text:
supplements of green tea for weight loss. Consumers spent about 140 million on them in 2015, according to the latest data available from the Nutrition Business Journal. Meanwhile, tea, including green tea made by steeping tea leaves or blending green tea powder in hot water is the second most popular beverage worldwide, surpassed only by water. But is there homoseksuelle substance behind the claims that green tea is good for weight loss or overall health.
 maj Homoseksuelle var udsat for brutal diskrimination og forfølgelse, og Axel I fik homoseksuelle par mulighed for at indgå ægteskab ved. mar Forening, der har sagsøgt staten, får ikke medhold i, at kirkens vielser af homoseksuelle er grundlovsstridige. Det er ikke i strid med grundloven. Problemet i relation til vielse af homoseksuelle er her historisk, kulturelt, sprogligt om begrebet ægteskab kan rumme både det traditionelle mand og kvinde.
 Homoseksuelle ægteskaber frisør by arik
 Homovielse homoseksuelle ægteskaber
 Ja til homoseksuelle ægteskaber. Men er folkekirken ikke nødt til at følge med udviklingen homoseksuelle det ægteskaber, den er en del af?
 jun I en historisk afgørelse giver USA's højesteret homoseksuelle lov til at gifte sig med hinanden i alle stater. feb Præst: Ja til homoseksuelle ægteskaber. Pernille Østrem, Præst i Stefans-kirken på Nørrebro. Lørdag D. FEBRUAR KL. Derfor hverken kan eller skal vi tillade det. Ja til homoseksuelle ægteskaber. Men er folkekirken ikke nødt til at følge med udviklingen i det samfund, den er en del af?
 Nemlig ægteskabet mellem mand og kvinde. nf grundbogen
 Registreret partnerskab blev indført for at give homoseksuelle nogle af de dele af befolkningen som var modstandere af regulære homoseksuelle ægteskaber. juni trådte en nye vielseslov i kraft. Fra og med denne dag kunne homoseksuelle vies, også i kirken, hvor man fik et nyt, kønsneutralt ritual - et ritual .
 Alt andet er en tøsedrengsholdning. Nej til homoseksuelle ægteskaber.
 Homoseksuelle ægteskaber - Stopmotion.
 Homoseksuelle ægteskaber Alt andet er en tøsedrengsholdning. Nej til homoseksuelle ægteskaber. En lov og ti andre tiltag skal beskytte valget mod fifleri – HVIS russerne prøver på noget
 Ingen information Homoseksualitet er lovligt Kønsneutralt ægteskab Andre typer partnerskab (eller papirløst samliv) Udenlandske ægteskaber anerkendes Ingen anerkendelse af homoseksuelle par Homoseksualitet er ulovligt Lille straf Stor straf Fængsel på livstid Dødsstraf. Samtidig har adskillige meningsmålinger slået fast, at et flertal af danskerne ønsker at gøre homoseksuelle ægteskaber muligt. LÆS MERE Læs også: Flertal siger ja til homovielser i kirken.
 Følge: Hvilken størrelse skal en penis være » »
 Tidligere: « « Penis sæbe ebay
 Copyright © Legal Disclaimer: Dette websted kan bruge affilierede links til forskellige virksomheder. Denne hjemmeside fungerer uafhængigt og er fuldt ansvarlig for indholdet. Kontakt venligst tro4for@gmail.com for spørgsmål om dette websted. Homoseksuelle ægteskaber rali.smukven.com


text:
Arbejdsmiljørepræsentant - særlig beskyttelse? Dom fra Højesteret
 afsagt onsdag den 29. november 2017
 Sag 50/2017 (2. afdeling)
 DI – Dansk Industri som mandatar for Carlsberg Business Solutions A/S (advokat Ulla Løvschal Wernblad)
 Akademikerne som mandatar for Bibliotekarforbundet som mandatar for A (advokat Karen-Margrethe Schebye)
 Biintervenient til støtte for DI – Dansk Industri: Dansk Arbejdsgiverforening (advokat Tine Benedikte Skyum)
 I tidligere instanser er afsagt dom af Københavns Byret den 27. marts 2015 og af Østre Landsrets 6. afdeling den 16. august 2016.
 I pådømmelsen har deltaget syv dommere: Jon Stokholm, Vibeke Rønne, Jens Peter Christensen, Hanne Schmidt, Oliver Talevski, Jens Kruse Mikkelsen og Kristian Korfits Nielsen.
 Appellanten, DI som mandatar for Carlsberg Business Solutions A/S, har nedlagt påstand om stadfæstelse af byrettens dom og om, at A skal tilbagebetale 274.113,25 kr., som Carlsberg Business Solutions har deponeret til opfyldelse af landsrettens dom.
 Indstævnte, Akademikerne som mandatar for Bibliotekarforbundet som mandatar for A, har nedlagt påstand om, at Carlsberg Business Solutions skal betale yderligere 247.595,50 kr. med procesrente fra 14. august 2014, subsidiært et højere beløb end tilkendt af landsretten og mere subsidiært stadfæstelse af landsrettens dom.
 DI som mandatar for Carlsberg Business Solutions har anført navnlig, at arbejdsmiljørepræsentantens beskyttelse efter arbejdsmiljølovens § 10, stk. 2, er den samme som for tillidsmænd på ”vedkommende eller tilsvarende faglige område”. Tillidsmandsbeskyttelsen følger af den overenskomst, der dækker tillidsmandens arbejde. Det kan derfor, som praksis også viser, ikke udledes af arbejdsmiljølovens § 10, stk. 2, at der skulle gælde en almindelig regel om, at arbejdsmiljørepræsentanter nyder en særlig afskedigelsesbeskyttelse i form af krav om ”tvingende årsager”.
 Formuleringen ”vedkommende” faglige område i arbejdsmiljølovens § 10, stk. 2, sigter til den situation, hvor arbejdsmiljørepræsentantens arbejde er omfattet af en kollektiv overenskomst. Da det ikke er tilfældet for A, er det afgørende, om der findes en overenskomst på et ”tilsvarende” fagligt område. Vurderingen heraf må ske efter de principper om fortolkning af overenskomsters dækningsområde, der gælder efter den kollektive arbejdsret. Endvidere må der lægges vægt på lovbestemmelser, der svarer til arbejdsmiljølovens § 10, stk. 2, herunder særligt § 3, stk. 5, i lov om tidsbegrænset ansættelse.
 A har bevisbyrden for, at der kan findes en tilsvarende overenskomst for hendes faglige område. De overenskomster, hun har påberåbt sig, er ikke ”tilsvarende”, idet de enten ikke dækker it-arbejde, der udføres af akademikere på det private arbejdsmarked, eller kun finder anvendelse inden for et særligt afgrænset område, eller alene gælder for en konkret virksomhed, som ikke er sammenlignelig med Carlsberg Business Solutions. Overenskomsten mellem TDC A/S og en række akademikerorganisationer samt Industriens Funktionæroverenskomst, som A særligt har påberåbt sig, dækker således ikke et tilsvarende fagligt område. Der kan endvidere ikke lægges vægt på overenskomster for akademikere på statens område. A har dermed ikke påvist en relevant overenskomst, som efter en samlet bedømmelse af Carlsberg Business Solutions karakter og branche samt As uddannelse og arbejdsopgaver kan anses for at dække et tilsvarende fagligt område. Hvis der skal udfindes en sådan overenskomst, er lederaftalen mellem Ledernes Hovedorganisation og DA mere relevant end de

