text:
Lynetteholmen – en tikkende naboretlig bombe?
 Regeringen og Københavns Kommunes overborgmester indgik den 5. oktober 2018 en principaftale om at anlægge en ny ø, Lynetteholmen, mellem Nordhavn og Refshaleøen i Københavns Havn på 2 mio. m2. Naturtro illustrationer af fremtidsvisionen florerer på digitale medier: https://www.lynetteholmen.com/
 Et bredt flertal i Folketinget (V, LA, K, S, DF, RV og SF) tilsluttede sig principaftalen den 25. oktober 2018. Et bredt politisk flertal i Københavns Borgerrepræsentation (S, ALT, RV, SF, V, K, DF og LA) godkendte ligeledes den 22. november 2018 principaftalen om anlæg af Lynetteholmen.
 Efterfølgende har der i den offentlige debat været meget fokus på projektet i forbindelse med udarbejdelse af VVM redegørelsen (undersøgelse om projekters væsentlige indvirkninger på miljøet), som nu har været i høring.
 Planen om nyt naturskønt og samtidig storbynært boligområde for op til 35.000 mennesker (og tilsvarende antal arbejdspladser), som på én gang kan løse problemer med stigende boligpriser i hovedstaden og truslen om klimaskabte flodbølger mod Københavns centrum, fremstår allerede meget konkret. Dette selvom det skønnes at ville tage op mod 50 år at gøre projektet færdigt.
 Realisering af planen kræver nemlig opfyldning af meget stor mængde jord for at skabe den nye ø. Og selvom opfyldningen ikke planlagt til at skulle påbegyndes før om et par år, er der allerede rejst massiv kritik af nogle af de forslag, der er blevet fremlagt, for hvordan jorden skulle fragtes igennem København. Ifølge et af disse forslag skal jorden køres gennem byen på ca. 1 mio. lastvognstog, hvilket med den planlagte etableringstid vil svare til 72 lastbiler igennem København hver dag i 30 år. Dette kunne fx ske ad vejen Forlandet ved Magretheholmen på Amagers nordspids.
 Der er imidlertid fortsat tale om forslag og By og Havn, som ejes af Københavns Kommune og Staten i fællesskab, undersøger også muligheden for at fragte opfyldningsjorden ad vandvejen.
 Planen for Lynetteholmen er således ikke endeligt vedtaget og før projektet kommer dertil hvor der skal transporteres jord til den nye ø, skal VVM-redegørelsen offentliggøres, som præsenterer resultatet af en undersøgelse af miljøkonsekvenserne ved det kolossale anlægsprojekt. I den forbindelse har borgere, virksomheder og interesseorganisationer haft mulighed for at gøre indsigelse, og den endelige rapport er således på vej og skal indgå i beslutningen om projektets nærmere udformning.
 Som det fremgår, kan anlæggelsen af den nye ø få store konsekvenser for naboerne til en eventuel transportkorridor gennem byen. Der kan derfor fremhæves en række eksempler fra retspraksis, der viser, hvor grænsen går for hvad man egentlig skal acceptere som nabo i lignende situationer og hvornår man vil kunne forvente erstatning.
 I U 1999.353 H fandt Højesteret eksempelvis, at en sådan grænse var overskredet, da støjgenerne fra et nyt større vejanlæg, anlagt mere end 80 meter fra beboelse, var så omfattende, at der måtte ydes erstatning til de påvirkede ejere af en nærliggende ejendom, som de mente, havde mistet værdi. Højesteret lagde afgørende vægt på en vurdering af hvorvidt støjgenerne, og andre ulemper i øvrigt, overskred grænsen for ”hvad der med rimelighed må påregnes som


text:
led i den almindelige samfundsudvikling på trafikområdet”. I den forbindelse foretog man en konkret bedømmelse af blandt andet støjniveauet, trafikintensiteten og ejendommens beliggenhed.
 Ved syn og skøn var nedgangen i ejendommens værdi som følge af motorvejsanlægget ansat til 550.000 kr. Højesteret fastsatte skønsmæssigt erstatningen til 250.000 kr. At erstatningen ikke blev de fulde 550.000 kr., hænger sammen med, at erstatning i naboretlige sager kun gives for den gene, som overstiger, hvad man ”...må påregne som led i den almindlige samfundsudvikling”. I tilfældet Lynetteholmen er der næppe nogen af beboerne på Margreteholm, som ved erhvervelse af deres boliger havde overvejet muligheden af, at der ville blive bygget et ny ø ved siden af deres boligområde. Så der ses her at være mulighed for, at værditabet på ejendommene ikke vil være påregneligt og at der dermed skal betales fuld erstatning, som det bl.a. skete i sagen om Tvillingehusene i Ikast.
 I en tilsvarende sag om gener var vejanlæg, U 1999.598 H, også kendt som ”Viborg-sagen”, fandt Højesteret omvendt, at støjgener fra en nyetableret vej i det centrale Viborg, ikke oversteg ”hvad der med rimelighed må påregnes som led i den almindelige samfundsudvikling på trafikområdet”. På samme måde som i den førnævnte sag, foretog man også en konkret vurdering af flere faktorer og man lagde i den forbindelse særlig vægt på at ejendommen, tilhørende den påvirkede ejer, lå i et centralt område af Viborg by, ”med en betydelig trafikintensitet og heraf følgende trafikstøjbelastning”. Desuden var vejen anlagt som en del af en lokalplanbaseret udvikling for netop at forbedre forholdende i det pågældende område. Af disse hensyn fandt Højesteret at den føromtalte tålegrænse ikke var overskredet og dette gjaldt også selvom den nyetablerede vej medførte en væsentlig støjmæssig merbelastning af de påvirkede ejendomme.
 I U 2008.677 H vurderede Højesteret ligeledes, at de øgede støjgener, som følge af udbygningen af en motortrafikvej, ikke overskred tålegrænsen for hvad der ”med rimelighed måtte påregnes som led i den almindelige samfundsudvikling på trafikområdet”. Sagen drejede sig alene om spørgsmålet om, hvorvidt tålegrænsen for ejeren af en nærliggende lystejendom var overskredet i forbindelse med udbygningen af en 2-sporet motortrafikvej til en 4-sporet motorvej og den dertilhørende forøgede støjbelastning. I forbindelse med ombygningen var ejeren allerede af ekspropriationsmyndighederne tilkendt 75.000 kr. som erstatning for værdiforringelsen, som følge af det nyetablerede vejanlæg.
 Ejeren indbragte imidlertid sagen for retten for at få tilkendt en forhøjet erstatning – konkret for at finansiere ombygning af ejendommen med henblik på at afhjælpe den støjmæssige merbelastning. Højesteret fandt imidlertid modsat ekspropriationsmyndighederne slet ikke, at tålegrænsen var overskredet og fastslog derfor, at ejeren skulle tilbagebetale den allerede modtagne erstatning på 75.000 til Transportministeriet. Det skal dog bemærkes, at der var uenighed blandt dommerne. Men flertallet fandt altså, at tålegrænsen i dette konkrete tilfælde ikke var overskredet og lagde herved vægt på samme konkrete vurdering, som i de to ovennævnte sager, samt at forskellen i støjbelastning ”alene” udgjorde en forøgelse på 5 dB. Én dommer mente imidlertid, at tålegrænsen faktisk var overskredet og lagde herved vægt på, at

type: other


text:
ekspropriationsmyndighederne allerede havde udbetalt erstatning og at man i den forbindelse havde inddraget alle relevante oplysninger samt Højesterets tidligere praksis.
 I forhold til Lynetteholmen må det forventes, at Folketinget vedtager en ”anlægslov”, som det er sædvanligt ved store projekter som jernbaner, metrobyggeri, omfartsveje, motorveje og brobyggerier og seneste etablering af Statens Naturhistoriske Museum midt i København. En anlægslov har til formål sikre, at projektet holder sig inden for fastlagte tids-planer og budgetter og at der samtidig varetages de nødvendige hensyn til for eksempel miljø, natur og fredninger og at projektet ikke går i stå på grund af lange klagesagsforløb. Den naboretligt gene for eksisterende beboere omkring anlægget skal således tænkes ind og erstatninger i videst muligt omfang udmåles på forhånd of aftales med de berørte. Ikke blot for egentlig afståelse (ekspropriation) men også for gener.
 Er generne for naboer og øvrige berørte ikke gennemtænkt på forhånd, vil problemerne blot dukke op undervejs, som det fx skete i 2014 under metrobyggeriet. Læs evt. mere her: Aftenarbejde på Metro-byggeriet skal stoppe.
 Af Metrosagen lærte myndighederne, at man for at sikre fremdrift i byggeriet kan indarbejde erstatning for gener i projektplanen og dermed anlægsloven og til gengæld samtidig ved lov afskære de berørtes klagemulighed i klagenævn. Dette skete i 2017 under behandlingen af anlægsloven for Statens Naturhistoriske Museum. Staten fik sin anlægslov og dermed høj grad af sikkerhed for overholdelse af tidsplaner og budgetter og projektet ved Sølvtorvet i København er nu i fuld gang. Til gengæld fik de berørte borgere og virksomheder nu kun mulighed for at gøre indsigelse ved at sagsøge staten, hvilket alt andet lige er en anden opgave end at sende en klare til et klagenævn.
 Men kommer det dertil er det altså den ovennævnte praksis fra Højesteret, som skal tages i betragtning.
 Status for Lynetteholmen
 Projektet vedrørende Lynetteholmen er stadig ved VVM-redegørelsen og By og Havn afventer Miljøstyrelsens svar, som består af de mange høringssvar som styrelsen har modtaget, omkring den 20. december 2019. Først derefter kan man gå videre med projekteringen. Tidsplanen er beskrevet i By og Havns kommissorium for redegørelsen, som kan ses her.
 For bistand vedrørende planretlige sager, herunder indsigelser mod projekter eller planer i nabolaget, ekspropriation og erstatning, kontakt da venligst advokat Nicolai Platzer Funder.
 Kommissorium_VVM_redegoerelse_Lynetteholmen.pdf 328 KB
 Tvillingehusene i Ikast - MAD 2010.968 V 233 KB
 Viborg dommen - U 1999.598 H 225 KB


text:
SkatteMail 2018, uge 45
 I denne SkatteMail kan du bl.a. læse om Danmarkshistoriens største skattesag, som netop er afgjort ved Højesteret. Desuden de nye skattesatser og beløbsgrænser for 2019.
 Sejr til vandsektoren - højesteret har afsagt dom i to pilotsager
 Vandselskaberne vinder Danmarkshistoriens største skattesag
 Højesteret afsiger vigtig dom om værdiansættelse mellem interesseforbundne parter
 Højesteretsdom om omgørelse
 Nyt om skat, uge 45 - Frivillig acontoskat
 Udenlandske lærlinge, praktikanter og studerende - udkast til styresignal
 Fratrædelsesgodtgørelse - afskedigelse sket i strid med proportionalitetsprincippet
 Aktieindkomst - Lån over mellemregningskontoen anses som udbytte
 Afslag på anmodning om henstand med betaling af krav på selskabsskat
 Overdragelse af fast ejendom mellem forældre og børn - Handelsværdi - Kursværdi af latent skat
 Afvisning af klage pga. manglende klageberettigelse
 Fri bil - autocamper - bevisbyrde - kørselsregnskab - kommissionssalg
 Indsætninger på privat og erhvervsmæssige konti - allerede beskattet midler
 Arbejdsudleje - datterselskab - chauffører
 Ekstraordinær genoptagelse - indkomstår - dødsbo
 Højesteret har i dag afsagt dom i de to pilotsager (Hjørring Vandselskab A/S og Hvidovre Vand A/S) og dermed sat et punktum for et særdeles langstrakt sagsforløb. Dommen, som er bemærkelsesværdig klar, slår fast, at SKAT ikke har haft det fornødne grundlag for at til-sidesætte vandselskabernes...
 Forhøjet fradrag og skattekredit
 Højesteret har i en meget klar dom bestemt, at DCF-modellen ikke er egnet som grundlag for at opgøre den skattemæssige værdi af vandselskabernes aktiver. POLKA-værdierne er i stedet et rimeligt udtryk for handelsværdierne. Forbrugerne slipper dermed for skatter i niveauet 36 mia.kr.
 Den 8. november 2018 tog Højesteret stilling til spørgsmålet om, hvorvidt handelsværdien af vandselskaber i Danmark skal værdiansættes ud fra en pengestrømsbaseret (DCF) model eller ud fra en form for kostprisbetragtning.
 Højesteret har givet Skatteministeriet medhold i en principiel sag om omgørelse.
 Højesteret har den 8. november 2018 afsagt domme i de to prøvesager (Hvidovre Vand og Hjørring Vand) vedrørende fastsættelse af de skattemæssige indgangsværdier for vandselskaber. Læs mere
 Den 20. november er der frist for indbetaling af frivillig aconto-skat for selskaber for indkomståret 2018, hvilket giver virksomheden mulighed for at komme en restskat i forkøbet.
 Udkast til styresignal: Udenlandske lærlinge, praktikanter og studerende - udkast til styresignal
 Styresignalet indeholder en praksisændring vedrørende udenlandske lærlinge og praktikanter
 Styresignalet omhandler desuden beskatningen af udenlandske studerende i relation til kildeskattelovens § 8, stk. 2 og artikel 20 i OECD's modeloverenskomst om studerende i dobbeltbeskatningsoverenskomster, herunder de særlige regler for færøske og grønlandske studerende.
 Bindende svar: Fratrædelsesgodtgørelse - afskedigelse sket i strid med proportionalitetsprincippet
 SKM2018.555.SKTST
 Bindende svar: Håndværkerfradrag ved installation af tyverialarm
 Skatterådet bekræftede, at Spørgers kunder kunne fradrage et gebyr betalt up front for installation af tyverialarm, jf. ligningslovens § 8 V, i det omfang at gebyret dækkede arbejdsløn ved opsætning af tyverialarmen. En opgradering af en eksisterende tyverialarm ville kunne fradrages under samme betingelser.
 Skatterådet kunne ikke bekræfte, at kunder kunne fratrække det fulde gebyr efter ligningslovens § 8 V i installationsåret i det tilfælde, at kunden indgik en afdragsordning over 60 måneder med kunden. Der kunne kun fratrækkes udgifter for de faktiske betalte udgifter i


