå den fortsatte værdiforringelse af køretøjet, der sker efter vurderingen af og fastsættelse af godtgørelsesbeløbet, er det fastsat, at køretøjet skal afmeldes fra Motorregistret senest 1 måned efter anmodning om godtgørelse.
 I det godtgørelsesbeløb, der er fastsat, skal der fratrækkes 15 pct. af beløbet Der skal dog altid som minimum fratrækkes 8.500 kr. for personbiler, herunder autocampere og busser, og 4.500 kr. for motorcykler, varebiler, hyrevogne og sygetransporter.
 Se REGAL § 7 b, stk. 3.
 Maksimalt godtgørelsesbeløb
 Afgiftsgodtgørelsen der er fastsat efter REGAL § 7 b, stk. 2, kan ikke overstige den afgift, der oprindeligt er betalt af køretøjet, fratrukket 15 pct., dog mindst 8.500 kr. for personbiler og 4.500 kr. for varebiler og motorcykler.
 Eksempel på beregning af godtgørelse
 Se nærmere herom i afsnit I.A.1.4.2, under ”brugte personbiler og motorcykler”, herunder eksempel på afgiftsberegning.
 Den registreringsafgift, der kan godtgøres, bliver således beregnet ud fra køretøjets oprindelige nypris her i landet sammenholdt med nuværende markedspris. Det svarer til køretøjets almindelige pris, inklusiv moms og registreringsafgift ved salg til en bruger i Danmark, og hvad en dansk forhandler kan sælge et tilsvarende køretøj for i registreringsklar stand, inklusive moms, forhandleravance og registreringsafgift.
 For køretøjer der skal udføres fra landet, vurderes køretøjets stand på udførselstidspunktet. Se § 28, stk. 2 i registreringsafgiftsbekendtgørelsen.
 For køretøjet i eksemplet på afgiftsberegning i afsnit I.A.1.4.2, vil der kunne godtgøres registreringsafgift efter REGAL § 7 b, med følgende beløb:
 Beregnet registreringsafgift 77.821 kr.
 Fradrag på 15 pct, dog mindst 8.500 kr. 11.673 kr.
 Godtgørelse til udbetaling 66.148 kr.
 xGebyr for anmodning om godtgørelse for eksport af køretøjx
 xMed lov nr. 1126 af 19. november 2019 er der pr. 1. januar 2020 indført et gebyr på 1.950 kr., som skal betales i forbindelse med anmodning om værdifastsættelse med henblik på udbetaling af eksportgodtgørelse. Gebyret er indført pr. 1. januar 2020 og udgør frem til den 1. juli 2020 et fast beløb på 1950 kr. Gebyret skal betales af alle borgere og virksomheder, herunder også selvanmeldere, der anmoder om udbetaling af eksportgodtgørelse. x
 xGebyret vil i perioden fra 1. januar 2020 - 30. juni 2020 have fiskal karakter, idet også selvanmeldere, som selv fastsætter værdien af deres eksportkøretøjer, skal betale gebyret. Fra og med 1. juli 2020 bemyndiges skatteministeren til at kunne fastsætte regler om gebyrets størrelse. Gebyret skal fra den 1. juli 2020 være fuldt omkostningsdækkende. Gebyret vil løbende

type: other


text:
kunne blive korrigeret, så gebyret afspejler Skatteforvaltningens faktiske omkostninger ved at varetage opgaven. x
 xEfter vedtagelsen af lov nr. 1126 af 19. november 2019 om ændring af registreringsafgiftsloven og forskellige andre love, skal alle køretøjer, som anmeldes til eksport fra 1. januar 2020 gennemgå et toldsyn. Alle køretøjer, som anmeldes til eksport med henblik på at få udbetalt eksportgodtgørelse, skal således gennemgå et toldsyn og aflevere en synsrapport med henblik på at få udbetalt eksportgodtgørelse.x
 Se REGAL § 7 c, stk. 1, xsammenholdt med lov nr. 1126 af 19. november 2019 § 1, nr. 14.x
 Det syn, der skal foretages, består af to dele. For det første en prøvelse af, om køretøjet er i registreringsklar stand. For det andet en vurdering af køretøjets stand handelsmæssigt. Sidstnævnte er samme syn som det, der bliver foretaget af importerede køretøjer. Se afsnit I.A.1.4.2 "Personbiler og motorcykler".
 Synsrapporten, der indgår ved Motorstyrelsens værdiansættelse af køretøjet, må ikke være mere end 4 uger gammel, regnet fra det tidspunkt hvor anmodningen om godtgørelsen bliver afleveret.
 Krav til dokumentation for udførsel
 Det er en betingelse for udbetaling af godtgørelse ved eksport af køretøjer, at der fremlægges dokumentation for, at køretøjet er afmeldt fra Motorregistret og udført fra Danmark. Se REGAL § 7 c, stk. 1.
 xKøretøjet skal være udført af Danmark senest 3 måneder efter anmodning om eksportgodtgørelse. Køretøjer som er anført på månedsangivelsen af selvanmeldere, skal være udført af landet, inden den pågældende månedsangivelse godkendes. Se mere i Motorstyrelsens nyhedsbrev af 3. september 2019 x
 Hvis en privatperson flytter til udlandet og medbringer sit køretøj, kan udførslen dokumenteres med en kopi af registreringsattesten fra tilflytningslandet.
 Hvis køretøjet derimod eksporteres, kan dokumentationen efter Motorstyrelsens opfattelse bestå af dokumentation for salg til udlandet samt dokumentation for udførsel af køretøjet. Salgsdokumentation kan være en faktura indeholdende oplysninger om bl.a. identifikation af køretøjet, sælger og køber, samt dato, fakturanummer mv. Der bør også foreligge dokumentation for betaling i overensstemmelse med salgsaftalen.
 Dokumentation for udførslen kan foreligge i form af fx et CMR dokument, som anvendes når køretøjet udføres med fremmed vognmand, en udenlandsk registreringsattest eller andet, som dokumenterer, at køretøjet er udført fra Danmark. Ved afhentningssalg, hvor køber selv fysisk udfører køretøjet, kan dokumentation for udførslen foreligge i form af fx kvittering for køb af prøvemærker til brug for eksport, eller oplysning om anvendt trailer/ladvogn, som er anvendt til afhentning af køretøjet. Herudover bør der foreligge en skriftlig erklæring om, at køber udfører køretøjet fra Danmark, samt kopi af den udenlandsk hjemmehørende købers ID-kort/kørekort.
 Udføres køretøjet til lande uden for EU/EØS, skal der ud over et salgsdokument foreligge en kopi af udførselsangivelsen (EAD dokument)
 Se SKM2016.369.SKAT samt SKATs nyhedsbrev om krav til dokumentation ved eksport af 17. februar 2017 og 20. december 2017.
 Dokumentation for ejerskab
 xDet fremgår af REGAL § 7c, stk. 2, at afgiften udbetales til køretøjets ejer.x Da godtgørelse ved udførsel udbetales til den, der har ejendomsretten til køretøjet, skal denne ejendomsret dokumenteres. Hvis den, der anmoder om godtgørelse, samtidig er registreret ejer af køretøjet, anses ejerskabet


text:
for dokumenteret.
 Hvis den, der anmoder om godtgørelse, ikke er registreret ejer af køretøjet, skal ejendomsretten dokumenteres. Dette kan fx være kopi af købsdokument, som indeholder oplysninger om bl.a. køber, sælger, køretøjet mv., samt dokumentation for betaling, som er i overensstemmelse med købsdokumentet.
 Registreringsafgiften bliver udbetalt af Skatteforvaltningen, når
 køretøjet er værdifastsat
 køretøjet er afmeldt fra Motorregisteret, og
 køretøjet er udført fra Danmark, og dette kan dokumenteres.
 Se REGAL § 7 c om reglerne for udbetaling af afgift.
 Afgiftsgodtgørelsen bliver jf. lov nr. 1126 af 19. november 2019 § 1, nr. 17 udbetalt senest x9x uger efter modtagelsen af den nødvendige dokumentation. Hvis Motorstyrelsen ikke kan godkende dokumentationen, bliver fristen afbrudt, indtil den nødvendige dokumentation foreligger. xFristen for udbetaling af eksportgodtgørelse er således forlænget fra 3 til 9 uger fra 1. januar 2020. x
 xSkatteforvaltningen har endvidere mulighed for, at suspendere udbetalingsfristen med henblik på modregning i eksportgodtgørelsen, hvis der er behov for nærmere undersøgelser af konstateret gæld til det offentlige. Skatteforvaltningens mulighed for at suspendere udbetalingsfristen er med lov nr. 1126 af 19. november 2019 forlænget fra 3 måneder til 6 månederx. Suspensionen af fristen skal være så kort som mulig, og må dermed ikke overstige x6x måneder fra modtagelsen af anmodningen om eksportgodtgørelse. Se REGAL § 7 c, stk. 2 xsammenholdt med § 1, nr. 18 i lov nr. 1126 af 19. november 2019x.
 Godtgørelsen bliver udbetalt til køretøjets ejer. Ejeren er den, der er registreret som ejer af køretøjet, medmindre andet xdokumenteresx over for Motorstyrelsen. Hvis der er flere ejere, bliver godtgørelsen først udbetalt, når ejerne over for Motorstyrelsen har erklæret sig enige i, hvem udbetalingen skal ske til.
 Motorstyrelsen kan afslå en anmodning om eksportgodtgørelse, hvis der i Bilbogen er tinglyst pant, udlæg eller ejendomsforbehold over køretøjet. Når rettigheden efterfølgende aflyses, skal der anmodes om godtgørelse på ny. Synsrapporten må ikke være ældre end fire uger på tidspunktet for anmodningens indgivelse, og det betyder også, at der skal indhentes en ny synsrapport, såfremt denne i mellemtiden er blevet forældet.
 Er der på tidspunktet for udbetalingen af eksportgodtgørelsen tinglyst pant, udlæg eller ejendomsforbehold i køretøjet i følge bilbogen, stilles udbetalingen i bero, indtil pantet, udlægget eller ejendomsforbeholdet er aflyst.
 Se REGAL § 7 c, stk. 3 og 4, om Bilbogen, jf. lov nr. 1431 af 5. december 2018.
 Hvis køretøjet efter udførsel og udbetaling af godtgørelse senere bliver indført her til landet og registreret i Motorregistret, skal der på ny betales registreringsafgift som et brugt køretøj. Se REGAL § 7 b, stk. 6, om betaling af afgift, hvis køretøjet igen registreres i Danmark.
 Afgiften beregnes på grundlag af køretøjets oprindelige nypris sammenholdt med handelsprisen på tidspunktet for indregistreringen.
 Hvis køretøjet ved genindførsel er mere end 35 år gammelt og fremtræder som ved første registrering, fastsættes registreringsafgiften ved genindførslen til den tidligere udbetalte godtgørelse for køretøjet. Det er ikke afgørende for denne bestemmelse, hvornår køretøjet er udført fra Danmark, og hvor stort et beløb der er udbetalt i godtgørelse.
 Se REGAL § 10, stk. 4.
 SKM2016.608.HR
 Ifølge REGAL