type: other


text:
overenskomster, A har påberåbt sig.
 A er som funktionær sikret beskyttelse mod usaglig afskedigelse gennem funktionærlovens § 2 b, og hun har ikke godtgjort at have krav på en videregående afskedigelsesbeskyttelse som arbejdsmiljørepræsentant.
 Akademikerne som mandatar for Bibliotekarforbundet som mandatar for A har anført navnlig, at en valgt arbejdsmiljørepræsentant har krav på særlig afskedigelsesbeskyttelse i medfør af arbejdsmiljølovens § 10, stk. 2. Beskyttelsen er videregående end beskyttelsen efter funktionærlovens § 2 b, idet beskyttelsen efter arbejdsmiljølovens § 10, stk. 2, er udvidet til at svare til den beskyttelse, der gælder for en tillidsmand inden for vedkommende eller tilsvarende faglige område. Bestemmelsen forudsætter efter forarbejderne, at enhver medarbejder i en virksomhed, der vælges som arbejdsmiljørepræsentant, skal nyde særlig beskyttelse mod afskedigelse. Formuleringen ”inden for vedkommende eller tilsvarende faglige område” må forstås således, at det hverken er en betingelse for afskedigelsesbeskyttelse eller for fastlæggelsen af indholdet af beskyttelsen, at der findes en overenskomst, der præcist dækker arbejdsmiljørepræsentantens arbejdsområde. Det er derimod tilstrækkeligt at finde en overenskomst, der efter omstændighederne og med rimelige tilpasninger kan passe på arbejdsområdet. Højesteret skal med andre ord ikke tage stilling til, om der er en overenskomst, der tillægger A en særlig beskyttelse mod afskedigelse, men skal alene udfinde, hvilken overenskomst hendes beskyttelse skal fastlægges efter. Den arbejdsretlige afgrænsning af en given overenskomsts dækningsområde er således ikke relevant, da arbejdsmiljølovens § 10, stk. 2, udstrækker overenskomstens regel om tillidsmænds afskedigelsesbeskyttelse til også at gælde for andre end parterne i overenskomsten. Arbejdsmiljølovens § 10, stk. 2, må i øvrigt fortolkes på samme måde som tilsvarende lovbestemmelser, der pålægger ikkeoverenskomstdækkede virksomheder pligter, der er hjemlet i kollektive overenskomster.
 Udtrykket ”faglige område” refererer ikke entydigt til arbejdsgiverens identitet eller arbejdsmiljørepræsentantens uddannelsesmæssige baggrund, og der kan således være forskel mellem den sædvanlige arbejdsretlige fortolkning af udtrykket og den fortolkning, som skal anlægges i relation til arbejdsmiljølovens § 10, stk. 2. En arbejdsmiljørepræsentant er i modsætning til en tillidsrepræsentant ikke valgt af en bestemt medarbejdergruppe dækket af en bestemt overenskomst, men af medarbejderne i en virksomhed på tværs af uddannelse og arbejdsområder. Der er ikke grundlag for, at overenskomsten, der skal anvendes, skal være landsdækkende, ligesom det ikke er en betingelse, at overenskomsten skal dække akademikere. I denne sag er det relevante sammenligningsgrundlag IT-overenskomsten mellem TDC A/S og en række akademikerorganisationer. Hvis der ikke kan gives medhold heri, bør A nyde en særlig afskedigelsesbeskyttelse svarende til de i øvrigt fremlagte overenskomster inden for det private arbejdsmarked, herunder særligt Industriens Funktionæroverenskomst. A må i hvert fald have krav på den afskedigelsesbeskyttelse, der følger af akademikeroverenskomsten på statens område. As beskyttelse skal ikke afgøres efter lederaftalen mellem Ledernes Hovedorganisation og DA, allerede fordi hun ikke var leder, og fordi en leder ikke kan vælges som lønmodtagernes arbejdsmiljørepræsentant.
 Der er også for Højesteret fremlagt uddrag af en række overenskomster til belysning af tillidsrepræsentantbeskyttelsen inden for det private og offentlige arbejdsmarked.
 Det drejer sig bl.a. om en række overenskomster mellem konkrete virksomheder og lønmodtagerorganisationer, herunder den i landsretsdommen i uddrag gengivne overenskomst mellem TDC A/S og akademikerorganisationerne


text:
(2012), som A primært har påberåbt sig.
 Herudover er det fremlagt uddrag af følgende virksomhedsoverenskomster: Overenskomst mellem Atkins Danmark A/S og akademikerorganisationerne (april 2015), overenskomst for akademikere i CSC Danmark A/S m.fl. (2012-2014), overenskomst for akademikere mellem CSC Scandihealth A/S og IDA, Dansk Magisterforening, DJØF og Arkitektforbundet (2014- 2017), overenskomst mellem CGI og HK Prosa, IDA, DJØF og Dansk Magisterforening (2014-2017), overenskomst for akademikere mellem DBC A/S og Bibliotekarforbundet, DJØF, Dansk Magisterforening og IDA (2015), overenskomst mellem Eurofins NSC Danmark A/S m.fl. og akademikerorganisationerne, overenskomst mellem Incita og HK/Privat, Dansk Metal, FOA, Dansk Socialrådgiverforening, akademikerorganisationerne og Danske Fysioterapeuter (2014-2017), overenskomst mellem Kommuneinformation A/S og DJØF og Dansk Magisterforening (2010-2012), overenskomst mellem Københavns Lufthavne og akademikerorganisationerne (2014-2017), overenskomst mellem Orbicon A/S og IDA (2012- 2014), overenskomst mellem PenSam og akademikerorganisationerne (2012-2014), overenskomst mellem Post Danmark A/S og akademikerorganisationerne (2014-2017), overenskomst mellem Schultz Information A/S og Dansk Magisterforening (2012-2014), overenskomst mellem Takeda Pharma A/S og Pharmadanmark, IDA, HK Hovedstaden og Farmakonomforeningen (april 2015) samt overenskomst mellem Teknologisk Institut og IDA, Dansk Magisterforening og DJØF (2013-2016).
 Der er endvidere fremlagt en række brancheoverenskomster mv., herunder den i landsretsdommen i uddrag gengivne Industriens Funktionæroverenskomst mellem DI og CO-industri (2012-2014), som A også særligt har påberåbt sig.
 Desuden er der fremlagt uddrag af følgende brancheoverenskomster mv.: Arkitektoverenskomsten mellem DI og FAOD og JA (2015-17), Landsoverenskomst – IT-overenskomsten mellem Dansk Erhverv Arbejdsgiver og HK/Privat (2012-2014), overenskomst mellem Boligorganisationernes Landsforening og en række lønmodtagerorganisationer (2011-2014), standardoverenskomst mellem Finanssektorens Arbejdsgiverforening og Finansforbundet (2012) samt Lederaftalen mellem Ledernes Hovedorganisation og DA (februar 2007).
 For så vidt angår det offentlige arbejdsmarked er fremlagt overenskomsten for akademikere i staten.
 Indtil den 1. april 1972, hvor lov nr. 216 af 19. maj 1971 om ændring af forskellige lovbestemmelser om arbejderbeskyttelse trådte i kraft, blev sikkerhedsrepræsentanter valgt blandt tillidsmænd. Lovgivningen indeholdt derfor ikke en særlig afskedigelsesbeskyttelse for sikkerhedsrepræsentanter.
 En sådan beskyttelse blev indført med lov nr. 153 af 31. marts 1973 om ændring af forskellige lovbestemmelser om arbejderbeskyttelse. Ved lovændringen blev lov om almindelig arbejderbeskyttelse § 7, stk. 2, affattet således:
 ”Stk. 2. Arbejdsgiveren afholder udgifterne ved udførelsen af hvervet og godtgør sikkerhedsrepræsentanten tab af indtægt. Sikkerhedsrepræsentanten er i øvrigt beskyttet mod afskedigelse og anden forringelse af sine forhold på samme måde som tillidsmænd inden for vedkommende eller tilsvarende faglige område. Uoverensstemmelser vedrørende denne beskyttelse, herunder spørgsmål om, hvilke regler der finder anvendelse, og om brud på eller fortolkning af reglerne afgøres ved fagretslig behandling, jfr. § 17, stk. 4, i lov om arbejdsretten.”
 I de almindelige bemærkninger til lovforslaget hedder det bl.a. (Folketingstidende 1972-73, tillæg A, sp. 3412):
 ”Lovforslaget indeholder forslag om en sikring af sikkerhedsrepræsentanter således at disse opnår beskyttelse imod afskedigelse, indtægtstab og anden forringelse af deres forhold.”
 Af bemærkningerne til den foreslåede § 7, stk. 2, fremgår bl.a. (sp. 3413 f.):
 ”De nye regler om sikkerhedsrepræsentanter, der blev indsat i lovens § 7 ved lovændringen af 19. maj 1971 med virkning fra den 1. april 1972, havde bl.a. til formål at skille sikkerhedsarbejdet ud fra hvervet som tillidsmand i


