text:
til Danmark ved deres deltagelse i det danske kommanditselskab, XX K/S.
 I henhold til praksis fortolkes begrebet fast driftssted efter dansk ret i overensstemmelse med artikel 5 i OECDs modeloverenskomst med tilhørende kommentarer. Se Den juridiske vejledning 2016-1, afsnit C.D.1.2.2.
 Modeloverenskomstens artikel 5, stk. 1 og 2, udgør tilsammen det primære kriterium for fast driftssted. Såfremt der ikke forekommer et fast driftssted i relation til artikel 5, stk. 1 og 2, skal det undersøges om der i stedet opstår fast driftssted efter det sekundære kriterium i henhold til modeloverenskomstens artikel 5, stk. 5 og 6.
 I henhold til kommentarernes pkt. 4 til modeloverenskomsten artikel 5, dækker udtrykket "forretningssted" alle lokaler, indretninger eller installationer, der benyttes til at udøve foretagendets virksomhed, hvad enten de udelukkende bruges til dette formål eller ej. Et forretningssted kan også eksistere, hvor der ingen lokaler findes eller er fornødne til udøvelsen af foretagendets virksomhed, og det simpelthen har et vist areal til sin rådighed. Det er uden betydning, om lokalerne, indretningerne eller installationerne ejes eller lejes af eller på anden måde stilles til rådighed for foretagendet.
 Af artikel 5, stk. 2, fremgår det videre, at udtrykket “fast driftssted" navnlig omfatter "et sted, hvorfra et foretagende ledes."
 Det er derfor SKATs opfattelse, at placeringen af administrationen og beslutningskompetence er et væsentligt element i vurderingen af denne type sager.
 Foruden kommanditselskabet, XX K/S, indgår således følgende enheder i strukturen: Komplementaren i XX K/S (Fonden), Spørger (Spørger), Industrial Advisory Board og Investor Advisory Board. Disse enheder skal alle indgå i vurderingen af fast driftssted i forhold til art. 5, stk. 1 og 2.
 Sideløbende hermed er Managementteamets investeringer. Managementteamet består af ansatte og Partnere i Spørger, og som således sideløbende medinvesterer via et særskilt kommanditselskab i porteføljeselskaberne, som XX K/S investerer i.
 Nedenfor er et kort resume af de faktiske forhold om de enkelte enheder.
 XX K/S
 I forhold til XX K/S er det oplyst, at kommanditselskabet ingen ansatte eller bestyrelse har. Generalforsamlinger afholdes i Danmark, men lokaliteten vil afhænge af, hvad der er mest hensigtsmæssigt, og vil blive afholdt forskellige steder i Danmark, dog aldrig hos Spørger. XX K/S vil have c/o adresse hos et advokatfirma.
 XX K/S forventer at investere i alt X-X mia. kr. i 10-12 selskaber. Den samlede kapital forventes at være investeret i løbet af 3-5 år. Det forventes, at XX K/S ejer investeringerne i perioder af 3-10 år.
 Komplementaren (Fonden)
 Komplementaren i XX K/S er en selvejende fond. Det er endnu uafklaret om komplementaren bliver Fonden, som allerede er komplementar for to øvrige fonde eller om der bliver etableret en ny selvejende fond.
 Komplementaren har ingen ansatte. Bestyrelsen er den øverste myndighed i komplementaren og består af 2 - 3 medlemmer. Medlemmerne skal være uvildige og uafhængige af Spørger og aktionærerne i Spørger samt af investorerne i XX K/S og af XX K/S. For alle medlemmer af bestyrelsen gælder, at de ikke er under løbende instruktion fra Spørger eller fra investorerne i XX K/S.
 Bestyrelsen mødes på forskellige adresser dog aldrig hos Spørger.


text:
Efter indstillingerne fra Spørger træffer bestyrelsen den endelige beslutning om hvilke selskaber, der skal købes eller sælges.
 Investorerne i XX K/S vil efter nærmere retningslinjer kunne vælge en ny komplementar efter nærmere retningslinjer.
 Managementselskabet (Spørger)
 Det forventes, at Spørger udpeges som managementselskab. Det er oplyst, at selskabet kan indgå bindende aftaler på vegne af XX K/S i det omfang, der er tale om interne anliggender (advokat, revisor, oprette og lukke konti, selvangivelse mv.).
 Herudover indstiller Spørger investeringer og salg til komplementaren, som herefter træffer den endelige beslutning om at investere eller sælge selskaber.
 Spørger er også udpeget som managementselskab i tre andre fonde
 Industrial Advisory Board består af op til 10 medlemmer, som tilfører Spørger viden om industribrancher, politik, strategi, finansiering mv. Enkelte af medlemmerne i Industrial Advisory Board kan være medlemmer af bestyrelsen i Spørger og i andre fonde.
 Medlemmerne af Industrial Advisory Board skal rådgive Spørger, og skal vurdere om Spørger overholder den aftale investeringspolitik.
 Industrial Advisory Board har alene rådgivningskompetence og ingen beslutningskompetence.
 Investor Advisory Board består af de større investorer i XX K/S. Investor Advisory Board skal vurdere interessekonflikter og skal godkende nøglemedarbejdere i Spørger.
 Det er oplyst, at XX K/S ingen ansatte, direktion eller bestyrelse har. XX K/S har c/o adresse hos en advokat mv.
 Det er yderligere oplyst, at beslutningskompetencen er tildelt komplementaren, som består af en uafhængig bestyrelse. Det vil sige, at medlemmer af bestyrelsen ikke er tilknyttet Spørger eller ejerne heraf, Industrial Advisory Board eller Investor Advisory Board. Det er en væsentlig forudsætning for vurderingen.
 Under forudsætning af, at Spørger og dettes tilhørende enheder og deltagere, herunder Industrial Advisory Board og Investor Advisory Board, ikke har nogen indflydelse på beslutningskompetencen i XX K/S, finder SKAT således ikke, at betingelsen efter hovedreglen i artikel 5, stk. 1, herunder om at der skal være "et fast forretningssted", er opfyldt på baggrund af oplysningerne i anmodningen, hvorfor de udenlandske investorer ikke vil have fast driftssted i Danmark.
 Dernæst skal der tages stilling til, hvorvidt de udenlandske investorer kan have fast driftssted på grund af reglen om afhængige agenter i OECDs modeloverenskomst artikel 5, stk. 5, eller om forholdene falder ind under artikel 5, stk. 6, om uafhængige agenter.
 Betingelserne for at være omfattet af artikel 5, stk. 5 er, at personen har en fuldmagt til at indgå kontrakter på foretagendets vegne, og faktuelt benytter denne fuldmagt gentagne gange. Opfyldes disse betingelser kan der statueres fast driftssted, medmindre personen, der har fuldmagten, kan kvalificeres som en uafhængig agent i henhold til artikel 5, stk. 6. Agenten kan være en fysisk person såvel som et selskab.
 Det skal undersøges hvorvidt de respektive enheder kan anses som agenter for XX K/S.
 I strukturen om XX K/S er de relevante enheder i forhold til agentreglen Fonden (komplementaren), Industrial Advisory Board og Investor Advisory Board.
 Af ovenstående fremgår det, at komplementaren vil være tillagt selve investeringsbeslutningerne og forvaltningsmæssige og økonomiske beføjelser m.v. over XX K/S. Komplementarens ledelse vil bestå af en bestyrelse bestående af 2 til 3 medlemmer.
 SKAT bemærker,

type: other


text:
at i de under praksis refererede afgørelser har der ikke været statueret fast driftssted efter agentreglen med henvisning til komplementarens beslutningskompetence i forbindelse med de pågældende investeringsprojekter udbudt i kommanditselskabsform.
 I SKM2014.632.SR, SKM2015.56.SR og SKM 2015.95.SR, er vurderingen af agentreglen i artikel 5, stk. 5 og 6, alene foretaget i forhold til managementenheden/investeringsrådgiverenheden. Komplementaren var i sagerne tillagt økonomiske og forvaltningsmæssige beføjelser herunder kompetence til at foretage beslutning om køb og salg af investeringer for kommanditselskabet (kommanditselskabets virksomhed).
 I SKM2012.676.SR blev det ikke vurderet, om der var fast driftssted efter agentreglen. Beslutningskompetencen vedrørende køb og salg af porteføljeselskaber lå hos det danske komplementarselskab.
 I SKM2012.425.SR nævnes komplementaren indledningsvist i forbindelse med agentreglen, I afgørelsen finder Skatterådet efter en vurdering af de to øvrige enheder om kommanditselskabet, "Investment Board" og "Rådgiver", at der ikke forelå afhængige agenter efter artikel 5, stk. 6. ud fra medlemmernes i enhedernes forhold til fonden. Beslutningskompetencen vedrørende kommanditselskabets virksomhed lå hos Investment Board.
 Ved afgørelsen SKM2012.190.SR, er det derimod anført i relation til agentbestemmelsen, at General Partner (komplementaren), Investment Committee og Manager skal ses under ét grundet personsammensætningen i enhederne, og herefter samlet må betragtes som uafhængige agenter i forhold til artikel 5, stk. 6.
 I SKM2010.257.SR og SKM2010.318.SR i relation til agentreglen berøres komplementaren ikke, men i stedet enheden, som indstiller beslutning om investeringer samt enheden, der træffer beslutning om kommanditselskabets virksomhed. Der forelå uafhængige agenter efter artikel 5, stk. 6. ud fra medlemmerne i enhedens forhold til fonden
 Det fremgår af de under praksis nævnte skatterådssager, at vurderingen af agentreglen i forhold til hvilket subjekt, som træffer beslutning om kommanditselskabets virksomhed i de pågældende investeringsprojekter, har været foretaget på forskellige enheder i sagerne. Derudover har uafhængighedsbedømmelsen i artikel 5, stk. 6, været bedømt på enten enheden som sådan eller enhedens medlemmer.
 SKAT bemærker punkt 31 i kommentarerne til artikel 5, stk. 5, hvor det fremgår:
 (...) "et foretagende skal betragtes som havende fast driftssted i en stat, hvis der er en person, som under visse betingelser handler på dettes vegne, selv om foretagendet ikke skulle have et fast driftssted i denne stat i stk. 1 og 2's forstand."(...). (SKATs understregning).
 Og videre punkt 32.
 "Personer, hvis aktiviteter kan medføre et fast driftssted for foretagendet, er såkaldte repræsentanter, det vil sige personer, der uanset om de er ansatte eller ej, ikke er uafhængige repræsentanter omfattet af stk. 6. Sådanne personer kan være enten fysiske personer eller selskaber og behøver ikke være hjemmehørende i, eller have et forretningssted i den stat, i hvilken de udfører arbejde for foretagendet."(...). (SKATs understregning).
 I det ovenfor citerede vil begrebet "person" skulle forstås i overensstemmelse med den brede definitionsbestemmelse i modeloverenskomstens artikel 3, stk. 1, litra a, som omfatter: "en fysisk person, et selskab og enhver anden sammenslutning af personer". Af det fremhævede i punkt 32, vil personer blive anset for repræsentanter/agenter, hvis disse udfører aktiviteter, der kan medføre et fast driftssted for foretagendet.
 Det bemærkes endvidere af det fremhævede i punkt 32, at der henvises til, at sådanne personer


text:
også kan være selskaber, hvilket i øvrigt er i overensstemmelse med artikel 3, stk. 1, litra a. Det er SKATs opfattelse, at henvisningen indebærer, at handlinger udført af ansatte, bestyrelsesmedlemmer m.v. i et selskab skal vurderes samlet under ét, når det skal afgøres, hvorvidt selskabet udgør en agent for foretagendet. Såfremt det alene var fysiske personers handlinger, der særskilt var genstand for en vurdering, havde det ikke været nødvendigt i kommentaren tillige at omfatte selskaber som subjekt.
 I SKM2014.207.SR deltog en polsk ejer i et dansk partnerselskab. Den danske komplementar blev undergivet en vurdering af hvorvidt denne opfyldte agentreglen for den polske ejer. Beslutningerne om partnerselskabets drift blev ikke truffet i Danmark. Komplementaren kunne ikke anses for at udgøre en agent i artikel 5, stk. 5's forstand for den polske ejer.
 På baggrund af ovenstående finder SKAT, at komplementaren er en "person", der udøver aktivitet for XX K/S, der kan medføre et fast driftssted. Der er således intet til hindre for, at komplementaren i XX K/S kan udgøre en agent i artikel 5, stk. 5's forstand.
 Artikel 5, stk. 5, begrænses imidlertid til personer, som under hensyn til omfanget af deres bemyndigelse eller karakteren af deres virksomhed i særlig grad forpligter foretagendet i forretningsvirksomhed i vedkommende stat, hvorfor det er bestemt, at det alene vedrører personer, der har tilstrækkelig fuldmagt til at forpligte foretagendets deltagelse i forretningsvirksomhed i vedkommende stat.
 SKAT bemærker, at komplementaren vil være tillagt samtlige beføjelser i relation til drift af XX K/S. Derudover vil komplementaren have forvaltningsmæssige og økonomiske beføjelser over XX K/S, som følge af dens funktion som komplementar. SKAT finder, at komplementaren således med henvisning til artikel 5, stk. 5, giver fast driftssted for XX K/S og de i denne enheds deltagere.
 Det forhold, at komplementaren ikke har et "fast forretningssted", herunder ansatte, lokaler m.v., og at bestyrelsesmøder afholdes på forskellige lokaliteter m.v. er ikke afgørende i relation til agentreglen. Det er derimod væsentligt, at komplementaren handler på XX K/S' vegne, og uanset om der således er fast driftssted i denne stat i artikel 5, stk. 1 og 2's forstand.
 Endvidere kan komplementaren ikke anses for at være en "uafhængig repræsentant", som krævet efter artikel 5, stk. 6 for at personen ikke medfører fast driftssted. Som anført i punkt 37 er det krævet, for at falde inden for stk. 6's anvendelsesområde, at personen er uafhængig af foretagendet både juridisk og økonomisk og han handler inden for sin sædvanlige erhvervsvirksomheds rammer, når han handler på foretagendets vegne.
 I kommentarens punkt 38-38.6 er angivet forhold, der kan indgå i vurderingen af afhængighed. Det bemærkes, at punkterne ikke kumulativt skal opfyldes før der kan statueres afhængighed.
 I bedømmelsen af afhængighed har Højesteret i SKM2004.116.HR inddraget flere af de forhold, der er nævnt i kommentarerne. Foruden instruktion af agenten der var et selskab, lagde Højesteret vægt på at selskabet bar driftsherrerisikoen og havde flere hvervgivere.
 Komplementaren i sagen er deltager i XX K/S, og dermed pr. definition ikke en "uafhængig" repræsentant, adskilt fra XX K/S.
 Det forhold, at