text:
§ 7 b, stk. 1, godtgøres registreringsafgiften af et brugt motorkøretøj, såfremt motorkøretøjet afmeldes fra Køretøjsregistret og udføres af landet. Godtgørelsen fastsættes med udgangspunkt i det beløb, som det ville have kostet at afgiftsberigtige et tilsvarende (brugt) motorkøretøj i Danmark ("restafgiften"). I beløbet foretages dog et fradrag på 15 pct. af beløbet, jf. lovens § 7 b, stk. 3.
 Ifølge forarbejderne til reglen antages 15 pct.-fradraget at svare til den gennemsnitlige forhandleravance på brugte motorkøretøjer, dvs. forskellen mellem en forhandlers købspris og salgspris. Fradraget tilsigter at udligne forskellen mellem købsprisen og salgsprisen, så det ikke bliver mere attraktivt at eksportere brugte motorkøretøjer frem for at afsætte dem her i landet.
 Skatteministeriets modpart, der eksporterer brugte motorkøretøjer, gjorde gældende, at fradragsreglen er i strid med EU-retten. Modparten bestred således ikke, at opkrævningen af registreringsafgift havde været lovlig, men gjorde derimod gældende, at staten er forpligtet til at godtgøre den fulde "restafgift", når et afgiftsberigtiget motorkøretøj eksporteres.
 Ifølge Højesteret gælder der ikke et almindeligt EU-retligt princip om, at der skal ydes refusion (godtgørelse) af en lovligt opkrævet afgift, hvis det afgiftsbelagte motorkøretøj eksporteres. Højesteret fastslog, at 15 pct.-fradraget derfor uanset om fradraget betyder, at "restafgiften" ikke godtgøres fuldt ud - ikke strider imod EU-retten.
 Højesteret kom frem til det samme resultat som landsretten, men med en anden begrundelse (SKM2015.454.VLR).
 Sagen vedrørte for det første et spørgsmål om en personligt drevet brugtbilsvirksomheds tilbagebetaling af registreringsafgift af et stort antal brugte køretøjer, som var blevet udbetalt til virksomheden som eksportgodtgørelse med urette, idet betingelserne for udbetalingen af godtgørelsen efter REGAL § 7 b, stk. 1, og § 7 c, stk. 1, ikke var opfyldt. For det andet angik sagen et spørgsmål om afgiftsmyndighedernes efteropkrævning af moms af de i sagen omhandlede salg af brugte biler, idet det ikke var godtgjort, at betingelserne for momsfrit salg af varer til erhververe i andre EU-lande efter ML § 34, stk. 1, nr. 1, var opfyldt.
 Sagen blev indbragt for Højesteret som tredje instans af virksomheden i henhold til procesbevilling (tidligere domme i SKM2013.142.BR og SKM2014.428.VLR).
 Højesteret gav som landsretten Skatteministeriet medhold på begge punkter i sagen, idet Højesteret vedrørende spørgsmålet om eksportgodtgørelse bemærkede, at virksomheden ikke ved de fremlagte slutsedler om salg af brugte biler til udenlandske købere havde dokumenteret, at bilerne var udført her fra landet, jf. REGAL § 7 b, stk. 1 og 7 c, stk. 1. Højesteret henviste i øvrigt til de af landsretten anførte grunde vedrørende spørgsmålet om eksportgodtgørelse og om momsspørgsmålet og stadfæstede landsrettens dom.
 For Højesteret angik sagen, om det var med rette at skattemyndighederne ved fastsættelse af afgiftsgodtgørelsen foretog fradrag for udgiften til køretøjets beboelsesindretning. Sagen angik endvidere, om det fradrag for antal kørte kilometer over det normale, som skattemyndighederne foretog ved bedømmelsen af køretøjets skønnede værdi på udførselstidspunktet, var sket i overensstemmelse med de dagældende administrative regler.
 Af de grunde, som landsretten havde anført, tiltrådte Højesteret, at skattemyndighederne ved fastsættelse af afgiftsgodtgørelsen med rette havde foretaget fradrag for udgiften til køretøjets beboelsesindretning. Højsteret bemærkede herved, at det fremgik af


text:
forarbejderne til den tidligere gældende regel om en afgift på 60 pct. for køretøjer som det foreliggende, at størrelsen af denne afgift skønnedes at udligne afgiften af den særlige beboelsesindretning. Det fremgik endvidere af forarbejderne til lovændringen, hvor den gældende afgiftsregel blev indført, at den forelåede regel om, at der betales registreringsafgift efter samme takst som for almindelige personbiler, men således at der ses bort fra udgiften til beboelsesindretningen, nøje ville svare til intentionen bag den hidtidige 60 pct. regel.
 SKM2016.88.HR
 Sagen angår, om reglerne for godtgørelse af registreringsafgift i forbindelse med eksport af brugte biler er i strid med fællesskabsretten. Efter en foreløbig vurdering fandt Højesteret, at de traktatbestemmelser, som eksportøren påberåber sig til støtte for anmodningen om præjudiciel forelæggelse af spørgsmål for EU-Domstolen, ikke rejser en sådan rimelig tvivl om forståelsen af fællesskabsretten af betydning for den foreliggende sag, at der er grundlag for at imødekomme eksportørens anmodning om at forelægge spørgsmål for EU-Domstolen.
 Sagen angik værdiansættelsen af 820 biler anmeldt til eksport efter "selvanmelderordningen" af en virksomhed registreret efter registreringsafgiftsloven. SKAT havde i overensstemmelse med sine administrative retningslinjer på dette område anvendt nogle nærmere bestemte fradrag (et "annoncefradrag" på 5 pct. og et "klargøringsfradrag" på 3 pct.) ved værdiansættelsen af bilerne.
 Sagsøgeren påklagede SKATs afgørelser om værdiansættelserne til Motorankenævnet, der traf afgørelse om, at SKAT skulle genoptage sagerne. Nævnet fandt, at SKAT uhjemlet havde anvendt fradragene og ulovligt sat skøn under regel. SKAT genoptog sagerne, men fastholdt fradragene og begrundede disse nærmere. SKAT ændrede i flere tilfælde de oprindelige afgørelser til både skade og ugunst for sagsøgeren ud fra andre konkrete elementer i værdiskønnet (kilometerstand mv.).
 Landsretten fandt, som byretten, at de administrativt fastsatte fradrag i forbindelse med værdiansættelsen af brugte biler var lovlige.
 Endelig fandt landsretten, at SKAT ikke under den af Motorankenævnet pålagte genoptagelse af de påklagede værdiansættelser var afskåret fra at foretage ændringer af værdiansættelsen til skade for sagsøgeren. Landsretten lagde herved vægt på, at det følger af skatteforvaltningslovens § 39a, stk. 6, at Motorankenævnet kan foretage afledte ændringer af en klage over værdiansættelsen af et køretøj.
 Dommen er en stadfæstelse af SKM2018.204.BR
 Sagen vedrørte spørgsmålet om, hvorvidt appellanten kunne anses for at have dokumenteret, at et antal brugte køretøjer kunne anses for udført fra landet, og at betingelserne for udbetaling af afgiftsgodtgørelse af køretøjerne i henhold til REGAL §§ 7 b og 7 c dermed var opfyldt. Det var ubestridt, at køretøjerne var afmeldt fra Køretøjsregisteret.
 Byretten fandt, at de i sagen fremlagte fakturaer ikke udgjorde tilstrækkelig dokumentation for udførslen, ligesom de under sagen afgivne forklaringer fra sagsøgeren og en af køberne af bilerne var forbundet med en sådan usikkerhed om handlerne og påtegningerne på fakturaerne om handlerne, at fakturaerne heller ikke på dette grundlag kunne anses som fornøden dokumentation. Forklaringerne var i øvrigt ikke understøttet af objektive bevisdokumenter for udførslen, så som fragtdokumenter, vognmandskvitteringer eller lignende.
 Byretten lagde videre vægt på, at erhvervelserne af flere af bilerne var bestridt over for de tyske afgiftsmyndigheder af den tyske virksomhed, der fremstod som køber


text:
af bilerne på de fremlagte fakturaer, og på, at denne bestridelse ikke senere var berigtiget af virksomheden over for de tyske myndigheder.
 På denne baggrund fandt byretten det ikke tilstrækkeligt dokumenteret, at bilerne var udført af landet. Den udbetalte eksportgodtgørelse var derfor med rette krævet tilbagebetalt af SKAT. Byretten fulgte dermed landsrettens retsanvendelse i SKM2014.428.VLR (stadfæstet af Højesteret i U2016.142 H/ SKM2016.14.HR).
 Landsretten stadfæstede byrettens dom og tiltrådte byrettens begrundelse.
 For så vidt angår beviskravet i henhold til REGAL §§ 7 b og 7 c udtalte landsretten, at det følger af forarbejderne til § 7 c, at der ved udførsel til andre EU-lande skal fremlægges passende dokumentation i form af faktura, dokumentation for indregistrering eller andet, som skattemyndighederne finder egnet som dokumentation. Der gælder således et egentligt dokumentationskrav, og det er ikke tilstrækkeligt, at det alene er sandsynliggjort, at et køretøj er udført af Danmark.
 Landsretten fandt ikke, at de i sagen fremlagte fakturaer alene udgjorde tilstrækkelig dokumentation for udførslen. Landsretten bemærkede i samme forbindelse, at den påståede købers påtegning på fakturaerne måtte anses for at være blevet påført efter, at spørgsmålet om appellantens godtgørelse af registreringsafgift ved eksport af bilerne opstod.
 Efter en samlet vurdering af de afgivne forklaringer og fremlagte dokumenter tiltrådte Landsretten, at appellanten ikke havde dokumenteret at have udført bilerne af Danmark. Ud over de af byretten anførte grunde tillagde landsretten det vægt, at appellanten ikke havde foretaget de pligtige listeindberetninger af salgene, og det ikke kunne udelukkes, at den ene af de to påståede købere var fængslet på tidspunktet for udstedelsen af en del af fakturaerne, og at den anden af de påståede købere var afmeldt for momsregistrering på tidspunktet for udstedelsen af fakturaerne (Stadfæstelse af SKM2014.805.BR).
 Ifølge REGAL § 7 b, stk. 1, godtgøres registreringsafgiften af et brugt motorkøretøj, såfremt motorkøretøjet afmeldes fra Køretøjsregistret og udføres af landet. I godtgørelsesbeløbet fratrækkes 15 pct. af beløbet, dog mindst 8.500 kr. for personbiler og 4.500 kr. for motorcykler og varebiler, jf. lovens § 7 b, stk. 3.
 Sagen vedrørte bl.a. spørgsmål om en personligt drevet brugtbilsvirksomheds tilbagebetaling til afgiftsmyndighederne af registreringsafgift af et stort antal brugte køretøjer, som var blevet udbetalt til virksomheden som eksportgodtgørelse med urette, idet betingelserne for udbetalingen af godtgørelsen efter REGAL § 7 b, stk. 1, ikke var opfyldt.
 Landsretten fandt, at det følger af registreringsafgiftslovens ordlyd og forarbejder, at der skal fremlægges dokumentation for udførsel af det brugte køretøj, som anmeldes til eksport.
 Virksomheden havde ikke dokumenteret, at bilerne var udført af landet. Landsretten udtalte, at det var virksomhedens egen risiko - henset til omstændighederne ved bilsalgene - at virksomheden ikke nu kunne tilvejebringe den fornødne dokumentation for udførslen. Landsretten ændrede således byrettens dom (SKM2013.142.BR) vedrørende dette punkt.
 SKM2012.660.VLR Skatteministeriet blev i to sager frifundet for erstatningsansvar i anledning af SKATs udbetaling af afgiftsgodtgørelse i henhold til den dagældende REGAL §§ 7b og 7c til to anmeldere, der var i besiddelse af den originale registreringsattest og salgskontrakter med udenlandske købere, men som senere viste sig ikke at være ejere af køretøjerne


text:
og dermed materielt berettiget til at få afgiftsgodtgørelsen udbetalt.
 Den af SKAT dengang fulgte praksis om at udbetale godtgørelsen til den person, der kunne fremvise den originale registreringsattest for det køretøj, der anmeldtes til eksport, ansås ikke for ansvarspådragende.
 Sagsøgerne fandtes under de i sagerne foreliggende omstændigheder nærmest til at bære risikoen for, at anmelderen af køretøjet til eksport havde handlet svigagtigt.
 SKM2016.263.BR
 SKM2016.33.BR
 En bilejer havde afleveret sin bil, en nøgle til bilen samt en kopi af bilens registreringsattest til en forhandler med henblik på videresalg eller eksport. Forhandleren, der var registreret i henhold til REGAL §§ 14 og 15, angav efterfølgende over for SKAT, at bilen var eksporteret og fik eksportgodtgørelsen udbetalt.
 Forhandleren gik nogle måneder senere konkurs uden forinden at have betalt eksportgodtgørelsen videre til bilens ejer. Efter forhandlerens konkurs viste det sig, at bilen fortsat stod på forhandlerens plads.
 Bilejeren kontaktede telefonisk SKAT. Ejeren forklarede under hovedforhandlingen, at han under denne telefonsamtale fik oplyst, at bilen ikke måtte være i Danmark, og at han kunne få en bøde, hvis han satte sig i besiddelse af den. SKATs medarbejder forklarede omvendt, at hun under samtalen oplyste, at SKAT var i færd med at "tilbageføre" registreringen i Motorregistret, således at bilen igen ville kunne indregistreres i Danmark.
 Bilens ejer kontaktede herefter en advokat, der anmodede SKAT om udbetaling af eksportgodtgørelse. Denne anmodning blev afslået, idet bilen ikke var eksporteret.
 Efterfølgende anlagde bilejeren sag mod SKAT med påstand om erstatning af eksportgodtgørelsen, idet han mente, at det var en fejl, at godtgørelsen ikke var blevet udbetalt til ham.
 Under sagens forberedelse oplyste SKAT, at bilen nu var "låst op" i Motorregistret. Da bilejeren kontaktede konkursboet for at få bilen udleveret, fik han oplyst, at man havde vurderet, at bilen var værdiløs, og at den derfor var blevet skrottet. Bilejeren forhøjede herefter sin påstand, således at han nu krævede hele bilens værdi erstattet.
 Retten frifandt SKAT. Retten fandt således ikke, at det var godtgjort, at SKAT ikke havde fulgt reglerne om udbetaling af eksportgodtgørelse, idet forhandleren havde været i besiddelse af en kopi af bilens registreringsattest.
 Retten fandt endvidere ikke, at det kunne lægges til grund, at SKATs medarbejder skulle have oplyst, at bilen ikke måtte befinde sig i Danmark. Retten lagde i den forbindelse vægt på, at sagsøgeren ikke havde forsøgt at få ændret bilens status i Motorregistret, men alene havde forsøgt at få udbetalt eksportgodtgørelsen. Retten fandt det på denne baggrund ikke godtgjort, at SKAT havde frataget ejeren rådigheden over bilen og derved eller i øvrigt handlet ansvarspådragende.
 Sagen vedrørte spørgsmålet om, hvorvidt sagsøgeren kunne anses for at have dokumenteret, at et antal brugte køretøjer kunne anses for udført fra landet, og at betingelserne for udbetaling af afgiftsgodtgørelse af køretøjerne i henhold til REGAL §§ 7 b og 7 c dermed var opfyldt. Det var ubestridt, at køretøjerne var afmeldt fra køretøjsregisteret. Retten fandt ikke, at de i sagen fremlagte fakturaer udgjorde tilstrækkelig dokumentation for udførslen, lige som de under sagen afgivne forklaringer fra sagsøgeren og en af