text:
henhold til overenskomst. Herved er sikkerhedsrepræsentanten berøvet den specielle sikkerhed i ansættelsen, som overenskomstmæssigt tilkommer tillidsmænd.
 I forbindelse med de nye bestemmelsers ikrafttræden er det af LO gjort gældende, at denne situation har medført problemer i retning af vægring fra lønmodtageres side imod at påtage sig opgaven som sikkerhedsrepræsentant.
 Regeringen lægger vægt på, at sikkerhedsrepræsentanterne kommer til at spille en afgørende rolle i det fremtidige arbejde for forbedring af sikkerhed i arbejdsmiljøet. Derfor må de kunne handle frit og uden frygt for afskedigelser eller anden form for repressalier. Det må også sikres, at ingen må afstå fra at deltage i sikkerhedsarbejdet, fordi de derved risikerer at miste indtægtsmuligheder.
 Det har været overvejet, om man kunne få tilvejebragt den fornødne tryghed direkte gennem de kollektive overenskomster, men i betragtning af at sikkerhedsordningen i øvrigt er lovfæstet, finder regeringen det rigtigst, at regler om sikkerhedsrepræsentanternes tryghed indarbejdes i loven i tilknytning til bestemmelsen om valg af sådanne repræsentanter.
 For så vidt angår beskyttelse imod afskedigelse og anden forringelse af sikkerhedsrepræsentantens forhold, har man været opmærksom på den naturlige sammenhæng, der fortsat er mellem sikkerhedsorganisationen og tillidsmandsordningen. Regeringen har derfor fundet det rigtigst og mest hensigtsmæssigt her at overføre tillidsmandsbeskyttelsen fuldt ud på sikkerhedsrepræsentanterne.”
 Med indførelsen af lov om arbejdsmiljø, jf. lov nr. 681 af 23. december 1975, skete der en sammenskrivning af de hidtidige tre arbejderbeskyttelseslove. Loven indeholdt i § 10, stk. 2 – i lighed med loven om almindelig arbejderbeskyttelse § 7, stk. 2 – en bestemmelse om, at sikkerhedsrepræsentanten er beskyttet mod afskedigelse og anden forringelse af sine forhold på samme måde som tillidsmænd inden for vedkommende eller tilsvarende faglige område.
 Bestemmelsen i arbejdsmiljølovens § 10, stk. 2, er efterfølgende ændret, således at der nu tales om arbejdsmiljørepræsentanten, men bestemmelsen har i øvrigt samme indhold.
 Arbejdsmiljølovens § 10, stk. 2, er sålydende:
 ”Arbejdsmiljørepræsentanten er beskyttet mod afskedigelse og anden forringelse af sine forhold på samme måde som tillidsmænd inden for vedkommende eller tilsvarende faglige område.”
 A, der er uddannet bibliotekar, blev den 1. januar 2011 ansat som ”Service Asset and Configuration Consultant” hos Carlsberg IT A/S (nu Carlsberg Business Solutions A/S). Virksomheden, der understøtter, udvikler og står for driften af it-systemerne i Carlsberg Gruppen, havde ca. 120 ansatte i Danmark, som efter det oplyste var beskæftiget med ikkedriftsrelaterede it-opgaver. As arbejdsopgave var at kortlægge it-software i virksomheden. Hendes månedsløn var 52.000 kr. (ved afskedigelsen ca. 58.000 kr.) med tillæg af 10 % arbejdsgiverbetalt pensionsbidrag. I december 2012 købte Carlsberg Business Solutions softwareværktøjet ”Service Now”. A fik den 1. februar 2013 titel af ”Consultant, Service Now” og blev system- og kvalitetsansvarlig for Service Now-projektet med reference til den projektansvarlige.
 Den 15. marts 2013 blev A valgt som arbejdsmiljørepræsentant for medarbejderne hos Carlsberg Business Solutions. Hun blev den 28. oktober 2013 opsagt til fratræden med udgangen af februar 2014.
 Carlsberg Business Solutions var på tidspunktet for afskedigelsen af A ikke dækket af nogen kollektiv overenskomst. Carlsberg Business Solutions har for Højesteret ikke bestridt, at A har krav på 3 måneders løn i


text:
godtgørelse efter funktionærlovens § 2 b.
 Spørgsmålet er herefter, om hun i kraft af bestemmelsen i arbejdsmiljølovens § 10, stk. 2, havde en videregående beskyttelse mod afskedigelse, således at hun kun kunne afskediges, hvis der forelå tvingende årsager, og i tilfælde af uberettiget afskedigelse havde krav på godtgørelse på mere end 3 måneders løn.
 Arbejdsmiljølovens § 10, stk. 2
 Efter arbejdsmiljølovens § 10, stk. 2, er arbejdsmiljørepræsentanten beskyttet mod afskedigelse på samme måde som tillidsrepræsentanter inden for vedkommende eller tilsvarende faglige område.
 På det private arbejdsmarked er akademikere almindeligvis ikke overenskomstdækket. Om en privatansat akademiker, der er arbejdsmiljørepræsentant, har en særlig afskedigelsesbeskyttelse, vil derfor afhænge af, om der findes en overenskomstmæssig beskyttelse mod afskedigelse for tillidsrepræsentanter inden for et ”tilsvarende” fagligt område som arbejdsmiljørepræsentantens.
 Det beror på en samlet bedømmelse, om der foreligger en overenskomst på et ”tilsvarende” fagligt område. Højesteret finder, at der navnlig skal lægges vægt på karakteren af det arbejde, som arbejdsmiljørepræsentanten er ansat til at udføre, samt arbejdsmiljørepræsentantens uddannelsesmæssige baggrund og kvalifikationer, jf. herved også Højesterets dom af 14. november 2012 (UfR 2013.448).
 Det er arbejdsmiljørepræsentanten, der har bevisbyrden for, at tillidsrepræsentanter inden for vedkommende eller tilsvarende faglige område har en særlig afskedigelsesbeskyttelse.
 Som nævnt var Carlsberg Business Solutions på tidspunktet for afskedigelsen af A ikke dækket af nogen kollektiv overenskomst.
 Om A har en særlig afskedigelsesbeskyttelse, afhænger af, om der findes en særlig afskedigelsesbeskyttelse for tillidsrepræsentanter på et tilsvarende fagligt område som hendes.
 A har henvist til en række overenskomster mellem konkrete virksomheder og lønmodtagerorganisationer, herunder særligt overenskomst af 3. marts 2012 mellem TDC A/S og akademikerorganisationerne. Hun har endvidere henvist til en række brancheoverenskomster mv., herunder særligt Industriens Funktionæroverenskomst 2012-2014. Endelig har hun henvist til overenskomsten for akademikere i staten.
 De påberåbte virksomhedsoverenskomster omfatter kun i begrænset omfang it-branchen, og overenskomsterne angår den enkelte virksomhed og dens ansatte. Højesteret finder, at overenskomsterne ikke kan anses for at være udtryk for en almindeligt gældende afskedigelsesbeskyttelse for tillidsrepræsentanter inden for et tilsvarende fagligt område som As. Højesteret finder derfor, at de påberåbte virksomhedsoverenskomster, herunder overenskomsten mellem TDC og akademikerorganisationerne, ikke kan tillægges betydning.
 Industriens Funktionæroverenskomst omfatter bl.a. funktionærer, der som speciale er beskæftiget med edb-arbejde, som typisk udføres af medarbejdere med en edb-uddannelse som f.eks. datamatiker, datanom, informatikassistent, edb-assistent eller med tilsvarende kvalifikationer, jf. overenskomstens § 1, stk. 2, litra a. Når henses navnlig til karakteren af det arbejde, A udførte hos Carlsberg Business Solutions, hendes uddannelsesmæssige baggrund og de kvalifikationer, som må anses for at have været krævet ved arbejdets udførelse, finder Højesteret det ikke godtgjort, at der er tale om et tilsvarende fagligt område. Der er således ikke grundlag for at tillægge A den afskedigelsesbeskyttelse, som følger af Industriens Funktionæroverenskomst. Det er heller ikke godtgjort, at de øvrige brancheoverenskomster mv. dækker et tilsvarende fagligt område.
 Højesteret finder endvidere, at der ikke er grundlag for at lægge vægt på den afskedigelsesbeskyttelse, som tillidsrepræsentanter har efter overenskomsten for akademikere i staten.
 Højesteret tager på den anførte baggrund DI – Dansk Industri som mandatar for Carlsberg Business