text:
bestyrelsesmedlemmerne i komplementaren efter det oplyste er valgt på baggrund af deres baggrund, erfaring, uafhængighed i øvrigt m.v., medfører ikke, at bestyrelsens kompetence skal anses for løsrevet og uafhængig af investeringsenheden, XX K/S.
 Såfremt hvert individuelt bestyrelsesmedlems og ikke komplementarens afhængighedsforhold til XX K/S skulle vurderes, vil dette udvande afhængighedsbedømmelsen og dermed artikel 5, stk. 5. SKAT bemærker, at det er komplementaren, der fuldt ud er tillagt den endelig beslutningskompetence for så vidt angår investeringsbeslutninger m.v. herunder de økonomiske og forvaltningsmæssige beføjelser og således genstand for afhængighedsbedømmelsen. Denne fortolkning er i overensstemmelse med det ovenfor anførte til punkt 32 vedrørende kredsen af personer, der kan udgøre en agent.
 Herefter skal det endvidere bemærkes, at komplementaren har til formål at betjene og udøve virksomhed for XX K/S. Dette understreges også af det oplyste om, at komplementaren alene modtageret fast honorar primært til at dække bestyrelsesmedlemmernes honorar. Ifølge kommentarens punkt 38.6 er en uafhængig status mindre sandsynlig, hvis agenten alene udøver sin virksomhed helt eller næsten helt for blot ét foretagende gennem hele sin virksomheds levetid eller i en længere tidsperiode.
 Et andet vigtigt kriterium i bedømmelsen af afhængighed er, om driftsherrerisikoen ("entrepreneurial risk" i den engelsksprogede udgave af kommentaren) skal bæres af personen eller af det foretagende, personen repræsenterer jf. kommentarens punkt 38. Det fremgår, at XX K/S forventer at investere i alt 4-6 mia. kr. i 10-12 selskaber. Den samlede kapital forventes at være investeret i løbet af 3-5 år. Det forventes, at XX K/S ejer investeringerne i perioder af 3-10 år.
 Komplementaren vil modtage et fast beskedent honorar i størrelsesordene 100.000 - 150.000 kr. pr. bestyrelsesmedlem årligt afhængig af mødeaktiviteten plus et tillæg på 10% af det årlige honorar.
 Henset til, at komplementaren træffer investeringsbeslutninger inden for pågældende investeringsramme og modtager et beskedent honorer, der anvendes til at dække komplementarens omkostninger som honorar, revision m.v., finder SKAT, at den egentlige driftsherrerisiko for den udførte aktivitet for XX K/S ikke påhviler komplementaren. Det er SKATs opfattelse, at en uafhængig aftalepart ikke vil påtage sig en sådan risiko uden betaling herfor. I stedet må driftsherrerisikoen påhvile XX K/S, hvilket taler for, at komplementaren er afhængig i forhold til XX K/S.
 Det forhold, at komplementarens ledelsesmedlemmer på sædvanligvis vil kunne ifalde ledelsesansvar, ændrer ikke på det forhold, at driftsherrerisikoen påhviler XX K/S.
 På baggrund af ovenstående, er det efter en samlet vurdering SKATs opfattelse, at forholdet mellem XX K/S og komplementaren ikke er karakteristisk for parter, som er uafhængige af hinanden.
 SKATs kommentarer til repræsentantens supplerende bemærkninger af 20. november 2015:
 SKAT bemærker, at det hverken fremgår af artikel 5, stk. 6 eller kommentaren det af repræsentanten anførte, om at en række betingelser skal være opfyldt, for at en person kan anses at udgøre en afhængig agent.
 I den af repræsentanten refererede sag i SKM2004.116.HR (TfS 2004, 162), hvor Højesteret inddrog flere forhold i vurderingen af uafhængighed, ses heller ikke i præmisserne at være tilkendegivet, at alle forhold skal være tilstede, før der forligger uafhængighed.
 Vedrørende spørgsmålet om hvervgivere i vurderingen af


text:
uafhængighed, er det SKATs opfattelse, at den nuværende komplementar (Fonden) i det væsentlige udøver sin virksomhed for blot ét foretagende ved alene at være komplementar for to øvrige fonde oprettet af Spørger. Det samme gør sig gældende for den påtænkt etablerede komplementar.
 Det bemærkes, at det er Spørger, der etablerer og organiserer hvervgiverene (de to øvrige fonde), som Fonden er komplementar for, og ligeledes vil etablere og organisere den påtænkte hvervgiver XX K/S, der enten skal betjenes af den nuværende eller påtænkte komplementar. Derudover er det Spørger, der har stiftet den nuværende komplementar og ligeledes planlægges at stifte den påtænkte komplementar. Spørger vil i øvrigt indstille investeringsbeslutningerne mv. vedrørende XX K/S til komplementaren.
 Som sagen er oplyst, herunder om enhedernes organiserings kan repræsentantens supplerende bemærkninger ikke ændre SKATs indstilling om at komplementaren anses for afhængig af XX K/S.
 Vurderingen af betingelsen, udøve erhverv, i den konkrete sag
 Det er SKATs opfattelse, at XX K/S endvidere må anses for at drive erhvervsmæssig virksomhed. Kommanditselskabet skal således foretage, forvalte og afstå investeringer med henblik på økonomisk gevinst og andre former for indkomst.
 I SKM2013.899.SR blev der taget stilling til "udøver erhverv - erhvervsmæssig virksomhed" i forhold til et investeringsprojekt med en tilsvarende struktur. SKAT mener, at betragtningerne i SKM2013.899.SR om "udøve erhverv - erhvervsmæssig virksomhed" er tilsvarende i denne sag.
 Det fremgår af Den Juridiske vejledning 2016-1, afsnit C.C.1.1.1 (Begrebet selvstændig erhvervsvirksomhed), at skattelovgivningen ikke indeholder en egentlig definition på begrebet selvstændig erhvervsvirksomhed, men at afgrænsningen er sket gennem en omfattende praksis vedrørende de forskellige relationer, hvor den har betydning. Selvstændig erhvervsvirksomhed er herefter karakteriseret ved, at der for egen regning og risiko udøves virksomhed af økonomisk karakter med det formål at opnå et økonomisk overskud.
 Kommanditselskaber udøver pr. definition erhvervsmæssig virksomhed, jf. lov om erhvervsdrivende virksomheder, samt den omfattende skatteretlige praksis om kommanditselskaber, herunder i relation til afskrivningsloven.
 I henhold til Den juridiske vejledning 2016-1, afsnit C.F.8.2.2.5.2.1, er investering i anlægsaktier for denne type struktur ligeledes omfattet af bestemmelsen i artikel 5, stk. 1, og bliver anset for udøvelse af erhverv.
 Ved højresterets dom, SKM2004.297.HR, fremgår det udtrykkeligt, at virksomhed, der eventuelt alene består i besiddelse af anlægsaktier (aktier eller anparter i et eller flere datterselskaber), skal anses for at være udøvelse af erhvervsvirksomhed. Dommen vedrører dog et selskab, og ikke et "kommanditselskab", men samme synspunkter må i det hele finde anvendelse på kommanditselskaber.
 Det er SKATs opfattelse, at dommen, SKM2004.297.HR, selv om den vedrørte selskaber og ikke kommanditselskaber - har relevans for fastlæggelse af, hvornår der er tale om "erhvervsvirksomhed", og dermed udøves erhvervsvirksomhed her i landet.
 I erhvervsvirksomhedslovens § 2, stk. 2, fremgår det således i lighed med tidligere aktieselskabslov samt anpartsselskabslov, at "ved et kommanditselskab forstås en virksomhed (...)", og i § 1 er det fastsat, at " loven finder anvendelse på virksomheder, der har til formål at fremme virksomhedens deltageres økonomiske interesser gennem erhvervsdrift."
 Ud fra erhvervsvirksomhedsloven samt SKM2004.297.HR er det SKATs opfattelse, at kommanditselskabet må anses for at drive erhvervsmæssig virksomhed ved de ved anmodningen beskrevne


text:
investeringer.
 SKAT finder derfor, at udenlandske investorer må anses for at deltage i en erhvervsvirksomhed her i landet med "fast driftssted", og at der er virksomhedsudøvelse for foretagendet gennem dette faste driftssted.
 SKAT mener, at betingelserne for fast driftssted er opfyldt, jf. OECD ́s modeloverenskomsts artikel 5, stk. 5, om agentreglen på baggrund af komplementarens aktiviteter. De udenlandske investorer i XX K/S får således fast driftssted på baggrund af deres investering heri, hvorfor de - for så vidt angår denne investering - vil være begrænset skattepligtige til Danmark efter selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra a.
 SKATs kommentarer til repræsentantens høringssvar af 4. juli 2016:
 Repræsentanten gør gældende, at der ikke er støtte for SKATs synspunkt om, at komplementaren som selskabsdeltager i XX K/S pr. definition ikke er uafhængig. Repræsentanten henviser til kommentarens punkt 38.1, hvor det fremgår, at juridisk afhængighed ikke skal forstås som den kontrol et moderselskab udøver over sit datterselskab i sin egenskab af aktionær.
 Komplementaren er tillagt de forvaltningsmæssige og økonomiske beføjelser m.v. over XX K/S. Disse beføjelser er efter SKATs opfattelse mere omfattende og ikke sammenlignelige med den blotte kontrol i egenskab af at være aktionær i et selskab som angivet i kommentarens punkt 38.1.
 Repræsentanten har til spørgsmålet om antallet af komplementarens hvervgivere gjort gældende, at det er investorerne i fonden, der bestemmer om komplementaren skal udskiftes.
 Dette forhold ændrer ikke SKATs opfattelse af, at den nuværende komplementar eller den påtænkt etablerede komplementar i det væsentlige udøver sin virksomhed for blot ét foretagende.
 Repræsentanten anfører, at begrebet driftsherrerisiko ud fra en sproglig forståelse omfatter erstatningsansvar og hæftelsesrisiko. Endvidere gøres det gældende, at der kan opnås en forrentning af egenkapitalen på over 100%, såfremt komplementaren betjener samtlige tre fonde.
 Det bemærkes hertil, at begrebet driftsherrerisiko i den engelsksprogede udgave af kommentaren er "entrepreneurial risk". Havde det været meningen, at begrebet alene skulle dække erstatningsansvar og hæftelse, vil ordet "liability" eller lignende formulering formodes anvendt.
 Det forhold, at komplementaren lovbestemt hæfter for kommanditselskabet forpligtelser, eller at denne kan være underlagt særligt ansvarsgrundlag i relation til erstatning, indebærer ikke efter SKATs opfattelse alene af den grund, at der drives selvstændig virksomhed.
 Formålet med artikel 5, stk. 6, er netop at udskille de personer, der driver selvstændig virksomhed fra de personer, som er afhængig af foretagendet.
 Det er derfor SKATs opfattelse, at betalingens indhold og størrelse er relevant, og støtter hvorvidt agenten bærer driftsherrerisikoen for sine aktiviteter eller ej.
 Repræsentanten har oplyst, at der årligt aflejres mellem 105.000 kr. og 120.000 kr. i komplementaren som følge af en forretning af egenkapitalen samt en cost plus på 10% af de samlede bestyrelseshonorarer.
 Det er efter SKATs opfattelse stadigvæk et meget beskedent beløb set i betragtning af, at der træffes investeringsbeslutninger inden for en investeringsramme på X-X mia. kr.
 Komplementaren som beslutningstager modtager således ikke nogen risikobetaling fra XX K/S, hvilket understreger, at driftsherrerisikoen forsat bæres af XX K/S.
 Det forhold, at komplementaren i øvrigt har en relativ høj forrentning af dens egenkapitalen medfører ikke, at driftsherrerisikoen påhviler komplementaren.
 Komplementaren


text:
har således samlet set ikke de karakteristika, der vil kendetegne selvstændig virksomhed i relation til de udførte aktiviteter, og udgør derfor ikke efter SKATs opfattelse en uafhængig agent efter artikel 5, stk. 6.
 Vedrørende skatterådets afgørelse og begrundelse
 Skatterådet tiltræder ikke SKATs indstilling.
 Skatterådet besvarer spørgsmål 1 med "Ja".
 Skatterådet henviser til at Spørger har en tilsvarende kapitalfondsstruktur, som i SKM2014.632.SR, SKM2015.56.SR, SKM2015.95.SR og SKM2015.277.SR.