text:
køberne af bilerne var forbundet med en sådan usikkerhed om handlerne og påtegningerne på fakturaerne om handlerne, at fakturaerne heller ikke på dette grundlag kunne anses som fornøden dokumentation. Forklaringerne var i øvrigt ikke understøttet af objektive bevisdokumenter for udførslen, så som fragtdokumenter, vognmandskvitteringer eller lignende.
 SKM2013.477.BR
 Ved beregning af eksportgodtgørelse af registreringsafgift for en Volkswagen VW Tourag var der ikke grundlag for at tilsidesætte det af afgiftsmyndighederne foretagne skøn.
 Afgiftsmyndighederne var ikke forpligtet til at anvende nedskrivningsskalaen fra punktafgiftsvejledningen ud fra en betragtning om, at de sammenlignede biler ikke var fuldstændig identiske.
 SKAT fandtes at have handlet ansvarspådragende over for sagsøgeren, som havde tinglyst pant i et køretøj, som af ejeren blev anmeldt til eksport, fordi SKAT i strid med reglen i REGAL § 7 c, stk. 3, undlod at tilbageholde udbetalingen af afgiftsgodtgørelsen til ejeren. SKAT havde begået en ekspeditionsfejl ved enten at undlade opslag i Bilbogen eller foretage fejlopslag.
 SKM2013.28.BR
 Sagen angik, hvorvidt skattemyndighederne havde handlet ansvarspådragende i forbindelse med fastsættelsen af registreringsafgift af et køretøj parallelimporteret fra Tyskland.
 Sagsøgeren anmeldte i november 2008 et brugt køretøj af mærket Audi ... til udførsel fra Danmark og ansøgte om afgiftsgodtgørelse af køretøjet i henhold til REGAL § 7 b. Køretøjet var oprindelig parallelimporteret fra Tyskland i 2006 og afgiftsberigtiget ved betaling af kr. 189.409,-.
 På baggrund af sagsøgerens eksportanmeldelse fastsatte skattemyndighederne afgiftsgodtgørelsen til kr. 160.998,-, med henvisning til at afgiftsgodtgørelsen ved eksport ikke kan overstige den oprindelig betalte registreringsafgift ved import fratrukket 15 %, jf. REGAL § 7 b, stk. 5.
 Sagsøgeren hævdede imidlertid, at skattemyndighedernes oprindelige afgiftsberigtigelse var forkert, og at skattemyndighederne derfor ifaldt ansvar for sagsøgerens tab på kr. 459.002,-, idet godtgørelsen skulle have udgjort kr. 620.000,-, hvis ikke den var begrænset af den fejlagtige afgiftsberigtigelse.
 Retten frifandt Skatteministeriet, idet retten fandt, at sagsøgeren ikke havde godtgjort, at Skatteministeriet havde begået fejl i forbindelse med afgiftsberigtigelsen, og at der således ikke var grundlag for at pålægge Skatteministeriet erstatningsansvar.
 Landsskatteretskendelser og afgørelser fra Skatteankestyrelsen
 Skatteankestyrelsen fandt, at virksomheden ikke var berettiget til eksportgodtgørelse, idet køretøjet ikke blev fremstillet for SKAT. SKAT havde i overensstemmelse med REGAL § 18, stk. 1, udtaget køretøjet til kontrol inden for 14 dage.


text:
Skat.dk: Renter af tilbagebetalte sagsomkostninger
 17 Apr 2020 11:58
 SKM2020.160.BR
 BS-34491/2019-KBH
 ej, hjemmel, forrentning, sagsomkostninger, tilbagebetalte, påstand, nedlagt
 Sagen angik, om sagsøgeren havde krav på renter efter renteloven af tilbagebetalte sagsomkostninger, herunder om det er en betingelse for forrentning af tilbagebetalte sagsomkostninger, at der er nedlagt påstand herom.
 Rentelovens § 3, stk. 2,
 Den juridiske vejledning 2020-1 A.A.12.3
 Afgørelsen er jf. retsplejelovens § 366 behandlet på grundlag af parternes skriftlige grundlag.
 Sagen er anlagt den 1. august 2019. Sagen drejer sig om forrentning af tilbagebetaling af sagsomkostninger.
 Sagsøger har nedlagt påstand om at Skatteministeriet skal betale 3.909,70 kr. med rente efter renteloven fra 2. maj 2019.
 Retten har med parternes samtykke at sagen kan afgøres uden mundtlig hovedforhandling, jf. retsplejelovens § 366 stk. 1. Parterne er endvidere enige om at afgørelse kan træffes på de foreliggende processkrifter.
 Sagsøger har i sine processkrifter anført følgende til støtte for sin påstand:
 Det gøres gældende, at beløbet på 46.875 kr. skal forrentes efter renteloven fra 28. november 2017 til 11. december 2018, i alt 3.909,70 kr., jf. U.2010.3165H.
 Det er ikke en betingelse for forrentningen, at H1 har nedlagt påstand om forrentning af - eventuelt - tilbagebetalte sagsomkostninger.
 Renter efter renteloven afhænger ikke af, at kreditor har nedlagt påstand om renter i en retssag.
 Skatteministeriet gør gældende, at nærværende sag vedrører fortolkning af rentelovens § 3, stk. 2 eller stk. 4.
 I U.2010.3165H lægger Højesteret imidlertid vægt på, at der foreligger "særlige forhold", hvilket må betyde, at sagen skal afgøres efter rentelovens § 3, stk. 5. Rentelovens § 3, stk. 5 forudsætter ikke, at der er anmodet om tilbagebetaling efter § 3 stk. 2.
 Når en part ønsker betalte sagsomkostninger tilbagebetalt, er fremgangsmåden anke af dommen. Der skal ikke nedlægges påstand om tilbagebetaling af sagsomkostninger.
 Ankeinstansen afgør således ex officio, om bl.a. sagsomkostningerne i forudgående instans skal fastholdes, jf. retsplejelovens § 322, stk. 1.
 Anke af dommen er dermed den korrekte fremgangsmåde ved bl.a. krav om tilbagebetaling af betalte sagsomkostninger.
 Det er derfor overflødigt yderligere at nedlægge påstand om tilbagebetaling af sagsomkostninger. Skatteministeriet kan derfor ikke have ret i, at appellanter skal udsættes for et dobbelt hjemmelskrav vedrørende tilbagebetaling af sagsomkostninger fra den forudgående instans.
 Det bemærkes yderligere, at rentelovens § 3, stk. 2 vedrører anmodning om betaling af hovedstolen, dvs. sagsomkostningerne. Anmodning om betaling af hovedstolen, dvs. sagsomkostningerne, foretages ved at anke dommen, jf. hertil retsplejelovens § 322, stk. 1. Heller ikke efter rentelovens § 3, stk. 2 er der derfor krav om, at der nedlægges påstand om forrentning.
 I U.2010.3165H blev sagsomkostningerne på 250.000 kr. forrentet fra betalingstidspunktet. På det tidspunkt havde appellanten i U.2010.3165H ikke nedlagt påstand om tilbagebetaling af de 250.000 kr.
 Skatteministeriets synspunkt er derfor ikke i nøje overensstemmelse med U.2010.3165H.
 Sagsøgte har i sine processkrifter anført følgende til støtte for påstanden:
 Frifindelsespåstanden støttes på, at der ikke er lovhjemmel til at kræve renter af de tilbagebetalte sagsomkostninger.
 Det kræver hjemmel at udbetale renter. Spørgsmålet om forrentning af sagsomkostninger er reguleret i rentelovens § 8 a, stk. 1,


text:
hvoraf følger, at sagsomkostninger tilkendt ved dom eller anden retsafgørelse i en borgerlig sag forrentes fra fuldbyrdelsesfristens udløb med rente som fastsat efter lovens § 5, stk. 1 og 2.
 Rentelovens § 8 a indeholder ikke hjemmel til at udbetale renter af tilbagebetalte Sagsomkostninger. Dette er fastslået af Højesteret i UfR 2010.3165 H. Krav på tilbagebetaling af pålagte sagsomkostningsforløb forrentes derimod som udgangspunkt efter den almindelige regel i rentelovens § 3, stk. 2, dvs. fra 30 dage efter at krav om tilbagebetaling er fremsat eller ved en påstand under et sagsanlæg, jf. rentelovens § 3, stk. 4. Skyldneren skal ikke betale rente for det tidsrum, der ligger forud for modtagelsen af anmodningen, jf. lovens § 3, stk. 2, 2. pkt. Forretning af krav på tilbagebetaling af sagsomkostninger kræver, at der forudgående er nedlagt påstand herom. Da sagsøgeren ikke for Højesteret nedlagde en sådan påstand, hvilket sagsøgeren havde kunnet gøre, er der ikke hjemmel til at forrente kravet om tilbagebetaling.
 Sagsøgeren henviser i stævningen til Højesterets dom af 22. september 2015 (UfR 2016.191 H), hvor Højesteret ophævede landsrettens omkostningsafgørelse og fastsatte, at ingen af parterne under hensyn til sagens karakter skulle betale sagsomkostninger for byret, landsret eller Højesteret til den anden part. Ministeriet modtog af modparten påløbne renter for de tilkendte og udbetalte sagsomkostninger ved landsretsdommen, selvom ministeriet ikke havde nedlagt påstand om forretning af kravet for Højesteret.
 Det har ingen betydning for afgørelsen af det retlige spørgsmål, at der ved en fejl blev anmodet om renter i 22. september 2015-dommen, og at der ved en fejl skete betaling. Det bemærkes, at et tilbagesøgningskrav på renter i den anden sag er forældet.
 UfR 2010.3165 H viser, at tilbagebetalte sagsomkostninger forrentes efter reglerne i rentelovens § 3. En anke fører ikke i sig selv til, at rentelovens § 3, stk. 2 eller 4, finder anvendelse.
 Det kræver, at der bliver nedlagt en særskilt påstand om tilbagebetaling af sagsomkostninger med renter, som det f.eks. var tilfældet i UfR 2010.3165 H. I UfR 2010.3165 H fandt Højesteret, at "der i denne sag foreligger sådanne særlige forhold, at beløbet som påstået bør forrentes fra betalingsdagen".
 I højesteretssagen var der netop nedlagt påstand om tilbagebetaling af sagsomkostningerne med renter.
 De "særlige forhold" må være begrundet i, at den pågældende part ikke havde mulighed for at handle anderledes, herunder at anke uden tilladelse. Henvisningen til særlige forhold viser, at der ikke i almindelighed er hjemmel til tilbagebetaling af sagsomkostninger med forrentning fra betalingstidspunktet uden påstand herom.
 I nærværende sag foreligger der, modsat Højesterets dom fra 2010, ikke sådanne særlige forhold, der begrunder forrentning af de tilbagebetalte sagsomkostninger fra betalingstidspunktet. Sagsøgeren kunne have nedlagt påstand om forrentning af tilbagebetalte sagsomkostninger i forbindelse med ankesagen for landsretten, som det bl.a. blev gjort i Højesterets dom, UfR 2016.1630 H.
 Ovenstående fremgår også af Højesterets dom af 27. november 2019 (sag 191/2018). I sagen tog Højesteret appellantens påstand om tilbagebetaling af sagsomkostninger med renter til følge. Sagsomkostningerne skulle tilbagebetales med procesrente fra datoen for indlevering af ankestævning til Højesteret, og altså


text:
ikke fra betalingstidspunktet, der lå forud for indleveringen af ankestævningen.
 Spørgsmålet om forrentning af sagsomkostninger er reguleret i rentelovens § 8 a, stk. 1, hvoraf følger, at sagsomkostninger tilkendt ved dom eller anden retsafgørelse i en borgerlig sag forrentes fra fuldbyrdelsesfristens udløb med rente som fastsat efter lovens § 5, stk. 1 og 2.
 Rentelovens § 8 a indeholder ikke hjemmel til at udbetale renter af tilbagebetalte sagsomkostninger.
 Krav på tilbagebetaling af pålagte sagsomkostningsbeløb forrentes som udgangspunkt efter den almindelige regel i rentelovens § 3, stk. 2, dvs. fra 30 dage efter at krav om tilbagebetaling er fremsat eller ved en påstand under et sagsanlæg, jf. rentelovens § 3, stk. 4. Skyldneren skal ikke betale rente for det tidsrum, der ligger forud for modtagelsen af anmodningen, jf. lovens § 3, stk. 2, 2. pkt. jf. herved UfR 2010.3165 H.
 Forrentning af krav på tilbagebetaling af sagsomkostninger kræver, at der forudgående er nedlagt påstand herom.
 Da sagsøgeren ikke for Højesteret nedlagde en sådan påstand, er der ikke hjemmel til at forrente kravet om tilbagebetaling af sagsomkostninger.
 Sagsomkostningerne er efter sagens værdi, forløb og udfald fastsat til dækning af advokatudgift med 9.500 kr. Skatteministeriet er ikke momsregistreret.
 H1 skal til Skatteministeriet inden betale sagsomkostninger med 9.500 kr. Sagsomkostningerne forrentes efter rentelovens § 8 a.