text:
Solutions’ påstande til følge, således at byrettens dom stadfæstes, og således at A skal tilbagebetale 274.113,25 kr. til Carlsberg Business Solutions.
 Under hensyn til sagens principielle karakter og videregående betydning finder Højesteret, at ingen af parterne skal betale sagsomkostninger for byret, landsret eller Højesteret til nogen anden part.
 A skal inden 14 dage efter denne højesteretsdoms afsigelse betale 274.113,25 kr. til Carlsberg Business Solutions A/S.
 Ingen af parterne skal betale sagsomkostninger for byret, landsret eller Højesteret til nogen anden part.
 Landsrettens dom er udeladt.
 Afsagt den 27. marts 2015 i sag nr. BS 4B-1616/2014:
 Bibliotekarforbundet som mandatar for A
 DIO I v/DI - Dansk Industri som mandatar for Carlsberg Business Solutions A/S Ny Carlsberg Vej 100 1799 København V
 Denne sag, der er anlagt den 14. august 2014 og behandlet under medvirken af tre juridiske dommere, angår spørgsmålet, om sagsøger som ansat og arbejdsmiljørepræsentant hos sagsøgte var særligt beskyttet mod afskedigelse og i bekræftende fald, om sagsøger er berettiget til forlænget opsigelsesvarsel og godtgørelse for usaglig afskedigelse.
 Bibliotekarforbundet har som mandatar for sagsøger, A, overfor DIO I v/ DI - Dansk Industri som mandatar for sagsøgte, Carlsberg Business Solutions A/S, nedlagt påstand om, at sagsøgte til sagsøger skal betale 538.886,50 kr. med tillæg af procesrente fra den den 14. august 2014, subsidiært et mindre beløb efter rettens skøn.
 Opsigelsesvarsel på 6 måneder inkl. pension og feriegodtgørelse kr. 393.241,50
 Betalt á conto ( 4 måneders løn) kr. -262.161,00
 Godtgørelse, usaglig opsigelse
 7 måneder á kr. 58.258 kr. 407.806,00
 I alt kr. 538.886,50
 A, der er uddannet som bibliotekar, blev med virkning fra den 1. januar 2011 ansat hos sagsøgte som ”service asset and configuration consultant”. Sagsøgtes bryggerivirksomhed er medlem af arbejdsgiverorganisationen Dansk Industri, men sagsøgte har ikke indgået en overenskomst, der dækker sagsøgers arbejdsområde. Den 1. februar 2013 blev A flyttet til en ny afdeling og havde herefter titlen ”consultant, service now".
 På et tidspunkt i 2012 kontaktede A Arbejdstilsynet, idet en række medarbejdere var bekymret over det fysiske arbejdsmiljø. Arbejdstilsynet kom på kontrolbesøg, hvilket resulterede i, at sagsøgte fik nogle påbud vedrørende blandt andet det psykiske arbejdsmiljø.
 Fra den 15. marts 2013 blev A valgt som arbejdsmiljørepræsentant for de ansatte hos sagsøgte. Efter de foreliggende oplysninger var der 100-150 it-arbejdere, hvoraf hovedparten af medarbejderne havde en videregående uddannelse.
 I august 2013 blev der afholdt den halvårlige ”performance evaluering”. Det var Thomas Steinmetz, der var As nærmeste leder, som havde samtalen med hende.
 Den 28. oktober 2013 blev A indkaldt til samtale med Thomas Steinmetz og Suzanne Scheil, der var HR-medarbejder. Under samtalen fik A at vide, at hun var opsagt til fratræden med udgangen af februar 2014.
 Det fremgår blandt andet af opsigelsen af 28. oktober 2013, at ”You will at the expiry of the notice period receive a discretionary severance payment equivalent to 3 months basic salary plus pension.”
 Sagsøgte udbetalte således også et beløb svarende til 3 måneders grundløn plus pension, som A imidlertid betalte tilbage, idet det også af opsigelsen fremgik, at hun ikke var berettiget til


text:
den særlige godtgørelse, såfremt hun efter opsigelsen rejste krav med en begrundelse om, at hendes opsigelse ikke var sagligt begrundet.
 Efter opsigelsen henvendte A sig til Bibliotekarforbundet, der er hendes faglige organisation. Organisationen protesterede mod afskedigelsen under henvisning til, at der ikke var taget højde for, at A var udpeget til arbejdsmiljørepræsentant.
 Der er afgivet forklaring af A, Thomas Steinmetz og Tine Jørgensen.
 A har forklaret, at hun er uddannet bibliotekar, og de seneste 17 år har beskæftiget sig med itprocesser, herunder designprocesser og designværktøjer, der skal understøtte it-processer.
 Hun har tidligere været ansat hos Lundbeck, men blev headhuntet til Carlsberg IT (CIT). Hos CIT var hun først ansat som Configuration Manager, og havde til opgave at kortlægge al itsoftware i virksomheden. For at kunne dette, har man brug for et særligt softwareværktøj, og ServiceNow, som under hendes ansættelse i CIT blev introduceret i virksomheden var et sådant værktøj. Hun blev endvidere under sit arbejde udlånt til såkaldt intern audit i virksomheden. Herudover blev hun udlånt til procesafdelingen, hvor hun gennemførte et LEANprojekt. Det var i forbindelse med dette projekt, at hun modtog en del ros fra Thomas Steinmetz. I 2012, mens hun sad i procesafdelingen, fik hun og de andre medarbejdere i afdelingen at vide, at de skulle flytte til en lokation på Carlsberg-grunden kaldet ’Gærkælderen’. Der er ikke tale om en kælder men om en hel bygning. Hele bygningen lugtede imidlertid kraftigt af svamp, og det var en udbredt opfattelse hos medarbejderne, at det ikke var sundt at opholde sig i bygningen. Flere medarbejdere havde således tidligere siddet i bygningen, og flere af disse medarbejdere mente, at de havde haft et højere antal sygedage. Hun sad på kontor med en kvinde, som blev syg ret kort tid efter, at de flyttede til ’Gærkælderen’.
 Da flytningen til ’Gærkælderen’ blev annonceret, var hun ikke arbejdsmiljørepræsentant. Hun havde dog fungeret som arbejdsmiljørepræsentant hos Lundbeck, og havde i den forbindelse gennemført den officielle arbejdsmiljørepræsentantuddannelse. Hun kontaktede den ene arbejdsmiljørepræsentant, Patrick Doyle, og spurgte denne, om der var lavet nogle undersøgelser af arbejdsmiljøet i Gærkælderen. Dette vidste Doyle ikke, så hun foreslog at stå for at rette henvendelse til Arbejdstilsynet for at forhøre sig nærmere om, hvordan de skulle forholde sig, hvilket Doyle syntes var en god ide. Det var velkendt i hendes egen afdeling og i naboafdelingerne - også i ledelsesteamet - at det var hende, der rettede henvendelse til Arbejdstilsynet. Medarbejdere fra Arbejdstilsynet kom ud til CIT i efteråret 2012. De var i CIT ad flere omgange, og var rundt og snakke med flere medarbejdere. Det blev besluttet i forbindelse med de første besøg, at tilsynet skulle fokusere på det psykiske arbejdsmiljø. Hun ved ikke, hvad der skete omkring sagen med det fysiske arbejdsmiljø i ’Gærkælderen’.
 Afdelingen var endnu ikke flyttet dertil, da tilsynet var på besøg. Tilsynet indkaldte en række medarbejdere, herunder hende, til en samtale om det psykiske arbejdsmiljø. Hun udfærdigede i den forbindelse og til eget brug notatet, som er gengivet i ekstraktens s. 67ff. Notatet blev udarbejdet