text:
Advokaten 2 - Dansk retspolitik
 Når kriminaliteten driver strafferetten frem
 I nyere tid har det ofte været store straffesager, der har drevet en udvikling frem inden for strafferetten.
 Strafferetten og strafferetsplejen udvikler sig løbende på grundlag af ændret lovgivning – ofte efter et grundigt forarbejde i bl.a. Straffelovrådet eller Strafferetsplejeudvalget. På denne måde sikres en løbende tilpasning til ændrede forhold i kriminaliteten, samfundet og/eller ændrede politiske ønsker.
 I visse tilfælde er den nye lovgivning så upræcis, at dens rækkevidde må fastlægges gennem en omfattende domspraksis. Det tydeligste eksempel på en sådan lovgivning i nyere tid er de ændringer i udlændingeloven, der skete i 1996 – ”pusherloven” – og 1998, hvorved udvisningsreglerne blev skærpet. Disse lovændringer førte omkring årtusindskiftet til, at en række udvisningsdomme med tredjeinstansbevilling blev indbragt for Højesteret, der for så vidt angår en række ”typetilfælde” måtte fastlægge grænserne for, hvornår udvisning var i strid med Den Europæiske Menneskerettighedskonventions (EMRK) artikel 8 om ret til respekt for familieliv.
 Strafferetten og strafferetsplejen udvikler sig imidlertid også i perioder i ”spring”, uden at en udvikling har været politisk bestemt.
 Tre datoer er interessante i denne sammenhæng. Hver især er det datoer, der i nyere tid har sat gang i en udvikling i strafferetten og/eller strafferetsplejen:
 ukendt dato 1987: Den første annonce i dagspressen om opkøb af et overskudsselskab
 10. marts 1996: Et medlem af Bandidos dræbes, og tre såres i Københavns Lufthavn
 16. december 2006: Uroligheder på Nørrebro i forbindelse med en demonstration for Ungdomshuset på Jagtvej
 Disse tre datoer har været begyndelsen på tre forløb af kriminelle handlinger, der har givet anledning til en række domstolsafgørelser af principiel rækkevidde.
 Selskabstømningen
 Selskabstømningen pågik i årene fra 1987 til 1994, på hvilket tidspunkt den daværende regering fik bragt selskabstømningen fuldstændigt til ophør, efter at man i 1993 havde fjernet en del af markedet for handel med overskudsselskaber. Selskabstømmerområdet omfattede i alt ca. 1.600 overskudsselskaber. Tiltale for skyldnersvig blev rejst i ca. 30 sager mod ca. 80 personer.
 ”Retsopgøret” indledtes med civile erstatningssager, og Højesteret fik i januar 1997 anledning til at træffe afgørelse i den første principielle sag, ”Satair-sagen”. Straffesagerne mod selskabstømmerne blev indledt ved domstolene i 1997, og sagerne verserede navnlig ved byretterne og landsretterne i årene før og efter årtusindskiftet. Den sidste sag verserer fortsat ved Østre Landsret.
 Som udgangspunkt blev der rejst tiltale for skyldnersvig mod køberne af overskudsselskaberne. Henset til bl.a. den alvorlige kriminalitet og kriminalitetens omfang blev der i byretterne og landsretterne i en række tilfælde udmålt meget lange fængselsstraffe. Kun en enkelt af sagerne, hvor sagen ikke var blevet fremmet i en periode på ca. to år, og hvor straffen af landsretten med henvisning til EMRK artikel 6, stk. 1, om ret til rettergang ”inden en rimelig frist” var blevet fastsat under hensyntagen hertil, er blevet indbragt for Højesteret som tredje instans.
 Højesteret fik imidlertid forelagt en række problemer af processuel karakter som f.eks. spørgsmål om bl.a. brug af revisionsberetninger som bevismidler, revisorhabilitet, udlevering af politiets korrespondance med revisorer, dommerhabilitet, selvinkriminering, forsvarersalærer i store straffesager mv.


text:
Som et kuriosum kan nævnes, at Højesteret blandt andet i et kæremål af en forsvarer blev bedt om at tage stilling til, om en særlig tæt berammelse var strid med EMRK og 11-timersreglen i arbejdsmiljølovgivningen. For fuldstændighedens skyld bør også nævnes, at de sideløbende civile erstatningssager mod navnlig sælgerne og deres rådgivere også bidrog til udvikling af den civile retspleje ved bl.a. kæremål til Højesteret om afsigelse af udeblivelsesdom.
 Også internationalt gav sagerne anledning til vejledende afgørelser, idet Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol afviste klager over overtrædelse af EMRK artikel 6, stk. 1, som åbenbart grundløse i to tilfælde, hvor sagerne, der begge havde været behandlet i byret og landsret, havde strakt sig over mere end henholdsvis ni og ti år.
 Rockerkrigen
 ”Den Store Nordiske Rockerkrig” strakte sig fra den 10. marts 1996 til september 1997, og i alt 11 blev dræbt, heraf fem i Danmark. Ud over angrebet i Lufthavnen omfattede ”krigen” bl.a. også angreb med panserværnsraketter på to arresthuse og på Hells Angels’ klubhus i Titangade på Nørrebro.
 De mange efterfølgende straffesager gav bl.a. anledning til, at Højesteret fik lejlighed til at træffe principielle afgørelser om bl.a. vidnefritagelse for en buschauffør, som havde overværet skuddrabet i lufthavnen, udlevering af teleoplysninger, varetægtsfængsling for våbenbesiddelse, beslaglæggelse og sager om erstatningskrav fra rockere i forbindelse med visitationer.
 Urolighederne i forbindelse med Ungdomshuset på Jagtvej begyndte reelt den 16. december 2006, hvor der i forbindelse med en demonstration var omfattende uroligheder, angreb mod politiet og hærværk på Nørrebro. Den 16.-17. december 2006 anholdt politiet ca. 250 personer, hvoraf næsten alle blev løsladt af politiet eller Københavns Byret. Situationen eksploderede den 1. marts 2007, da huset blev ryddet, for herefter at aftage over de følgende dage. Fra den 1. til den 11. marts 2007 blev der anholdt knapt 800 personer, og ca. 225 personer med tilknytning til urolighederne blev i perioden fra den 1. til den 4. marts 2007 fremstillet i grundlovsforhør i Københavns dommervagt og ca. 200 varetægtsfængslet.
 Efterfølgende har sagerne givet anledning til spørgsmål vedrørende rækkevidden af straffelovens § 134a, hvorefter deltagere i bl.a. grov forstyrrelse af ro og orden på offentlig sted straffes, hvis de har handlet efter aftale eller flere i forening. Bestemmelsen er senest blevet fortolket af Højesteret efter optøjerne den 18. maj 1993 på Nørrebro. Herudover har Højesteret med tredjeinstansbevilling fået forelagt flere sager om varetægtsfængsling, hvilket ikke er hyppigt forekommende, og Østre Landsret spørgsmål om beslaglæggelse.
 Højesteret har således i sommeren 2007 fået anledning til at tage stilling til 13 sager om varetægtsfængsling, som er blevet afgjort ved tre kendelser i juni og august 2007 (den første kendelse er nærmere omtalt af advokat Hanne Rahbæk i Advokaten 6/2007). Højesteret har i den forbindelse bl.a. taget stilling til, om der kunne ske varetægtsfængsling af hidtil ustraffede ”aktionerende” under henvisning til ”gentagelsesfaren”, og om fortsat varetægtsfængsling ud over otte uger af seks anholdte fra selve Ungdomshuset var berettiget af hensyn til efterforskningen.
 Østre Landsret har også fået lejlighed til at tage stilling til, om betingelserne for ransagninger dels på en


text:
Det europæiske samarbejde har været i centrum i 2016, både på den politiske scene i forbindelse med Storbritanniens "Brexit" og på det seneste ligeledes i forbindelse med diskussionerne om Danmarks mulighed for at forblive en del af Europol-samarbejdet som følge af danskernes nej til ophævelse af retsforbeholdet i slutningen af 2015. Men også forholdet mellem national lovgivning og EU-retten blev sat på spidsen i den nyligt afsagte Højesteretsdom i "Ajos-sagen", hvor Højesteret trak en streg i sandet over for EU-Domstolen.
 2016 har også været året, hvor ansættelsesklausulloven trådte i kraft. I den forbindelse udgav Hortens specialister på området Maria Schmiegelow, Finn Schwarz og Erik Wendelboe Christiansen bogen "Ansættelsesklausulloven", der indeholder en gennemgang af reglerne om konkurrence- og kundeklausuler efter den nye ansættelsesklausullov, samt regler og praksis efter de tidligere regler i funktionærloven, der fortsat gælder for klausuler aftalt inden 1. januar 2016.
 Vi har igen i år gjort vores bedste for at holde dig opdateret om nyeste retspraksis, lovgivningsmæssige tiltag og andre relevante nyheder inden for ansættelsesretten. Vores nyhedsbreve kan du modtage ved at tilmelde dig Hortens nyhedsbrev eller vores LinkedIn gruppe 'Horten Ansættelsesrettens A-Z' her.
 Nedenfor kan du læse et udpluk af de mest relevante ansættelsesretlige nyheder i 2016.
 Vi ser frem til det fortsatte samarbejde i det nye år og ønsker alle en rigtig glædelig jul og et godt nytår.
 Afdelingsleder Ansættelsesret
 Afskaffelse af Greencard-ordningen
 Fra og med den 10. juni 2016 er det ikke længere muligt at ansøge om opholdstilladelse i Danmark på Greencard-ordningen og minimumsårslønnen, der kræves for at få opholds- og arbejdstilladelse efter Beløbsordningen, er samtidig forhøjet.
 Forlængelse af et eksisterende Greencard er fortsat muligt, ligesom der fortsat vil kunne ansøges om opholdstilladelse for familiemedlemmer til en person, der har opholdstilladelse efter Greencard-ordningen.
 Læs mere om afskaffelse af Greencard-ordningen og konsekvenserne heraf.
 Den 7. juni 2016 trådte en ny lov om e-cigaretter i kraft. Loven indeholder et forbud mod anvendelse af e-cigaretter på bl.a. institutioner, der har optaget børn under 18 år, dagplejehjem, offentlige transportmidler og taxaer.
 Læs mere om den nye lov om e-cigaretter.
 Ansættelsesklausulloven trådte i kraft
 Den 1. januar 2016 trådte den omtalte ansættelsesklausullov endelig i kraft og har medført en række ændringer på området for konkurrence- og kundeklausuler og kombinerede klausuler, ligesom loven medførte, at jobklausulloven bortfaldt.
 Tre af Hortens førende eksperter inden for ansættelsesret udgav i efteråret en bog om ansættelsesklausuler - læs mere her.
 Den 1. januar 2016 blev 70-års reglen i forskelsbehandlingsloven ophævet.
 Ændringen medførte at:
 Det ikke længere er muligt at indgå individuelle eller kollektive aftaler om pligtmæssig fratræden, når medarbejderen fylder 70 år, og
 Allerede indgåede individuelle aftaler om pligtmæssig fratræden ved det fyldte 70. år er nu ugyldige. Dette antages at gælde både i forhold til lønmodtagere og direktører.
 Læs mere om lovændringen her.
 Efter den nye udbudslov trådte i kraft den 1. januar 2016, er det vigtigt, at virksomheder, som vil deltage i større udbud, sikrer sig, at deres medarbejdere kender til reglerne om, hvad offentligt ansatte kan modtage i form af gaver, forplejning


text:
og deltagelse i arrangementer mv. Bliver en person, der har beføjelse til at repræsentere, kontrollere eller træffe beslutninger i en virksomheds bestyrelse, direktion eller tilsynsråd, dømt for bestikkelse, vil virksomheden blive udelukket fra at kunne deltage i offentlige udbud.
 Horten har udarbejdet en virksomhedspolitik, der sætter fokus på, hvad offentligt ansatte kan modtage og deltage i, ligesom Horten også har udarbejdet en gavepolitik til brug for offentlige myndigheder.
 Læs mere om muligheden for at få skræddersyet en virksomhedspolitik.
 Få overblik over, hvad offentligt ansatte må modtage af gaver i Hortens guide til gave-politik her.
 Året 2016 har budt på en række interessante og principielle domme inden for ansættelsesretten både på nationalt og EU-retligt plan. Vi har valgt at fremhæve dem, som vi finder mest interessante:
 Højesteret i Ajos-sagen: National bestemmelse har forrang for EU-retligt princip
 Sagen omhandlede en 60-årig medarbejder, der blev opsagt af sin arbejdsgiver. Medarbejderen havde som udgangspunkt ret til en fratrædelsesgodtgørelse, men var omfattet af den dagældende funktionærlovs § 2a, stk. 3. Medarbejderen havde grundet sin alder ret til arbejdsgiverbetalt alderspension, og arbejdsgiveren skulle derfor ikke udbetale fratrædelsesgodtgørelsen.
 EU-Domstolen fastslog i maj, at der påhviler de nationale domstole en forpligtelse til at fortolke nationale bestemmelser EU-konformt og endda tilsidesætte nationale regler, hvis en sådan fortolkning ikke er mulig. Denne forpligtelse kan hverken tilsidesættes under hensyn til retssikkerhedsprincippet eller under hensyn til princippet om beskyttelse af den berettigede forventning.
 Højesteret fandt stik imod EU-domstolens dom, at der ikke var hjemmel i dansk ret til at tilsidesætte den tidligere bestemmelse i funktionærlovens § 2a, stk. 3, til fordel for et grundlæggende EU-retligt princip om forbud mod forskelsbehandling. Højesteret frifandt på denne baggrund virksomheden.
 Det er bemærkelsesværdigt, at Højesteret vælger at gå direkte imod EU-rettens dom. Det bliver interessant at se, om EU-Kommissionen vælger at anlægge et traktatbrudssøgsmål mod Danmark i forbindelse Højesterets afgørelse.
 For private arbejdsgivere er betydningen af Højesterets dom, at en funktionær, der ikke har fået udbetalt fratrædelsesgodtgørelse med henvisning til den tidligere § 2a, stk. 3, som udgangspunkt ikke vil kunne komme igennem med et krav om godtgørelse mod arbejdsgiveren.
 Læs mere om Højesterets afgørelse her
 Læs mere om EU-Domstolens afgørelse.
 Østre Landsret slog i dommen fast, at arbejdsgivere ikke er forpligtet til at acceptere en funktionærs tilbud om at overgå fra fuldtidssygemelding til deltidssygemelding. Arbejdsgiverens afslag på deltidssygemeldingen havde derfor ingen betydning for opgørelsen af antal sygedage i henhold til 120-dages reglen.
 Østre Landsret udtalte i sagen, at "selvom en funktionær, som trods sygdom er i stand til delvist at genoptage sit arbejde, er forpligtet til at stille sin arbejdskraft til rådighed for arbejdsgiveren, er denne ikke tilsvarende forpligtet til at acceptere funktionærens tilbud om at vende tilbage til arbejdet på deltid."
 Læs mere om landsrettens afgørelse her
 Højesteret afsagde dom i en sag vedrørende det principielle spørgsmål om, hvorvidt arbejdsgivere har pligt til at søge gravide medarbejdere omplaceret i en stilling, der først er opstået i medarbejderens opsigelsesperiode.
 Højesteret fandt modsat landsretten, at det almindelige ansættelsesretlige princip om, at rimeligheden af en opsigelse skal