text:
Skat.dk: Ejendomsvurdering - grundværdi - fradrag for forbedringer - jordarbejder - syn og skøn
 28 Nov 2013 09:01
 22 Nov 2013 12:57
 SKM2013.833.HR
 2. afdeling, 184/2012
 Andelsboligforening, beskyttet, grundforbedring
 Appellanten havde i forbindelse med bebyggelse af et større grundareal fået udført forskellige jordarbejder med henblik på anlæg af grønne områder og krævede fradrag for udgiften i henhold til vurderingslovens dagældende § 17.
 Højesteret anførte, at der kun kan gives fradrag efter den dagældende § 17 i vurderingsloven, hvis grundforbedringerne medfører en stigning af værdien af grunden i ubebygget stand. På baggrund af det for Højesteret indhentede syn og skøn lagde Højesteret til grund, at jordarbejderne ikke har medført en stigning af værdien af grunden i ubebygget stand, og Højesteret tiltrådte derfor, at landsretten allerede af den grund havde taget Skatteministeriets frifindelsespåstand til følge.
 H1 Andelsboligforening
 (advokat Poul Rostrup)
 Lene Pagter Kristensen, Niels Grubbe, Marianne Højgaard Pedersen, Michael Rekling og Jan Schans Christensen
 I tidligere instans er afsagt dom af Østre Landsrets 10. afdeling den 24. maj 2012.
 Der er for Højesteret den 18. december 2012 afgivet skønserklæring af statsautoriseret ejendomsmægler, valuar MS. I skønserklæringen er bl.a. anført:
 Skønsmanden bedes give en kort redegørelse af grunden, dennes størrelse og beskaffenhed. Beskrivelsen bedes foretaget ud fra forholdene pr. 1. januar 2001, 1. januar 2002, 1. oktober 2003 og 1. oktober 2004.
 Ejendommen var på de anførte tidspunkter bebygget. Beskrivelsen tager udgangspunkt i den tænkte situation, at ejendommen ikke var bebygget.
 22.372 m2 stor grund, heraf vej 507 m2, som udgjorde en del af et haveanlæg til stuehus, hvorfra antagelig større udstykning af området havde fundet sted. Omgivet af parcelhusbebyggelse. Beliggende i ...2, som er en tidligere forstadskommune til ...3.
 Ubetinget god beliggenhed til boligbyggeri i kraft af nærheden til G1-centret, som er et driftigt bydelscenter med 35-40 butikker. Endvidere kun ca. 6 km fra ...3 centrum.
 Det antages, at grunden har henligget som grønt område uden nævneværdig bevoksning udover diverse levende hegn, som kan ses på luftfotos fra 1977, som er det nyeste der kan findes på www. ... .dk uden bebyggelse. På senere luftfotos fra de omhandlede år ses i hovedtræk bevoksning de samme steder som i 1977. Grunden skrånende svagt, men var uden voldsomme eller generende forhøjninger eller lignende. Det antages, at grunden kunne betegnes som overordnet byggemodnet, sådan at forstå, at der kunne tilsluttes vand, afløb, fjernvarme, el, antenne til sædvanlige stikomkostninger samt at der umiddelbart kunne tilsluttes til offentlig vej. Alle interne byggemodningsomkostninger forudsættes at være for købers regning.
 Endvidere antages, at der var normale funderingsforhold og at grunden ikke var forurenet.
 Det er ikke muligt at beskrive, om der var nogen forskelle på grunden i de pågældende år. Det forudsættes ikke at være tilfældet.
 Skønsmanden bedes vurdere den kontante handelsværdi for grunden ...1 i ubebygget stand under hensyn til beskaffenhed og beliggenhed og til en i økonomisk henseende god anvendelse ved overdragelse pr. 1. januar 2001, 1. januar 2002, 1. oktober 2003 og 1. oktober 2004. Værdiansættelse bedes foretaget ved et normalt salg med sædvanlig udbudstid. Besvarelsen


text:
ønskes foretaget uden hensyntagen til de opførte ejendomme på grunden og til den offentlige vurdering, men under hensyn til det for grunden gældende plangrundlag og på grundlag af de oplysninger om jordarbejderne, der findes i syns- og skønserklæringen af 23. september 2011 og supplerende syns- og skønserklæring af 24. november 2011. Besvarelsen ønskes foretaget alternativt af hensyntagen til, at der har været foretaget jordarbejde som beskrevet i besvarelsen af spørgsmål 1 i syn og skønsrapport af 23. september 2011 og til, at dette ikke har været tilfældet.
 Grunden vurderes med udgangspunkt i partiel byplan nr. xxx, hvorefter grunden er udlagt til institutionsformål, herunder beskyttede boliger med en udnyttelsesgrad på 0,4.
 Den maksimale bebyggelse, der kunne opføres på grunden udgjorde herefter 21.865 m2 x 0,4 = 8.746 etage m2. (Vejareal medregnes ikke). Der er alene herved taget stilling ud fra hvor meget der kunne opføres og ikke hvad der rent faktisk er opført, idet dette i henhold til sædvane i en normal handelssituation forudsættes at være op til køber selv. Vurderingen er foretaget ud fra hvad en grund til tæt lavt boligbyggeri kunne koste, idet der ikke som sådant findes et målbart marked for byggegrunde til institutionsbyggeri. Beskyttede boliger opfattes af vurderingsmanden som direkte sammenlignelige med almindelig tæt lavt (rækkehuse) byggeri.
 Markedsværdi pr. 1. januar 2001: kr. 650 pr. byggeretsetage m2, svarende til kr. 5.684.900,
 Markedsværdi pr. 1. januar 2002: kr. 685 pr. byggeretsetage m2, svarende til kr. 5.999.110,
 Markedsværdi pr. 1. januar 2003: kr. 700 pr. byggeretsetage m2, svarende til kr. 6.122.200,-
 Markedsværdi pr. 1. januar 2004: kr. 725 pr. byggeretsetage m2, svarende til kr. 6.340.850,-
 Det vurderes ikke, at det ville have gjort nogen forskel på grundens salgspris eller salgbarhed, hvorvidt grunden led af traktose eller ej på handelstidspunktet, idet der alligevel efter gennemførelse af byggeri ville skulle grubes og ske bearbejdning af jorden. Grunden ville altså hverken være mere eller mindre værd, om der havde været udført grubning på salgstidspunktet eller ej.
 Skønsmanden bedes oplyse, hvilket materiale udover bilagene til skønstemaet, der har dannet grundlag for hans besvarelse af spørgsmål 1-2.
 Jeg har indhentet ...3 byråds dagsordner og referater om prisfastsættelse af byggegrunde for de forskellige år.
 Det bemærkes dog i den henseende, at de priser der her kan indhentes er meget forskellige fra område til område.
 Herudover har jeg på nettet indhentet Danmarks Statistik over byggeomkostningsindeks (total).
 Desuden har jeg fra egne arkiver hentet alle grundsalg fra den pågældende periode, men må konstatere, at ingen grundsalg har været sammenlignelige.
 Herudover har jeg telefonisk interviewet nogle bygherrer i ...3 og dermed fået underbygget egne holdninger.
 Besvarelsen beror således i højeste grad på min faglige ekspertise og erfaring.
 Skal ej besvares, jfr. svaret på spørgsmål 2.
 Der er ved besvarelsen hovedsalig lagt vægt på, at der var tale om en velbeliggende byggegrund i et fuldt udbygget område. Der er taget udgangspunkt i, hvad byggegrunde til boligformål (tæt lav boligbyggeri - rækkehusbyggeri) med ubetinget god beliggenhed kunne koste på daværende tidspunkt. Det er forudsat, at grunden som nævnt var overordnet


text:
byggemodnet og umiddelbart kunne tilsluttes vej og stik mod at betale sædvanlige tilslutningsomkostninger. Endvidere er det forudsat, at al intern byggemodning var for købers regning, hvorved særligt bemærkes, at der på grunden skulle foretages ganske omfattende anlægsarbejder til adgangsveje, parkeringspladser og forsyningsledninger. Særligt er lagt vægt på den ifølge byplanvedtægten gældende udnyttelsesgrad på 0,4. Ved vurderingen er der taget udgangspunkt i den maksimale teoretiske byggeret i henhold til byplanvedtægten og der er anvendt værdiansættelse i forhold til byggeretsværdi pr. etage m2. Der er således ikke taget højde for, at byggeretten måske kunne tænkes begrænset af anden lovgivning i form af f.eks. byggelinjer eller friarealkrav, eller af praktiske grunde. Der er heller ikke taget hensyn til den faktiske udnyttelse af grunden. Der er forudsat sædvanlige funderingsforhold, og ingen forurening.
 Som nævnt vurderer jeg ikke, at forekomsten af traktose eller ej har nogen indflydelse på værdiansættelsen og jeg kan ikke mindes, at jeg på noget tidspunkt tidligere er stødt på, at dette skulle have nogen indflydelse på en byggegrunds salgbarhed eller salgspris.
 Skønsmanden bedes oplyse om besvarelsen af spørgsmål 2 er baseret på handler af sammenlignelige grunde i området.
 Svar 6:
 Da området er fuldt udbygget forefindes ikke umiddelbart sammenlignelige byggegrunde i området efter mit kendskab.
 I skønsmandens tillægserklæring af 23. januar 2013 hedder det bl.a.:
 I besvarelse af spørgsmål 1 af den 23. september 2011 udtalte anlægsgartner IS, at der havde været foretaget følgende arbejder på ejendommen:
 a) Muldafrømning
 b) Muldpålægning
 c) Muldbearbejdning
 d) Grubning af afgravnings- og påfyldningsarealer
 I besvarelsen af spørgsmål 2 meddelte anlægsgartner IS, at han kunne tilslutte sig de i sagens bilag 8 oplyste priser som repræsentative for markedsprisen gældende for de omhandlede arbejder på udførelsestidspunktet. Priserne var i bilag 8 angivet således: For jordarbejde a) 102.650 kr., jordarbejde b) 202.245 kr., jordarbejde c) 55.436 kr. og jordarbejde d) 37.976 kr. I besvarelsen af spørgsmål 11 er anført, med hvilket formål de pågældende arbejder udføres.
 Syn og skønserklæringen med besvarelse af spørgsmål 1 og 2 er ekstrakten fra Østre Landsret på side 44 og bilag 8 er i ekstrakten side 51. Besvarelsen af spørgsmål 11 er på side 49 i ekstrakten. Ekstrakten indgår jf. besvarelsen side 3 øverst i det materiale skønsmand MS har modtaget.
 Skønsmand MS blev i spørgsmål 2 i skønstema af 5. september 2012 bedt om at foretage sin besvarelse af handelsværdien af ejendommen på de nævnte tidspunkter alternativt med hensyn til, om der havde været foretaget de nævnte jordarbejder eller ej.
 Skønsmanden har i sin besvarelse alene udtalt sig om betydningen af, at der havde været udført grubning, det vil sige jordarbejde d). Herudover har han udtalt sig om, hvorvidt det havde nogen betydning for salgsprisen om grunden led af traktose, hvilket ikke var stillet spørgsmål om.
 Skønsmanden bedes derfor venligst på ny besvare spørgsmål 2. Besvarelsen bedes foretaget således, at der i det ene alternativ lægges til grund, at der på værdiansættelsestidspunkterne var foretaget alle de nævnte jordarbejder a)-d) og i det andet alternativ at ingen af de nævnte jordarbejder var udført.