text:
på baggrund af rå tilkendegivelser fra medarbejderne i afdelingen. Notatet afspejler meget godt den frustration og usikkerhed, der var i afdelingen. Hun udleverede ikke dokumentet til tilsynet, men læste op fra det under samtalen. Der var omkring 7 menige medarbejdere og ingen ledelsesrepræsentanter med til mødet. Arbejdstilsynets besøg mundede ud i, at tilsynet traf afgørelse om at meddele virksomheden en række påbud vedrørende forbedring af det psykiske arbejdsmiljø.
 I december 2012 blev det besluttet, at virksomheden skulle købe værktøjet ServiceNow til at håndtere it-processerne. I foråret 2013 flyttede hun derfor til Thomas Steinmetz' afdeling som ServiceNow konsulent. Hun var systemansvarlig og dermed også kvalitetsansvarlig og systemarkitekt på projektbasis i forbindelse med overgangen fra den oprindelige leverandør af det hidtidige systemværktøj, IBM, til den nye leverandør, TCS. Der var som projektleder ansat en ekstern konsulent, Carsten Risø, og det var ham, der udnævnte hende til kvalitetsansvarlig og systemarkitekt på det pågældende projekt. Hun var, som nævnt, ansat som ServiceNow konsulent og kvalitetsansvarlig og systemarkitekt indgik således ikke formelt i hendes titel.
 I begyndelsen var hun glad for, at CIT skiftede leverandør fra IBM til TCS, da hun, som flere andre, så en mulighed for at få rettet de mangler, der havde været ved IBMs leverancer. IBM har ikke haft noget at gøre med ServiceNow. En anden leverandør, Symfoni, indtog, mens IBM havde leverandøropgaven, den opgave, som TCS senere overtog med ServiceNow. Hun havde et rigtig godt samarbejde med Daniel Billing fra Symfoni.
 Hun havde selv anfægtet sin rolle som kvalitetsansvarlig på projektet, da hun mente, at hun var for grundig og stillede for høje kvalitetskrav. Hendes rolle som kvalitetsansvarlig var at sikre, at den kode, som TCS leverede, levede op til kvalitetskravene, at den ikke ødelagde eksisterende strukturer og ikke stillede sig i vejen for fremtidige udnyttelsesmuligheder. Hun gennemførte et review på strukturen og koden og konstaterede at TCS ikke leverede det, de skulle. ServiceNow er et meget kompliceret it-værktøj, og det er ikke tilstrækkeligt at have indsigt i eksempelvis JavaScript for at kunne programmere. Hun efterspurgte TCSprogrammørernes erfaringer med ServiceNow og det viste sig, at leverandørens medarbejdere var helt uerfarne, og at TCS med de første leverancer havde ødelagt allerede installerede dele af ServiceNow. Som det ses af sagens bilag 20 var det den generelle opfattelse hos CIT, at TCS ikke levede op til det, de havde lovet. Vedrørende anvendelsen af udtrykket "lukke op at skide i" vil hun ikke afvise at have brugt om dette om TCS’ leverancer, der var leveret, og ikke om medarbejderne hos TCS, som hun havde et udmærket forhold til. Hun husker ikke, i hvilket forum sætningen faldt. Hun vedgår, at hun, når hun bliver presset, har et "saftigt" sprog, men hun mener ikke, at hun var den eneste i CIT, der havde en sådan sprogbrug. Der er ikke nogen, der på noget tidspunkt har sagt til hende, at hun var besværlig at arbejde sammen med.
 Der var i august 2013 en performanceevaluering med Thomas Steinmetz, hvor hun fik ros og fik at vide, at


text:
hun skulle fortsætte, som hun gjorde, og at han ikke rigtig kunne komme på noget, hun kunne gøre bedre. Hun fortalte ham blandt andet under samtalen, at hun gerne ville involveres mere i planlægningen af projekterne med TCS, da hun havde oplevet flere gange, at hun spildte arbejdstid, fordi hun ikke var blevet orienteret tilstrækkeligt.
 I marts 2013 blev hun valgt som sikkerhedsrepræsentant. Medarbejdergruppen i CIT var en "blandet landhandel" af HK'ere, teknikum-ingeniører og "rigtige" ingeniører, samt personer med en blandt uddannelsesbaggrund, som var startet med at arbejde i bryggeriet. CIT er meget præget af den blandede medarbejderbaggrund, og at der er medarbejdere fra udlandet. Det har ikke nødvendigvis forudsat en videregående uddannelse at arbejde hos CIT, om end i hvert fald halvdelen af medarbejderne havde en længerevarende uddannelse. En del medarbejdere bestred selvlærte arbejdsfunktioner i CIT. Herudover var der administrative kontorfunktionærer og elektrikere.
 CIT havde én arbejdsmiljøorganisation, som dækkede alle medarbejdergrupperne, og hun var arbejdsmiljørepræsentant for alle disse medarbejdere. Sikkerhedsorganisationen var ikke særligt aktiv, da hun kom ind i den, og bar præg af, at de, der havde fungeret som arbejdsmiljørepræsentanter før hun blev valgt, ikke rigtig vidste, hvad opgaven gik ud på, og at de ikke var uddannet som arbejdsmiljørepræsentanter. Hun konstaterede eksempelvis, at der ikke var udarbejdet arbejdspladsvurderinger.
 Patrick Doyle var medarbejdervalgt sikkerhedsrepræsentant ligesom hun, og Mette Mathiassen var ledelsesrepræsentant i arbejdsmiljøudvalget. Den email, som er gengivet i ekstraktens s. 48, blev skrevet et par måneder efter, at hun blev valgt som arbejdsmiljørepræsentant. Der var på dette tidspunkt ikke rigtig sket noget med de påbud, som Arbejdstilsynet havde givet virksomheden vedrørende det psykiske arbejdsmiljø. Der blev holdt møder, hvor de snakkede om, at noget skulle gøres, men der skete ikke noget.
 Samarbejdet i arbejdsmiljøudvalget var på dette tidspunkt udmærket, men der var stor udskiftning i gruppen. Mads Madsbjerg og Mads Egebjerg kom ind i udvalget som ledelsesrepræsentanter i begyndelsen af efteråret 2013. Mads Egebjerg var ansat i en anden afdeling end CIT, hvorfor hun anfægtede at han kunne være ledelsesrepræsentant i CITs arbejdsmiljøudvalg. Efterfølgende kom Mads Madsbjerg ind over. Hun og Patrick Doyle havde på dette tidspunkt foretaget en rundering i bygningen og havde noteret mange overtrædelser af arbejdsmiljølovgivningen, både i forhold til indretning af arbejdspladserne og i forhold til indeklima. Blandt andet var en bygning lige ved siden af blevet væltet, hvilket medførte store larm- og støvgener for medarbejderne. De fremlagde deres observationer for Mads Madsbjerg, som virkede meget irriteret og vred. Han stod fast på, at det var udelukket at gøre noget ved problemerne. Hun husker også, at han råbte af hende under et møde i arbejdsmiljøudvalget. Hun foreslog, at Mads Madsbjerg gennemførte arbejdsmiljørepræsentantuddannelsen, så Mads Madsbjerg ligesom hun kunne blive opmærksom på, hvilke krav arbejdsmiljøloven stillede til arbejdspladsen. Disse sammenstød med Mads Madsbjerg skete primo oktober.
 Hun havde som arbejdsmiljørepræsentant altid fået at vide, at man, hvis man som repræsentant taler på vegne af medarbejderne, har en særlig afskedigelsesbeskyttelse. Havde hun vist, at hun i følge ledelsen hos CIT ikke havde en sådan beskyttelse,