text:
vurderes ud fra forholdene på opsigelsestidspunktet, tillige gælder ved bedømmelsen af lovligheden af en opsigelse efter reglerne i ligebehandlingsloven. Arbejdsgiverens omplaceringspligt skulle således kun vurderes i forhold til de stillinger, der var opstået i tiden op til opsigelsestidspunktet.
 Højesteret frifandt på denne baggrund virksomheden.
 Højesteret fastslog, at aftalebaserede feriefridage kan betragtes som afholdt i fritstillingsperioden, når der ikke er taget stilling til, hvordan disse afvikles i tilfælde af opsigelse, herunder fritstilling.
 Afskedigelse af gymnasielærer var i strid med offentligt ansattes ytringsfrihed
 Ombudsmanden fandt det "særdeles kritisabelt", at Campus Bornholm afskedigede en gymnasielærer for at ytre sig kritisk om sin arbejdsgiver. Det var også kritisabelt, at arbejdsgiveren efterfølgende sendte et orienteringsbrev til samtlige af gymnasiets medarbejdere, hvori det anførtes, at medarbejderne skulle rette kritik til deres nærmeste leder.
 Læs mere om ombudsmandens afgørelse her
 Højesteret lagde vægt på, at pædagogmedhjælperen "som ansat i børnehaven var berettiget til over for tilsynsmyndigheden at gøre rede for episoder, som hun havde overværet i børnehaven, og som hun opfattede som kritisable i forhold til børnenes trivsel."
 Østre Landsret fandt, at en medarbejders invaliderende træthed var omfattet af handicapbegrebet. Ifølge speciallægeerklæringen var tilstanden i bedste fald stationær og i værste fald progressiv. På denne baggrund fandt landsretten, at lidelsen var omfattet af forskelsbehandlingslovens handicapbegreb.
 Dommen understreger endnu en gang, at det ikke er diagnosen, der er afgørende for, om der foreligger et handicap, men derimod om de funktionsnedsættelser, som lidelsen medfører i samspil med forskellige barrierer, hindrer den ansatte i at deltage i arbejdslivet på lige fod med andre. I den konkrete sag fremgik det af de lægelige oplysninger, at der var tale om en alvorlig invaliderende træthed, der ikke havde karakter af normal træthed.
 Læs mere om Østre Landsrets afgørelse her
 Boligforeningen AAB havde i strid med persondataloven offentliggjort oplysninger om en tidligere frivillig kasserers strafbare forhold med angivelse af hans navn på internettet.
 Landsretten tilkendte – ligesom byretten – sagsøger en tortgodtgørelse på 25.000 kr. for brud på persondataloven. I udmålingen af godtgørelsens størrelse indgik på den ene side det forhold, at oplysningerne var sande og på den anden side, at oplysningerne var tilgængelige på internettet i næsten 1 år uanset sagsøgers anmodning om sletning.
 Læs mere om Østre Landsrets dom her
 Ombudsmanden fandt udtalelse om forsvarets ansattes ret til at ytre sig "meget kritisabel"
 Ombudsmanden fandt, at det var "meget kritisabelt", at en forsvarschef fortalte de ansatte, at de kunne forvente at blive afskediget for "direkte illoyale" ytringer om Forsvaret fremsat på de sociale medier. Efter opfordring fra ombudsmanden er samtlige ca. 20.000 medarbejdere i Forsvaret orienteret om udtalelsen og dermed retten til deres ytringsfrihed.
 Højesteret fastslog for nylig, at det ikke er i strid med forskelsbehandlingsloven, at en bestemmelse i en overenskomst fastlagde, at unge medarbejdere i alderen 18-25 år, som fulgte en SU-berettiget uddannelse, fik lavere tillæg end medarbejdere, der var over 25 år og under tilsvarende uddannelse.
 Lovligt tørklædeforbud på arbejdspladsen? EU-Domstolen på vej med en afklaring
 Generaladvokaten kom i starten af juni med forslag til afgørelse i en sag


text:
om forbud mod at bære religiøse symboler på arbejdspladsen.
 Sagen omhandlede en kvinde, der arbejdede som receptionist i et belgisk sikkerheds- og overvågningsfirma. Kvinden meddelte tre år efter hendes tiltræden, at hun fremover ville bære religiøst hovedtørklæde i arbejdstiden. Dette var i strid med virksomhedens generelle forbud mod at bære religiøse, politiske eller filosofiske symboler på arbejdspladsen, og kvinden blev derfor opsagt efter at have nægtet at tage tørklædet af.
 Generaladvokaten udtalte, at der ikke var tale om direkte forskelsbehandling, da forbuddet var generelt udformet, således at det gjaldt alle synlige, religiøse symboler. Der var i stedet tale om indirekte forskelsbehandling, som ifølge Generaladvokaten kan være legitim, hvis virksomheden ønsker at gennemføre en politik om religiøs og ideologisk neutralitet.
 Læs mere om Generaladvokatens forslag til afgørelse.
 En dagplejer, som var på plejeorlov for at passe sin søn, der har Aspergers syndrom, blev i orlovsperioden opsagt – men Højesteret fandt ikke, at opsigelsen var i strid med forskelsbehandlingsloven.
 EU-Domstolen fastslog i Coleman-sagen fra 2008, at en forælder til et handicappet barn, der yder hovedparten af den pleje, som barnet har brug for, er beskyttet mod direkte forskelsbehandling på grund af handicap.
 Der blev dog ikke taget stilling til, hvorvidt beskyttelsen også gjaldt ved indirekte forskelsbehandling. Højesteret udtalte derfor, at det fortsat måtte anses for uafklaret, om en bærer af beskyttelseskriteriet er beskyttet mod indirekte forskelsbehandling.
 Læs mere om Højesterets dom.
 Tilbage i marts faldt der endelig dom i den såkaldte Kaltoft-sag, som omhandlede, hvorvidt en medarbejders fedme var at betragte som et handicap.
 Retten i Kolding havde forelagt sagen for EU-Domstolen, som afsagde en præjudiciel afgørelse. EU-Domstolen udtalte i afgørelsen, at der ikke gjaldt noget generelt princip om forbud mod forskelsbehandling på grund af fedme, men at fedme kunne udgøre et handicap i direktivets forstand, hvis fedmen medfører fysiske eller psykiske begrænsninger i en sådan grad, at den berørte person er forhindret i at deltage i arbejdslivet på lige fod med andre arbejdstagere.
 Retten i Kolding fandt herefter ikke, at medarbejderens fedme udgjorde et handicap, da medarbejderens gener ikke var så hæmmende for hans muligheder for at deltage i arbejdslivet, at fedmen udgjorde et handicap.
 Dommen betyder dog ikke, at fedme aldrig kan betragtes som et handicap, da det afhænger af de konkrete omstændigheder.
 Læs mere om byrettens afgørelse her.
 Læs Hortens tidligere nyheder om EU-Domstolens præjudicielle afgørelse i sagen her.
 I marts afsagde Højesteret dom i en sag om, hvorvidt en medarbejders private køb af mobilbilletter på arbejdstelefonen berettigede arbejdsgiveren til at bortvise medarbejderen.
 Højesteret fandt ligesom Østre Landsret, at bortvisningen af medarbejderen var berettiget. Dommen viser, at selvom en medarbejder har fri privat telefoni eller kan telefonere for et vist beløb om måneden, berettiger dette ikke medarbejderen til at afholde private udgifter på arbejdsgiverens regning, blot fordi det er muligt at betale udgiften over telefonen.
 Fri telefoni er derfor ikke en løndel, som medarbejderen frit kan disponere over, men derimod et personalegode, der uden særlig aftale om anden brug alene knytter sig til almindelig brug af telefonen, navnlig opkald,


text:
tekstbeskeder og formentlig til en vis grad af surfing på nettet. Dette gælder uanset, om medarbejderen bliver multimediebeskattet af den fri telefoni.
 I det første halvår af 2016 er der blevet afsagt to afgørelser, som kaster lys over rækkevidden af arbejdsgiverens beføjelser til at fastsætte rygepolitik og muligheden for at pålægge sanktioner, hvis politikken overtrædes.
 Den ene er en voldgiftssag vedrørende Københavns Lufthavns indførelse af et totalt rygeforbud på hele lufthavnens matrikel. Den anden sag er fra Retten i Odense, som angik, hvorvidt en overtrædelse af en rygepolitik kunne medføre bortvisning.
 Læs mere om de to afgørelser her.
 Udvalget skulle være kommet med betænkning i efteråret, men fristen blev udsat af hensyn til de kommende overenskomstforhandlinger. Vi forventer, at udvalget færdiggør sit arbejde i løbet af 2017.
 I sommeren 2016 udkom markedsføringslovsudvalget med sin analyse vedrørende en ny markedsføringslov, og vi forventer, at en ny markedsføringslov vil blive vedtaget i 2017.
 Udvalget nåede ikke at få implementeringen af det nye forretningshemmelighedsdirektiv med i sin analyse. Vi forventer derfor, at der inden for nærmere fremtid vil blive vedtaget en ny lov om beskyttelse af forretningshemmeligheder (erhvervshemmeligheder), der implementerer direktivet. Erhvervshemmeligheder har tidligere været reguleret i markedsføringslovens § 19.
 Persondataforordningen træder i kraft i 2018, men vi mærker allerede nu, at mange virksomheder – med god grund – er begyndt at fokusere mere og mere på håndteringen af persondata og arbejder på at blive klædt ordentligt på til, at forordningen træder i kraft.
 Det er dog endnu uvist, hvad persondataforordningen vil indebære af ændringer på det ansættelsesretlige område, og hvorvidt – og i givet fald hvordan – den særlige hjemmel i forordningen til at fastsætte nationale regler for behandling af persondata i forbindelse med ansættelsesforhold vil blive udnyttet i Danmark. Vi forventer en afklaring senest når Folketinget åbner i efteråret 2017.
 For så vidt angår ny retspraksis, er området vedrørende forskelsbehandling i relation til handicap fortsat i rivende udvikling, og det bliver spændende at se, om EU-Domstolen inden længe får mulighed for at tage stilling til, om der også gælder en tilpasningsforpligtelse over for forældre til handicappede børn.
 Vi venter ligeledes i spænding på at se, om der kommer et efterspil fra EU-Kommissionen på Højesterets afgørelse i Ajos-sagen.