text:
Den eventuelle værdi af jordarbejderne skal bedømmes ud fra forholdene på værdiansættelsestidspunkterne.
 Endvidere ønskes som en konsekvens af, at besvarelsen skal omfatte alle jordarbejder og ikke kun litra d) en ny besvarelse af spørgsmål 3-5
 Svar spørgsmål 7
 Jeg skal præcisere besvarelse af spørgsmål 2 således, at de vurderede markedsværdier af grunden er ens, uanset der på grunden havde været anført de i bilag 8 angivne jordarbejder, a, b, c og d eller ej.
 På samme måde skal præciseres, at besvarelsen af spørgsmål 3, 4 og 5 vedstås under samme forudsætning.
 Med andre ord vurderes det ikke, at en køber i en normal handelssituation hverken vil betale mere eller mindre for grunden, uanset de omhandlede arbejder var udført eller ej.
 I skønsmandens 2. tillægserklæring af 1. juli 2013 hedder det bl.a.:
 Skønsmanden bedes begrunde nærmere det anførte i hans besvarelse af spørgsmål 2 om, at "der alligevel efter gennemførelse af byggeriet ville skulle grubes og ske bearbejdning af jorden".
 Svar spørgsmål 8
 Efter gennemførelse af et byggeri, hvor der har kørt tunge maskiner og hvor der med stor sandsynlighed har været oplagt diverse byggematerialer og jorddepoter, vil der skulle ske bearbejdning af jorden, inden der kan beplantes og sås græs m.v. Eventuelt allerede udført jordarbejde vil således efter al sandsynlighed være uden værdi for en køber. Der har været tale om meget omfattende interne byggemodningsarbejder på grunden med interne veje, stier og kloakker, så der vel stort set ikke har været en eneste m2 af grunden, som ikke har været berørt af maskiner/opgravning etc.
 Skønsmanden bedes redegøre for, hvad hans begrundelse var for besvarelsen af spørgsmål 7, herunder om begrundelsen er den samme, som den var for besvarelsen af spørgsmål 2, nemlig, at jordarbejdet efter skønsmandens opfattelse skulle udføres under alle omstændigheder efter byggeriet. I bekræftende fald ønskes oplyst, hvorpå skønsmanden støtter antagelsen om, at arbejdet nævnt i punkt a-c skulle udføres på ny efter byggeriet. Det ønskes oplyst, om der er forskel på besvarelsen for de enkelte arbejder a-c.
 Svar spørgsmål 9
 Besvarelsen af spørgsmål 2 og 7 er foretaget med samme begrundelse om, at der efter et byggeri skal ske bearbejdning af jorden, inden der igen kan beplantes og sås græs m.v., uanset hvordan jorden fremstod før påbegyndelse af byggearbejder.
 Jeg har ikke i min besvarelse specifikt lagt vægt på de enkelte under a-c nævnte aktiviteter, men svaret helt generelt ud fra, hvordan jeg vil antage en gennemsnitskøber efter min bedste opfattelse vil ræsonnere og kalkulere i en situation, hvor han står overfor at kunne købe en byggegrund, som alene er overordnet byggemodnet, som beskrevet i besvarelsen af spørgsmål 1. I en sådan tænkt situation antages der ikke for køber normalt at foreligge konkrete oplysninger af den karakter, som er nævnt i litra a-c, men selv om det havde tilfældet, er det min vurdering, at en køber ikke vil betale herfor, idet han vil påregne alligevel at skulle foretage en fuldstændig opretning af udenomsarealer igen efter fuldført byggeri.
 Jeg ser mig ikke i stand til at specificere min


text:
besvarelse for de enkelte under litra a-c anførte arbejder.
 Skønsmanden bedes oplyse, om hans besvarelser er basseret på erfaringer fra konkrete handler, hvor betydningen for prisen af udført jordarbejde eller andre byggemodningsarbejder har været forhandlet. I benægtende fald ønskes oplyst, hvad hans besvarelse i så fald er basseret på.
 Svar spørgsmål 10
 Besvarelsen er ikke baseret på konkrete handler om byggegrunde, hvor prisen for sælgers udførte jordarbejde som nævnt i litra a-c har været forhandlet. Jeg kan ikke mindes trods 40 år i branchen at have været i situationen.
 Besvarelsen omkring dette forhold er foretaget ud fra, at jeg ikke bedømmer jordarbejder som nævnt under litra a-c udført før et byggeri som værdiforøgende for grunden i den omhandlede situation.
 Andre byggemodningsarbejder, som er konkret værdiforøgende, såsom adgang til overordnede veje, kloakker, forsyningsledninger osv. spiller naturligvis en rolle for prisfastsættelsen og har også i denne konkrete sag spillet en rolle for min vurdering, jfr. besvarelsen af spørgsmål 1. På tilsvarende måde er vurderingen foretaget under den forudsætning, at køber skulle forestå al intern byggemodning på grunden, hvilket også er ganske sædvanlig.
 Der kan kun gives fradrag efter den dagældende § 17 i vurderingsloven, hvis grundforbedringerne medfører en stigning af værdien af grunden i ubebygget stand.
 På baggrund af det syn og skøn, der er indhentet for Højesteret, lægger Højesteret til grund, at de pågældende jordarbejder ikke har medført en stigning af værdien af grunden i ubebygget stand. Højesteret tiltræder derfor, at landsretten allerede af den grund har taget Skatteministeriets frifindelsespåstand til følge.
 I sagsomkostninger for Højesteret skal H1 Andelsboligforening betale 40.000 kr. til Skatteministeriet.


text:
Reklameudgifter med fuld fradragsret - Dagsarrangement - Jura for alle
 Home Domme og afgørelser Reklameudgifter med fuld fradragsret – Dagsarrangement
 ”H1 er førende inden for informationsteknologiske produkter, løsninger og serviceydelser. De primære forretningsområder ligger inden for [...]. H1 er i stand til at levere totale løsninger, der bygger på H1’s produkter og teknologi. Salget foregår enten direkte eller via forskellige samarbejdspartnere, der forestår salget til slutforbrugeren.”
 For x. år i træk slår vi dørene op for en af de største danske events med fokus på innovation, teknologi og de løsninger, der skaber værdi i din forretning. [...] det i dag er netværk og forretningsforståelse, som er omdrejningspunktet for vækst – mens teknologi er motoren, der muliggør hurtig og effektiv handling og reel indsigt.
 Der henvises til SKM2002.535.HR, hvori der er anført:” Til receptionen, hvori der indgik et traktement, var der inviteret kunder og forretningsforbindelser. Som udgangspunkt anses sådan et arrangement – uanset traktementets omfang – for afholdt som udslag af kommerciel gæstfrihed, og udgifterne hertil blev anset for repræsentationsudgifter, der var omfattet af LL § 8, stk. 4. Receptionen blev afholdt som “åbent hus”, og der blev samtidig med receptionen iværksat en reklamekampagne med rabat på salær. Disse forhold kunne imidlertid ikke bevirke, at det ovennævnte udgangspunkt skulle fraviges. Højesteret fandt derfor, at udgifterne skulle anses for repræsentationsudgifter”.
 Efter SKATs opfattelse har forplejningen karakter af bespisning, men selv hvis dette ikke var tilfældet, ville udgifterne ud fra ovenstående dom alligevel skulle betragtes som repræsentationsudgifter –”uanset traktementets omfang”-, da der ikke har været adgang for en større ubestemt kreds af personer. Det er H1 og selskabets businesspartnere, der har bestemt eller valgt, hvilke personer, der skulle have en invitation.
 Som advokat for H1 skal jeg her fremkomme med H1’s sammenfattende redegørelse for de faktiske forhold og H1’s juridiske argumentation for, hvorfor de omtvistede udgifter, der alle vedrører H1’s marketingsafdelings årlige heldagspræsentation af H1’s løsninger, skal behandles som udgifter omfattet af ligningslovens § 8, stk. 1.
 Præsentationsdagene har afspejlet udviklingen i H1’s løsninger i perioden 2010 til 2017 og også den markedsføringsmæssige udvikling i samme periode. Programmet for præsentationsdagene har som følge heraf også ændret sig gennem årene. Der er imidlertid en række grundlæggende forhold, som har været uændrede gennem årene.
 Præsentationsdagene har samtlige år været arrangeret af H1’s markedsføringsafdeling, jf. afsnit 1nedenfor, og målgruppen har samtlige år været alle H1’s kunder og alle potentielle kunder, jf. afsnit 2 nedenfor. Der har endvidere samtlige år været tale om et heldagsarrangement, og H1 har derfor – og for ikke at påføre sine kunder og potentielle kunder udgifter ved deltagelsen – tilbudt deltagerne mad i form af sandwichs mv., jf. afsnit 3 nedenfor.
 Den mest markante forskel mellem de enkelte års præsentationsdage er udviklingen i præsentationsdagens afslutning, som er beskrevet i afsnit 4 nedenfor. H1’s juridiske argumentation fremgår af afsnit 5 nedenfor.
 1. Præsentationsdagene er arrangeret af H1’s marketingsafdeling
 H1 er [...] IT-virksomhed og har en marketingsafdeling, der står for H1’s reklame- og marketingaktiviteter, herunder den årlige præsentationsdag.
 Marketingsafdelingen bliver – når afdelingen bevilges


text:
midler til større projekter som f.eks. præsentationsdagen – underlagt targets, som skal opnås for at sikre “ROI” (“Return on Investment”). Som eksempel på targets tilmarketingsafdelingen kan det nævnes, at der i 2010, 2011, 2012, 2013 og 2014 var krav om, at præsentationsdagen skulle generere og influere (i)et bestemt antal “opportunities” (“VCR”), (ii) et angivet USD-millionbeløb i ” pipeline” (“VLRC”), og (iii) et angivet USD-millionbeløb i “Win Revnue” .
 I forhold til marketingsafdelingens aktiviteter er det væsentligt at være opmærksom på, at H1 leverer og er førende inden for informationsteknologiske produkter, løsninger og serviceydelser til erhvervsdrivende og offentlige myndigheder: Marketingafdelingens aktiviteter må nødvendigvis afspejle karakteren af H1’s forskellige ydelser, som omfatter [...].
 Præsentationsdagen giver en særlig mulighed for at præsentere og markedsføre H1’s løsninger på forskellige måder, som komplimenterer hinanden og bibringer H1’s kunder og potentielle kunder en bedre forståelse af H1’s løsninger og behovet for disse. Alt arbejde relateret til præsentationsdagen styres af marketingsafdelingen, som tilrettelægger programmet med det ene sigte at opnå bedst mulig eksponering af H1’s løsninger, herunder også gennem præsentationer fra eksisterende kunder og samarbejdspartnere.
 På præsentationsdagen i 2010 var fokus på H1’s [...] løsninger [...].
 Fokus har siden 2011 været på samtlige H1’s ydelser (og således ikke kun på [...]  løsningerne). Programmet bestod i 2011 af x spor, herunder [...], som alle var tilrettelagt med henblik på at præsentere H1’s forskellige løsninger og forklare fordelene ved og behovet for disse. Præsentationsdagen i 2012, 2013 og 2014 (og 2015-2017) var også bygget op med forskellige fokuspunkter/spor tilrettelagt på en måde, der sikrede den bedst mulige præsentation af H1’s løsninger, jf. som de bilag B fremlagte programmer for 2010-2014.
 Marketingsafdelingen forsøger at sikre et program, hvor H1’s løsninger ikke kun præsenteres gennem traditionelle oplæg med powerpoint-præsentationer. Som eksempel på et programpunkt, hvor tyngdepunktet ikke var et traditionelt oplæg, henviser jeg til præsentationsdagen i 2017, hvor programmet indeholdt en præsentation af et samarbejde mellem G1 og H1’s “[...]”-teknologi, som er [...]. Præsentationen gav de tilstedeværende kunder og potentielle kunder indblik i de utallige muligheder, der er for anvendelse af H1’s “[...]”-teknologi. I forbindelse med præsentationen fremførte G1 det musikalske resultat af samarbejdet, hvorved “[...]”-teknologiens muligheder blev illustreret på en anden måde end gennem et klassisk foredrag, ligesom det sikrede H1 positiv mediemæssig eksponering. [...].
 Som programpunktet relateret til samarbejdet mellem H1’s [...] og G1 også illustrerer, er det tillige et mål med præsentationsdagene at eksponere H1 som en innovativ og dynamisk virksomhed, der – til trods for sin i IT-sammenhæng lange historie – formår at tilpasse sig den nyeste udvikling. Præsentationsdagene er således også en del af en mere overordnet brandingstrategi, og en stor del af det reklamemateriale, som H1 bruger og har tilgængelig på selskabets hjemmeside, er optaget på præsentationsdagen.
 H1 har også fået positiv omtale i andre medier end [...] i forbindelse med præsentationsdagens gennemførelse, herunder [...], og præsentationsdagen har som følge heraf styrket H1’s omdømme. Derudover bliver præsentationsdagen livestremaet (518 personer streamede præsentationsdagen i 2013), ligesom [...].
 Sammenfattende kan præsentationsdagen beskrives som en af H1’s