text:
havde hun nok faret mere med lempe i forhold til de arbejdsmiljøforhold, hun påtalte. Hun talte med Patrick Doyle om denne beskyttelse, men har ikke talt med ledelsen herom, da hun tog det for givet, at det var kendt, at man havde en sådan beskyttelse.
 Hun mener, at det kan ses ud af e-mailen fra den 3. oktober 2013 fra Thomas Steimetz, at hun fortsat havde fuld opbakning fra ham. Efter sammenstødene med Mads Madsbjerg var det imidlertid som om Thomas Steinmetz’ tone over for hende blev skarpere. Deres forhold havde under hendes arbejde været udmærket, uden at de som sådan var tætte. Hun har ikke diskuteret de sammenstød, hun havde med Mads Madsbjerg med Thomas Steinmetz, men hendes gæt er, at de har talt sammen. Thomas Steinmetz har ikke, som hun husker det, på noget tidpunkt drøftet hendes arbejde som sikkerhedsrepræsentant med hende.
 I oktober 2013 havde hun en rigtig stor arbejdsbyrde, da der var forventning om, at en del af projektet skulle afleveres i slutningen af oktober. Torsdag formiddag i efterårsferieugen, hvor Thomas Steinmetz havde ferie, kontaktede han hende over telefonen, og spurgte, hvordan hun havde det. Hun sagde, at hun kunne mærke begyndende stress-symptomer. De aftalte derfor, at hun skulle gå hjem, og at de skulle snakkes ved senere på dagen. Hun blev dog på arbejdet torsdag og talte med Steinmetz senere på eftermiddagen. De aftalte da, at hun skulle gå hjem og blive hjemme fredag. Hun tænkte de skulle snakke sammen igen, når Thomas Steinmetz kom tilbage fra efterårsferie mandag. Hun mødte derfor op om mandagen, men Thomas Steinmetz ville ikke tale med hende, hvorfor hun fortsatte sit arbejde som normalt. Hun kan godt se på e-mailen af 18. oktober 2013 til hende fra Carsten Risør, at forventningen hos de andre medarbejdere nok havde været, at hun ville blive hjemme i længere tid. Adspurgt hvordan hun opfatter de sidste to sætninger i e-mailen: "Du er værdsat. I hvert fald af mig." har hun forklaret, at hun ikke ved, hvad der ligger i den sidste af de to sætninger. Hun talte med Thomas Steinmetz senere på ugen, og han sørgede for, at hun blev aflastet og fik flere medarbejdere på opgaven.
 Den 28. oktober 2013 kl. 14 var der møde om overlevering af projektet. Herefter var hun indkaldt til et "status"-møde med Thomas Steinmetz. Da hun mødte op til dette møde var eneste tilstedeværende en kvinde fra HR-afdelingen, som fortalte hende, at hun var afskediget på grund af samarbejdsvanskeligheder, men at man ikke ville skrive dette i opsigelsen, da man mente at hun i så fald kunne få problemer med sin arbejdsløshedskasse. Hun var helt i chok og fik ikke spurgt om noget ud over, om der ikke var nogle bestemte regler, når hun var sikkerhedsrepræsentant. Hun fik hertil det svar, at det var der ikke. Hun mener ikke, at hun har haft attitudeproblemer, eller at det er sandsynligt, at en medarbejder i Indien skulle have klaget over hende. Hun erindrer ikke, at Thomas Steinmetz eller andre


text:
nogensinde har påtalt samarbejdsvanskeligheder. Hun har ikke under sin ansættelse hos CIT været sygemeldt eller haft symptomer på fysisk eller psykisk sygdom.
 Hun har, efter at hun blev afskediget, fået at vide af en tidligere kollega, at en ledelsesrepræsentant hos CIT havde sagt til den tidligere kollega, at årsagen til, at hun blev afskediget, var, at hun som sikkerhedsrepræsentant havde lavet ballade. Hun ønsker ikke at oplyse navnet på den tidligere kollega eller oplyse navnet på ledelsesrepræsentanten, da de begge fortsat er ansat hos CIT og kunne havne i problemer som følge af disse udtalelser. Hun er nu ansat hos COOP, hvor hun har været siden marts 2014. Hun har gjort brug af det outplacement tilbud, som hun fik i forbindelse med sin afskedigelse fra CIT.
 Thomas Steinmetz har forklaret, at han har været i Carlsberg IT, nu Carlsberg Business Solutions i 7 år. Han fungerer som leder i afdelingen Vendor Management, og havde blandt andet ansvaret for udviklingen af ServiceNow. Carlsberg yder itsupporter til egne virksomheder. Der er i CIT ca. 150 medarbejdere i København, mens der sidder yderligere 150 i resten af Europa. Medarbejderne i CIT beskæftiger sig med en bred vifte af it-relaterede opgaver, men det vil typisk kræve en længere, videregående uddannelse at arbejde i CIT. Der var ikke elektrikere ansat i CIT.
 "Gærkælderen" er den bygning, hvor de ikoniske Carlsberg Elefanter står. Lokalerne er minimum i stueniveau, og der er således ikke egentlig tale om en kælder. Han har siddet i bygningen i 21⁄2 år og har ikke haft gener af dette. Han er ikke bekendt med, at der skulle være problemer med CITs fysiske arbejdsmiljø, eller at der ikke skulle være interesse i at forbedre arbejdsmiljøet generelt. Han var ikke involveret i arbejdet i arbejdsmiljøorganisationen, og han har ikke drøftet arbejdsmiljøspørgsmål med Mads Madsbjerg. Han mener ikke, at han på noget tidspunkt ændrede adfærd eller holdning over for A. Han blev leder for A i foråret 2013. Der var antaget en ekstern projektleder til at drive ServiceNow-projektet og A indtog forskellige roller i dette projekt, herunder som administrator/ systemansvarlig efter delegation fra ham. I sidste ende var det slutbrugeren og ikke medarbejderne i CIT, der kvalitetssikrede systemet. Han var glad for leverandørskiftet fra IBM til TCS, og det tror han også at A var til at begynde med. En stor del af As ansvar blev med overgangen til TCS rykket hertil. Der var ikke en plet at sætte på As faglige kunnen. A var meget perfektionistisk i sin tilgang til arbejdet. Hun var også meget følelsesladet, og bølgerne gik ofte højt, hvis folk ikke var enige i hendes prioriteringer. Han fik en del mundtlige henvendelser såvel internt fra medarbejdere i CIT som eksternt fra leverandører om hendes adfærd. Han mener, at sætningen "til at lukke op at skide i" faldt på et internt møde uden deltage af TCS. Han ville nok have valgt at udtrykke sig anderledes.
 En Performance-evaluering drejer sig om, hvorvidt medarbejderen løser de opgaver, der stilles, men indeholder også en vurdering