text:
det pågældende indkomståret og ikke finansieringsaftalens pålydende beløb.
 Afgørelse: Aktieindkomst - Lån over mellemregningskontoen anses som udbytte
 Afgørelse: Afslag på anmodning om henstand med betaling af krav på selskabsskat
 Afgørelse: Overdragelse af fast ejendom mellem forældre og børn - Handelsværdi - Kursværdi af latent skat
 Afgørelse: Værdi af gave ved overdragelse af ejendom
 Afgørelse: Afvisning af klage pga. manglende klageberettigelse
 Dom: Fri bil - autocamper - bevisbyrde - kørselsregnskab - kommissionssalg
 Dom: Indsætninger på privat og erhvervsmæssige konti - allerede beskattet midler
 Dom: Arbejdsudleje - datterselskab - chauffører
 Dom: Ekstraordinær genoptagelse - indkomstår - dødsbo
 Med henvisning hertil fandt landsretten, at udtrykket "indkomstår" i forhold til dødsboer må forstås som dødsbobeskatningsperioden, således at skæringsdagen udgør udløbet af indkomstperioden. Landsretten bemærkede i den forbindelse, at det er boets forhold på skæringsdagen, der afgør, om et bo er skattepligtigt, jf. dødsboskattelovens § 6, stk. 1.
 Sagen angik, om der i skatteforvaltningslovens § 29’s forstand var sket en ”ansættelse af indkomst- eller ejendomsværdiskat”, om X havde godtgjort, at selskabets moderselskab oprindelig var kreditor for den nævnte fordring, som via X hævdedes overdraget til Invacare Holdings C.V., og om omgørelse af denne overdragelse i givet fald var mulig, samt om betingelserne i skatteforvaltningslovens § 29, stk. 1, nr. 1-5, for at tillade omgørelse var opfyldt.
 Om skattemæssig værdi af vandselskabers aktiver
 Den skattemæssige indgangsværdi af vandselskabers aktiver skal fastsættes efter den beregningsmetode, hvorved den såkaldte ”POLKA-værdi” opgøres
 Journalnr: 17/0002575
 Klagen skyldes, at SKAT har anset benyttelse af udenlandsk arbejdskraft for arbejdsudleje samt anset selskabet for pligtigt at indeholde og angive arbejdsudlejeskat i udbetalinger til udenlandske arbejdere. Landsskatteretten stadfæster afgørelsen.
 Afsagt: 16-10-2018
 Journalnr: 16/0397587
 Klagen vedrører beskatning af udbetalte rejse- og befordringsgodtgørelser. Landsskatteretten stadfæster afgørelsen.
 Journalnr: 15/1377571
 Klagen vedrører nægtet fradrag for underskud af projekt- og revisionsvirksomhed. Landsskatteretten hjemviser sagen til Skattestyrelsen.
 Journalnr: 15/2967420
 Klagen vedrører nægtet fradrag for underskud af virksomhed og dermed nægtet brug af virksomhedsordningen. Landsskatteretten stadfæster afgørelsen.
 Journalnr: 15/1735333
 Klagen vedrører nægtet fradrag for underskud af virksomhed, rentekorrektion og nægtet fradrag for ejendomsskatter. Landsskatteretten stadfæster fsv. angår underskud og rentekorrektion og giver medhold i fradragsret for ejendomsskatter.
 Journalnr: 16/0152576
 Klagen skyldes, at SKAT ikke har anset klageren for at drive erhvervsmæssig virksomhed. Som konsekvens heraf har SKAT ikke godkendt underskud af klagerens virksomhed og det opsparede overskud i virksomhedsordning er kommet til endelig beskatning. SKAT har videre ikke godkendt fradrag for udgifter vedrørende en ejendom. Landsskatteretten anser virksomheden for erhvervsmæssigt drevet. Landsskatteretten hjemviser spørgsmålet om, ejendommen ud fra en samlet vurdering kan anses for anvendt væsentligt til erhvervsmæssig brug i forhold til ligningslovens § 15 J og 15 K stk. 6.
 Journalnr: 17/0548657
 Journalnr: 14/3278264
 Klagen vedrører beskatning af maskeret udlodning i form af selskabs afholdelse af private udgifter samt værdi af fri jagt. Landsskatteretten nedsætter forhøjelsen.
 Journalnr: 14/3278342
 Udgifter til indbo
 Klagen vedrører nægtet fradrag for udgifter til indbo. Landsskatteretten stadfæster afgørelsen.
 Journalnr: 16/0747442
 Yderlige indkomst
 Klagen vedrører beskatning af yderligere indkomst opgjort på grundlag af bankindsætninger. Landsskatteretten stadfæster afgørelsen.
 Journalnr: 16/1570873
 Yderligere husleje og tilskud
 Klagen vedrører beskatning af


text:
yderligere husleje og indfrielse af husleje anset som tilskud. Landsskatteretten stadfæster afgørelsen.
 Dom T-207/10 Statsstøtte Deutsche Telekom mod Kommissionen
 Statsstøtte - skatteordning, der giver virksomheder med skattemæssigt hjemsted i Spanien mulighed for at afskrive goodwill, der følger af erhvervelser af kapitalandele i virksomheder med skattemæssigt hjemsted i udlandet - beslutning, hvorved støtten erklæres uforenelig med fællesmarkedet og anordnes delvist tilbagesøgt - bestemmelse, der giver mulighed for, at ordningen fortsat kan finde delvis anvendelse - påstand om at det fastslås, at det er ufornødent at træffe afgørelse - fortsat søgsmålsinteressen- berettiget forventning - præcise forsikringer afgivet af Kommissionen - spørgsmålet, om forventningen er berettiget - den berettigede forventnings tidsmæssige anvendelsesområde
 Tidligere dokument: T-207/10 Statsstøtte Deutsche Telekom mod Kommissionen - Dom
 Dom T-399/11 Statsstøtte Banco Santander et Santusa mod Kommissionen
 Statsstøtte - bestemmelser vedrørende selskabsskat, der giver virksomheder, som har skattemæssigt hjemsted i Spanien, mulighed for at afskrive goodwill, der følger af erhvervelser af kapitalandele i virksomheder, som har skattemæssigt hjemsted i udlandet - afgørelse, der erklærer støtten uforenelig med det indre marked og kræver tilbagesøgning heraf - begrebet statsstøtte - selektivitet - referencesystem - undtagelse - forskelsbehandling - begrundelsen for forskelsbehandlingen - virksomheder, der er omfattet af foranstaltningen - berettiget forventning
 Tidligere dokument: T-399/11 Statsstøtte Banco Santander et Santusa mod Kommissionen - Dom
 Tidligere dokument: T-399/11 RENV Statsstøtte Banco Santander et Santusa mod Kommissionen - Dom
 Dom T-399/11 RENV Statsstøtte Banco Santander et Santusa mod Kommissionen
 Dom C-575/17 Frie kapitalbevægelser Sofina m.fl.
 Præjudiciel forelæggelse - frie kapitalbevægelser - kildeskat af bruttobeløbet af indenlandsk udbytte, der udbetales til ikke-hjemmehørende selskaber - udskydelse af beskatning af udbytte udloddet til hjemmehørende selskab i et underskudsår - forskellig behandling - begrundelse - sammenlignelighed - afbalanceret fordeling af beskatningskompetencen mellem medlemsstaterne - effektiv skatteopkrævning - proportionalitet - forskelsbehandling
 Tidligere dokument: C-575/17 Frie kapitalbevægelser Sofina m.fl. - Dom
 Tidligere dokument: C-575/17 Frie kapitalbevægelser Sofina m.fl. - Indstilling
 Tidligere dokument: C-575/17 Sofina m.fl. - Ny sag
 Dom C-679/17 Frie kapitalbevægelser Huijbrechts
 Præjudiciel forelæggelse - frie kapitalbevægelser - restriktioner - skatte- og afgiftslovgivning - arveafgift - skovområder, der forvaltes på en bæredygtig måde - fritagelse - beskyttelse af skovarealet
 Tidligere dokument: C-679/17 Frie kapitalbevægelser Huijbrechts - Dom
 Dom C-480/17 Etableringsfrihed Montag
 Præjudiciel forelæggelse - etableringsfrihed - direkte beskatning - indkomstskat - mulighed for at fradrage bidrag, der er indbetalt til en erhvervsmæssig pensionsordning og en privat pensionsordning - ikke muligt for ikke-hjemmehørende
 Tidligere dokument: C-480/17 Etableringsfrihed Montag - Dom
 Tidligere dokument: C-480/17 Montag - Ny sag
 ÆNDRINGSFORSLAG - Proposal for a Regulation of the European Parliament and of the Council establishing the "Fiscalis" programme for cooperation in the field of taxation
 ÆNDRINGSFORSLAG 15 - 120 - Udkast til betænkning Selskabsbeskatning af en væsentlig digital tilstedeværelse
 ÆNDRINGSFORSLAG 30 - 183 - Udkast til betænkning Et fælles system for en skat på indtægter fra levering af visse digitale tjenester
 Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING om fastlæggelse af "Fiscalisprogrammet" for samarbejde på beskatningsområdet
 Indberetningsvejledning om beholding, udbytte, udlodning og geninvestering i investeringsbeviser mv. 2018
 Indberetningsvejledning om køb og salg af investeringsbeviser


text:
mv. 2018
 Indberetning af pensionsbidrag og pensionsstatistik (CPS) 2018
 Indberetningsvejledning om Pensiondiverse 2018
 Referat af møde i Skattekontaktudvalget den 2. oktober 2018
 Ændring af bekendtgørelse om identifikation og indberetning finansielle konti med tilknytning til udlandet
 Oprettelsesdato: 08-11-2018
 Høringsfrist: 22-11-2018
 Henvendelse af 7/11-18 fra Skatteborgerne.dk vedrørende opfordring til at trække lovforslaget tilbage
 Spm. om kommentar til henvendelsen af 7/11-18 fra Skatteborgerne.dk vedrørende opfordring til at trække lovforslaget tilbage, til skatteministeren
 L 30 Forslag til lov om ændring af kildeskatteloven, ligningsloven, lov om skattenedslag for seniorer og lov om forsøg med et socialt frikort. (Afbureaukratisering af forskerskatteordningen, genoptagelse af afgørelser om skattenedslag, skattefrihed for godtgørelse til thalidomidofre m.v.).
 Henvendelse af 6/11-18 fra Stig Bentsen vedrørende skattenedslag til seniorer
 Spm. om, hvordan ministeren vil sikre, at man ikke kan flytte sine medarbejdere rundt internt i virksomheden til lav beskatning for forskerskatteordninger i forskellige lande, til skatteministeren
 Spm. om kommentar til henvendelsen af 6/11-18 fra Stig Bentsen vedrørende skattenedslag til seniorer, til skatteministeren
 L 30 - svar på spm. 3 om, hvordan ministeren vil sikre, at man ikke kan flytte sine medarbejdere rundt internt i virksomheden til lav beskatning for forskerskatteordninger i forskellige lande, fra skatteministeren
 L 31 Forslag til lov om indgåelse af dobbeltbeskatningsoverenskomst og tilhørende protokol mellem Danmark og Armenien.
 Betænkning afgivet den 8. november 2018
 Spm. om, hvilken rolle dobbeltbeskatningsoverenskomster generelt set har spillet af rolle i sagerne om svindel med udbytteskat, til skatteministeren
 Spm. om, hvordan det sikres, at dobbeltbeskatningsoverenskomster generelt set er med til at sikre, at der ikke kan kræves ubetalt udbytteskat tilbage, til skatteministeren
 L 32 Forslag til lov om indgåelse af dobbeltbeskatningsoverenskomst og tilhørende protokol mellem Danmark og Japan.
 L 33 Forslag til lov om indgåelse af protokol om ændring af dobbeltbeskatningsoverenskomsten mellem Danmark og Nederlandene.
 Spm. om, hvad planen er for at bringe øvrige dobbeltbeskatningsoverenskomster i overensstemmelse med BEPS-projektet, til skatteministeren
 Spm. om der i DBO'en med Nederlandene er indeholdt en såkaldt TIEA (Tax Information Exchange Agreement), til skatteministeren
 L 34 Forslag til lov om indgåelse af protokol om ændring af dobbeltbeskatningsoverenskomst mellem de nordiske lande.
 Ny bekendtgørelse om støtte til elproduktion på ikke-afskrevne biomasseanlæg sendes i høringOrientering af EFK-udvalget om høring
 Bekendtgørelse om pristillæg til elektricitet produceret fra afbrænding af biomasse
 Orientering om to notater om forlænget afskrivningsperiode ved reinvesteringer og forventninger til støttesats til afskrevne værkerOrienteringsbrev til EFK
 I forlængelse af svar på SAU alm. del – spørgsmål 540 (folketingsåret 2017-18) bedes ministeren oplyse, hvorvidt muligheden for at anvende den såkaldte holdingmodel til overdragelse af virksomhed til en almengørende fond påvirker provenuberegningerne – mere præcis forventningerne til adfærdsvirkningen – af at indføre en ny beskatningsmodel for overdragelse af virksomhed til erhvervsdrivende fonde, som beskrevet i rapporten ”Beskatning ved overdragelse af erhvervsvirksomheder til erhvervsdrivende fonde” offentliggjort den 26. juni 2018, samtidig med, at regeringens lettelser af arveafgiften for overdragelse af erhvervsvirksomheder rulles tilbage. Svar
 Ministeren bedes kommentere materialet fra Peter Thielste Jessen vedr. grundskyld, jf. SAU alm. del - bilag 7. Svar
 Har ministeren set eller været orienteret om anmodninger om aktindsigt i korrespondancen