text:
Skat.dk: Ændringer af godkendt leasingaftale – ikke fuld registreringsafgift af leasingkøretøj
 19 Dec 2017 12:53
 SKM2018.77.HR
 Den Juridiske Vejledning 2018-1, E.A.8.1.7.2
 Lene Pagter Kristensen, Vibeke Rønne, Oliver Talavski, Jens Kruse Mikkelsen og Lars Apostoli
 Appellanten, H1, har påstået frifindelse.
 Den 14. juni 2012 indgav H1 ansøgning til SKAT om tilladelse til afgiftsberigtigelse af en bil efter reglerne om forholdsmæssig registreringsafgift ved tidsbegrænset leasing. Selskabet henviste i den forbindelse til leasingaftalen af 8. juni 2012, som var indgået med kunden, der ønskede at lease bilen for en etårig periode. SKAT gav tilladelsen den 2. juli 2012 og beregnede den forholdsmæssige afgift til 45.569 kr. Efterfølgende blev leasingaftalen ændret, idet bl.a. vilkåret om bilens garanterede restværdi efter udløbet af leasingperioden blev forhøjet fra 149.668 kr. til 186.674,64 kr. Ændringerne af leasingaftalen blev ikke forelagt for SKAT, inden bilen blev taget i brug i Danmark, men der er enighed om, at ændringerne ikke havde betydning for beregningen af den forholdsmæssige registreringsafgift.
 Højesteret lægger til grund, at de efterfølgende ændringer af leasingaftalens vilkår om bl.a. garanteret restværdi af bilen efter leasingperiodens udløb heller ikke i øvrigt ville have haft betydning for SKATs tilladelse. Hvis leasingaftalen af 8. juni 2012, som leasingselskabet sendte til SKAT i forbindelse med ansøgningen den 14. juni 2012, havde indeholdt de ændrede vilkår, ville SKAT således fortsat have anset leasingaftalen for reel.
 Hovedspørgsmålet er herefter, om tilladelsen under de nævnte omstændigheder skal anses for bortfaldet, og i givet fald om virkningen heraf skal være, at selskabet skal betale fuld registreringsafgift.
 Efter almindelige forvaltningsretlige grundsætninger er der ikke grundlag for at anse en gyldig, begunstigende forvaltningsakt for bortfaldet som følge af ændrede forhold, hvis disse forhold ikke har betydning for, om forvaltningsakten ville være blevet meddelt.
 En forvaltningsmyndighed skal endvidere overholde proportionalitetsprincippet, når den træffer afgørelse.
 Det følger af det anførte, at der skal være klar lovhjemmel, hvis tilladelsen til betaling af forholdsmæssig registreringsafgift under de foran nævnte omstændigheder skal anses for bortfaldet, og hvis konsekvensen heraf skal være, at leasingselskabet skal betale fuld registreringsafgift, selv om betingelserne for at tillade betaling af forholdsmæssig registreringsafgift fortsat er opfyldt.
 Reglerne i registreringsafgiftslovens § 3 b om betaling af forholdsmæssig registreringsafgift blev indført ved ændringslov nr. 154 af 12. marts 2003. Hverken denne ændringslov eller ændringsloven fra 2008 (lov nr. 1324 af 19. december 2008) indeholder regler om, hvilken betydning en ændring af leasingaftalen skal have for en tilladelse til betaling af forholdsmæssig registreringsafgift. Spørgsmålet er heller ikke omtalt i forarbejderne til de nævnte love. Af bemærkningerne til lovforslaget vedrørende § 3 b (Folketingstidende 2002-03, tillæg A, lovforslag nr. L 97, s. 2166) fremgår, at ordningen, hvorefter der skal ansøges om tilladelse, er begrundet med behovet for at dokumentere, at der er tale om et reelt tidsbegrænset leasingforhold, og for at dokumentere varigheden af leasingperioden, som danner grundlag for afgiftsberegningen.
 Der blev første gang indført regler om konsekvensen af efterfølgende ændring af leasingkontrakten ved lov nr. 481 af 30. maj 2012, som trådte i kraft den 6. juni 2012, og som således finder


text:
anvendelse i den foreliggende sag. Det fremgår af registreringsafgiftslovens § 3 b, stk. 6, 1. pkt., som affattet ved denne lov, at nummerpladerne skal afleveres, og køretøjet afmeldes fra Køretøjsregisteret, hvis ”leasingkontrakten ændres eller afbrydes eller det leasede køretøj ændrer afgiftsmæssig identitet”. Dette gælder efter § 3 b, stk. 6, 2. og 3. pkt., ikke i to nærmere opregnede situationer.
 Bestemmelsen i § 3 b, stk. 6, 1. pkt., må efter sin ordlyd forstås således, at tilladelsen til betaling af forholdsmæssig registreringsafgift bortfalder, hvis leasingaftalen ændres. I overensstemmelse hermed er det i forarbejderne til bestemmelsen anført, at tilladelsen bortfalder, ”hvis den aftale om leasing, der har ligget til grund for SKATs tilladelse, ændres” (Folketingstidende 2011-12, tillæg A, lovforslag nr. L 122, bemærkningerne til § 2, nr. 2, side 16). Det fremgår imidlertid hverken af lovteksten eller lovens forarbejder, at også ændringer i leasingaftalen, som hverken har betydning for tilladelsen eller for opgørelsen af afgiftens størrelse, medfører, at tilladelsen bortfalder, når ændringerne ikke er godkendt af SKAT. En sådan konsekvens af aftaleændringer af denne karakter følger i øvrigt heller ikke af lovændringerne i 2016 og 2017 (lov nr. 650 af 8. juni 2016 og lov nr. 1195 af 14. november 2017) eller forarbejderne til disse lovændringer.
 I SKATs meddelelse af 30. maj 2012 om forholdsmæssig registreringsafgift efter registreringsafgiftslovens § 3 b (SKM2012.358.SKAT) er det anført bl.a., at tilladelsen bortfalder, hvis ”det efterfølgende viser sig, at der er udeladt vilkår eller oplysninger af betydning for godkendelsen”, og at ændring af indholdet i en godkendt leasingaftale ”kan føre til, at den hidtidige aftale anses for afbrudt, og at en ny aftale er indgået”. Disse formuleringer tyder ikke på, at tilladelsen også skal anses for bortfaldet i tilfælde, hvor ændringerne er uden betydning for tilladelsen.
 Højesteret finder på den anførte baggrund, at bestemmelsen i § 3 b, stk. 6, 1. pkt., i den dagældende registreringsafgiftslov ikke giver fornøden hjemmel til – i strid med almindelige forvaltningsretlige grundsætninger – at anse en tilladelse til forholdsmæssig registreringsafgift for bortfaldet som følge af ikke godkendte ændringer i leasingaftalen, når der er tale om ændringer, som er uden betydning for tilladelsen, herunder afgiftsberegningen. Formålet med tilladelsesordningen i henhold til § 3 b nødvendiggør da heller ikke en sådan konsekvens.
 Højesteret frifinder herefter leasingselskabet.
 Højesteret har som følge heraf ikke anledning til at tage stilling til, om registreringsafgiftsloven – i lyset af bl.a. det forvaltningsretlige proportionalitetsprincip – indeholder fornøden hjemmel til at opkræve fuld registreringsafgift i alle situationer, hvor tilladelsen til at betale forholdsmæssig afgift er bortfaldet som følge af ændringer af leasingaftalen, men hvor betingelserne for at tillade betaling af forholdsmæssig registreringsafgift fortsat er opfyldt. Højesteret har heller ikke anledning til at tage stilling til, i hvilket omfang opkrævning af fuld registreringsafgift i de nævnte situationer vil være i strid med EU-retten, herunder de EU-retlige regler om varernes frie bevægelighed og om den frie udveksling af tjenesteydelser.
 Skatteministeriet skal i sagsomkostninger for landsret og Højesteret betale 86.000 kr. til statskassen. Heraf er 80.000 kr. til dækning af udgifter


text:
Svømmepigesagen skal for Højesteret - Justitia - Danmarks første uafhængige juridiske tænketank
 You are at: Home » Analyser & Rapporter » Svømmepigesagen skal for Højesteret
 Svømmepigesagen skal for Højesteret
 By Birgitte Arent Eiriksson on 14. maj, 2020 Nyheder, Effektiv domstolsprøvelse, Socialt udsattes retssikkerhed
 Kan en kommune uberettiget fratage en borger en ikke-økonomisk ydelse – fx en handicapledsager – uden at skulle kompensere borgeren, når afgørelsen efter flere år omgøres i klageinstansen? Det meget principielle spørgsmål kommer Højesteret nu til at tage stilling til i den såkaldte svømmepigesag. Det skyldes, at svømmepigens advokat Mads Pramming har søgt om og fået tilladelse fra Procesbevillingsnævnet til at anke sagen til Højesteret. Det har han netop gjort, og dermed ligger det nu fast, at der bliver en tredje behandling af denne vigtige sag.
 Det var Advokatsamfundet og Justitia, som i 2019 i samarbejde med Mads Pramming anlagde den helt principielle sag, hvor Lolland Kommune uberettiget havde frataget en mentalt handicappet pige hendes socialpædagogiske støtte til svømning, da hun fyldte 18 år. Ankestyrelsen havde flere gange slået fast, at kommunens afgørelse var ulovlig, men det fik ikke Lolland Kommune til at rette ind.
 Det juridiske spørgsmål i sagen er, om kommunen skal kompensere en borger, som de ulovligt har frataget en ikke-økonomisk ydelse. De almindelige erstatningsregler finder ikke anvendelse i denne situation, og domstolene skulle derfor tage stilling til, om pigen var berettiget til en tortgodtgørelse. Byretten og Landsretten kom frem til, at dette ikke var tilfældet, men på grund af sagens meget principielle karakter har advokat Mads Pramming nu anket sagen til Højesteret.
 ”Når en kommune træffer en forkert afgørelse, så har det i dag ingen økonomiske konsekvenser for kommunen, med mindre borgeren direkte kan dokumentere et økonomisk tab. Det er relevant for rigtig mange borgere i landet at få slået fast, om det er rimeligt, eller om borgere i tilsvarende situationer skal kompenseres, og derfor har vi valgt at anke sagen til Højesteret,” fortæller advokat Mads Pramming.
 Advokatsamfundet mener sagen er vigtig for at få dannet præcedens, så andre borgere opnår de samme muligheder i de mange andre lignende sager, hvor Ankestyrelsen finder, at kommuner har handlet i strid med de gældende regler.
 Karen Wung-Sung, medlem af Advokatrådet, siger:
 ”Når kommuner uberettiget stiller en gruppe borgere i en meget svær situation, så mener vi, at der er en rimelighed i, at de borgere også kompenseres. Det skal ikke kunne betale sig for kommuner at træffe forkerte afgørelser, og ud fra et retssikkerhedsmæssigt synspunkt er det en vigtig sag at få prøvet, hvordan loven er på det her område, så borgere ikke fanges i systemet af forkerte afgørelser. Her kan vi som retssamfund godt gøre det bedre.”
 Justitia er også meget tilfreds med, at sagens principielle spørgsmål nu kan blive prøvet i Højesteret.
 Birgitte Arent Eiriksson, vicedirektør i Justitia, udtaler:
 ”Denne sag viser med al tydelighed, at borgernes retssikkerhed ikke er tilstrækkeligt beskyttet efter de gældende regler. Det er et problem, som i særlig høj grad rammer den mere ressourcesvage del af befolkningen, der


text:
ofte ikke har mulighed for at søge hjælp hos en advokat. Derfor glæder det mig, at Højesteret nu får mulighed for at tage stilling til, om vi kan få skabt en retstilstand, hvor det ikke skal kunne betale sig økonomisk for kommunerne at sjuske med sagsbehandlingen eller at undlade at følge klageinstansens afgørelser.”
 Der er endnu ikke fastsat en dato for, hvornår Højesteret behandler sagen.
 For uddybende kommentarer eller spørgsmål kontakt:
 Mads Pramming,advokat i Ehmer Pramming, mads@ehmerpramming.dk / 27 27 61 65
 Karen Wung Sung, medlem af Advokatrådet. Kontaktes gennem pressechef i Advokatsamfundet, Rasmus Holm Thomsen: rht@advokatsamfundet.dk / 26 79 83 50
 Birgitte Arent Eiriksson, vicedirektør i Justitia. Kontaktes på birgitte@justitia-int.org / 30 86 84 97
 Læs mere om svømmepigesagen her og her. Sagen er også omtalt i Politiken.
 Previous ArticleBerlingske: Et godt tip til Facebooks nye tilsynsråd
 Next Article Clear and Present Danger – Special Edition – Daphne Keller & Kate Klonick
 7. juli, 2020 0
 Berlingske: Den moderne antiracisme er en historieløs og fundamentalistisk sekt


text:
Notater – Side 9 – hundewadt.dk
 Kategori: Notater
 Ruslands højesteret – dommen
 Dato April 20, 2017 har en chance for at gå over i historien som en sort dag for de grundlæggende frihedsrettigheder i Rusland. I dag, Højesteret besluttet at likvidere den centraliserede religiøs organisation af Jehovas Vidner i Rusland, samt alle 395 lokale religiøse organisationer i religionen. Fra et historisk perspektiv, kan denne beslutning føre til meget alvorlige konsekvenser for de troende af forskellige religioner, såvel som for Ruslands image i verden arena. Gem situation kan være annulleringen af afgørelsen i appelsagen – bestående af tre højesteretsdommere.
 Troende er allerede begyndt at forberede en appel, som må betragtes inden for en måned.
 I mellemtiden, bekymringer om handlinger Justitsministeriet samt den afgørelse, som Retten udtrykte en række organisationer, både i Rusland og i udlandet. “Dette retssag er en trussel ikke blot for Jehovas Vidner, men for individets frihed som helhed i Den Russiske Føderation, – erklærede er særlig e Ordfører opererer under mandat fra FNs Menneskerettighedsråd cheloveka.- Vi opfordrer myndighederne i overensstemmelse med deres folkeretlige forpligtelser på menneskerettighedsområdet, stoppe forsøget og revidere lovgivningen om bekæmpelse af ekstremisme og praksis for dens anvendelse. “
 Forfatter Frede H.Udgivet 20. april 2017 20. januar 2019 Kategorier Notater, Verdens gangTags forbud, Jehovas Vidner, retssag, Rusland
 Ruslands højesteret – referat dag 6
 20. april 2017 (google oversat fra russisk)
 Læs videre “Ruslands højesteret – referat dag 6”
 Ruslands højesteret – referat dag 5
 19. april 2017 (google oversat fra russisk)
 Læs videre “Ruslands højesteret – referat dag 5”
 Forfatter Frede H.Udgivet 19. april 2017 20. januar 2019 Kategorier Notater, Verdens gangTags Jehovas Vidner, retssag, Rusland
 Ruslands højesteret – referat dag 4
 12. april 2017 (google oversat fra russisk)
 Læs videre “Ruslands højesteret – referat dag 4”
 Ruslands højesteret – referat dag 3
 7. april 2017 (google oversat fra russisk)
 Læs videre “Ruslands højesteret – referat dag 3”
 Ruslands højesteret – referat dag 2
 6. april 2017 (google oversat fra russisk)
 Læs videre “Ruslands højesteret – referat dag 2”
 Ruslands højesteret – referat dag 1
 5.april 2017 (google oversat fra russisk)
 Læs videre “Ruslands højesteret – referat dag 1”
 DR.dk – USA smider 10tons luft bombe over huleområde
 TV2.dk – USA smider 10tons luft bombe over huleområde
 USA er klar til affyre missiler
 Bus angrebet
 Smog over franske byer – 48.000 dør hvert år
 Forfatter Frede H.Udgivet 14. april 2017 20. januar 2019 Kategorier Notater, Verdens gangTags Afghanistan, Frankrig, Nord Korea, Tyskland
 Friheden til at tro
 FRIHEDEN TIL AT TRO UNDER ANGREB
 I Rusland oplever kristne trossamfund i øjeblikket en bølge af mistænkeliggørelse. Trossamfundene bliver anklaget med grundløse anklager om ekstremisme. Anklager som begrundes i deres tro på Bibelen og på løsrevne citater fra deres publikationer.
 Herunder følger link til medie omtale af sagen mod Jehovas Vidner i Rusland.
 REFERAT AF RETSSAG 5-7 april 2017
 Siden er på russisk. For oversætttelse til dansk brug Google Chrome eller Chromium browser. Højreklik på teksten og vælg oversæt til Dansk.
 JW-RUSSIA 5-7. april 2017
 THE SPOKESMAN 6. april 2017