text:
absolut væsentligste markedsføringsaktiviteter, og udgifterne til præsentationsdagen udgør som følge heraf en meget betydelig del af marketingsafdelingens samlede årlige aktivitetsudgifter. Hertil kommer et meget stort forbrug af interne ressourcer i forbindelse med præsentationsdagen (i 2017 var der f.eks. 20 [medarbejdere] involveret i planlægningen og gennemførelsen af præsentationsdagen).
 Det bemærkes endvidere, at H1 alle år har fortaget en vurdering af, om udgifterne til præsentationsdagen og H1’s øvrige aktiviteter i marketingsafdelingen skattemæssigt skulle betales som reklameudgifter eller repræsentationsudgifter. H1 har på den baggrund i årene 2010-2014 selvangivet en række markedsføringsudgifter, der relaterede sig til aktiviteter for udvalgte kunder og udvalgte potentielle kunder, som repræsentationsudgifter. De pågældende markedsføringsudgifter udgjorde i 2010, 2011, 2012, 2013 og 2014 henholdsvis 0,1 mio. kr., 2,4 mio. kr., 3,0 mio. kr., 2,5 mio. kr. og 2,3 mio. kr.
 H1 har i tillæg til aktiviteterne i marketingsafdelingen klassiske repræsentationsmæssige aktiviteter. De ligger ikke i marketingsafdelingen. De klassiske repræsentationsmæssige aktiviteter og udgifter ligger derimod i afdelingerne med kundeforhold og er underlagt H1’s “Meal and Entertainment Policy”, hvoraf det fremgår, at formålet med en udgift “must be to promote better understanding with the customer or supplier, and to establish better relations”.
 Det fremgår endvidere af H1’s “Meal and Entertainment Policy”, at repræsentationsudgifter kræver forudgående ledelsesmæssig godkendelse, og at udgifterne som udgangspunkt ikke må overstige 750 kr. pr. person. Større udgifter skal godkendes af H1’s finansdirektør.
 H1’s repræsentationsudgifter udgjorde – som det fremgår af H1’s selvangivelser – i 2010, 2011, 2012, 2013 og 2014 henholdsvis 4,1 mio. kr., 6,0 mio. kr., 5,5 mio. kr., 2,9 mio. kr. og 3,5 mio. kr. (beløbene er eksklusiv de udgifter til markedsføringsaktiviteter, som H1 har selvangivet som repræsentationsudgifter).
 2. Målgruppen var samtlige H1’s kunder og samtlige potentielle kunder
 Præsentationsdagens målgruppe har været den samme gennem alle år, og målgruppen er samtlige H1’s kunder og samtlige potentielle kunder.
 H1’s potentielle kunder omfatter selvsagt virksomheder og myndigheder, der ikke allerede er kunder hos H1. H1’s mange forskellige IT-ydelser og løsninger indebærer imidlertid, at eksisterende H1-kunder også er en form for potentielle kunder, idet H1 selvsagt har en interesse i, at samhandlen med eksisterende kunder udvides til at omfatte flest mulige H1-løsninger. En [...]-kunde kan f.eks. være en potentiel kunde i forhold til H1’s [...] [...] løsninger og H1’s [...] løsninger i forhold til videreudvikling af kundens IT-systemer.
 H1’s marketingsafdeling har endvidere for at sikre deltagelse fra flest mulige kunder og potentielle kunder forsøgt at skabe opmærksomhed om præsentationsdagene på mange forskellige måder, herunder gennem annoncer i tidskriftet Computerworld, H1’s hjemmeside, H1’s Facebook-side, opslag på Linkedln, Twitter og YouTube-indslag.
 Det kan supplerende oplyses, at H1’s hjemmeside har ca. 1.500 besøg hver måned, og at præsentationsdagen er “lead graphic”/”top banner” i perioden fra [...] og frem til præsentationsdagens afholdelse [...].
 I forhold til H1’s annoncering på de sociale medier (Facebook, Linkedln og Twitter) bemærkes det, at H1’s medarbejdere bliver opfordret til dele, videresende og “like” annonceringen i forhold til deres venner/følgere/connections på de sociale medier. Når det sker, bliver annonceringen formidlet til et meget betydeligt antal personer, idet det bemærkes,


text:
at H1 i perioden 2010-2014 havde mellem [antal] og [antal] medarbejdere, og at det ikke er usædvanligt at have mellem 500 og 2000 venner/følgere/connections på de sociale medier. Hertil kommer, at nogle af medarbejdernes venner/følgere/connections vil videreformidle annonceringen yderligere.
 Annonceringen spredes yderligere gennem de af H1’s samarbejdspartnere, som er repræsenteret på præsentationsdagen med stande. Samarbejdspartnerne annoncerer for præsentationsdagen på deres hjemmeside og på deres sider på de sociale medier. Hertil kommer, at H1 – før præsentationen blev så kendt som tilfældet har været de sidste par år – hyrede et telemarketingfirma til at udbrede annonceringen yderligere.
 H1 har – i tillæg til annonceringen gennem Computerworld, H1’s hjemmeside, Facebook, Linkedln, Twitter, YouTube og H1’s Business Partnere – sendt invitationer til H1’s kunder og potentielle kunder i det omfang, H1 lovligt har kunnet sende invitationer til disse. Invitationerne blev alene sendt som et supplement til annonceringen og med udgangspunkt i H1’s mål om at sikre deltagelse fra flest mulige kunder og potentielle kunder.
 Invitationerne var – som den øvrige annoncering også viser – på ingen måde tiltænkt at begrænse deltagerskaren til invitationsmodtagerne. H1 har hvert år investeret et betydeligt beløb i præsentationsdagene og har ikke haft nogen interesse i at begrænse antallet af personer, som blev eksponeret for den – efter H1’s egen opfattelse – meget veltilrettelagte og informative præsentation af H1’s forskellige løsninger. Hertil kommer, at markedsføringslovens forbud mod uanmodede henvendelser har begrænset H1’s mulighed for at udsende mailinvitationer til en større kreds.
 Præsentationsdagen er – som det fremgår – blevet annonceret på mange forskellige platforme, hvilket skyldes ønsket om at sikre deltagelse fra flest mulige kunder og potentielle kunder. Nogle platforme sikrer f.eks., at annonceringen når beslutningstagere, mens andre platforme sikrer, at annonceringen når kundernes og de potentielle kunders IT-ansvarlige.
 I forhold til annonceringen bemærkes det endvidere, at H1 – som anført under pkt. 1 – leverer komplicerede og sofistikerede IT-løsninger, og at H1’s kundegrundlag og potentielle kunder derfor ikke er privatpersoner. Det har imidlertid på intet tidspunkt i annonceringen været angivet, at privatpersoner ikke måtte deltage.
 De eneste begrænsninger i forhold til deltagere er den deltagerbegrænsning, som brand reglerne sætter, og H1’s ønske om så vidt muligt at undgå deltagelse fra direkte konkurrenter. H1 har i forhold til direkte konkurrenter i enkelte tilfælde meddelt en virksomhed, at den som følge af det direkte konkurrenceforhold ikke kunne deltage på præsentationsdagen. H1’s direkte konkurrenter er ikke H1-kunder, og de er heller ikke potentielle kunder, og H1’s beslutning om i enkelte tilfælde at afvise en direkte konkurrent ændrer allerede som følge heraf ikke ved, at præsentationsdagens målgruppe er samtlige H1’s kunder og samtlige potentielle kunder.
 Antallet af repræsentanter fra deltagende kunder og potentielle kunder har i perioden 2010-2014 været 600, 562, 832, 827 og 1.064. Henset til karakteren af H1’s ydelser og virksomhedens kundegrundlag og de potentielle kunder har deltagerantallet på præsentationsdagene været betragtet som en stor succes.
 I forhold til SKAT’s bemærkning i afgørelsen af 8. september 2014 om, at “programmet er specifik rettet mod personer med kendskab til IT, hvilket


text:
efter SKATs opfattelse ligeledes indikerer, at det ikke er alle og enhver, der kan deltage”, bemærkes det, at H1 – som anført – er leverandør af komplicerede IT-ydelser. H1’s marketingsaktiviteter er derfor rettet mod virksomheder/personer med kendskab til og behov for sådanne IT-løsninger. Præsentationsdagens markedsføringsmæssige værdi for H1 ville falde voldsomt, hvis programmet ikke var rettet mod H1’s kunder og potentielle kunder.
 Det er helt sædvanligt og naturligt, at en virksomhed, som bruger penge på markedsføring, retter sin markedsføring mod sine kunder og potentielle kunder. Der er af samme grund stor forskel på de TV-reklamer, som bliver sendt i forbindelse med børneprogrammer, og de reklamer, som man ser i boligprogrammer. Værdien af en marketingafdeling afhænger af afdelingens evne til at målrette markedsføringen mod virksomhedens kunder og potentielle kunder, og H1’s marketingsafdeling ville næppe overleve i sin nuværende form, hvis den ikke evnede at målrette sine aktiviteter, herunder præsentationsdagen, mod H1′ s kunder og potentielle kunder.
 Klassisk landsdækkende markedsføring i TV, radio og dagblade giver ikke mening for H1, når H1 leverer den form for ydelser, som H1 gør, og når andre former for markedsføring kan tilpasses og målrettes H1’s kunder og potentielle kunder. Den markedsmæssige udvikling understøttet af den teknologiske udvikling har afgørende ændret måden, hvorpå virksomheder markedsfører sig i dag, hvilket må indgå, når ældre afgørelser inddrages ved behandlingen af nye sager.
 Præsentationsdagene er – som det fremgår af de som bilag B fremlagte programmer – startet om morgenen og har sluttet om eftermiddagen. Der har således alle år været tale om en heldagspræsentation.
 Den årlige heldagspræsentation er – som anført – et arrangement, hvor H1 markedsfører sine ydelser, og det er – i overensstemmelse med sædvanlig markedsføringspraksis – H1’s udgangspunkt, at deltagerne ikke skal påføres udgifter ved deres deltagelse. Det er baggrunden for, at H1 vederlagsfrit har tilbudt deltagerne mad og drikke på præsentationsdagene.
 H1 har tilbudt deltagerne en frokost, hvor der er sandwichs og enkelte ikke-sandwich muligheder. Der har været og er fortsat tale om en stående frokost. Kuvertprisen udgjorde 159 kr. inkl. drikkevarer i 2011,” og kuvertprisen har været i samme størrelsesorden de øvrige år.
 Der er endvidere intet grundlag for SKAT’s udsagn om, at der må “være tale om en større buffet”, jf. afgørelsen side 17, idet det bemærkes, at frokosten – som anført ovenfor – har bestået af sandwichs og enkelte ikke-sandwich muligheder.
 Det er heller ikke udtryk for særlig luksus eller lignende, at H1 har tilbudt deltagerne et stykke morgenbrød med pålæg og/eller et stykke wienerbrød forud for præsentationsdagens egentlige start. Præsentationsdagen er – som anført – for alle H1’s kunder og alle potentielle kunde, og nogle af disse kommer fra [...] og [...]. En deltager fra [...] eller [...] skal tidligt op og afsted for at kunne være tilstede på præsentationsdagen kl. 9, og spiser man morgenmad f.eks. kl. 5.30, har de fleste brug for et eller andet at spise inden frokost.
 Drikkevarerne til morgenbrødet og frokosten og de øvrige pauser er ligeledes udtryk for en reel nødvendighed, da man ikke kan