text:
mellem Skatteministeriet og Undersøgelseskommissionen om Skat? Svar
 Hvis Skatteministeriet eller skatteforvaltningen har modtaget rykkere efter den rykkerprocedure, som Undersøgelseskommissionen om Skat beskriver i sin orientering nr. 2, bedes ministeren oplyse, hvilke tiltag man har iværksat for at efterkomme rykkerne. Svar
 Undersøgelseskommissionen om Skat oplyser i sin orientering nr. 4 af 19. september 2018, at kommissionen den 14. og 21. juni og den 4. og 5. juli 2018 aflagde besøg hos henholdsvis Skatteministeriet og skatteforvaltningen. Ministeren bedes oplyse, om disse besøg fandt sted på kommissionens eller Skatteministeriets initiativ. Ministeren bedes endvidere oplyse, hvem der var tilstede ved besøgene. Svar
 Ministeren bedes bekræfte, at han ikke har efterspurgt eller fået tilbagemeldinger, orienteringer eller lign. om arbejdet med at understøtte Undersøgelseskommissionen om Skat forud for juni 2018. Ministeren bedes endvidere redegøre for, hvordan han i så fald har kunnet sikre sig, at arbejdet med at understøtte kommissionens arbejde er prioriteret tilstrækkeligt. Svar
 Under henvisning til justitsministerens brev til Folketingets Udvalg for Forretningsordenen, jf. SAU alm. del bilag 285 (folketingsåret 2017-18), hvori det fremgår at Statsadvokaten for Særlig Økonomisk og International Kriminalitet har vurderet, at det hensyn til de følsomme oplysninger, som er nævnt i tillægskommissoriet af 9. april 2018, ikke længere er til hinder for en udvidelse af de tidsmæssige rammer for undersøgelsen, således at Undersøgelseskommissionen om SKATs undersøgelse af sagen om svindel med refusion af udbytteskat er udvidet til også at omfatte perioden fra den 1. juni 2015 og frem til kommissionens nedsættelse, bedes ministeren opdatere sit svar på SAU alm. del – spørgsmål 270 (folketingsåret 2015-16), hvor ministeren blev bedt om, at redegøre for:- omstændighederne omkring den udefrakommende henvendelse til SKAT i sommeren 2015, hvor SKAT skulle have modtaget oplysninger om formodet svindel med refusion af udbytteskat, - hvornår Skatteministeriet konkret modtog henvendelsen, - hvorfra henvendelsen kom og/eller hvem der rettede henvendelse, - hvilke konkrete oplysninger henvendelsen indeholdt og- på hvilken måde eller i hvilken form henvendelsen og oplysningerne om formodet svindel blev overleveret til Skatteministeriet. Ministeren bedes endvidere oplyse, hvad der konkret forårsagede, at der ikke blev grebet ind og refusionerne standset allerede i juli måned 2015, da SKAT modtog henvendelsen. Svar
 Under henvisning til justitsministerens brev til Folketingets Udvalg for Forretningsordenen, jf. SAU alm. del bilag 285 (folketingsåret 2017-18), og Skatteudvalgets brev af 16. april 2016 til skatteministeren vedrørende indsigt i dokumenter vedrørende udbyttesagen, bedes ministeren igen undersøge mulighederne for at Skatteudvalget for indsigt i de centrale dokumenter, der knytter sig sagen om svindel med udbytteskat. Svar
 Er det ministerens vurdering, at det er i overensstemmelse med god forvaltningsskik og generelle retssikkerhedsmæssige principper, at man som borger ikke kan regne med de oplysninger om grundværdivurderinger, som SKAT oplyser? Der henvises til SAU alm. del – bilag 7. Svar
 Ministerens bedes oplyse, hvor mange nyopførte rækkehuse i Københavnsområdet, der indenfor de sidste 2 år har fået foretaget en ejendomsvurdering. Svar
 Ministeren bedes foretage en vurdering af, hvor mange personer der er i samme situation som Peter Thielst Jessen, jf. SAU alm. del – bilag 7. Svar
 Ministeren bedes oplyses antallet


text:
af årsværk i SKAT for hvert år fra 2015 til opdelingen i de syv nye styrelser i 2018. Svar
 Ministeren bedes oplyse antallet af årsværk i SKAT Indsats for årene 2017 og 2018 (indtil opdelingen i de syv nye styrelser). Svar
 Ministeren bedes oplyse antallet af årsværk i SKAT Inddrivelse for årene 2017 og 2018 (indtil opdelingen i de syv nye styrelser). Svar
 Ministeren bedes redegøre for, hvordan medarbejderne, der tidligere var ansat i SKATs seks organisatoriske enheder, er fordelt i skatteforvaltningens syv nye styrelser. Svar
 Ministeren bedes oplyse, om og i givet fald præcist hvornår den danske regering eller den tyske regering har initieret dialog mellem den danske og tyske regering siden afsløringen i midten af oktober af den internationale dimension af udbyttesvindelskandalen i CumExFiles. Såfremt en sådan dialog vedrørende CumExFiles ikke allerede er aftalt, bedes ministeren redegøre for, hvornår ministeren agter at tage initiativ til en sådan dialog. Svar
 Ministeren bedes redegøre for, hvorfor der i sin tid blev indført et ”fradragsloft for chauffører”, og om ministeren påtænker at fjerne loftet for på den måde at gøre erhvervet mere attraktivt for unge mennesker. Svar
 Ministeren bedes kommentere henvendelsen af 26. oktober 2018 fra Hans Bak vedrørende foretræde om befordringsfradrag, jf. SAU alm. del - bilag 38. Svar
 Vil ministeren skønne over effekten af nedenstående 3 ændringer, når alle nuværende ændringer er fuldt indfasede i 2023. I svaret bedes for hvert år i perioden 2020-2030 oplyst umiddelbart provenu, provenu efter tilbageløb og efter tilbageløb og adfærd, marginalskat, arbejdsudbudseffekter opdelt på deltagelseseffekt og timeeffekt samt fordelingseffekten målt ved Gini-koefficienten.1)En forhøjelse af beskæftigelsesfradraget fra 2020 fra 10,65 pct. til 20,65 pct., for indkomster i intervallet 0-420.000, men hvor pct. satsen falder kontinuerligt med et halv pct. point for hver 20.000 kr. ekstra i årlig indkomst, se vedlagte tabel 1. For alle indkomster over 420.000 kr. skal beskæftigelsesfradraget være 10.65 pct. Endvidere forhøjes loftet til 1 mio. kr. og maksbeløbet sættes derefter. 2)Jobfradraget forhøjes til 10 pct., samtidig med at det maksimale fradrag forhøjes til 12.000 kr. 3)Det maksimale beløb for beskæftigelsesfradraget fordobles og procentsatsen for personer over folkepensionsalderen fordobles. Der henvises endvidere til vedlagte tabel 2, hvor forslag til finansiering af ovenstående ændringer fremgår. Svar
 Ministeren bedes redegøre for, hvornår henholdsvis Kammeradvokaten, Skattestyrelsen og Skatteministeriets departement første gang fik viden om, at advokatfirmaet Pinsent Mason havde rådgivet selskabet Solo Capital, der er ejet af den svindelmistænkte Sanjay Shah. Ministeren bedes ligeledes redegøre for, hvorfra denne information kom. Svar
 Ministeren bedes redegøre for, hvornår henholdsvis Kammeradvokaten, Skattestyrelsen og Skatteministeriets departement første gang fik viden om, at advokatfirmaet Bech-Bruun havde rådgivet en af de største banker i udbyttesagen, North Channel Bank. Ministeren bedes ligeledes redegøre for, hvorfra denne information kom. Svar
 Ministeren bedes redegøre for, hvornår henholdsvis Kammeradvokaten, Skattestyrelsen og Skatteministeriets departement første gang fik viden om, at advokatfirmaet Bech-Bruun havde rådgivet to canadiske pensionskasser, som er blandt dem, Skattestyrelsen mener har svindlet sig til refusion af udbytteskat fra Danmark. Ministeren bedes ligeledes redegøre for, hvorfra denne information kom. Svar
 Ministeren bedes redegøre


text:
for reglerne bag skattefradraget til gæstestuderende og rigsfællesskabsfradraget for gæstestuderende fra Grønland og Færøerne. Spørgeren er orienteret om, at grønlandske studerende kan anvende skattefradragene på alle indtægter, dvs. SU-ydelse, arbejdsvederlag, vederlag for tjenesteydelser m.v., der er nødvendige for den studerendes ophold, jf. den dansk-grønlandske dobbeltbeskatningsaftale, art. 18, stk. 2. Derimod kan færøske studerende ikke anvende fradragene til SU-indkomst, men alene vederlag for tjenesteydelser og arbejdsvederlag. Ministeren bedes derfor:1.redegøre for baggrunden for denne forskel i fradragsmulighederne for studerende indenfor rigsfællesskabet, herunder for hvori forskellene rent juridisk består.Såfremt der findes tal herfor bedes ministeren endvidere oplyse, 2.hvor mange færøske studerende i Danmark der gør brug af skattefradraget og hvor mange af disse henholdsvis a.overskrider beløbsgrænsen for det samlede fradrag inklusiv det almindelig personfradragb.overskrider beløbsgrænsen for skattefradraget for gæstestuderende inklusiv det almindelige personfradrag, men holder sig under beløbsgrænsen for rigsfællesskabsfradraget.Derudover bedes ministeren oplyse 3.et skøn over antallet i 2.a og 2.b., såfremt der indlægges en forudsætning om, at færøske studerende blev beskattet efter den samme model som de grønlandske studerende.Endelig bedes ministeren oplyse4.hvor høj den årlige indtægt for en udeboende grønlandsk studerende (uden børn, fast ejendom og værdipapirer) skal være, inden der er blevet betalt det samme beløb i indkomstskat som en tilsvarende færøske studerende, der alene modtager SU-ydelse, betaler i indkomstskat af SU. Svar
 Spm. S 205
 Om underbetalte filippinske chauffører. Svar
 Samrådsspm. om at redegøre for, hvordan det kan være, at advokatfirmaet Pinsent Masons i øjeblikket repræsenterer Skattestyrelsen i en række sager anlagt ved de britiske domstole for at skaffe penge tilbage fra svindlen med udbytteskat, til skatteministeren


text:
Ikke sagkyndige dommere i to skattesager
 Højesteret har stadfæstet to kendelser fra landsretterne om, at retten under hovedforhandling af to forskellige skattesager ikke skulle tiltrædes af 2 sagkyndige dommere efter reglen i retsplejelovens § 20.
 12. oktober 2018 Af Robert Thomas Andersen
 Reglerne om sagkyndige dommere
 Når en civil sag behandles ved domstolene, er udgangspunktet, at sagen alene behandles af juridiske dommere.
 Det fremgår dog af retsplejelovens § 20, at retten kan bestemme, at retten under hovedforhandlingen af sagen skal tiltrædes af 2 sagkyndige medlemmer. Betingelsen er, at fagkundskab skønnes at være af betydning for sagen.
 Højesteret har ikke tidligere forholdt sig til, hvornår der i en skatte- eller afgiftssag kan være grundlag for at lade retten tiltræde af sagkyndige medlemmer.
 Det har Højesteret nu gjort ved to kendelser af 14. september 2018.
 Kendelserne vedrørte to sager, som verserer ved henholdsvis Vestre Landsret og Østre Landsret som 1. instans. I begge sager havde de involverede virksomheder anmodet om, at retten blev tiltrådt af sagkyndige medlemmer.
 Sagen ved Vestre Landsret angår, om et forbrændingsanlæg er omfattet af kulafgiftsloven og kuldioxidafgiftsloven i de omhandlede perioder, om der kan opgøres en negativ afgiftspligtig mængde, og om der er hjemmel til at udbetale et herved beregnet negativt afgiftstilsvar til selskabet. Forbrændingsanlægget anførte til støtte for anmodningen om sagkyndige dommere bl.a., at den bevismæssige vurdering og den juridiske fortolkning af reglerne, som skal foretages i sagen, kræver teknisk viden om driften af et forbrændingsanlæg.
 Sagen ved Østre Landsret er en transfer pricing sag, som angår, hvorvidt et selskabs koncerninterne afregningspriser har været i overensstemmelse med armslængdeprincippet i ligningslovens § 2, stk. 1. Sagens hovedspørgsmål er, om afskrivninger på goodwill skal indgå som en omkostning i forbindelse med fastlæggelsen af selskabets driftsresultat ved sammenligningen med uafhængige selskabers driftsresultat. Selskabet anførte til støtte for anmodningen om sagkyndige dommere bl.a., at sagen vedrører komplekse regnskabsmæssige regler, principper, metoder og praksis og et omfattende regnskabsmateriale og vil kræve en høj regnskabsteknisk indsigt.
 Vestre Landsret og Østre Landsret tog ikke anmodningerne om deltagelse af sagkyndige dommere til følge. Landsretternes kendelser herom blev kæret til Højesteret. De involverede virksomheder havde anmodet om, at sagerne blev sambehandlet i Højesteret.
 Højesterets kendelser
 Højesteret har ved to kendelser af 14. september 2018 stadfæstet kendelserne fra landsretterne.
 Højesteret bemærkede i begge kendelser, at reglen i retsplejelovens § 20 om deltagelse af sagkyndige dommere er en undtagelse til hovedreglen om, at civile sager i byretten og landsretten alene behandles af juridiske dommere. Herefter gengav Højesteret relevante dele af forarbejderne til retsplejelovens § 20.
 Højesteret redegjorde herefter for, hvilke spørgsmål de konkrete sager angik, og tiltrådte i begge sager, at afgørelsen af disse spørgsmål i det væsentlige beror på en juridisk vurdering og ikke har en sådan karakter, at der i landsretten skal medvirke to sagkyndige dommere. I transfer pricing sagen fra Østre Landsret tiltrådte Højesteret endvidere landsrettens bemærkning om, at forhold af regnskabsteknisk karakter, der måtte være af betydning for landsrettens vurdering, i fornødent omfang og mest hensigtsmæssigt kan belyses ved sagkyndig erklæring eller vidneførsel.
 Højesterets