text:
SPOKESMAN 6. april 2017
 TASS 31. marts 2017
 ECUMENICAL NEWS 6. april 2017
 TASS 6. april 2017
 THE EVENING STANDARD 6. april 2017
 THE CABLE 6. april 2017
 ALETIA 6. april 2017
 WSOCTV NEWS 6. april 2017
 WOCTV NEWS 6. april 2017
 PAN EUROPEAN NETWORKS 6. april 2017
 MOSCOW TIMES 6. april 2017
 SBS NEWS 6. april 2017
 JW.ORG 6. april 2017
 BBC NEWS 6. april 2017
 RUSSOPHILE 5. april 2017
 PR NEWSWIRE 5. april 2017
 PEACEFMONLINE 5. april 2017
 NEWSMAX 5. april 2017
 NEWSMAX 6. april 2017
 WORLD RELIGION NEWS 5. april 2017
 AJC NEWS 5. april 2017
 HUFFINGTON POST 5. april 2017
 UPI 5. april 2017
 TASS 5. april 2017
 BBC NEWS 5. april 2017
 FOX NEWS 5. april 2017
 USCIRF 4. april 2017
 USIRF 4. april 2017
 TIME 4. april 2017
 TASS 4. april 2017
 NY TIMES 4. april 2017
 JW.ORG 3. april 2017
 VOA NEWS 3. april 2017
 LUCIA TIMES 31. marts 2017
 PATHEOS 29. marts 2017
 NEWSDAY 26. marts 2017
 SPUTNIK NEWS 24. marts 2017
 TASS 23. marts 2017
 JYLLANDSPOSTEN 18. marts 2017
 REUTERS 17. marts 2017
 Russisk religions historie
 Professor emeritus Paul D. Steeves fra Stetson University, DeLand, Florida, USA har russisk religions historie som sit speciale. Han følger med i hvad der sker for religionen i det tidligere Sovjetunionen. På http://www2.stetson.edu/~psteeves/relnews offentliggører han oversatte interviews og artikler der omhandler hvad der sker på den religiøse scene i Rusland og de tidligere sovjetstater.
 Et interview med Advocate Anatoly Pchelintsev
 Interviewet blev offentliggjort på portal-credo.ru 29. marts 2017.
 I dette oversatte interview siger advokaten blandt andet:
 My opinion is that persecution of any group of believers necessarily affects the whole situation surrounding religious liberty in the country. And the Jehovah’s Witnesses are a large, Russia-wide organization that is in some sense significant in the sphere of religious policy. If the Jehovah’s Witnesses are persecuted, then that means later “on the block” will come other religious movements also, for example, protestant churches. Orthodox “sect fighters” have toward them a negative attitude just as aggressive as toward Jehovah’s Witnesses. And it is this kind of “sect fighters” who in the present time are discussing plans for adopting new legislation against “sects” in the Russian State Duma and the Federation Council. There are also “sect fighters” in the Expert Council for Religious Studies Expert Analyses under the Russian Ministry of Justice. I am not now talking about new religious movements, about Hindu movements, for example, the Society of Krishna Consciousness, who are being subjected to massive attacks in the press.
 That does not seem little to anybody. Another question: will Orthodox believers remain unaffected by this disastrous policy? Isn’t it necessary to talk about how Muslims are disturbed by prohibitions on wearing scarves in schools, difficulties in constructing mosques, and privileges on the part of the government only with respect to one religion?
 Today in a whole number of regions of Russia—Moscow, Kaluga, Kuzbass, Bashkiria, Perm territory, Tiumen province, Samara, Krasnodar, and others—there already have begun inspections in


text:
protestant churches, with searches, examination of documents, attempts to open criminal cases and to find “extremist literature,” or to fine for the absence of identifying markings on existing literature, and the like. Can one consider all these actions and deeds of law enforcement agencies accidental coincidences? I do not think so.
 Forfatter Frede H.Udgivet 5. april 2017 20. januar 2019 Kategorier Notater, Verdens gangTags bibelen, forbud, frihed, Jehova, Jehovas Vidner, religion, Rusland, tro
 WAOO Generelt
 Frekvens – 234 MHz (der kan lokalt forekomme varianter)
 Modulation er QAM-256
 NetværksID – For Mpeg4 TV og TV-bokse : 100 / For Mpeg2 TV og TV-bokse : 100
 Symbolrate 6875 KS
 Forfatter Frede H.Udgivet 22. februar 2017 20. januar 2019 Kategorier Hardware, Netværk, NotaterTags iptv, TV, Waoo
 Forrige side Side 1 ... Side 8 Side 9 Side 10 ... Side 14 Næste side


text:
Sådan overtager jøderne kontrollen med Højesteret i USA
 Sådan overtager jøderne kontrollen med
 Højesteret i USA
 O-D-I-N.org praes. balder.org, november 2013 (opdateret nov 2016).
 Det jødiske stammefællesskabs netværk er omfattende. I tilgift til en enorm udbredelse har den digitale udvikling gjort det eksponentielt mere effektivt, end det har været gennem århundreder. Men udviklingen af medierne og Internettet har samtidig gjort brugen af netværket mere synlig, og dermed kan konspirationer mod værtssamfundene bedre anfægtes af sundt kritiske mennesker, der vægrer sig ved at indtage rollen som undermennesker i jødernes drømmeverden.
 En dygtig fortaler for det europæiske Amerika, og samtidig en fremstående kritiker af jødernes forsøg på at kontrollere alt i de vestlige værtssamfund, er den amerikanske professor i psykologi fra California State University – Kevin B. MacDonald (f. 1944).
 Her følger Nathanel Kapners interview med Kevin MacDonald om den jødiske Elena Kagans kandidatur til embedet som meddommer i USA’s Højesteret.
 Interviewet foregik i maj 2010 – se hvad der skete oktober samme år.
 Jødisk kandidat til dommerembede i USA’s Højesteret, Elena Kagan.
 Nathanael Kapner: Hvad var din umiddelbare reaktion på Elena Kagans kandidatur til Højesteret?
 Kevin MacDonald: De jødisk ejede medier begyndte at publicere en masse artikler som roste Kagans kandidatur. Det stod klart for mig at temaet i alt dette hedder etniske netværk. Hvordan kan man ellers forklare det faktum, at en person med en helt igennem uimponerende akademisk karriere ikke kun blev fastansat på University of Chicago, men også blev udnævnt til rektor på Harvard Law School?
 Nathanael Kapner: Hvad var historien om Kagan, og hvad var det, som pegede på etnisk netværkeri?
 Kevin MacDonald: Savage skrev, at Kagan har gode forbindelser til topfolkene i Obama-regeringen (bl.a. Larry Summers, der er jøde). To juridiske sværvægtere, Laurence Tribe og Charles Fried, begge fra Harvard og begge jøder, roste hende overstrømmende. Der fulgte mere fra Huffinton Post: “Elena Kagan dukker op som den fremmeste kandidat til Højesteret.”
 Igen blev Kagan fremstillet som værende helt fantastisk højt begavet. Charles Fried gav skruen en ekstra omgang ved at gentage: “Elena Kagan er fantastisk intelligent, en af de mest intelligente mennesker jeg nogensinde har mødt. Jeg mener virkelig, at hun er en meget, meget intelligent person.”
 Det etniske netværkeri i sagen begynder med, at Kagan blev udnævnt som rektor på Harvard Law School af Larry Summers, der er udrustet med en stærk jødisk selvbevidsthed. Summers og Kagan bakkede op om Laurence Tribe, da han plagierede en passage fra en anden forfatters bog, uden at kreditere ham for det. Det etniske netværk er naturligvis intet værd, hvis det ikke er gensidigt.
 Nathanael Kapner: Er der en “jødisk” sag involveret hvis Kagan bliver udnævnt?
 Kevin MacDonald: Ikke ifølge artiklen i Huffington Post, der nedtoner det jødiske aspekt: “Der har været nogle overfladiske bekymringer angående Kagans religion – ikke fordi hun er jødisk, men fordi der uden John Paul Stevens (det afgående medlem) ikke vil være flere protestanter i Højesteret.”
 Kagan ville også være den første kvindelige homoseksuelle i Højesteret.
 Nathanael Kapner: Virkelig? Er Kagan lesbisk?
 Kevin


text:
MacDonald: Artiklen i Huffington Post lægger op til det. Andre har også skrevet at Kagan er “bekendende lesbisk”. Andre har skrevet at “hun endnu ikke er trådt ud af skabet”, men at hun har en kvindelig partner. Det siges at dette er en offentlig hemmelighed blandt studerende og professorer på Harvard Law School. I hvert fald er hendes engagement omkring homo-rettigheder kendt.
 Nathanael Kapner: Tilbage til det jødiske. Er det en berettiget bekymring, at der, hvis Kagan udnævnes, ikke vil være nogen hvide protestanter tilbage i Højesteret?
 Kevin MacDonald: I et land som så længe vi kan huske tilbage har opfattet sig som hvidt, anglosaksisk og protestantisk [forkortes i USA som WASP: White Anglo-Saxon Protestant; akronymet siger: “hveps”], er det selvfølgelig helt sikker et problem. Uden Souter, og med Stevens afgang, vil der med Kagan være tre jøder men ingen hvide protestanter i Højesteret.
 I artiklen fra Huffington Post skriver de om Kagans seksuelle orientering: “Strateger spår, at dette kun er et mindre bump på vejen, ikke en hindring”. Men hvem er nu disse “strateger”, og hvad er målet for deres strategi?
 Nathanael Kapner: Hvad er lige præcis strategien bag den jødiske opbakning til Kagan?
 Kevin MacDonald: Hvis Kagan bliver nomineret og godkendt, vil der komme tre jødiske dommere i Højesteret – alle sammen på venstrefløjen (de andre to er Stephen G. Breyer og Ruth Bader Ginsberg).
 Allerede jødisk dommer i USA’s Højesteret, Stephen G. Breyer, kombineret med ...
 ... 2. jødiske dommer i USA’s Højesteret, Ruth Bader Ginsberg, kombineret med ... ?]
 Jøder er overrepræsenteret i alle ledende topposter – specielt på venstrefløjen. Men ligefrem en tredjedel jøder [33%] i Højesteret er voldsomt i betragtning af, at de kun udgør 2% af den amerikanske befolkning. Dette er langt over den i forvejen uforholdmæssige jødiske repræsentation i Senatet (13%) og i Repræsentanternes Hus (7%).
 Tre jøder i Højesteret vil give panderynker hos folk som mig selv, der mener at jødisk identitet ofte er ensbetydende med en himmelvid forskel i indstilling og opførsel. Og hvis der er ét område, hvor mainstream-jødisk politisk sindelag har haft en stor virkning, er det på lovgivningen i forhold til multikulturalisme. Dette gælder for den jødiske mainstream over hele spektret, fra det yderste venstre til det neokonservative højre.
 Nathanael Kapner: Hvor står Kagan i forhold til multikultur. Er hun ikke konservativ?
 Kevin MacDonald: Det utrolige er at Kagan lanceres som konservativ. Men inden for de emner, som virkelig tæller – emner der har at gøre med multikultur og ytringsfrihed – har Kagan klart venstreorienterede synspunkter og promoverer de generelle jødiske ideer på det felt. Kagans tidligere indsats lægger op til, at hun vil bestræbe sig på at forme sin juridiske argumentation, så hun opnår de jødiske mål.
 I en artikel afslører Kagan sin dagsorden
 Af artiklen fra Chicago Law School, “Regulering af hadefuld tale og pornografi” kan vi se, at der er tale om en person, som søger efter måder til at begrænse ytringsfriheden i de multikulturelle idealers navn. Hun skriver: “Vi lever i et samfund