text:
forlange, at deltagerne – hvis de vil undgå ekstraomkostninger – skal drikke af hanen på toiletterne eller undvære drikkelse gennem hele dagen.
 Præsentationsdagene har – som anført indledningsvist – udviklet sig, men de grundlæggende forhold, som er beskrevet i afsnit 1-3, har været uændrede i hele perioden.
 Som det fremgår af de som bilag B fremlagte programmer for 2010, blev præsentationsdagen i 2010 (efter 6-7 timer med indlæg om H1’s løsninger) afsluttet med punkterne “H1 [...] Prisuddeling”, ” Koncert med [...]” og “Networking, vin og snacks”.
 Networking og musik er ikke længere del af selve præsentationsdagen, idet man i 2011, hvor man også besluttede at fokus skulle være på samtlige H1’s løsninger (i stedet for kun [...]-løsningerne), traf beslutning om, at networking og musik var noget, som skulle ligge efter præsentationsdagens afslutning. Præsentationsdagen er således i årene 2011-2014 (og i de efter følgende år) blevet afsluttet i forbindelse med prisuddelingen, jf. f.eks. punktet “Awards og Afslutning” i programmet for 2011 (bilag B). Efter præsentationsdagens afslutning har de deltagere, som har haft lyst her til, haft mulighed for at blive på konferenceområdet og networke med andre deltagere, mens der er har været spillet musik.
 Muligheden for “networking” efter præsentationsdagens afslutning er en mulighed, som H1 har faciliteret i lyset af, at medarbejdere fra mange kunder og potentielle kunder har afsat en hel arbejdsdag til at høre om H1′ s produkter og løsninger. Når det er tilfældet, er det naturligt at sikre disse personer en mulighed for at “networke” lidt på tværs af virksomheder – ikke mindst fordi H1 og H1’s løsninger vil være et oplagt samtaleemne.
 I forhold til H1’s prisuddeling, som har været en del af præsentationsdagen i årene 2010 til 2014, bemærkes det, at der ikke er tale om underholdning. Prisuddelingen er tværtimod en del af markedsføringen af H1 og relaterer sig til H1-løsninger.
 5. H1’s juridiske argumentation
 Som anført indledningsvist, er udgifterne forbundet med præsentationsdagen efter H1’s opfattelse omfattet af ligningslovens § 8, stk. 1, med den virkning, at udgifterne kan fradrages fuldt ud.
 SKAT’s afgørelse indeholder bemærkninger, som giver anledning til at indlede H1’s juridiske argumentation med et mere generelt afsnit i pkt. 5.1 om det foreliggende juridiske spørgsmål og den systematik, som skal avendes ved vurderingen af spørgsmålet. Herefter følger som pkt. 5.2 et afsnit med H1’s bemærkninger til den konkrete vurdering, mens afsnit 5.3 indeholder H1’s bemærkninger til afgørelserne fremhævet i SKAT’s afgørelse af 8. september 2014.
 SKAT har i sin afgørelse af 8. september 2014 – hvori SKAT har vurderet, at udgifterne har karakter af repræsentationsudgifter – bl.a. anført, at der ” [v]ed afgrænsningen af repræsentationsudgifter over for reklameudgifter [skal] ses på sammenkomsten og anledningen hertil”, jf. afgørelsens side 16.
 H1 er enig i, at der ved den skattemæssige behandling af udgifterne til præsentationsdagen skal “ses på sammenkomsten og anledningen hertil”. Sigtet er imidlertid mere end en afgrænsning af repræsentationsudgifter over for reklameudgifter. Den relevante afgræsning er repræsentationsudgifter over for udgifter omfattet af ligningslovens § 8, stk. 1.
 Udgifter omfattet af ligningslovens § 8,


text:
stk. 1,er således mere end blot “reklameudgifter”, jf. bestemmelsens formulering “rejser, reklame og lignende med det formål at opnå salg af varer og tjenesteydelser i det pågældende og senere indkomstår”.
 Når der “ses på sammenkomsten og anledningen hertil”, skal sigtet derfor være at vurdere, om udgifterne er (i) repræsentationsudgifter, (ii) reklameudgift er eller (iii) udgifter, som ligner rejse- og reklameudgifter.
 Repræsentationsudgifter omfattet af ligningslovens § 8, stk. 4, er i lovbemærkningerne (LFF1985-1986.1.51) beskrevet som udgifter, der afholdes ”for at afslutte forretninger eller for at knytte eller bevare forretningsbetingelser”, ligesom det er anført, at repræsentationsudgifter har “karakter af opmærksomhed eller kommerciel gæstfrihed over for forretningsforbindelser” i form af udgifter til “måltider, restaurationsbesøg, ..., afholdelse af jubilæer, ... forretningsindvielser ... , underholdning og fornøjelser”.
 Det er som følge heraf i lovbemærkningernes omtale af repræsentationsudgifter tillige anført, at “[t]ilknytningen til indkomsterhvervelsen er derfor ofte af indirekte karakter og dermed vanskelig at fastlægge”. Heroverfor står udgifter omfattet af ligningslovens § 8, stk. 1, som er afholdt med det udtrykkelige ”formål at opnå salg af varer og tjenesteydelser i det pågældende og senere indkomstår”.
 SKAT’s afgørelse af 8. september 2014 indeholder endvidere “bemærkninger og begrundelse”, som gør det relevant at fremkomme med nogle bemærkninger om den nødvendige systematik for vurderingen af, hvorvidt udgifterne til præsentationsdagen skal behandles efter ligningslovens § 8, stk. 1, eller § 8, stk. 4.
 SKAT har i sin afgørelse i afsnit 1.4 om “SKATs bemærkninger og begrundelse” bl.a. anført følgende på side 17:
 “Dette sammenholdt med at det er inviterede der deltager medfører at undtagelsesbestemmelsen med at et arrangement kan have en så reklamemæssige effekt, at udgifterne kan fratrækkes som reklameudgifter, ikke kan finde anvendelse i det konkrete tilfælde, da der efter SKATs opfattelse ikke er adgang for offentligheden eller for en større ubestemt kreds af personer.
 ... er det SKATs opfattelse at kunder er inviteret som udslag af kommerciel gæstfrihed, hvorfor udgifterne også ud fra denne betragtning skal anses som repræsentationsudgifter med begrænset fradragsret efter ligningslovens § 8, stk. 4.”
 SKAT’s “bemærkninger og begrundelse” indeholder således omtale af “undtagelsesbestemmelsen” før omtalen af SKAT’s konklusion i forhold til spørgsmålet om, hvorvidt udgifterne til præsentationsdagen ifølge SKAT skal anses som udtryk for repræsentationsudgifter eller reklameudgifter.
 Det er efter H1’s opfattelse ikke udtryk for en korrekt retsanvendelse.
 “Undtagelsesbestemmelsen” er omtalt i lovbemærkningerne og foreskriver, at arrangementer, som må anses for repræsentation, under visse omstændigheder alligevel kan betragtes som fuldt fradragsberettigede reklameudgifter. Det vil ifølge lovbemærkningerne kunne være tilfældet, “hvor der åbnes adgang for offentligheden eller for en større og ubestemt kreds af personer”.
 Det er som følge heraf væsentligt, at “undtagelsesbestemmelsen” ikke indgår ved den forudgående vurdering af, om udgifterne relaterer sig til (i) repræsentation, (ii) reklame eller (iii) aktiviteter, der ligner reklame.
 Det skyldes, at det – som det fremgår af lovbemærkningerne – er “karakteristisk for reklameudgifter, at de normalt afholdes over for en ubestemt kreds af kunder eller potentielle kunder”, hvilket er en mere snæver afgrænsning end afgræsningen i undtagelsesbestemmelsen (“offentligheden” og “en større og ubestemt kreds af personer”).
 Vurderingen af,


text:
om en udgift relaterer sig til repræsentation, reklame eller en aktivitet, som ligner reklame, bliver fejlbehæftet, når SKAT – som det er sket i afgørelsen af 8. september 2014 – inddrager “undtagelsesbestemmelsen” i vurderingen. Det kommer således til at indgå i vurderingen, om der er adgang for “offentligheden”, selvom adgang for “offentligheden” ikke er et relevant kriterium i forhold til spørgsmålet om, hvorvidt der foreligger reklame eller lignende aktivitet.
 Sammenfattende er det derfor H1’s opfattelse, at SKAT først må vurdere, om udgifterne til præsentationsdagen relaterer sig til (i) repræsentation, (ii) reklame eller (iii) aktiviteter, der ligner reklame. Er konklusionen, at præsentationsdagen er udtryk for repræsentation, må det vurderes, om undtagelsesbestemmelsen finder anvendelse.
 5.2. H1’s bemærkninger til den konkrete vurdering af udgifter relateret til præsentationsdagen
 H1’s udgifter til præsentationsdagen er afholdt med det formål at opnå salg af H1’s tjenesteydelser, jf. de i afsnit 1 beskrevne udtrykkelige og konkrete krav til H1’s marketingsafdeling om at generere og influere (i) et bestemt antal “opportunities” (“VCR”), (ii) et angivet USD-millionbeløb i “pipeline” (“VLRC”), og (iii) et angivet USD-millionbeløb i “Win Revnue”.
 Præsentationsdagens program har alle år indeholdt ca. 4 til 4 1⁄2 timers programpunkter om H1’s løsninger og ydelser og de sammenhænge, hvori de indgår. Den angivne samlede varighed af programpunkterne er efter fradrag af en formiddagspause, en frokostpause og en eftermiddagspause, som blev indlagt, da det er helt urealistisk at gennemføre 4 timers oplæg uden pauser og uden mad og drikkevarer.
 I relation til SKAT’s indsigelse om, at programmet er specifikt rettet mod personer med kendskab til IT bemærkes det, at det – som anført i lovbemærkning er – er “karakteristisk for reklameudgifter, at de normalt afholdes overfor en ubestemt kreds af kunder og potentielle kunder”. H1 sælger IT-ydelser, og H1’s kunder og potentielle kunder er virksomheder med behov for de IT-løsninger, som H1 leverer. Det er derfor helt naturligt – og i overensstemmelse med lovbemærkningerne – at præsentationsdagens program er rettet mod virksomheder, der er mulige købere af H1’s løsninger.
 Med henvisning til Højesterets afgørelse i SKM2008.84.HR, som SKAT har fremhævet i sin afgørelse af 8. september 2014, bemærkes det endvidere, at begrænset fokus på virksomhedens egne produkter og ydelser er et forhold, som Højesteret har henvist til som begrundelse for, at udgifterne til et arrangement måtte anses for repræsentationsudgifter. Det fremgår således af Højesterets præmisser, at der var “eksterne foredragsholdere, som ikke blot skulle informere om og reklamere for Krambodens produkter, men tillige inspirere og underholde deltagerne”. H1’s fokus på sine IT-løsninger og ydelser er også som følge heraf uegnet til at danne grundlag for et synspunkt om, at præsentationsdagene ikke har karakter af en aktivitet, der er eller ligner reklame.
 I forlængelse af formålet med præsentationsdagen har præsentationsdagens målgruppe gennem alle år været samtlige H1’s kunder og samtlige potentielle kunder, hvilket er afspejlet i H1’s annoncering af præsentationsdagen, jf. afsnit 2 ovenfor.
 Når målgruppen har været samtlige kunder og samtlige potentielle kunder, foreligger der en aktivitet, der er afholdt over for en “ubestemt kreds af kunder og potentielle kunder”,


text:
jf. lovbemærkningernes karakteristik af reklameudgifter.
 Det forhold, at der i tillæg til annonceringen gennem kanaler som Computerworld, H1’s hjemmeside, Facebook, Linkedln og YouTube har været sendt invitationer til H1’s kunder og nogle potentielle kunder, ændrer ikke ved, at målgruppen for præsentationsdagen har været samtlige kunder og samtlige potentielle kunder, og at alle – bortset fra direkte konkurrenter – har været velkomne. Der henvises tillige til afgørelsen refereret i TfS.2000.821, hvor Landsskatteretten fandt, at et arrangement havde været åbent for en større, ubestemt kreds af personer, selvom der var blevet udsendt 1500 indbydelser. Hertil kommer, at det – selv hvis samtlige potentielle kunder rent faktisk kunne identificeres – ville være umuligt at sende e-mailinvitationer til samtlige potentielle kunder på lovlig vis, jf. markedsføringslovens forbud mod uanmodet henvendelse.
 Maden og drikkevarerne har endvidere ikke på nogen måde haft karakter af luksus eller på anden måde ligget ud over det rimelige. Maden er sammenlignelig med traktementet omtalt i afgørelsen refereret i TfS.2000.821 , som bestod af “[s]alat, frikadeller, pindemad og sandwiches m.m.” , og som blev kategoriseret som en lettere anretning. Maden og drikkevarerne har endvidere ikke taget fokus fra programpunkterne, idet mad og drikkevarer alene har været tilbudt i pauserne.
 Sammenfattende bemærkes det, at omdrejningspunktet for præsentationsdagene på ingen måde har været mad, drikkevarer, networking eller underholdning. Omdrejningspunktet har derimod ved alle præsentationsdagene været præsentation af H1’s løsninger og ydelser gennem en lang række programpunkter.
 H1’s fokus på præsentationsdagenes formål og program er i overensstemmelse med Skatterådets afgørelse i SKM2015.361.SR, hvoraf følgende fremgår:
 “Som X-arrangement er beskrevet er det SKATs opfattelse, at arrangementet må anses for afholdt for at fastholde eller tilknytte nye forretningsbetingelser.
 Skatterådet tiltræder SKATs indstilling og begrundelser.”
 Som det fremgår af afgørelsen, må det – også efter Skatterådets opfattelse – ved den skattemæssige udgiftskategorisering indgå, hvor hovedvægten i et arrangement ligger. Det må vurderes, om hovedvægten i arrangement er lagt på reklame, eller om arrangementet primært har karakter af kommerciel gæstfrihed.
 Udgifterne til præsentationsdagen må herefter i overensstemmelse med præsentationsdagens formål og indhold anses for udgifter, der ligner reklameudgifter, og som er afholdt “med det formål at opnå salg af varer og tjenesteydelser i det pågældende og senere indkomstår”, jf. ligningslovens § 8, stk. 1.
 Måtte Landsskatteretten konkludere, at udgifterne til præsentationsdagen i skattemæssig henseende skal betragtes som repræsentationsudgifter, er det H1’s opfattelse, at undtagelsesbestemmelsen, der er omtalt i lovforarbejderne og i SKAT’s afgørelse af 8. september 2014, finder anvendelse, idet præsentationsdagen har meget betydelig reklameværdi og er åben for offentligheden, ligesom der kun tilbydes sandwichs mv.
 I relation til afgørelsen refereret i SKM2013.378.HR (og i UfR.2013.2283/2H) bemærkes det, at det pågældende arrangement med præsentation af luksusbiler havde en helt anden karakter end H1’s præsentationsdage. I invitationen til arrangementet var der bl.a. anført, at “[d]u er velkommen med ledsager til at indtage ovenstående sammen med diverse kulinariske delikatesser og et internationalt udvalg af drikkevarer ... “. Den administrerende direktør og medejer af den bilsælgende virksomhed, som stod for arrangementet, forklarede endvidere bl.a., at “[d]eres kunder er travle og forkælede