text:
Klummen blev hans skæbne: 2017
 Borgerkrigsmonumenter
 I USA udkæmpes i disse dage en strid om en rytterstatue af sydstatsgeneralen Robert E. Lee i byen Charlottesville i Virginia. Lee er almindeligt anerkendt som en af de dygtigste amerikanske officerer nogensinde. Han var imidlertid også general i sydstatshæren under Den amerikanske Borgerkrig (1861-1865), og det er i sig selv bemærkelsesværdigt, at der kan rejses et mindesmærke for den tabende part i en krig i det land, hvor krigen blev udkæmpet. Men statuestriden handler ikke kun om selve krigen og mindet om de soldater, der udkæmpede den. Statuen blev sat op i 1924 på samme tid som mange andre mindesmærker blev rejst for dem, der kæmpede for sydstaternes løsrivelse.
 Intet mindesmærke handler kun om fortiden. Når man bringer fortiden til stede i nutiden f.eks. i sydstatsgeneralens bronzestøbte skikkelse er det en tilkendegivelse af et synspunkt. Derfor er mindesmærker sjælendt uskyldige. Nogle mener, at det skal være tilladt at mindes en dygtig general. Men de har vanskeligt ved at have deres synspunkt i fred.
 Statuens modstandere mener, at statuen i virkeligheden er et monument over den raceadskillelses- og racediskriminationspolitik, der blev ført i det 20. århundredes første halvdel i de amerikanske sydstater. Denne fortolkning bekræftes af det forhold, at repræsentanter for white supremacy-bevægelsen ofte fører det gamle sydstatsflag som symbol.
 Man kan sammenligne med mindesmærket over en anden borgerkrig, nemlig den danske, H.W. Bissens statue af en løve til minde om de faldne i Slaget ved Isted i 1850, det blodigste slag under Den første slesvigske Krig. Istedløven blev opsat på Flensborg gamle kirkegård på årsdagen for slaget 25. juli 1862. Den tysksindede del af byen var ikke begejstret, for den blev opfattet som et monument over den danske sejr.
 Knap to år efter under Den anden slesvigske Krig blev Flensborg besat af preussiske og østrigske tropper, og byen blev vidne til scener, som man siden har set så mange steder: en vred folkemængde, der angriber det forhadte symbol på fjendens arrogance. Og så blev danskerne naturligvis vrede. ”I red Fastelavn ad Kirkegaards Port/og slog en Løve af Tønden – hvor stort”, som digteren Carl Ploug spottende skrev om begivenheden.
 I dette tilfælde forblev Bissens robuste løve dog nogenlunde uskadt af pøbelens angreb. Til gengæld blev den af de preussiske myndigheder transporteret til Berlin, hvor den blev opstillet først ved byens tøjhus og siden i en kasernegård i Lichterfelde. Yderligere lod en privatmand foretage en afstøbning af løven og opstillede den i 1874 i Wannsee til minde om den tyske sejr over Danmark i 1864. Og der står den endnu.
 Efter det tyske nederlag i 1945 blev den originale løve med amerikansk hjælp transporteret til København, hvor den blev opstillet ved byens tøjhus. Christian X holdt i den anledning en tale, i hvilken han holdt muligheden åben for, at den kunne vende tilbage til sin oprindelige plads. Skønt der var principiel velvilje fra dansk side trak det ud med at opfylde dette løfte, ikke mindst fordi det var vanskeligt at skaffe tilslutning i Flensborgs


text:
bystyre. Først efter lange forhandlinger kunne den nu restaurerede løve vende tilbage til sin oprindelige plads i Flensborg i 2011. For at det kunne lade sig gøre måtte de oprindelige triumferende indskrifter på statuens sokkel redigeres, så de nu giver udtryk for ønsket om fredelig sameksistens mellem danske og tyske. Den hjemvendte løve rummer imidlertid også sine gamle betydningslag og forbliver et vidnesbyrd om, at fortiden er levende iblandt os.
 (Kristeligt Dagblad 19. august 2017. Avisen rubrik var en anden.)
 Etiketter: 1864, 2. Verdenskrig, Bissen, borgerkrig, Flensborg, Robert E. Lee
 Symmetriske begravelser
 Kongehusets offentliggørelse af prins Henriks ønske om ikke at blive begravet sammen med sin hustru har vakt en del opsigt, ikke mindst fordi det er et brud med en stærk tradition for kongelige begravelser i Roskilde Domkirke.
 Lige præcis den første dronning Margrethe (1353-1412), hvis sarkofag indtager en central plads i kirken, ligger dog også uden sin ægtefælle, den norske kong Håkon VI, der blev begravet i sit hjemland. Dronningen blev oprindeligt begravet i Sorø, men da hendes efterfølger, Erik af Pommern, lod hende overføre til Roskilde, skabte han også baggrunden for at kirken lige siden har været kongernes foretrukne begravelseskapel.
 Den første af de oldenborgske konger, Christian I (1426-1481), ligger begravet her sammen med sin dronning Dorothea. og fra og med Christian III, der døde i 1559, er samtlige konger stedt til hvile i Roskilde sammen med deres dronning. Der er et par undtagelser fra denne regel, mest fremtrædende Christian VII ́s dronning Caroline Mathilde, der faldt i unåde, da hun stod i et forhold til kongens livlæge og rigets kortvarige diktator Frederik Struensee Dronningen blev forvist til sit hjemland Braunschweig-Lüneburg, hvor hun døde og ligger begravet.
 Frederik VII er den anden undtagelse, idet han aldrig havde en dronning. Han har stadig rekorden som det mest fraskilte medlem af det danske kongehus, idet han havde hele to forliste fyrstelige ægteskaber bag sig, før han blev konge. Hans tredje kone og enke var borgerlig af fødsel, ophævet til grevinde af kongen og begravet i Jægerspris. Men dronning blev hun altså aldrig.
 Blandt de konger, der nåede at indgå flere ægteskaber, kan også nævnes Frederik VII’s far, Christian VIII. Han ligger i overensstemmelse med traditionen begravet i Roskilde sammen med sin dronning, Caroline Amalie, der overlevede ham med mere end 30 år. Han lod sig skille fra sin første kone, Frederik VII’s mor, Charlotte Frederikke, på grund af utroskab fra hendes side. Hun ligger begravet i Rom.
 Fra og med Christian I har det været hovedreglen, at der udvises konger og dronninger den samme ære i udformningen af gravmælerne. Nogle kongepar har fælles gravmæle, mens andre har gravmæler, der er ensartet i størrelse og udsmykning. Det, der indtil for nylig var udset til at være det nuværende regentpars gravmæle i Skt. Birgittas Kapel i Roskilde Domkirke, er også skabt efter dette lighedsprincip.
 Der er flere måder at fortolke denne symmetri mellem kongers og dronningers begravelse. Det er på den ene side udtryk for, at dronningernes rolle var en funktion


text:
af deres ægteskab. De blev definerede af, hvem de var gift med, og stod derfor også i et afhængighedsforhold til deres mænd. På den anden side indebar denne position også en betydelig status. Igen er der undtagelser. Det er f.eks. meget betegnende, at netop Frederik V’s anden dronning, Juliane Maries kiste er væsentlig mere beskeden end hendes mands pragtsarkofag. Hun var den sidste dronning, der omsatte sin status i egentlig politisk indflydelse, da hun kuppede Struensee fra magten i 1772 og satte sig selv i spidsen for regeringen. Så en beskeden begravelse er ikke nødvendigvis udtryk for, at den afdøde var ubetydelig. Og så er det jo til syvende og sidst de efterlevende, der begraver de døde.
 (Kristeligt Dagblad 5. august 2017. Avisens rubrik var lidt længere)
 Etiketter: dronning, Margrethe I, Margrethe II, prins Henrik, Roskilde Domkirke
 En moderne kirke
 Den 15. august i år kan den katolske Skt. Knud Lavards Kirke i Lyngby fejre sin 60 års fødselsdag. Den udmærker sig ved at være en af de første og samtidigt meget få gennemført modernistiske kirker i Danmark. Der er opført mange kirker i det 20. århundrede, men påfaldende få i denne stilart, der har været dominerende i erhvervsbyggerier og etageejendomme i store dele af det 20. århundrede.
 De kirker, der er bygget i århundredets første halvdel, trækker på arkitekturhistorien på en måde, der gør dem meget genkendelige som kirker, opført i traditionelle materialer, typisk tegl. Et hovedværk i denne epokes kirkebyggeri er P.V. Jensen-Klints Grundtvigskirke i København, indviet 1940.
 Modernismen var et opgør med denne tradition. Modernisterne ønskede, at arkitektur skulle være i pagt med samtiden og ikke fortiden. Modernisterne tog det på sig at skabe et helt nyt æstetisk udtryk ved at fremhæve en ny tids materialer, først og fremmest jernarmeret beton, der siden det for alvor blev bragt i anvendelse som bærende element i etagebyggeri i århundredets begyndelse, havde skabt helt nye konstruktive muligheder. Det var meget provokerende, fordi mange betragtede – og betragter – beton som et grimt materiale, der er bedst tjent med at blive skjult bag facader af andre og kønnere materialer. Modernisterne ville derimod af med det, som de betragtede som unødvendig pynt og forlorne forsiringer, til fordel for en ærlig arkitektur, hvor der var overensstemmelse mellem en bygnings indre og ydre.
 Arkitekten Carl R. Frederiksen (1915-1974), gav det modernistiske program fuld skrue, da han tegnede det endelige forlæg for Skt. Knud Lavard i Lyngby. Den giver mest indtryk af at være en rektangulær betonkasse i en stil, som undertiden også kaldes brutalisme. I foromtalen inden åbningen beskrev Kristeligt Dagblad med tydeligt forbehold kirken som ”yderst moderne”. Den fremtrædende arkitekturhistoriker Harald Langberg mente med mere udelt begejstring, at kirken ”er et smukt eksempel på den katolske kirkes fordomsfri indstilling til ny arkitektur.”
 Tegning i Lyngby-Tårbæk Kommunes byggesagsarkiv
 Man siger vist ikke for meget, hvis man betegner Skt. Knud Lavards Kirke som et fremtrædende eksempel på den betydelige afstand, der i det 20. århundredes anden halvdel udvikledes mellem arkitekters opfattelse af god arkitektur på


text:
den ene side og den almindelige danskers smag på den anden.
 Hovedlinjen i dansk kirkearkitektur fulgte da også et andet spor. En af forklaringerne er antagelig, at bygherre som oftest var repræsentant for netop den almindelige dansker smag: menighedsrådsmedlemmer. I samarbejde med tidens dygtigste arkitekter skabte de løsninger, der på en anden måde end den rene modernisme brød afgørende med tidligere tiders kirkebyggerier. Kirkerne lignede nu meget mere almindeligt institutionsbyggeri, blot i en væsentlig højere kvalitet. Ofte er det kun et klokketårn, der gør dem genkendelige som kirker set udefra. Anvendelsen af beton blev ikke opgivet, men stærkt nedtonet til fordel for tegl. Islev Kirke, tegnet af ægteparret Exner, er f.eks. et hovedværk i moderne teglstensarkitektur. Kirkerne blev forsynet med foyer, garderobe, mødelokaler, kontorer til kordegnen og meget mere, så de blev beboelige for et moderne menigheds-, sogne- og kirkeliv.
 (Kristeligt Dagblad 31. juli 2017. Rubrik og enkelte ord er ændret.)
 Etiketter: arkitektur, Knud Lavard, Lyngby
 Politiske meldinger om, at præster i den danske folkekirke skal tvinges til at vie homoseksuelle, er af teologer fra begge fløje blevet skarpt kritiseret som et brud med den særlige danske frihedsforståelse.
 Samvittighedsfrihed er den frihed, som samfundet tilstår den enkelte til at handle efter sin samvittighed. Samvittigheden defineres traditionelt som den enkeltes ’samviden’ med en etisk/moralsk instans – f.eks. Gud – og som sådan er samvittigheden et kollektivt fænomen, men den er også en privat og for andre usynlig instans, der kan vejlede den enkelte i trods mod omgivelserne. Udtrykket samvittighedsfrihed optræder på dansk første gang hos Holberg i betydningen religionsfrihed, og som oftest anvendes udtrykket i forbindelse med religiøse forskrifters konflikt med samfundsordenen som sådan.
 Hvis man handler efter sin samvittighed mod loven, er der per definition tale om civil ulydighed. Historisk er samvittighedsfriheden typisk blevet tilvejebragt ved lov efter at et problem er blevet bragt til offentlighedens kendskab ved civil ulydighed. Mest kendt er antagelig spørgsmålet om militærnægtere, der netop ofte afviser at opfylde deres lovbefalede – i Danmark sågar grundlovsbefalede - værnepligt med henvisning til samvittigheden. Hvad der oprindeligt var civil ulydighed og strafbart er nu i mange lande gjort lovligt, i Tyskland endda defineret som en borgerlig rettighed.
 Et af de kendte hjemlige eksempler på den civile ulydighed som grundlag for samvittighedsfrihed er baptisternes mission i Danmark fra slutningen af 1830erne. Den enevældige lovgivning betragtede dåb og konfirmation som en nødvendig forudsætning for at kunne blive betragtet som fuldgyldig undersåt og retssubjekt, og der var dåbstvang med en kort tidsfrist efter barnets fødsel. De første danske baptister var derfor i sagens natur barnedøbt, mens deres børn igen i overensstemmelse med baptisternes dåbssyn skulle vente til de selv blev voksne. I dette tilfælde greb baptisterne altså til civil ulydighed. På den anden side var der uenighed blandt myndighederne om, hvordan man skulle gribe sagen an, og især grundtvigianerne var imod håndhævelsen af tvangsdåben, som i yderste konsekvens skulle finde sted som en fogedsag.
 Enden på historien blev som bekendt, at Grundloven i 1849 indførte religionsfrihed, og at baptisterne derfor fik