text:
plaget af ulighed mellem race og køn. Visse ytringer forlænger og befordrer denne ulighed. Hvis den slags udtalelser forstummede, ville det være meget glædeligt.”
 Nathanael Kapner: Ville Kagan faktisk dømme imod forfatningens regel om ytringsfrihed (first amendment)?
 Kevin MacDonald: I den samme artikel skrev Kagan, at “selv om Højesteret i den nærmeste fremtid ikke vil fravige det standpunkt, at regeringens arbejde med at regulere sådanne ytringer skal være i samklang med forfatningen, kunne et nyt flertal (i Højesteret) bestemme, at disse bestræbelser ville være i samklang med forfatningen.”
 Kevin MacDonald: Det organiserede jødiske samfund har en lang historie for at være imod ytringsfrihed i relation til multikulturelle sager. Kagans synspunkter passer fint ind i det billede. Hun skriver videre: “Vi skal gøre os enhver anstrengelse for at begrænse hadefuld tale indenfor den eksisterende juridiske ramme og gøre det, der er muligt for at ændre denne ramme, så den slags tale kriminaliseres.”
 [Redaktionel kommentar: Dette kan betyde, at såkaldt “holocaust-benægtelse” kan blive strafbart i USA, som det længe har været i Tyskland, hvor retssystemet i dag er fuldstændig korrumperet af jøder.]
 Der trænger sig et billede på af en person, som ikke ville tøve med at gøre en ende på den ytringsfrihed, som forfatningens første tillæg giver os, og hun vil dermed kunne kvæle ethvert håb om, at en hvid racebevist bevægelse kunne opnå virkelig magt.
 Kagans vision for USA er helt og holdent indenfor den jødiske mainstreams rammer, og lykkes det den organiserede jødedom at få udnævnt Kagan til dommer, vil jødisk fortrinsret styre uindskrænket i USA’s Højesteret.
 Kilde: Balder.org
 WASHINGTON (Jewish Telegraph Agency):
 For første gang i historien trådte Amerikas Højesteret i denne uge sammen med tre jødiske dommere [ud af 9].
 To af de tre jødiske dommere er kvindelige: Ruth Bader Ginsburg og Elena Kagan, den sidste nomineret af præsident Obama og godkendt i sommers. Den tredje jødiske dommer er Stephen Breyer; tredje kvinde er Sonia Sotomayor.
 ... 3. jødiske dommer i USA’s Højesteret, Elena Kagan, kombineret med ...
 ... 4. (jødiske?) dommer i USA’s Højesteret, Sonia Maria Sotomayor.
 I almindelig optik er Sonia M. Sotomayor måske af sydamerikansk oprindelse, men tydeligvis ikke udelukkende. Dertil kommer navnet, der antyder jødisk slægt eller ægteskab. Meget tyder på, at hun er efterkommer af indvandrede sefardiske jøder fra Spanien eller Portugal. Det betyder i givet fald en ekstra (uofficiel) jødisk stemme oven i de 33% jødiske dommere, der nu i forvejen besætter USA’s Højesteret. Sotomayor kan have opnået embedet som filosemit eller kryptojøde, og dermed er fordelingen reelt 4 jødiske dommere ud af 9, eller 44% med jødisk sindelag. En enkelt fordækt filosemit mere, og jøderne sidder på majoriteten i dommerpanelet i USA’s Højesteret.
 Dette er naturligvis ren spekulation.]
 Formodentlig bekymrer de færreste sig om Sonia Maria Sotomayors etnicitet. Det er bredt accepteret, at hun er “puertoricaner”, og det er så det. Men det er ikke bare det ...
 Sotomayors offentlige fremtræden placerer hende ikke som fortaler for noget spansk. Hun har tilsyneladende end ikke været i Puerto Rico; hun blev


text:
født i Bronx i New York city. En del af hendes rejsevirksomhed, som medierne i nogen grad har rost, er hendes dyrt sponsorerede rejser til Israel. [...]
 —David Yeagley, 2009.
 Ron Kampeas skrev i Jewish Telegraphic Agency:
 “Det skader ikke at Sotomayor, 54, repræsenterer de stærke jødisk-latinamerikanske relationer. I 1986, mens hun var privat juridisk praktiserende, meldte hun sig til en af de første ture til Israel for unge ledere sponsoreret af Project Interchange, som er forbundet med American Jewish Committee.
 Sotomayor nød landet så meget – dets immigrant-kultur, dets populære musik, der er stærkt påvirket af jødiske immigranter fra Argentina og Brasilien – at hun aflagde et nyt besøg i 1996, da hun var blevet føderal dommer og forinden havde sluttet sig til et udvekslingsprojekt “U.S.-Israel forum on immigration”. I dette forløb har hun udviklet et venskab for livet med udvekslingsprojektets grundlægger Debbie Berger og hendes mand, Paul, som overværede hendes edsaflæggelse, da hun tiltrådte som dommer i Manhattan Appeals Court i 1998.”
 Sonia Maria Sotomayor viser typiske etniske træk for en sefardisk jøde.
 Så skete det – mindst 4 ud af 9 medlemmer af Højesteret i USA er jøder
 Her er medlemmerne af Højesteret i USA pr. 2016, og vi kan igen spørge: Hvordan kan en minoritet på officielt 2% af befolkningen tillades at besætte 44% af pladserne i en så vigtig forsamling for alle i USA, herunder ikke mindst det hvide flertal på omkring 65%, som jøderne ønsker at udrydde.
 Svaret er: betalingsevne, korruption og pression.
 Det næste oplagte spørgsmål er: Hvem bliver det 5. jødiske medlem – eller måske: hvem er kryptojøden blandt de øvrige fem? – således at jøderne i USA måske allerede er i stand til at ændre grundlovssikrede rettigheder som ytringsfrihed og friheden til at forsvare sig selv med et våben, hhv. 1. og 2. tilføjelse i Konstitutionen.


text:
Højesteret Transportansvar ved CMR-transport
 Transportansvar ved CMR-transport
 Sag 148/2009
 Dom afsagt den 6. oktober 2011.
 Aegis Syndicate no. 1225
 Beazley Syndicate no. 2623
 Beazley Syndicate nr. 0623
 Milennium Syndicate no. 1221
 Chaucer Marine Syndicate no. 1084
 Transportører var ikke ansvarlige for tyveri af vin i forbindelse med CMR-transport
 Et selskab, der handler med vin, indgik aftale med Samlast om transport af vin fra Sverige til Danmark. Samlast antog vognmandfirmaet Ølund til at udføre transporten. Under transporten blev vinen stjålet i forbindelse med, at chaufførerne overnattede på en rasteplads i Sverige. Loyd’s syndikaterne udbetalte erstatning til vinhandleren til dækning af tab ved tyveriet.
 Loyd’s syndikaterne ønskede at få erstatning fra Samlast og Ølund, fordi de var ansvarlige for godsets bortkomst, og fordi Ølund havde udvist grov uagtsomhed ved ikke at aflåse traileren under opholdet på rastepladsen med en tyveritækkelig vare. Loyd’s syndikaterne anførte, at det burde have stået transportørerne klart, at der var tale om særlig dyr vin.
 Højesteret fastslog, at Loyd’s syndikaterne ikke havde krav på erstatning fra Samlast og Ølund. Højesteret lagde vægt på, at Samlast kun havde fået oplysning om, at godset var en palle vin på 153 kg og således ikke havde fået at vide, at der var tale om vin af høj værdi, eller at vinen skulle behandles på en særlig måde. Højesteret fandt ikke grundlag for at tilsidesætte Sø- og Handelsrettens vurdering af, at transportørerne havde været berettiget til at behandle godset som almindeligt stykgods, og Højesteret fandt det ikke bevist, at skaden var forvoldt ved grov uagtsomhed.
 Højesteret stadfæstede dermed Sø- og Handelsrettens dom.
 Sidst opdateret: 06-10-2011


text:
Skat.dk: Omgåelse – konsekvenser af tilsidesættelse af skattearrangement
 23 Sep 2019 13:20
 29 Aug 2019 09:45
 SKM2019.458.HR
 Holdingselskab, aktieavance, udbytteetablering, overdragelse, aktier, udbyttebeskatning, aktiesalg, aktionærerne
 TAKS fik ved Højesterets dom af 31. marts 2015 (SKM2016.16.HR / UfR 2015.2277 H) mellem sagens parter medhold i, at en del af købesummen ved de 11 aktionærers salg den 27. oktober 2005 af deres aktier i et selskab til et nyoprettet holdingselskab skatteretligt skulle omkvalificeres fra skattefri aktieavance til udbytte. Begrundelsen var, at etableringen af holdingselskabet og overdragelsen af aktierne hertil ikke ansås at have nogen forretningsmæssig begrundelse, men havde haft til formål at muliggøre, at midler kunne overføres til aktionærerne uden udbyttebeskatning. Selskaberne blev fusioneret i 2006.
 Efter Højesterets dom anmodede aktionærerne om et bindende svar på, hvorvidt Højesterets dom indebærer, at aktierne slet ikke anses for afstået i skatteretlig forstand. Dette ville betyde, at aktierne fortsat skulle anses for at være anskaffet før den 16. november 2001, således at aktionærernes avance frem til den 31. december 2006 ville skattefri ved et eventuelt fremtidigt salg.
 Dette besvarede TAKS benægtende. Aktionærerne påklagede afgørelsen til klagenævnet, som gav dem medhold. Aktionærerne fik også medhold ved Retten på Færøerne og i Østre Landsret.
 Højesteret gav derimod TAKS medhold. Højesteret anførte, at ved højesteretsdommen fra 2015 blev betalingen af en del af købesummen ved aktionærernes aktiesalg den 27. oktober 2005 skatteretligt omkvalificeret fra aktieavance til udbytte. Højesteret anførte videre, at den civilretlige disposition, selve aktiesalget til det nye selskab, der lå til grund for betalingen, ikke var omfattet af denne omkvalifikation.
 Med den bemærkning, at skatteretlige regler og grundsætninger ikke i øvrigt kunne føre til et andet resultat, fastslog Højesteret, at de aktier, som aktionærerne i dag ejer, må anses for erhvervet i 2006. På den baggrund fandt Højesteret, at aktierne ikke er omfattet af reglen om aktier, der blev erhvervet før den 16. november 2001.
 Den færøske kapitalgevinstskattelovs § 28
 (v/Kammeradvokaten v/adv Steffen Sværke)
 J og
 (v/adv. Christian Andreasen for alle)
 Jon, Stokholm, Poul Dahl Jensen, Jens Peter Christensen, Kurt Rasmussen og Jens Kruse Mikkelsen.
 I tidligere instanser er afsagt dom af Retten på Færøerne den 26. oktober 2017 og af Østre Landsrets 5. afdeling den 23. august 2018.
 Appellanten, TAKS, har nedlagt påstand om, at de indstævnte skal anerkende, at TAKS’ bindende svar af 21. marts 2016 om, at deres aktier i G1 ikke er omfattet af overgangsreglen i den færøske kapitalgevinstskattelovs § 28, stadfæstes, og at de indstævnte solidarisk skal tilbagebetale 3.000.000 kr. til TAKS med procesrente fra ankestævningens indlevering den 21. december 2018.
 Beløbet omtalt i TAKS’ betalingspåstand svarer til de sagsomkostninger, der er pålagt i de tidligere instanser. TAKS har betalt beløbet til de indstævnte den 31. august 2018.
 De indstævnte, A, B, C, D, E, F, G, H, I, J og K (herefter betegnet aktionærerne), har påstået stadfæstelse af landsrettens dom samt frifindelse for påstanden om betaling af 3.000.000 kr.
 TAKS har supplerende anført, at det forhold, at det interne element – forsøg på omgåelse af udbyttebeskatningen – underkendes, ikke indebærer,


text:
at der er hjemmel til at betragte det civilretlige salg den 27. oktober 2005 af aktionærernes aktier i G1 som ikke foretaget. Den konstruktion, som aktionærerne skabte som led i deres skattearrangement, består fortsat med de heraf følgende civilretlige konsekvenser. Den eksterne virkning gør i sig selv, at det ikke er muligt at se bort fra salget.
 Landsrettens dom – hvorefter aktionærerne skatteretligt, både når det gælder spørgsmål om udbytteeller afståelsesavancebeskatning og i øvrigt, må stilles som om, afståelsen ikke har fundet sted – efterlader væsentlige skattemæssige problemer. Det gælder f.eks., om aktionærerne er skattepligtige af udlodninger fra G1 til G2 eller af udlodninger fra G2 til sig, eventuelt af begge udbytter eller af slet ingen af dem, om aktionærerne, hvis de sælger aktierne i G2 til tredjemand, er skattepligtige af en gevinst eller har ret til fradrag for et tab, samt om et salg af de af G2 ejede aktier i G1 er et udtryk for aktionærernes salg af aktier med en deraf følgende beskatning.
 Aktionærerne har anført navnlig, at det er inkonsekvent, når TAKS på den ene side foretager skattemæssig omkvalifikation fra aktieavance til udbytte og på den anden side fastholder, at der er sket et salg af aktierne i 2005, når dispositionerne skal bedømmes i forhold til reglen i den færøske kapitalgevinstskattelovs § 28.
 De skattemæssige problemer, landsrettens dom ifølge TAKS rejser, er rent hypotetiske, da der aldrig er blevet truffet dispositioner af den karakter, som TAKS anfører.
 Denne sag angår, om aktionærernes aktier i G1 er omfattet af overgangsreglen i § 28 i den færøske kapitalgevinstskattelov. Det vil i givet fald betyde, at aktionærernes avance frem til den 31. december 2006 er skattefri ved et eventuelt fremtidigt salg. Efter § 28 er det en betingelse for denne skattefrihed, at aktierne er anskaffet før den 16. november 2001.
 Aktionærerne solgte den 27. oktober 2005 deres aktier i G1 til det nyoprettede G2. Dette holdingselskab blev i 2006 fusioneret med G1 med sidstnævnte selskab som det fortsættende. Aktionærerne ejede herefter G1 med samme ejerandele som før salget i 2005.
 Højesteret afgjorde ved sin dom af 31. marts 2015 (UfR 2015.2277) mellem sagens parter, at en del af købesummen ved aktionærernes salg den 27. oktober 2005 af deres aktier i G1 til det nyoprettede holdingselskab G2 skatteretligt skulle omkvalificeres fra skattefri aktieavance til udbytte. Begrundelsen var, at etableringen af G2 og overdragelsen af aktierne hertil ikke ansås at have nogen forretningsmæssig begrundelse, men havde haft til formål at muliggøre, at midler i G1 kunne overføres til aktionærerne uden udbyttebeskatning.
 Aktionærerne gør under denne sag gældende, at Højesterets omkvalificering af aktieavancen til udbytte må medføre, at der ikke kan anses at være sket et salg af aktierne efter den 16. november 2001 i relation til overgangsreglen i den færøske kapitalgevinstskattelovs § 28.
 Ved højesteretsdommen fra 2015 blev betalingen af en del af købesummen ved aktionærernes aktiesalg den 27. oktober 2005 som anført skatteretligt omkvalificeret fra aktieavance til udbytte. Den civilretlige disposition, selve aktiesalget til G2, der lå til grund for


text:
betalingen, var ikke omfattet af denne omkvalifikation.
 Da skatteretlige regler og grundsætninger ikke i øvrigt kan føre til et andet resultat, må de aktier i G1, som aktionærerne i dag ejer, herefter anses for erhvervet i 2006. Aktierne er derfor ikke omfattet af overgangsreglen i den færøske kapitalgevinstskattelovs § 28, der som nævnt har den 16. november 2001 som skæringstidspunkt for anskaffelsen.
 Efter det anførte tager Højesteret TAKS’s påstande til følge.
 A, B, C, D, E, F, G, H, I, J og K skal anerkende TAKS’s bindende svar af 21. marts 2016 om, at deres aktier i G1 ikke er omfattet af overgangsreglen i den færøske kapitalgevinstskattelovs § 28.
 A, B, C, D, E, F, G, H, I, J og K skal solidarisk betale i alt 3.000.000 kr. til TAKS med procesrente fra den 21. december 2018.
 I sagsomkostninger for Retten på Færøerne, landsretten og Højesteret skal A, B, C, D, E, F, G, H, I, J og K solidarisk betale i alt 4.000.000 kr. til TAKS.