text:
af, om medarbejderen "brænder alt ned omkring sig" i jagten på at løse opgaven. Han var helt enig i, at A løste sine opgavemål. For så vidt angår hvordan opgaverne blev løst, har han et par gange haft samtaler med A om, at hun skulle trække sig mere tilbage fra konfrontationerne. Han valgte, efter konsultation med sin chef, ikke at gøre noget ud af dette spørgsmål under performanceevalueringen, også da A lige havde mistet sin mor. Han har også haft dialog med flere af hendes projektledere om As konfrontative adfærd. Der var også samtaler om hendes arbejdsbyrde, og at det ikke var meningen, at A skulle arbejde til langt ud på aftenen, særligt da mange af opgaverne lå hos TCS. A gik alt for meget i detaljen og var ikke i stand til at administrere sin arbejdsbyrde på en hensigtsmæssig måde. Det er ikke set i CIT, at der er givet advarsler i forbindelse med et performancereview. Han gav under samtalen A en "3'er" på performanceskalaen, men kunne egentlig godt have givet en "2'er". A insisterende tilgang til kvalitetsniveauet gav gnidninger i projektgruppen og med leverandørerne.
 Han mener, at han ringede til hende under sin efterårsferie, da han havde indtryk af, at hun havde en stigende arbejdsbyrde og for at høre status vedrørende aflevering af projektet.
 A fortalte ham, at det ikke gik så godt. Han kontrollerede med baglandet, hvad der kunne gøres, herunder med projektlederen Carsten Risø, og de blev enige om, at A skulle tage hjem, ligesom de blev enige om, at de skulle "snakkes ved mandag". Han havde ikke regnet med, at A ville møde på arbejde om mandagen, så han blev lidt paf. A sagde, at hun ikke havde tid til at sidde derhjemme, da der var alt for mange opgaver. Han sørgede i de efterfølgende dage for at give hende noget inddækning. Han mener, at de talte sammen om tirsdagen.
 Beslutningen om at afskedige A blev endegyldigt truffet af ham. Han havde inden afskedigelsen jævnligt samtaler med A om hendes attitude, dvs. ca. et par gange hver 14. dag. Det er ikke et spørgsmål om, at det var blevet "værre" i oktober, men derimod et stadigt eskalerende problem efter leverandørskiftet. Årsagen til afskedigelsen var således As uhensigtsmæssige tilgang til den stigende arbejdsbyrde, og risikoen i forbindelse med leverandørskiftet til TCS. Mads Madsbjerg var ikke inde over afskedigelsen.
 Det var på tale blot at give A en skriftlig advarsel, men der var enighed i ledelsesgruppen om, at det var bedre at effektuere afskedigelsen med det samme. De talte med HR-afdelingen i den forbindelse. De tre måneders løn, som blev udbetalt til A, blev betalt efter rådgivning fra HR.
 Tine Jørgensen har forklaret, at hun er formand for Bibliotikarforbundet. Sagen er rejst, fordi det er forbundets opfattelse, at det ikke kan være rigtigt, at man ikke som arbejdsmiljørepræsentant er beskyttet mod afskedigelse, hvis man er repræsentant på en privat virksomhed med mange akademikere, som ikke er underlagt nogen overenskomst. Udfaldet af sagen har betydning for forbundets vejledning


text:
af deres medlemmer om, hvordan de er sikret, hvis de er valgt som arbejdsmiljørepræsentanter i en virksomhed.
 Sagsøger har i påstandsdokument af 22. januar 2015 anført følgende:
 Til støtte for den nedlagte påstand gøres det gældende, at sagsøgte ikke har løftet bevisbyrden, for at afskedigelsen af arbejdsmiljørepræsentant A var sagligt begrundet, og at hun derfor har krav på en godtgørelse for usaglig afskedigelse.
 A har udført sit arbejde upåklageligt og har aldrig modtaget advarsler eller påtaler for sin arbejdsindsats eller sin adfærd overfor kolleger eller samarbejdspartnere.
 A - der også på sin tidligere arbejdsplads var valgt som arbejdsmiljørepræsentant - har både før og efter hun blev valgt som arbejdsmiljørepræsentant hos sagsøgte taget initiativ til forbedringer af det dårlige psykiske og fysiske arbejdsmiljø hos sagsøgte, herunder taget initiativ til at Arbejdstilsynet kom på kontrolbesøg og på denne baggrund konstaterede, at der var betydelige arbejdsmiljømæssige problemer hos sagsøgte. Det er As opfattelse, at hendes indsats for at forbedre arbejdsmiljøet har påvirket ledelsens syn på hende, og at ledelsen betragtede hende som et besværligt og kværulerende medlem af sikkerhedsgruppen.
 Herudover har A som arbejdsmiljørepræsentant haft flere alvorlige uoverensstemmelser af arbejdsmiljømæssig karakter med sagsøgtes ledelsesrepræsentant i sikkerhedsgruppen Mads Madsbjerg.
 Det gøres på denne baggrund gældende, at afskedigelsen af A - der ikke forud for afskedigelsen har modtaget advarsler eller påtaler vedrørende de postulerede samarbejdsvanskeligheder - reelt var begrundet i hendes arbejde som arbejdsmiljørepræsentant. Det bemærkes i den forbindelse, at A under ansættelsesforholdets beståen har modtaget ros for sin arbejdsindsats, og at hun ikke forud for afskedigelsen har modtaget en advarsel om de postulerede samarbejdsproblemer. Disse forhold skaber en formodning om, at afskedigelsen reelt er begrundet i As arbejde som arbejdsmiljørepræsentant.
 Arbejdsmiljølovens § 10, stk. 2 har følgende indhold:
 “Arbejdsmiljørepræsentanten er beskyttet mod afskedigelse og anden forringelse af sine forhold på samme måde som tillidsmænd inden for vedkommende eller tilsvarende faglige område.”
 Bestemmelsen blev indført i lov nr. 681 af 23. december 1975 (Arbejdsmiljøloven). Med loven blev der indført en samlet regulering af arbejdsmiljøet, og de hidtidige arbejdsmiljølove, herunder lov nr. 226 af 11. juni 1954 om almindelig arbejderbeskyttelse, blev ophævede. Indtil vedtagelsen af lov nr. 681 af 23. december 1975 nød arbejdsmiljørepræsentanter ikke en særlig afskedigelsesbeskyttelse, idet det i § 59 i lov om almindelig arbejderbeskyttelse var forudsat, at arbejdsmiljørepræsentanterne som udgangspunkt skulle vælges blandt tillidsrepræsentanterne, der i forvejen nød afskedigelsesbeskyttelse i henhold til overenskomsten på området.
 Det gøres gældende, at det af lovgivningsmagten var forudsat, at arbejdsmiljørepræsentanter skulle nyde samme afskedigelsesbeskyttelse som tillidsrepræsentanter på samme eller tilsvarende faglige område. Det gøres i den forbindelse gældende, at langt de fleste overenskomster i Danmark foreskriver, at en tillidsrepræsentant kun kan afskediges, såfremt afskedigelsen er begrundet i “tvingende årsager”, og at baggrunden for denne særlige afskedigelsesbeskyttelse er, at tillidsrepræsentanter skal have mulighed for at varetage medarbejdernes faglige og økonomiske interesser uden at frygte, at denne interessevaretagelse vil kunne få ansættelsesretlige konsekvenser for den pågældende tillidsrepræsentant. Kravet om “tvingende årsager” indebærer ikke blot, at det er arbejdsgiveren, der bærer bevisbyrden, for at der foreligger en saglig afskedigelsesgrund,