text:
frihed til at følge deres samvittighed. Den borgerlige retsvirkning af dåb og konfirmation blev dog først ophævet gradvist i de følgende årtier, og kirkelig vielse var stadig den eneste mulighed for medlemmer af Folkekirken, der ønskede at indgå ægteskab. Den borgerlige vielse blev indført i 1851 som en nødforanstaltning for så vidt en af parterne stod uden for Folkekirken.
 Det indebar foruden en manglende valgfrihed for brudeparrene også, at præsterne var tvunget til at vie dem, der kom til dem. I et indlæg i Kristeligt Dagblad 17. juni 1898 skrev ”H.J.”, at præsterne var tvunget til at indrette sig efter, ”hvad de tilfældige Ægtefolk bestemte sig for, og havde ikke selv nogen Valgfrihed efter deres egen Samvittighed, d.v.s. eftersom de fandt deres egen Samvittighed bundet af Gud Ord eller ikke.” Da borgerlig vielse blev indført som en mulighed for alle i 1923, var det altså ikke kun et hensyn til borgernes valgfrihed, men også til præsternes samvittighedsfrihed.
 Da nogle præster i 1990erne begynte at foretage, hvad der blev kaldt gudstjenestlige markeringer af registrerede partnerskaber, var der tale om en slags civil - eller tjenstlig - ulydighed, fordi de blev foretaget uden tilladelse, indtil kredsen af biskopper i 1997 åbnede for muligheden med den begrundelsen, at man i folkekirken bør indrømme hinanden samvittighedsfrihed i dette spørgsmål.
 (Kristeligt Dagblad den 30. juni 2017. Redaktionens ændrede i enkelte formuleringer og rubrik.)
 Etiketter: civil ulydighed, homoseksuelle vielser, registreret partnerskab, samvittighedsfrihed
 Grevindens penge
 Den 23. juni meddelte grevinde Alexandra af Frederiksborg gennem sin advokat, at hun ikke længere ønsker at oppebære en særlig ydelse fra staten, når hendes yngste søn, prins Felix, fylder 18 år i 2020. Lars Løkke Rasmussen har taget meddelelsen til efterretning og tilføjer, at ”det er en beslutning, som jeg har stor respekt for.”. Statsministeren stiller desuden en tjenestemandslignende pension i udsigt for grevinden, når hun ophører med at være ”erhvervsaktiv”.
 Sin nuværende ydelse modtager grevinden i henhold til ”Lov om årpenge for prinsesse Alexandra”, som Folketinget vedtog i november 2004 efter hendes skilsmisse fra Prins Joachim. Loven tog det forbehold, at ”såfremt prinsesse Alexandra indgår nyt ægteskab, erstattes årpengebeløbet af en særlig ydelse med samme grundbeløb”. Prinsessen indgik faktisk nyt ægteskab, og derfor blev hendes årpenge konverteret til ”en særlig ydelse” samtidig med, at hun blev ophøjet i adelsstanden med en til lejligheden opfunden titel.
 Loven blev vedtaget med hjemmel i Grundlovens § 11, ifølge hvilken der ved lov kan bestemmes årpenge for medlemmer af det kongelige hus. Den følger lige efter en anden paragraf, der bestemmer, at statsoverhovedets budget og de statslige ejendomme, der overlades til monarkens brug, vedtages ved lov. Det gøres ved tronskiftet og loven kaldes også Civillisten. Den udgør en del af statens budget og optræder som sådan på Finansloven, men Civillisten er altså en lov for sig.
 Til at finansiere ikke alene sin embedsførelse, men også sit private forbrug har monarken siden 1849 været helt afhængig af Rigsdagen, i dag Folketinget. Denne klare magtrelation mellem parlament og statsoverhoved, der altså også kan gælde for andre


text:
medlemmer af kongehuset, er camoufleret ganske godt i præsentationen af den aktuelle sag om grevindens penge. Kompetencen ligger entydigt hos Folketinget, men beslutningen, som Statsministeren ”har stor respekt for”, præsenteres som grevindens egen.
 Ændringen ligger i logisk forlængelse af en melding, der udgik fra Hofmarskallatets pressesekretariat i maj måned sidste år. Heri hedder det, at kongehuset ikke forventer, at Dronningens børnebørn vil modtage årpenge, når de bliver myndige, med undtagelse af tronfølgeren prins Christian. Når dronningens ældste barnebarn, prins Nikolaj, i august i år fylder 18, skal vi altså ikke forvente, at Folketinget vedtager en lov til hans underhold.
 Der er ikke tale om en grundlæggende reform svarende til omlægningen af det norske kongehus’ økonomi i 2002, men dog et markant kursskifte. Var den samme politik blevet anlagt for en generation siden, ville prins Joachim i dag ikke modtage årpenge, hvad han har gjort siden 1995. Årsagen til denne ændring skal antagelig findes i den kritik, der har været rettet mod kongehusets økonomi i de seneste år. Det er blevet stadig vanskeligere at forsvare udgifter til kongehuset, der ikke direkte kan forbindes med varetagelsen af hvervet som statsoverhoved. Kritikere af kongehuset har da også kvitteret med anerkendelse af den aktuelle beslutning.
 (Kristeligt Dagblad 26. juni 2017)
 Etiketter: grevinde Alexandra, Grundloven, Prins Joachim, årpenge
 I begyndelsen af juni måned i år tog nyhedsredaktionen på TV2 et emne op, som næppe kan karakteriseres som en nyhed, men som ikke desto mindre er en god historie, nemlig fredning og beskyttelse af mindesmærker fra det 20. århundredes historie.
 Den aktuelle anledning er, at en flyhangar fra 1. Verdenskrig i Tønder nu er så brøstfældig, at den anbefales nedrevet. Den var del af Luftschiffplatz Tondern i det dengang tyske Sønderjylland. Det var en base for en del af det tyske kejserriges flåde af zeppelinere, der blandt andet blev brugt til luftbombardementer af England. Størstedelen af basen blev ødelagt ved verdenshistoriens første, vellykkede angreb fra et hangarskib i sommeren 1918.
 Problemet er, at fredningsmyndighederne ofte går ud fra bygningernes arkitektoniske kvaliteter i deres vurdering. Den pågældende hangar er ikke smukkere end en gennemsnitlig carport, men den er til gengæld et håndgribeligt vidnesbyrd om en helt central begivenhed i europæisk historie. Som en integreret del Europa har vi i Danmark i dag en forpligtelse til at bevare i erindring, hvad der er af betydning for andre end os selv.
 Den franske historiker Pierre Nora mener, at det moderne samfund er kendetegnet ved glemsel. Det udgør ikke længere et miljø af erindring, milieu de mémoire, men må ty til mere isolerede erindringssteder, lieu de mémoire, eller mindesmærker for at blive mindet om fortiden. Disse mindesmærker har betydning for, hvad vi husker, og derfor også for, hvilket samfund vi ønsker at være og blive. Denne bevidste eller ubevidste udvælgelse af, hvad der glemmes og huskes, kalder vi erindringspolitik.
 Nedrivningen af en hangar fra 1. Verdenskrig er et eksempel på erindringspolitik. Et andet er forsømmelsen af et langt mere beskedent mindesmærke, som findes på Bådsmandsstræde Kaserne, for tiden en del


text:
af fristaden Christiania i København. Det er resterne af det skur, der blev brugt til at henrette landssvigere efter 2. Verdenskrig. Selve skuret er for længst væk, men det lille støbte fundament på ca. 1x2 meter er bevaret. Det kan findes i en idyllisk afkrog af Københavns historiske befæstning, Christianshavns Volds 2. redan. Nærmeste adresse er Norddyssen 63.
 Anledningen er alt andet end idyllisk. Efter befrielsen 1945 vedtog Rigsdagen et tillæg til straffeloven, der i realiteten gjorde det muligt at straffe med tilbagevirkende kraft, og det endda med døden. 29 blev henrettet på denne plads, den sidste i 1950. Ingen i dag påstår, at disse mænd ikke fortjente at blive straffet hårdt, men hele retsopgøret efter krigen har dog også en sådan karakter, at det netop forstyrrer idyllen. Det er en brutal og uskøn historie, som man tydeligvis gerne ville glemme. Alle spor af den plads i Viborg, hvor de dømte vest for Storebælt blev henrettet, er væk. I Norge forholder det sig tilsvarende.
 Passerer man tilfældigt forbi stedet i dag, er det nemt at overse. Fundamentet forvitrer. Risten i midten beregnet på at aflede de væsker, der nu flyder, når man skyder folk, ruster og er helt tilgroet. Som del af hovedstadens historiske voldanlæg er stedet teoretisk set fredet, men i praksis helt ubeskyttet mod vejrlig og trafik, og der er ingen markering af dets betydning. En repræsentant for Slot- og Kulturstyrelsen siger til TV2, at man savner midlerne til at beskytte stedet som et selvstændigt anlæg.
 Svaret er, at så må disse midler tilvejebringes. Det er måske ubehageligt at bringe retsopgøret efter 2. Verdenskrig i erindring, men nødvendigt er det, og dyrt kan det næppe være at beskytte sådan en smule fundament mod yderligere ødelæggelse.
 (Kristeligt Dagblad 20. juni 2017)
 Etiketter: 1. Verdenskrig, 2. Verdenskrig, Christiania, Nora, retsopgøret
 Der er ved at danne sig et politisk flertal for afskaffelsen af straffelovens § 140, den såkaldte blasfemiparagraf, ifølge hvilken den straffes, ”der offentlig driver spot med eller forhåner noget her i landet lovligt bestående religionssamfunds troslærdomme eller gudsdyrkelse”. Begrundelsen for at afskaffe den er i al væsentlighed hensynet til ytringsfriheden.
 Paragraffen har kun været i brug tre gange, siden den nuværende straffelov trådte i kraft i 1933, og ingen er blevet straffet siden 1946. Indtil karikaturkrisen for 10 år siden ville de færreste vel have troet, at gudsbespottelse skulle gå hen og blive et af tidens mest aktuelle emner. Mens de fleste kristne har vænnet sig til, at der kan drives gæk med, hvad der opfattes som helligt, har det imidlertid vist sig, at færre muslimer har oparbejdet en tilsvarende immunitet mod de streger, som viddet kan slå.
 Statsadvokaten i Viborg har tidligere i år rejst tiltale mod en mand, der har lagt en videooptagelse på nettet af afbrændingen af et eksemplar af koranen. Det er altså kun fjerde gang, at der er rejst tiltale efter § 140. Sagen har principiel karakter, så Højesteret vil formodentlig i sidste ende skulle afgøre, i hvilken udstrækning paragraffen overhovedet kan bringes i