text:
mennesker, og derfor skal de lokkes med andet end biler. Det er vigtigt, at køberne har deres partnere med, for at de kan træffe beslutning om køb af en så dyr bil. Også derfor skal der være andet end biler at se på og opleve, f.eks. smykker og andre luksusvarer samt underholdning”. I forlængelse fremgår det af landsrettens præmisser, at “[i]ndholdet af de to arrangementer bestod i væsentlig grad af underholdning, bespisning og servering af drikkevarer”, ligesom det i Højesterets afgørelse er anført, at “arrangementerne samlet set efter Højesterets opfatteIse [havde] karakter af kommerciel gæstfrihed ... “.
 For så vidt angår afgørelsen refereret i SKM2002.535.HR (og i UfR.2003.103/2H) bemærkes det, at der var tale om en jubilæumsreception, som på ingen måde kan sammenlignes med H1’s præsentationsdage. Det fremgår udtrykkeligt af lovbemærkningerne til ligningslovens § 8, stk. 4, at udgifter til “afholdelse af jubilæer” er et typisk eksempel på repræsentationsudgifter. Hertil kommer, at arrangementet – som anført i annonceringen og som anført i Højesterets præmisser – var for “kunder og forretningsforbindelser” i modsætning til H1’s præsentationsdage, hvor målgruppen var samtlige H1’s kunder og samtlige potentielle kunder. Der var endvidere ikke tale om et heldagsarrangement, men en reception mellem 13-17, hvorfor det ikke var nødvendigt i forhold til deltagernes mulighed for at gennemføre arrangementet, at der var mad og drikkevarer.
 I forhold til afgørelsen refereret i SKM2008.84.HR (og i UfR.2008.908H) bemærkes det, at arrangementet – som anført i Højesterets præmisser – alene var for den arrangerende virksomheds “forretningsforbindelser”, hvilket som anført adskiller sig fra H1’s præsentationsdage, hvor målgruppen var samtlige kunder og samtlige potentielle kunder.
 Afgørelsen refereret i SKM2001.452.VLR adskiller sig – ligesom de tre netop omtalte afgørelser – fra H1’s præsentationsdage derved, at det pågældende arrangement alene var for “kunder, leverandører og forretningsforbindelser”, jf. den i afgørelsen citerede annonce og landsrettens begrundelse. Arrangementets karakter var endvidere fundamentalt forskellig fra H1’s præsentationsdage, da der var tale om en reception, som blev afholdt for at fejre; at virksomheden var “flyttet til nye og tidssvarende lokaler”. Hertil kommer, at det udtrykkeligt fremgår af lovbemærkninger til ligningslovens § 8, stk. 4, at udgifter til ” forretningsindvielser” er et typisk eksempel på repræsentationsudgifter. Receptionen var endvidere fra kl. 13-17, og det var derfor ikke nødvendigt i forhold til deltagernes mulighed for at gennemføre arrangement, at der var mad og drikkevarer.
 I relation til afgørelsen refereret i TsF.1999.254.VLR var der – som anført i gengivelsen af SKAT’s procedure bemærkninger – tale om et arrangement afholdt af en revisionsvirksomhed, hvor omdrejningspunktet var et foredrag af “luftkaptajn Stefan G. Rasmussen, der fik sit livs udfordring den 27/12 1992, da han nødlandede med sit fly “. Arrangementet kan på ingen måde sammenlignes med H1’s præsentationsdage, idet der – som anført i gengivelse af SKAT’s procedurebemærkninger – var tale om et arrangement, der “ikke [havde] til formål at skaffe øget omsætning, og det var det også uegnet til, idet dets reelle substans, Stefan G. Rasmussens foredrag, var uegnet til at udbrede kendskabet til revisionsvirksomheden og dens ydelser”.
 Sammenfattende bemærkes det, at


text:
arrangementerne behandlet i de af SKAT nævnte afgørelser ikke er sammenlignelige med H1’s præsentationsdag, der er et heldagsarrangement for kunder og potentielle kunder, hvor omdrejningspunktet har været præsentation af H1’s løsninger og ydelser gennem en lang række programpunkter.”
 Sagen drejer sig om skattemæssigt fradrag for udgifterne afholdt til H1’s arrangement “[Præsentationsdag]” (tidligere afholdt i en anden form under navnet [Præsentationsdag]) i indkomståret 2011.
 I forbindelse med udbredelsen af arrangementet til de øvrige nordiske lande, rebrandede H1 arrangementet og ændrede fokus fra [...]løsningers understøttelse af virksomheden til også at omfatte H1’s øvrige brands ud over [...]. Fokus blev således i højere grad rettet mod intelligente it-løsninger, der kan effektivisere processerne i den enkelte virksomhed, og derved skabe markant mere værdi for de enkelte forretninger. Af denne årsag blev arrangementet målrettet beslutningstagere inden for en bred vifte af forretningsområder fremfor hovedsageligt IT-kyndige, som det tidligere var tilfældet.
 Arrangementet blev fortsat afholdt i samarbejde med et udvalg af H1’s samarbejdspartnere, som er andre IT virksomheder, som enten sælger H1’s løsninger [til]slutkunden, eller som H1 samarbejder med i forbindelse med markedsføring og uddannelse osv. H1’s samarbejdspartnere betaler H1 et honorar for at have en standplads på [Præsentationsdagen] med henblik på markedsføring og reklame over for de fremmødte deltagere.
 Formålet med [Præsentationsdagen] er, at H1 og samarbejdspartnerne kan præsentere og synliggøre nye og eksisterende totalløsninger og skabe opmærksomhed om nye tiltag inden for IT-branchen. H1 anvender samtidigt arrangementet i markedsførings- og reklameøjemed for at gøre generelt opmærksom på H1’s tilstedeværelse på det danske marked. En stor del af det reklamemateriale, som H1 bruger og har tilgængelig på selskabets hjemmeside, f.eks. videoklip, og produkt- og markedsføringspræsentationer, er således optaget i løbet af arrangementet.
 I sagens natur er målgruppen for [Præsentationsdagen] H1’s kunder og potentielle kunder. Fokus var tidligere på kundernes og de potentielle kunders IT-interesserede medarbejdere, men som følge af ændret fokus i 2011, blev fokus udvidet til ud over ITinteresserede medarbejdere, også at omfatte beslutningstagere i dansk erhvervsliv, herunder CEOs, CFOs, CIOs og CMOs, Supply Chain Managers og HR-ansvarlige. Deltagerne spænder vidt fra alle typer af virksomheder, offentlige myndigheder og studerende til privatpersoner.
 Personer, der modtog en invitation, var allerede eksisterende kunder, der fremgik af H1’s kartotek, eller personer der har deltaget ved tidligere arrangementer.
 Facebook via en oprettet facebook gruppe, “[Præsentationsdagen]”.
 Derudover reklamerede H1’s samarbejdspartnere også hver især for arrangementet.
 H1 gjorde således en stor indsats for at nå ud til en bredere kreds af personer med budskabet om arrangementet. Det var således ikke alene H1’s eksisterende kunder, der blev inviteret. Derimod handlede [Præsentationsdags] arrangementet om at udbrede kendskabet til H1’s produkter så meget som muligt, herunder at nå ud til en lang række nye og potentielle kunder.
 General session 1: “[...]” – [...], Senior VP Marketing and Communication, H1
 General session 2: “[...]” – [ekstern oplægsholder A] & [...], H1
 Lokaleleje, teknik, forplejning’ – afregning event bureau
 Afslutning mellem kl. 16 – kl. 17
 Selskabet er ikke i besiddelse af billeder af frokostbuffeten i 2011. Buffeten, der – som det fremgår af oversigten


text:
– havde en pris på kr. 159 pr. person, var imidlertid svarende til frokostbuffeten ved [Præsentationsdagen] i 2010. Der var tale om en lettere anretning med sandwich og enkelte andre småretter, som kunne spises i en bid, da der var tale om en stående buffet.
 SKAT har forhøjet H1’s skattepligtige indkomst for indkomståret 2011 med kr. 2.220.686 (75 % af kr. 2.960.915 svarende til H1s andel af de samlede omkostninger til [Præsentationsdag] på kr. 3,0 millioner).
 Ved afgørelsen har SKAT for det første lagt vægt på, at det primære formål med arrangementet ifølge SKATs antagelse var en “service” overfor såvel eksisterende som potentielle kunder og forretningsforbindelser (samarbejdspartnere), samt at deltagerkredsen ifølge SKATs antagelse var en bestemt kreds af personer i form af selskabets kunder, potentielle kunder, samt forretningsforbindelser. Dette begrundes bl.a. med følgende forhold:
 Begrebet “repræsentation” er ikke defineret i selve lovteksten, men det fremgår af forarbejderne til ligningslovens § 8, stk. 4, at repræsentationsudgifter kan beskrives som udgifter, som en skatteyder afholder for at få afsluttet forretninger eller for at knytte eller bevare forretningsforbindelser, og de er afholdt over for personer, som ikke er knyttet til virksomheden som medarbejdere. Repræsentationsudgifter har karakter af opmærksomhed eller kommerciel gæstfrihed over for forretningsforbindelser og er således typisk udgifter til måltider, restaurationsbesøg, tobaks- og drikkevarer, gaver etc. Der henvises til skatteministerens bemærkninger til lovforslag L 51 1985-86.
 “Den skatteretlige vurdering beror således på en konkret vurdering af sammenkomsten og anledningen hertil.”
 Samtidig med, at H1 præsenterede sine produkter fik deltagerne mulighed for at følge med udviklingen inden for IT. Arrangementet var samtidig med til at understøtte H1’s position som en af Danmarks førende IT-virksomheder, da det var – og fortsat er – en af de største og mest populære konferencer i den danske IT-branche.
 Hovedvægten i arrangementet var lagt på, at øge bevidstheden om tekniske udfordringer og muligheder inden for IT, nye trends, herunder intelligente IT-løsninger, og præsentere H1 og samarbejdspartnernes produkter og løsninger. Som det fremgår af programmet ovenfor, startede dagen med et fagligt indlæg, “[...]”, der var fælles for alle deltagerne og oplægsholderen var fra H1. Herefter havde deltagerne mulighed for at vælge 5 ud af i alt 45 forskellige tekniske/forretningsmæssige sessioner af hver 30 minutters varighed.
 Efterfølgende var der endnu et fælles fagligt indlæg, “[...]” ved [ekstern oplægsholder A] og H1’s innovationschef [...]. [...].
 SKAT anser det faglige indlæg med [ekstern oplægsholder A] for at være underholdning, fordi der er tale om en offentlig kendt person. Det fremgår af SKATs afgørelse, at “(... ) underholdning (dels af en kendt konferencier ([ekstern oplægsholder A]) en prisoverrækkelse, samt koncert med en kendt international sanger ([...])).”
 Den del af arrangementet, der kan karakteriseres som kommerciel gæstfrihed – [det musikalske indslag], der foregik efter den egentlige afslutning på dagen, samt forplejningen til arrangementet – er af uvæsentligt omfang i forhold til, hvor stor vægt, der var lagt på det faglige indhold og dermed den reklameværdi H1 opnåede ved arrangementet.
 Modsat vedrører de afgørelser, hvor udgifterne blev anset for omfattet af den begrænsede fradragsret for