text:
Skat.dk: Ejendomsvurdering - grundværdi - fradrag for forbedringer - kloakanlæg
 17 Apr 2015 11:50
 02 May 2014 08:27
 SKM2015.264.BR
 Retten på Frederiksberg, BS K-1464/2013
 Hovedanlæg, andelsboligforening, grundforbedring
 Sagen drejede sig om, hvorvidt sagsøgeren var berettiget til fradrag i grundværdien i henhold til den dagældende bestemmelse i vurderingslovens § 17 for udgifter til etablering af kloak-, vand- og forsyningsledninger internt på sagsøgerens ejendom, der havde et areal på 2.024 m2.
 Retten fandt, at der ikke var grundlag for at tilsidesætte Landsskatterettens vurdering, hvorefter kloak-, vand- og varmeforsyningsledningerne ikke havde karakter af fradragsberettigede hovedanlæg. Retten bemærkede, at forsyningsledningerne var nært knyttet til bygningen, og at ejendommen med sine 2.024 m2 ikke fremstod som en større ejendom.
 (Clara Trolle)
 Afsagt af landsdommer
 Nanna Wistoft
 Sagen vedrører, om Boligselskabet H1 har ret til fradrag i grundværdien efter reglerne i den dagældende vurderingslov § 17 for udgifter til etablering af kloak-, vand- og varmeforsyningsanlæg.
 Sagen er anlagt 9. juli 2013.
 Sagsøgers påstand:
 Sagsøgte tilpligtes at anerkende, at sagsøger i henhold til Vurderingslovens §§ 17-18 er berettiget til fradrag i grundværdien for forbedringer for anlægsudgifter til de på bilag 1 A [er ikke vedhæftet.red.SKAT] markerede forsyningsledninger for henholdsvis kloak, vand og varme, eller en del af disse, ved vurderingerne i 2002, 2004 og 2006 af ejendommen beliggende ...1, nr. 1-2. Den beløbsmæssige opgørelse hjemvises til vurderingsmyndighederne.
 I kendelse af 9. april 2013 traf Landsskatteretten afgørelse om, at sagsøger ikke var berettiget til fradrag for etableringen af kloak-, vand- og varmeforsyning med hensyn til ejendommen beliggende ...1, nr. 1-2.
 Grunden består af to matrikler, matrikel nr. ... og ..., med areal på henholdsvis 1.709 m2 og 315 m2 (samlet 2.024 m2). Sagsøger købte ejendommen med overtagelse 1. december 1996. I 1997 blev der bygget 3 såkaldte punkthuse, der, i henhold til lokalplan, indeholder 18 lejligheder, svarende til et samlet boligareal på 1.501 m2.
 Landsskatteretten stadfæstede Vurderingsankenævnets afgørelse med en næsten enslydende kendelse.
 I Landsskatterettens afgørelse er vedrørende spørgsmålet om kloak-, vand- og varmeforsyning anført:
 § 17. Såfremt de fornødne oplysninger foreligger, skal der ved vurderingen med de af i §§ 18 og 21 følgende begrænsninger gives fradrag i grundværdien for forbedringer, der bevirker en stigning i grundværdien, hvad enten forbedringerne består i kapitalanvendelse eller i ejers arbejde.
 § 18. Fradrag i grundværdien for forbedringen må kun gives i det omfang, hvori forbedringerne må antages at virke værdiforøgende ved ansættelse af grundværdien, og må ikke overstige de af ejerne anvendte bekostninger, heri medregnet værdien af ejers eget arbejde. stk. 2. Fradrag må ikke gives for forbedringer, som er fuldført længere tilbage end 30 år - for skov, der vurderes i henhold til § 15, stk. 1-3, dog 60 år før vurderingen.
 Det fremgår ikke af ordlyden af dagældende § 17 i vurderingsloven, hvad der nærmere skal forstås ved grundforbedring. I følge praksis skal der være tale om en foranstaltning af materiel karakter, der forøger grundens handelsværdi, jf. Højesterets dom af 25. maj 2012, offentliggjort i SKM2012.350.HR. Det er en betingelse, at den pågældende foranstaltning ikke er anlagt til


text:
brug for det konkrete byggeri, men er knyttet til den ubebyggede grund, jf. Vestre Landsrets dom af 6. februar 2012, offentliggjort i SKM2012.112.VLR. Desuden bemærker retten, at det ifølge dagældende praksis er den, der ønsker et fradrag, der har bevisbyrden for fradragets berettigelse. Dette følger bl.a. af Højesterets afgørelse af den 19. marts 2004, offentliggjort i SKM2004.162.HR.
 Udgifter til kloakforsyning kan være fradragsberettiget jf. dagældende bestemmelser i vurderingslovens §§ 17 og 18, i det omfang udgifterne indebære en forbedring af grunden i ubebygget stand.
 Af det fremlagte ledningskort fremgår, at der er anlagt en række kloakforsyningsledninger på klagers grund. Endvidere fremgår, at en del af disse ledninger nøje følger den aktuelle bebyggelse på grunden, men den øvrige del løber under den anlagte parkeringsplads.
 Det er rettens opfattelse, at de omhandlende kloakledninger ikke udgør et hovedanlæg, idet udgifterne til anlæg af ledningerne som anlagt til brug for bygningerne på grunden, må anses som en del af byggeomkostningerne, mens den øvrige del af ledningerne tjener det ikke fradragsberettigede parkeringsanlæg.
 Stikledninger antages ikke at bevirke en værdistigning af grundværdien i ubebygget stand, jf. betingelserne i de dagældende bestemmelser i vurderingslovens §§ 17 og 18, samt Vestre Landsrets dom af 6. februar 2012, offentliggjort i SKM2012.112.VLR.
 Retten stadfæster derfor vurderingsankenævnets afgørelse vedrørende dette punkt.
 Vand- og varmeforsyning
 Udgifter til intern vand- og varmeforsyning kan også være fradragsberettiget jf. dagældende bestemmelser i vurderingslovens §§ 17 og 18, i det omfang udgifterne indebærer en forbedring af grunden i ubebygget stand.
 Af det fremlagte ledningskort, som viser både de interne- og varmeledninger på klagers grund, fremgår, at der er primærforsyning med henholdsvis fjernvarme- og vandstik, som føres ind til en varmecentral, hvorfra det via varmeveksler henholdsvis varmvandsbeholder omdanner til radiator- og brugsvand med cirkulation.
 Det er rettens opfattelse, at de omhandlende ledninger ikke har karakter af et hovedanlæg, som forbedrer grunden i ubebygget stand, idet ledningerne er dimensioneret præcis i forhold til det aktuelle byggeri og således må anses for at være anlagt til at tjene dette og ikke den ubebyggede grund.
 Retten stadfæster herefter vurderingsankenævnets afgørelse vedrørende den interne vand- og varmeforsyning.
 Sagsøgeren har anført følgende i sit påstandsdokument:
 Vurderingslovens §§ 17-18 har følgende ordlyd:
 § 18, stk. 1. Fradrag i grundværdien for forbedringer må kun gives i det omfang, hvori forbedringerne må antages at virke værdiforøgende ved ansættelse af grundværdien, og må ikke overstige de af ejeren anvendte bekostninger, heri medregnet værdien af ejers eget arbejde.
 Hvad der forstås ved en grundforbedring, er således uomtalt i loven. Det overordnede formål med §§ 17-18 er, at der skal ske friholdelse af grundforbedringer for beskatning. Dette har været formålet med loven siden indførelsen i 1922. Formålet er således at fremme, at der sker sådanne grundforbedringer.
 Det er dog fast antaget, at udgifter til etablering af forsyningsanlæg er grundforbedrende og dermed omfattet af vurderingslovens §§ 17-18. Frem til og med Vurderingsvejledningen 2013-1 fremgik følgende vedrørende sådanne anlæg af vejledningens afsnit C.3:
 Baggrunden og formålet for hovedanlægsbetragtningen gengives af Højesteret som begrundet i det forhold, at der ikke må


text:
ske forfordeling af boligejere, der har valgt at bosætte sig i andelsboligforeninger eller tilsvarende boligkonstellationer i forhold til ejere af 1 bolig i et traditionelt boligkvarter med kun 1 bolig pr. matrikel. Der skal altså være lighed for loven og adgangen til fradrag, hvilket praksis for hovedanlægsbetragtningen netop tilsigter at sikre, idet boligejere på en storparcel i henhold til vurderingslovens § 17, som udgangspunkt, ellers ville være afskåret fra fradrag til anlæg, der betjener mere end 1 bolig, idet sådanne anlæg på en storparcel naturligvis er etableret indenfor storparcellens skel.
 For at kunne sammenligne med et traditionelt kvarter med 1 bolig pr. matrikel i overensstemmelse med Højesterets gengivelse af baggrunden for hovedanlægsbetragtningen er det således en nødvendighed at forestille sig sådanne enkelte grunde som en storparcel kunne tænkes udstykket i, og hvorvidt det etablerede forsyningsanlæg ville kunne betjene mere end 1 af sådanne fiktive udstykninger.
 ejendomsværdien forstås som værdien af den faste ejendom i sin helhed. Til "den faste ejendom" hører de forekomster i jorden, der i almindelighed følger med ejendomsretten hertil, såsom kalk-, sten-, grus- og lerlejer, medens dette ikke gælder de i undergrunden værende råstoffer, der er omfattet af loven om anvendelse af landets undergrund. Til ejendommen hører også søer og private vandløb og værdikilder, der er knyttet til ejendomme, f.eks. vandkraft, fiskerirettigheder, ret til rørskær og lign. Til "den faste ejendom" må endvidere foruden bygningerne henregnes hegn, broer, bolværker, sluser og enhver påbygning og indretning på eller i jordstykket, hvis forbindelse med dette er af mere varig karakter.
 Den faste ejendom udgør grundarealet med den bebyggelse og beplantning, der befinder sig der
 Sagsøger gør derfor gældende, at det forudsætningsvist må være en del af hovedanlægsbetragtningen for forsyningsanlæg, at dettes placering og tilknytning til bebyggelsen ikke skal tillægges betydning ved vurderingen af om et sådant anlæg på en storparcel, der kan sidestilles med et fradragsberettiget eksternt anlæg for en enkeltparcel, er fradragsberettiget. Dette er også i tråd med, at grundværdien ansættes ud fra værdien af grunden i ubebygget stand, hvorfor der ikke kan tages hensyn til den faktiske bebyggelse. Et sådant kriterium ville være i strid med hovedreglen efter vurderingsloven §§ 17-18, formålet med hovedanlægsbetragtningen, og i strid med gældende forvaltningsretlige lighedsprincipper.
 Hovedanlægsbetragtningen for forsyningsanlæg som gengivet i SKM2013.369.HR og som beskrevet ovenfor er endvidere blevet bekræftet i Højesterets dom af 6. december 2013 offentliggjort som SKM2013.879.HR. Det ses af dommens præmisser, at:
 Højesteret har i dom af 8. maj 2013 (gengivet i SKM2013.369.HR) fastslået, at der er i overensstemmelse med skattemyndighedernes praksis for større ejendomme udlagt til f.eks. tæt, lav bebyggelse med andelsboliger kan gives fradrag for hovedanlæg på linje med adgangen til at give fradrag for foranstaltninger uden for grunden, der øger værdien af grunde i traditionelle parcel- eller rækkehusbebyggelser. Der kan således gives fradrag for et hovedanlæg bestående af f.eks. en hovedforsyningsledning, der betjener eller fremover vil betjene en større del af ejendomme, mens stikledninger fra hovedledningen og til de enkelte bygninger eller boliger ikke udgør et hovedanlæg.
 Den del af et varmeforsyningsanlæg etableret på