text:
anvendelse i dag.
 Gudsbespottelse har fra gammel tid været regnet for en alvorlig forbrydelse, og det ændrede sig ikke ved Reformationen. Paragraf 1 i Kongeloven af 1665 tilsiger kongen den opgave at skærme indbyggerne mod ”kættere, sværmere og gudsbespottere”, som i anden lovgivning udtrykkeligt blev forment adgang til riget.
 Den såkaldte trykkefrihedsforordning af 1799 forbød naturligvis også at ”laste og forhaane” den luthersk-evangeliske tro, men med den væsentlige tilføjelse, at også andre religionssamfund, der var tålte i kongens riger, skulle ”nyde Beskærmelse i deres Gudsdyrkelse” ved at straffe dem, der drev ”Spot med deres Trosbekjendelse”. Det er et af de første tilfælde, hvor andre trossamfund end kongens eget blev tildelt en almindelig og generel rettighed i lovgivningen – 50 år før religionsfriheden formelt blev indført.
 Dette princip fra 1799-forordningen vandrede via presseloven af 1851 og straffeloven af 1866 videre til den nugældende straffelov. Udviklingen har imidlertid gjort det friheds- eller lighedsprincip, som også er indeholdt i blasfemiparagraffen, usynligt. Paragraffen står tilbage som en indskrænkning af ytringsfriheden. Det strider ikke mod Grundloven, hvis § 77 tildeler ytringsfrihed ”dog under ansvar for domstolene”. Det vil sige, at lovgiverne har vide beføjelser til at sætte grænser for ytringsfriheden. Den udøvende magt kan derimod ikke gribe ind i ytringsfriheden – og dog.
 Religionsfriheden har sin egen paragraf (§ 67), der giver borgerne ret til at forene sig og dyrke deres gud i overensstemmelse med deres overbevisning, dog med det forbehold, at det ikke ”strider mod sædeligheden og den offentlige orden”. Grundlovens § 67 siger i modsætning til § 77 intet om, hvem der skal anlægge denne vurdering. I 2016 blev udlændingeloven f.eks. ændret, så den specifikt giver regeringen mulighed for at formene navngivne (udenlandske) såkaldte hadprædikanter indrejse. Siden de første seks navne (fem muslimer og en kristen) blev offentliggjort i begyndelsen af maj måned i år, har der været rejst kritik af, at der er tale om en knægtelse af ytringsfriheden. Selvom forholdet mellem religionsfriheden og ytringsfriheden stadig er principielt uklart, er tendensen i relationen tydelig: Religionskritikken gives friere tøjler, mens forkyndelsesfriheden indskrænkes.
 (Kristeligt Dagblad 26. maj 2017. Redaktionen havde valgt en anden rubrik.)
 Etiketter: blasfemi, gudsbespottelse, Martin Luther, religionsfrihed, trykkefrihed
 Betragtninger om af- og påklædthed i badesæsonen
 ”En ung Dame bør vogte sig for ved et Badested at tumle sig i de salte Bølger i Selskab med en Tilbeder.” Dette råd gav Emma Gad i sin håndbog om takt og tone fra 1918. De fleste vil antagelig formode, at hendes anbefaling skyldtes hensynet til ærbarheden og sømmeligheden. Men Gad var ikke snerpet. Hensynet gjaldt den unge dames værdi på ægteskabsmarkedet: ”Det er nemlig grumme Faa, der tager sig ud til deres Fordel, mens de er i Bad. Man bør hellere gaa i Vandet med Veninder. Disses Følelser bliver ikke køligere, fordi de ser En mindre smuk. Tværtimod.”
 Synet på nøgenhed for 100 år siden var præget af både restriktioner og liberalitet. Den 21. marts 1910 fældede Højesteret dom i en sag om uterlighed mod en medarbejder på et børnehjem på Bornholm. Manden fik


text:
40 dages fængsel for blandt andet at have ”ladet en 10-aarig Pige se, at nogle Drenge løb nøgne om paa Marken i en Tordenbyge.” Efter domfældelsen kunne sagens parter – hvis de ville – spadsere de få hundrede meter over til Charlottenborg, hvor de kunne se de første glimt af J.F. Willumsens berømte billede af badende, nøgne drenge. (Selve billedet blev først udstillet offentligt to år efter, men Charlottenborg viste dette forår N.V. Dorphs portræt af Willumsen, mens han arbejdede på det i sit atelier.)
 Man skal ikke tage det som udtryk for hykleri, altså at der ikke var lighed for loven, men at sammenhængen mellem nøgenhed og uterlighed langt fra var ligefrem. Det kom an på konteksten. I kunsten var nøgenhed accepteret. Da Kristeligt Dagblad anmeldte Charlottenborgs udstilling med Willumsens billede i foråret 1912, bemærkede anmelderen slet ikke, at de badende drenge var nøgne. For drengene selv, der havde stået model for Willumsen, var det vel et praktisk spørgsmål om ikke at få våde bukser. I børnehjemmet derimod handlede det om at leve op til de normer om f.eks. kønsadskillelse, som gjaldt for opdragelsen af børn.
 Johan Galster, Roar og Helge, 1939.
 Stændertorvet, Roskilde
 I løbet af 1960erne blev nøgenheden og kroppen politiseret. Den nøgne krop blev symbol på frigørelsen fra borgerlige bindinger og nedarvede normer, og kvinder klædte sig nøgne for at demonstrere, at de nu havde overtaget kontrollen over deres egen krop og seksualitet. Den demonstrative nøgenhed blev et ideal i sig selv.
 Hippiernes scrapbøger er fyldt med nøgenbilleder. Ser man efter, er det imidlertid næsten udelukkende en bestemt slags krop, der er repræsenteret: den atletiske, slanke, velproportionerede, unge mand og kvinde. Under den politisk idealiserede nøgenhed herskede der et æstetisk ideal, der ikke var meget forskelligt fra det, som Willumsen dyrkede.
 Synet på nøgenhed har ændret sig siden 1970erne. Man ser f.eks. næsten ingen kvinder bade topløse ved stranden længere. Nogle ser det som en tilbagevenden til en tilstand, hvor det betragtes som normalt at være påklædt. Andre tager det som udtryk for nypuritanisme og tab af frihed. Spørgsmålet er, om det er nøgenheden selv eller retten til selv at bestemme, hvor af- eller påklædt man vil være, der er friheden? For nøgenhed er også ekskluderende. Den er vinderstrategien for de velskabte. Men det er jo ikke alle – for at parafrasere Emma Gad – der tager sig ud til deres fordel uden tøj på. Vi er nogle, der er lettede over, at bademoden igen tillader en grad af tildækkethed.
 (Kristeligt Dagblad 2. maj 2017. Rubrikken er fra avisens netudgave)
 Etiketter: 1968, Emma Gad, Højesteret, J.F. Willumsen
 SEAS-NVE meddeler kunderne, at de overgår til elektronisk kommunikation. Det kan ikke overraske. Men hvordan vil de "kommunikere"? Det vil de gøre via et ”selvbetjeningsunivers” kaldet mit-seas-nve.
 Selskabet opretter en hjemmeside med eget login og forventer, at forbrugerne selv følger med i hvad selskabet nu tager for at forsyne os med strøm. Og læg mærke til betegnelsen "selvbetjeningsunivers". Hvis det er et univers, er en dankortterminal et "betalingsunivers".
 Ved


text:
I hvad "mit-seas-nve" er, SEAS-NVE? Det er "jeres-seas-nve". Det er tegn på, at I lever i et parallel-univers, hvor elforsyning fylder bevidstheden alle døgnets ledige stunder, og alle jeres kunder kaster sig med tabletten på uldtæppet foran pejsen sammen med børnene og længselsfuldt logger ind for at se, om der skulle være nyt fra Svinninge.
 Det er sikkert vældig rationelt for jer. Men det er ikke service. Det er besværligt med besværligt på. Jeg har lige så meget behov for flere logins som jeg har brug for at min cykel punkterer. Det er en elregning, for syv søren, ikke svar på livets store spørgsmål. Send den til e-boks, så kan det være, at kunderne faktisk opdager – og betaler – den.
 (Læserbrev, Dagbladet 27 april 2017)
 Skæmdump fra SEAS-NVE's hjemmeside
 Etiketter: NVE, SEAS
 Da Ærø blev en del af kongeriget
 Om tre år skal vi fejre 100-året for Genforeningen eller Slesvigs deling. Der er al mulig grund til at højtideligholde dette jubilæum. Det var bestemt ikke første gang en grænse blev flyttet, og den forudgående folkeafstemning var ikke enestående. Grænsedragningen i 1920 forblev i 20 år anfægtet af Tyskland. Paradoksalt nok var den tyske erklæring den 9. april 1940 i forbindelse med Værnemagtens overskridelse af samme grænse også en forsikring om samme grænses ukrænkelighed.
 Tvivl om grænsen udtrykkes i dag næsten udelukkende fra dansk side. Det gælder f.eks. formanden for Folketingets udenrigspolitiske udvalg, Søren Espersen (DF), der for nylig udtalte: ”Vi vil da gerne have Danmark til Ejderen, hvorfor skulle vi ikke ville det. Det er da et håb og en drøm.” (KD 24. feb. 2017)
 Udtalelsen vakte berettiget opsigt i Tyskland, for her har man forholdt sig til, at forholdene i Grænselandet har været reguleret af de aftaler, der blev indgået i 1955 mellem København og den daværende forbundstyske hovedstad Bonn om den gensidige anerkendelse af mindretalsrettigheder på hver side af Kruså-grænsen. Den væsentligste grund til stolthed over Genforeningen er, at historien om det dansk-tyske grænseland er et forbillede for mange tilsvarende regioner i Europa, fordi det er lykkedes at skabe en platform for fredelig sameksistens, hvor der tidligere har været væbnet konflikt.
 En af disse konflikter var krigen i 1864, der indebar at hertugdømmerne Slesvig, Holsten og Lauenborg gik tabt for den danske krone. Det er i hvert fald den korte version af historien. Den nye grænsedragning, der var et resultat af det danske nederlag i 1864 blev fastlagt ved en fredskonference i Wien i oktober 1864.
 Ikke hele Slesvig blev afstået. Som kompensation for de såkaldte kongerigske enklaver vest for Tønder i Slesvig blev otte sogne syd for Kolding og hele Ærø tillagt kongeriget Danmark. I verdslige spørgsmål tilhørte Ærø Slesvig. Det vil sige, at ærøboerne delte valuta, lovgivning, skatter og afgifter, domstole og meget mere med det slesvigske fastland. I kirkelige spørgsmål tilhørte Ærø Fyens Stift, om end Ærø og Als en kort overgang efter 1815 til sammen udgjorde et eget stift.
 Ærø var en af rigets tættest befolkede øer og var centrum for handel og


text:
skibsfart i hele det 19. århundrede. Fuldbyrdelsen af freden i Wien tog nogle år. I 1864 var forvaltningen af Slesvig og Holsten delt mellem sejrherrerne Preussen og Østrig. Østrigs deltagelse i krigen var betinget af, at Østrig ikke havde nogen interesse i en ensidig preussisk ekspansion på den jyske halvø. Østrig havde ikke noget udestående med Danmark i sig selv.
 Modsætningsforholdet mellem Østrig og Preussen udviklede sig til en kort krig i 1866, som Preussen vandt. Derefter rømmede Østrig hertugdømmerne, som blev annekteret af Preussen – med undtagelse altså af de dele, der i henhold til Wienerfreden tilfaldt kongeriget Danmark.
 I disse dage for 150 år siden, den 1. april 1867, var indlemmelsen fuldbyrdet idet kongerigets lovgivning fra den dato gjaldt i de otte indlemmede sogne og på Ærø – med overgangsordninger.
 (Kristeligt Dagblad den 12. april 2017)
 Etiketter: 1864, 9. april, Genforeningen, Slesvig
 Sandhed og politik
 Indtil for nylig spillede den åbenlyse løgn en fast rolle i vestlig, demokratisk politik.Hvis en politiker blev taget i at lyve, var det ødelæggende for karrieren. Løgnen har imidlertid skiftet status. Nogle politikere har held med at fremstå troværdige over for deres vælgere, på trods af at de er usandfærdige.
 Vælgerne belønner tilsyneladende det udsagn, der forekommer oprigtigt, altså at der er overensstemmelse mellem hvad politikeren føler, og hvad han siger, snarere end det sande udsagn, der er kendetegnet ved overensstemmelse mellem det sagte og det, der i en bredere kreds anerkendes som virkeligt.
 At mennesker lyver, er ikke noget nyt. Det er sågar menneskets privilegium at gøre det. Mange dyr kommunikerer og kan endda forstille sig. Men kun mennesket lyver. Vores sproglighed gør os i stand til at abstrahere fra det konkrete og det oplevede med en sådan afstand, at vi med vilje kan vildlede andre. Krydset med menneskets velkendte vilje til magt har denne evne ofte gjort politik til en giftig affære.
 Moderne dansk politik bygger på en usandhed. I marts 1848 foranledigede en gruppe borgere med Orla Lehmann i spidsen et systemskifte i København. De ønskede en forening af kongeriget og Slesvig under en fri forfatning. Problemet var, at en tilsvarende bevægelse i hertugdømmerne ønskede et forenet Slesvig-Holsten ligeledes under en fri forfatning.
 Ved et hasteindkaldt møde i Casinoteatret den 20. marts lykkedes det Lehmann at overbevise sine tilhørere om, at der var udbrudt oprør i hertugdømmerne, og at et modtræk var tvingende nødvendigt. Næste dag gik tusindvis af borgere i et demonstrationstog til Christiansborg under trusler om " fortvivlelsens selvhjælp". Aktionen lykkedes. Kongen skiftede kurs og indsatte en regering, der ville gennemføre et Danmark til Ejderen.
 Hvad der indtil da ikke havde været tilfældet, blev derefter sandt: Hertugdømmerne gjorde oprør over, at københavnerne ville skille Slesvig fra Holsten. Den krig, der brød ud to uger senere, varede i tre år og kostede tusindvis livet. En sidegevinst ved denne proces var, at Danmark fik en grundlov. Det gjorde hertugdømmerne faktisk også, men den blev annulleret, da de tabte krigen.
 Lehmann og hans samtidige D. G. Monrad var blandt de første,


text:
der til fulde forstod det moderne, politiske håndværk. Monrad huskes som den, der havde ansvaret for nederlaget i 1864, og han skrev udkastet til Grundloven. Han deltog aktivt i politik gennem mange år og var dertil en begavet iagttager af den politiske kultur. Politikere, mente han, idet han omhyggeligt inkluderede sig selv, er " nogle stivsindede, stivnakkede, hårdhudede, hårdmundede og umedgørlige mennesker".
 Monrad formulerede den grundregel, som stort set alle ministre siden har måttet sande, nemlig at "det, der i og for sig er rigtigt, bliver i politisk henseende urigtigt, når det ej lader sig gennemføre." Det er et vilkår - ikke mindst i et demokrati -at ingen politiker har den fuldstændige magt. En politiker kan være nok så sandfærdig og oprigtig, men alle gode viljer og alle gode argumenter kommer til kort, hvis der ikke kan skaffes et flertal. På den måde må alle moderne politikere leve i usandhed, fordi det er et vilkår, at der er en uoverensstemmelse mellem det, de vil, og det, der kan lade sige gøre. Det er en omstændighed, man skal tage i betragtning, når man vurderer en politikers sandfærdighed og oprigtighed.
 (Kristeligt Dagblad 28. marts 2017. Redaktionens rubrik var en lidt anden.)
 Etiketter: D.G. Monrad, Frederik VII, Junigrundloven, løgn, Orla Lehmann, sandhed, Slesvig
 Ministeren siger selv om begrundelsen for sit forslag i Berlingske: »Jeg taler om filosofi, moral og etik, men også kulturel bevidsthed. Hvad udspringer vi af? Hvem er vi? Det handler om dannelse, som der mere end nogensinde er brug for. At skabe en fælles forståelse af, hvad vi er for en størrelse [...] Det handler om at binde uddannelserne sammen og skabe en fælles bund i et samfund, der for nærværende er fragmenteret og under angreb fra populistisk hold og folk med andre styreformer, der vil os det ondt.«
 De fleste vil anerkende, at ministeren har identificeret et reelt problem. Filosofikum er bare ikke løsningen. Alle der begynder på en videregående uddannelse har mindst ni års undervisning i enhedsskolen bag sig samt en studentereksamen. Folkeskolen skal blandt andet forberede eleverne til deltagelse, medansvar, rettigheder og pligter i et samfund med frihed og folkestyre, og i gymnasieskolen står den almene dannelse stadig som et centralt formål.
 Hvordan havde ministeren helt præcist forestillet sig, at et kursus på måske 5 eller 10 ECTS-point skulle kunne klare, hvad tolv års skolegang ikke har magtet? Hvis ministeren bekymrer sig om sammenhængskraften i samfundet, var det måske en idé at give folkeskolen og de gymnasiale uddannelser de rammer og ressourcer, som de skal bruge for at løfte den opgave, som er deres, og så lade de videregående uddannelser om det, som vi er gode til: specialiseringen.
 (Universitetsavisen 3. feb. 201
 Etiketter: Berlingske, filosofikum, Grundtvig, Søren Pind
 Fire misforståelser om digitalisering af den skriftlige kulturarv
 Kulturminister Mette Bock skrev i avisen i torsdags om digitaliseringen af de i Rigsarkivet i København beroende vestindiske arkivalier, og ministeren anvendte derefter dette projekt som forklaringen på, at Rigsarkivets læsesalskapacitet over hele landet skæres ned.
 Der er ingen tvivl om,


text:
at digitaliseringen af den skriftlige kulturarv er kommet for at blive og har ført meget godt med sig. Imidlertid knytter der sig en række – som regel implicitte – misforståelser til digitaliseringen, hvoraf den ansvarlige minister gør sig skyldig i mindst en.
 Misforståelse nr. 1: ”Digitaliseringen overflødiggør arkivernes læsesale.” Med det nuværende tempo vil det tage årtier, før alt materiale i arkiverne er digitaliseret. Det har været en stor hjælp for arkivernes største brugergruppe, slægtsforskerne, at f.eks. kirkebøgerne nu ligger på nettet, men det er ikke gyldig grund til at indskrænke åbningstider og adgang til arkiverne for f.eks. forskerne.
 Misforståelse nr. 2: ”Digitalisering erstatter papirversionen af arkivalierne.” Selv digitaliseringer i den bedst mulige kvalitet indebærer et informationstab, fordi papirversionens fysiske kvaliteter i sig selv indeholder informationer. Noget andet er, at mange eksisterende digitaliseringsprojekter, f.eks. af de danske aviser eller de kommunale byggesagsarkiver, er langt fra at være i en bare tilfredsstillende kvalitet.
 Misforståelse nr. 3: ”Digitalisering er det samme som formidling.” Det svarer til at tro, at man har formidlet dansk politisk historie ved at fotokopiere Folketingstidende. Også brugerne af digitale arkivalier har brug for rådgivning om den sammenhæng og kontekst, som dokumenterne indgår i. Denne rådgivning koster stadig penge, og så er vi ved
 Misforståelse nr. 4: ”Digitalisering indebærer en besparelse på længere sigt.” Alle ved, at det koster at omsætte større mængder papirarkivalier til en digital form. Færre er klar over, at vedligeholdelsen af den digitale information indebærer betydelige og løbende driftsomkostninger. Ingen digital databærer har en kendt levetid på over ti år. Det er allerede vanskeligt nu at finde computere, der kan læse en CD-rom. Hvem har i dag udstyret til at aflæse en floppy-disc? Enhver digitalt lagret information skal omsættes til et nyt format med få års mellemrum. Til sammenligning har selv den dårligst kendte papirkvalitet en levetid, der er ti gange længere, for nu slet ikke at tale om syrefrit kvalitetspapir, der selv under ugunstige forhold snildt overlever århundreder.
 Sammenlagt kan man sige, at digitalisering har medført en demokratisering af arkivadgangen, fordi mange flere mennesker nu bruger de materialer, som findes på statens arkiver og biblioteker. Men det har ikke overflødiggjort arkivernes og bibliotekernes forpligtelse til at bevare papirversionerne og sikre publikums og forskernes adgang til dem.
 (Kristeligt Dagblad 14. marts 2017)
 Etiketter: digitalisering, kulturministeriet, Rigsarkivet
 Ret og magt flytter sig
 Den nylige udvikling i USA, hvor en dommer har bremset præsident Donald Trumps indrejseforbud, understreger i hvor høj grad dette land forstår sig selv som en retsstat i den forstand, at der udgår en meget stærk myndighed fra landets domstole. Og som vi netop har været vidne til kan en domstol underkende en regeringsbeslutning på ganske få dage.
 I Danmark har domstolene ikke samme tradition for at hævde sig på linje med de to øvrige statsmagter, men har levet en mere tilbagetrukket tilværelse. Magtens tredeling er ikke særlig klart formuleret i Grundloven. Politik og dermed magt udøves efter det såkaldte hørupske princip: Ingen over og ingen ved siden af Folketinget. Det blev i sin


text:
tid formuleret af Viggo Hørup under forfatningskampen som et ønske om at skabe andet forhold mellem den lovgivende og udøvende magt. Det fik vi, da parlamentarismen blev udviklet i årene efter 1901, således at ingen regering kan blive siddende, hvis et flertal i Folketinget udtaler sin mistillid til den ved en afstemning i salen.
 Højesteret er en institution, der er væsentlig ældre end den styreform, under hvilken den fungerer i dag. Den blev skabt under enevælden og har repræsenteret en bemærkelsesværdig kontinuitet i det danske statsstyre lige siden. Retsvæsenet var temmelig upåvirket af statsomvæltningen 1848-1849. Da det nuværende Christiansborg blev opført efter det forrige slots brand i 1884, valgte arkitekten at genbruge enkelte dele af ruinen til den del, der i dag huser Højesteret. Tydeligere kan det ikke illustreres, at Højesteret har rod i enevælden.
 Arbejdsgangen i Højesteret er konservativ, og nogle procedurer går helt tilbage til stiftelsen i 1661. Der hersker i retten en højtidelighed, der afspejler institutionens ælde. Hvordan det er at møde for Højesteret har advokat René Offersen skildret levende i bogen, Kold Krig i Højesteret, der udkom for nylig på Forlaget Vandkunsten.
 Der er den interessante parallel mellem USA og Danmark, at udviklingen af retsstatstanken skete samtidig i de to lande i slutningen af 1700-tallet. Det lyder paradoksalt at kalde den sene enevælde en retsstat, men noget er der om snakken. Selv om kongen formelt havde forsædet i Højesteret indtil 1848 var der allerede 100 år tidligere i praksis indtrådt et skel mellem den udøvende og lovgivende magt på den ene side – det vil sige kongen – og den dømmende på den anden. I sager mellem staten og enkelte borgere dømtes der ikke sjældent til ugunst for staten.
 Først ved udgangen af det 20. århundrede trådte Højesteret i funktion som en ligeværdig magt ved siden af den lovgivende ved at håndhæve prøvelsesretten, altså domstolenes ret til prøve lovgivningens lovmedholdelighed. Det skete da flere paragraffer af en lov rettet mod Tvindskolerne blev underkendt.
 I december sidste år er Højesteret trådt et skridt videre ad denne vej ved for første gang at underkende en afgørelse fra EU-domstolen. Det skete i et spørgsmål om arbejdsret i den såkaldte Ajos-sag. Selv om der stadig er en meget stor forskel på den danske og den amerikanske forståelse af domstolenes rolle, nærmer den danske Højesteret med langsomme og små skridt sig en mere aktivistisk og dermed også sandsynligvis en politiserende linje.
 (Kristeligt Dagblad den 7. februar 2017)
 Etiketter: Højesteret, prøvelsesretten, USA
 I 150 år har Japan været en del af dansk hverdag
 Der findes næppe den danske husholdning, der ikke betjener sig af et japansk produkt. Sandsynligheden for, at f.eks. enten bilen, mobiltelefonen eller begge dele er japansk, er ganske stor. Japan er trods flere års stagnation og den store tsunami i marts 2011 stadig verdens tredjestørste økonomi. Danmark er i sammenligning en ubetydelighed, men ikke desto mindre en ikke uvæsentlig handelspartner for Japan. Derfor lægger den japanske ambassade i København også stor vægt på fejringen af 150-året for dansk-japansk samhandel.


text:
Denne relation begyndte den 12. januar 1867, da der blev undertegnet en omfattende traktat mellem Danmark og Japan. Den er oprindeligt udformet på nederlandsk, fordi den blev forhandlet igennem på Danmarks vegne af den nederlandske gesandt i Japan. Japan havde indtil midten af 1800-tallet været et lukket land, der kun tillod få udlændinge adgang, herunder nederlænderne. Landet indgik derfor indtil da heller ikke i den stærkt stigende globale handel. Det ændrede sig i 1853, da en amerikansk eskadre af orlogsfartøjer tiltvang sig adgang til havnebyen Edo med kravet om at åbne landet for udenrigshandel. Japanerne havde ingen våbenteknologi, der svarede til den amerikanske og måtte bøje sig.
 Inden for ganske få årtier blev Japan forvandlet fra et førmoderne – populært sagt middelalderligt – samfund til et moderne industrisamfund. Denne proces er mytologiseret, men også ganske godt illustreret i den smukke Hollywood-film fra 2003 Den sidste samurai med Tom Cruise i hovedrollen. Overgangen lykkedes blandt andet fordi japanerne omtolkede gamle institutioner uden at afskaffe dem. Denne løsning har sikret kontinuitet og stabilitet, men den stærke bekendelse til historien og traditionen er naturligvis ikke uden udfordringer i det, der i dag er et af verdens mest udviklede informationssamfund.
 Den dansk-japanske aftale blev indgået mellem den danske konge og hans japanske modpart shogunen eller ”Hans Majestæt Taikunen af Japan”, som det hedder i den datidige danske oversættelse af traktaten. Japan havde dengang i århundreder været styret af et dynasti af shoguner kaldet Tokugawa-shogunatet. Japan blev imidlertid fra slutningen af 1860erne ved reformer og kup omskabt til et konstitutionelt monarki efter europæisk forbillede med kejseren i spidsen som statsoverhoved. Han havde under shogunatet mest haft en funktion som religiøst overhoved for shintoismen. Hele denne proces gjorde Japan modstandsdygtig mod europæisk og amerikansk kolonisering.
 I 1905 vandt Japan overraskende en krig mod Rusland takket være en flådeoprustning, der var tilvejebragt i kraft af rådgivning fra blandt andre en forhenværende dansk søofficer ved navn Balthasar Münter. I de følgende årtier udviklede Japan sig til en særdeles brutal kolonimagt på det asiatiske fastland. Erindringen om og striden om fortolkningen af den japanske kolonialisme spiller stadig en afgørende rolle i forholdet til især Kina og Korea.
 Kulturelt blev Japan stærkt påvirket af Vesten. Et af Japans største universiteter, Tokai, er f.eks. inspireret af Grundtvig. Men påvirkningen gik også i den anden retning. Masseproduceret japansk grafik fik indflydelse på blandt andet impressionismen, og der opstod en egentlig Japan-mani. Den 19. januar åbner en særudstilling på Statens Museum for Kunst om de nordiske kunstnere, der lod sig påvirke af japansk kultur og billedkunst: Munch, Albert Edelfelt, Hammershøi, L.A. Ring m.fl.
 (Kristeligt Dagblad 12. januar 2017)
 Etiketter: Grundtvig, Hammershøj, Japan, L.A. Ring, Rusland
 Tvind (13)
 Amdi Petersen (4)
 Højesteret (4)
 folkehøjskoler (2)
 Fire misforståelser om digitalisering af den skrif...


text:
Skat.dk: Skattepligt - fraflytning
 16 Feb 2018 09:55
 09 Jan 2018 08:33
 Københavns Byret, BS 39B-8173/2016
 Anmeldt, fraflytning, udland, opgivet, tilflyttet, bevisbyrden, tidspunkt, rådighed, boliger, sommerhus, erhvervet, boligtidsmæssig, tilknytning, flytning
 Retten fandt, at skatteyderen ikke havde løftet bevisbyrden for, at han ved den anmeldte flytning i efteråret 2007 opgav sin skattepligt til Danmark. Således havde han på dette tidspunkt rådighed over flere boliger, herunder et nyistandsat sommerhus, som netop var erhvervet som bolig for skatteyderen i umiddelbar tidsmæssig tilknytning til den anmeldte flytning. Retten tillagde det endvidere betydning, at skatteyderen havde en kæreste i Danmark i de pågældende år.
 Kildeskattelovens § 1, stk. 1, nr. 1, jf. § 7, stk. 1.
 Den Juridiske Vejledning 2018-1, C.F.1.2.3
 (v/adv. Mads K. K. Sørensen)
 (v/Kammeradvokaten, v/adv. Ann-Cathrine Pedersen)
 Denne sag, der er anlagt den 23. december 2016, vedrører spørgsmålet om, hvorvidt, sagsøger A er skattepligtig til Danmark.
 Sagsøger, A har nedlagt påstand om, at hans skatteansættelser for indkomstårene 2010, 2011, 2012 og 2013 hjemvises til fornyet behandling hos SKAT.
 Af Landsskatterettens afgørelse vedrørende indkomstårene 2010 og 2011 fremgår følgende:
 Klage over: Skatteankenævnets afgørelse af 13. december 2013
 Indkomstår: 2010 og 2011 (perioden fra den 7. juni 2010 til den 31. december 2011)
 Skatteankenævnet har anset klageren for fuld skattepligtig til Danmark i perioden fra den 7. juni 2010 til den 31. december 2011.
 Landsskatteretten stadfæster Skatteankenævnets afgørelse. Møde mv.
 Der har været afholdt møde mellem klagerens repræsentant og Skatteankestyrelsens sagsbehandler, ligesom klageren og dennes repræsentant har udtalt sig ved et møde med Landsskatteretten.
 Af Skatteankenævnets fakta oplysninger fremgår følgende:
 ”Klager har været udrejst til Frankrig i perioden 14. Auar (SKAT red.: herefter januar i dommen) 2002 (SKAT red.: januar ?) – 1. marts 2004. Herefter flyttede klager tilbage til Danmark, hvor han boede i ejendommen Y1-adresse, som han ejer.
 Den 20. september 2007 er klager igen flyttet til Frankrig. Klagers fulde skattepligt til Danmark ophørte den 1. oktober 2007.
 Ejendommen Y1-adresse blev udlejet. Lejer har opsagt lejemålet i september 2011. Boligen har herefter været sat til salg, men er ikke blevet solgt. Ejendommen er derfor udlejet igen pr. 1. september 2012.
 Klager ejer derudover et sommerhus beliggende Y2-adresse. Sommerhuset er erhvervet den 25. august 2007 til overtagelse den 1. november 2007. Endvidere ejer klager ejendommen Y3-adresse, der udlejes til klagers mor.
 Klager er den 8. maj 2010 blevet gift med NP, der er bosiddende i Danmark. Klagers ægtefælle har bopæl på adressen Y4-adresse.
 Klager har to voksne børn, en søn og en datter. Datteren er bosiddende i Danmark og har 3 børn. Sønnen er bosiddende i Frankrig og har 5 børn.
 Klager har oplyst, at han har opholdt sig i Danmark i følgende perioder i 2010 og 2011:
 Periode: Antal dage:
 1/1 2010 – 5/1 2010 5
 19/2 2010 - 27/2 2010 9
 15/3 2010 - 1/4 2010 18
 9/4 2010 - 19/5 2010 31
 7/6 2010 - 7/9 2010 93
 1/12 2010 - 6/12 2010 6
 14/12 2010 - 31/12 2010 18
 Ialt 180
 1/1 2011 – 3/1 2011 3
 7/3 2011


text:
– 9/3 2011 3
 14/3 2011 – 20/3 2011 7
 2/5 2011 - 2/10 2011 30
 20/6 2011 - 2/10 2011 105
 17/11 2011 - 19/11 2011 3
 4/12 2011 - 31/12 2011 28
 I alt 179
 Klagers svoger har underskrevet en erklæring om, at klager har opholdt sig i et svensk sommerhus i Sverige fra den 20. august 2010 til den 23. august 2010 samt fra den 26. august 2011 til den 29. august 2011. Der er indsendt dokumentation for, at klagers svigerinde har lejet et sommerhus i Sverige i uge 35 i 2010 samt i uge 35 i 2011.
 Uge 35 i 2010 løb fra mandag den 30. august til søndag den 5. september.
 Uge 35 i 2011 løb fra mandag den 29. august til søndag den 4. september.
 Det fremgår af SKATs sagsnotat, at SKAT har sammenholdt klagers kontoudtog med klagers opgørelse af ophold i Danmark. Ved gennemgangen har SKAT konstateret, at der har været betalinger i Danmark, hvor klager ifølge sin opgørelse ikke skulle have opholdt sig i Danmark. Disse betalinger ligger med undtagen af én tæt på perioder med ophold i Danmark.”
 Klageren har forespurgt sit telefonselskab (G1), om det var muligt at få oplyst, at hans telefon befandt sig i Sverige i perioderne fra den 28. august 2010 til den 30. august 2010 samt fra den 27. august 2011 til den 30. august 2011. Idet klageren ikke havde foretaget opkald i de nævnte perioder, kunne G1 ikke oplyse, hvor telefonen havde befundet sig.
 I skilsmissebevillingen af 17. juli 2015 for klageren og NP fremgår det:
 ”I overensstemmelse med ægtefællernes aftale gælder følgende vilkår for skilsmissen:
 Manden betaler bidrag til hustruens underhold uden tidsbegrænsning. Ægtefællerne har aftalt størrelsen af ægtefællebidraget, der kun kan ændres ved dom.”
 Det er oplyst, at betingelsen om tidsubegrænset ægtefællebidrag var motiveret af reglerne for enkepension, og at ægtefællebidraget udgør 2.000 kr. månedligt.
 NP har aldrig været registreret som udrejst fra Danmark, og hun har siden 2005 været registreret med bopæl på adressen Y4-adresse, i Y5-by.
 Klageren har i perioden fra den 25. juli 2002 til den 8. august 2014 været ejer af en dansk indregistreret bil af mærket VW Polo.
 ”Ifølge kildeskattelovens § 1, stk. 1, nr. 1, foreligger fuld skattepligt for personer, der har bopæl her i landet. I praksis er erhvervelse af bopæl som udgangspunkt ensbetydende med, at den pågældende eller dennes ægtefælle har købt eller lejet sig en bolig her i landet.
 Klager er blevet gift den 8. maj 2010 med en herboende kvinde, der har rådighed over og bebor en bolig beliggende Y4-adresse. Klager må derfor anses for, at have bopæl her i landet pr. 8. maj 2010. Ankenævnet finder ikke, at der er fremlagt oplysninger, der udelukker klager fra at have bolig til rådighed i ægtefællens bolig i Danmark.
 For en person, der erhverver bopæl her i landet uden samtidig at tage ophold her, indtræder skattepligt i henhold til kildeskattelovens § 1, stk. 1, nr. 1 jf. kildeskattelovens § 7, stk. 1 først, når der


text:
tages ophold her i landet. Som sådant ophold anses ikke kortvarigt ophold her i landet på grund af ferie eller lignende.
 Ifølge praksis anses et uafbrudt ophold her i landet af en varighed på mere end 3 måneder, eller samlede ophold på i alt mere end 180 dage inden for et tidsrum af 12 måneder, ikke for ”kortvarigt ophold på grund af ferie eller lignende” jf. afsnit C,F.1.2.2 i den juridiske vejledning samt Skattedepartementets meddelelser 1972, nr. 104.
 Ankenævnet enigt med klagers repræsentant i, at klagers ophold i indkomstårene 2010 og 2011 ikke på noget tidspunkt har oversteget 180 dage indenfor en 12 måneders periode.
 Derimod finder ankenævnet, at klager har opholdt sig i landet i mere end 3 måneder ved sit ophold i perioden 7/6 – 7/9 2010, idet ethvert påbegyndt døgn medregnes som et fuldt døgn ved opgørelsen af ophold her i landet. Klagers ophold kan derfor opgøres til 93 sammenhængende dage.
 Klager har indsendt erklæring fra sin svoger om, at han har opholdt sig i et sommerhus i Sverige fra den 20. august 2010 til den 23. august 2010. Derudover er der indsendt dokumentation for svigerindens leje af et sommerhus i Sverige i uge 35 i 2010, der løber fra mandag den 30. august til søndag den 5. september.
 Datoerne for opholdet er efterfølgende blevet korrigeret i klagen til den 27. august 2010 til den 30. august 2010, hvilket stemmer overens med svigerindens leje af sommerhus, når der tages højde for at lejemålet er startet fredag i uge 34, som var den 27. august 2010.
 Ankenævnet finder ikke, at klager har fremlagt dokumentation eller sandsynliggjort dette ophold i Sverige. Klager har ikke kunnet fremlægge dokumentation i form af afholdte udgifter til færge, bro, tog eller lignende. Ankenævnet finder derfor ikke, at klagers ophold i Danmark er blevet afbrudt den 27. august 2010. Ankenævnet finder således ikke, at klagers sag kan sammenlignes med sagen i Skatterådets bindende svar af 28. august 2012 (SKM2012.476.SR / TfS2012, 627). Endvidere finder ankenævnet ikke, at artiklen UfR1990B.449 af advokat Jørn Qviste kan tillægges vægt, idet artiklen må anses som forfatterens egen holdning, da den ikke tager udgangspunkt i eller henviser til konkrete afgørelser vedrørende 3 måneders grænsen.
 Ankenævnet bemærker ligeledes, at klagers ophold i 2011 overskrider 3 måneders uafbrudt ophold i perioden 20/6 2011 – 12/10 2011. Ankenævnet finder ikke, at klager har dokumenteret eller sandsynliggjort sit ophold i Sverige i den 27. og 28. august 2011. Der henvises i den forbindelse til Landsskatterettens kendelse af 22. Auar 1988 (TfS 1988, 154), hvor forlængelse af ophold på grund af sygdom ikke kunne anses som kortvarigt ophold på grund af ferie eller lignende.”
 Klagerens repræsentant har nedlagt påstand om, at klageren ikke er fuld skattepligtig til Danmark i perioden fra den 7. juni 2010 til den 31. december 2011.
 ”Til støtte for den nedlagte påstand gøres det gældende, at det fremgår af kildeskattelovens § 7, stk. 1, at der først indtræder skattepligt for en person, der erhverver bopæl her i landet, uden samtidig


text:
at tage ophold her, på det tidspunkt personen rent faktisk tager ophold her i landet.
 Det gøres endvidere gældende, at en kort afbrydelse af tremåneders fristen, jf. SKDM.1972,104, ved ophold i udlandet, at er tilstrækkelig til at afskære indtrædelse af fuld skattepligt til Danmark, jf. TfS.2012.627.SR (SKM2012.476.SR).
 Endelig gøres det gældende, at Klager i 2010 og 2011 ikke opholdt sig i Danmark i mere end 180 dage indenfor et tidsrum på 12 måneder.”
 ”Klager har i mange år været bosiddende i Frankrig. I perioden 14. Auar 2002 til 1. marts 2004 var klager fast bosiddende i Frankrig med sin første hustru. Som følge af hustruens sygdom og efterfølgende død flyttede klager tilbage til Danmark i marts 2004, hvor han opholdte sig frem til den 20. september 2007. Den fulde skattepligt ophørte pr. 1. oktober 2007.
 Klager er 70 år og pensionist. Han har derfor ikke noget arbejde i Frankrig eller Danmark. Hans ophold i Danmark har derfor karakter af ferie eller lignende.
 Klager har to voksne børn, en søn og en datter. Datteren er bosiddende i Danmark og har tre børn. Sønnen er bosiddende i Frankrig og har fem børn.
 Klager ejer i Danmark en helårsbolig beliggende Y1-adresse. Da det i 2007 ikke var muligt at sælge ejendommen, blev den udlejet i forbindelse med klagers flytning til Frankrig i 2007 og frem til september 2011, hvor lejeren opsagde lejemålet og fraflyttede ejendommen. Herefter stod boligen tom og var igen udbudt til salg i ca. et år, i hvilken periode udbudsprisen blev nedsat til ca. halvdelen af den oprindelige udbudspris, som blev fastsat i 2007 (fra DKK 8.500.000 til 4.600.000). Da det trods reducering af prisen ikke lykkedes at sælge ejendommen, blev ejendommen igen udlejet den 1. september 2012 på en tre-årig lejeaftale. Denne lejer beboer stadig ejendommen. Klager har ikke indbo i ejendommen.
 Udover boligen beliggende Y1-adresse, ejer klager et sommerhus beliggende Y2-adresse. Sommerhuset blev erhvervet den 25. august 2007 til overtagelse den 1. november 2007. Når klager er i Danmark, opholder klager sig i dette sommerhus.
 Endelig ejer klager en udlejningsejendom beliggende Y3-adresse, som udlejes til klagers mor. Klager har på intet tidspunkt beboet denne bolig, men har alene købt den med henblik på udlejning til sin mor. Det bemærkes for en god ordens skyld, at klagers mor i nærmeste fremtid flytter på plejehjem, hvorefter klager vil igangsætte en salgsproces med henblik på salg af ejendommen hurtigst muligt.
 Den 8. maj 2010 indgik klager ægteskab med en i Danmark bosat kvinde, NP. NP råder over andelslejligheden Y4-adresse, som nærmere er en 1 1⁄2 værelses lejlighed på 57 m2. Klager har intet indbo i denne bolig, som udelukkende bebos af NP. Klager har ikke taget – og har på intet tidspunkt haft intentioner om at tage – bolig i denne lille lejlighed, hvilket skal ses i sammenhæng med boligens ringe størrelse samt, at klager bor i sit sommerhus, når han opholder sig i Danmark. Ægteskabets indgåelse har altså ikke medført en faktuel ændring af klagers boligsituation, da der ikke er