text:
men også at det er arbejdsgiveren, der bærer bevisbyrden, for at særligt tungtvejende hensyn til virksomheden gør en afskedigelse påkrævet. Afskedigelsesbeskyttelsen for tillidsrepræsentanter er derfor markant bedre end afskedigelsesbeskyttelsen efter eks. funktionærlovens § 2b.
 Danmarks internationale forpligtelser understøtter sagsøgers synspunkt om, at arbejdsmiljørepræsentanter - uanset om deres arbejde er overenskomstdækket eller ej - nyder en særlig afskedigelsesbeskyttelse.
 Det gøres på denne baggrund gældende, at A som arbejdsmiljørepræsentant nød samme afskedigelsesbeskyttelse som tillidsrepræsentanter på samme eller tilsvarende faglige område.
 Det bemærkes endvidere, at A har ladet sig vælge som arbejdsmiljørepræsentant under forudsætning af, at hun havde tillidsmandsbeskyttelse. Såfremt sagsøgte ikke mente, at arbejdsmiljørepræsentanterne hos sagsøgte havde tillidsmandsbeskyttelse, burde sagsøgte havde informeret A herom, forinden valget blev gennemført.
 Det afgørende er derfor ikke, om A som arbejdsmiljørepræsentant nyder samme beskyttelse som en tillidsrepræsentant, men derimod alene hvilken overenskomst, der skal lægges til grund.
 Sagsøgte - der er organiseret i Dl - har ikke indgået en overenskomst, der dækker IT-medarbejdernes arbejde, og som følge heraf skal overenskomsten på det tilsvarende, faglige område anvendes. Det er efter sagsøgers opfattelse ingen betingelse, at overenskomsten skal være landsdækkende.
 Det er sagsøgers opfattelse, at it-overenskomsten mellem TDC A/S og en række ACorganisationer finder anvendelse (bilag 6), idet overenskomsten dækker AC-betonet it-arbejde af forskelligartet karakter.
 Af den som bilag 6 fremlagte IT-overenskomsts § 21, stk. 9, 1. afsnit fremgår det, at en afskedigelse af en tillidsrepræsentant skal være begrundet i tvingende, specifikke årsager. Subsidiært påberåber sagsøger sig de som bilag 21-26 fremlagte it-overenskomster, herunder særligt Industriens Funktionæroverenskomst.
 Det gøres på denne baggrund gældende, at sagsøgte ikke har løftet bevisbyrden, for at afskedigelsen af A var begrundet i tvingende årsager. Sagsøgte har således ikke løftet bevisbyrden for, at der foreligger en saglig afskedigelsesgrund, ligesom sagsøgte ikke har løftet bevisbyrden for, at særligt tungtvejende hensyn til virksomhedens drift gjorde en afskedigelse nødvendig.
 Det gøres endvidere gældende, at sagsøgte ikke har iagttaget afskedigelsesproceduren i overenskomstens § 21, stk. 9, 2. afsnit, og at afskedigelsen også af denne grund ikke er begrundet i tvingende årsager.
 Som følge af det ovenfor anførte har A krav på en godtgørelse på 7 måneders løn, ligesom hun har krav på et opsigelsesvarsel på 6 måneder, jf. overenskomstens § 21, stk. 9, 3. afsnit (bilag 6).
 Sagsøgte gør under henvisning til blandt andet faglig voldgiftskendelse af 5. december 1998 (bilag A) gældende, at sagsøgte ikke har indgået en overenskomst, der dækker As arbejde, og at A som arbejdsmiljørepræsentant derfor ikke har nogen særlig afskedigelsesbeskyttelse. Det gøres i den forbindelse gældende, at de af sagsøgte påberåbte afgørelser er begrundet i, at overenskomstparterne udtrykkeligt i disse sager har taget stilling til omfanget af afskedigelsesbeskyttelsen.
 Det gøres subsidiært gældende, at afskedigelsen ikke er rimeligt begrundet i sagsøgers eller sagsøgtes forhold, og at sagsøger derfor har krav på en godtgørelse der passende kan fastsættes til et beløb svarende til 3 måneders løn, jf. funktionærlovens § 2 b.
 Sagsøgte har i påstandsdokument af 21. januar 2015 anført følgende:
 Det gøres til støtte for sagsøgtes påstand om frifindelse for den principale påstand gældende,


text:
at udgangspunktet efter dansk ret er, at man alene er omfattet af rettigheder og pligter efter en kollektiv overenskomst, hvis man falder inden for den konkrete overenskomsts dækningsområde,
 at arbejdsmiljølovens § 10, stk. 2 er en undtagelse til det ovenfor omtalte udgangspunkt og således må fortolkes indskrænkende,
 at det følger af Arbejdsmarkedets Ankenævns afgørelse af 20. november 2002, der er fremlagt som sagens bilag D, at en virksomhedsoverenskomst som den af sagsøger fremlagte overenskomst mellem TDC A/S og Akademikerorganisationerne alene finder anvendelse for de medarbejdere, der er ansat på den pågældende virksomhed,
 at de øvrige af sagsøger fremlagte overenskomster enten ikke gælder for akademikere, alene finder anvendelse inden for et særligt område af arbejdsmarkedet eller alene finder anvendelse på en konkret virksomhed,
 at de af sagsøger fremlagte overenskomster således ikke kan tages til udtryk for, hvad der er gældende for “vedkommende eller tilsvarende faglige område” på det private arbejdsmarked,
 at der under Dansk Arbejdsgiverforening ikke findes landsdækkende overenskomster, der regulerer IT-arbejde, der typisk udføres af akademikere,
 at der således inden for det - i forhold til As stilling i sagsøgtes virksomhed - “tilsvarende faglige område” ikke findes en særlig beskyttelse af tillidsrepræsentanter,
 at der med henvisning til Vestre Landsrets dom af 17. januar 2011 samt EU-domstolens besvarelse i sag C405/08, der er fremlagt som henholdsvis sagens bilag B og C, ikke gælder en skærpet beskyttelse af arbejdstagerrepræsentanter, hvis blot repræsentanten nyder beskyttelse mod urimelig afskedigelse,
 at A i kraft af sin status som funktionær er sikret den tilstrækkelige beskyttelse mod urimelig afskedigelse, og
 at A således i forbindelse med opsigelsen hverken nød en skærpet beskyttelse mod opsigelse, var omfattet af en særlig afskedigelsesprocedure eller havde krav på en særlig fratrædelsesgodtgørelse i kraft af hendes hverv som arbejdsmiljørepræsentant.
 Det gøres til støtte for sagsøgtes påstand om frifindelse for den subsidiære påstand gældende,
 at de omtalte samarbejdsproblemer, herunder As negative indstilling overfor sagsøgtes samarbejdspartner og As egen leder og kollegaer, var af en sådan karakter, at der ikke længere var grundlag for et konstruktivt samarbejde mellem parterne,
 at opsigelsen af A er sagligt begrundet i samarbejdsproblemer, som A selv har givet anledning til,
 at opsigelsen af A således intet havde med hendes hverv som arbejdsmiljørepræsentant at gøre,
 at der ved opsigelsen af A, med henvisning til Vestre Landsrets dom af 17. januar 2011 samt EU-domstolens besvarelse i sag C405/08, der er fremlagt som henholdsvis sagens bilag B og C, alene skal foretages en vurdering i forhold til funktionærlovens § 2b og, at det ved denne vurdering ikke skal tillægges vægt, at A var arbejdsmiljørepræsentant i sagsøgtes virksomhed.
 Vedrørende sagens omkostninger skal sagsøgte bemærke, at retten ved udmåling af sagens omkostninger bør tillægge det betydning, at sagsøgte i forbindelse med opsigelsen pr. kulance betalte sagsøger et beløb svarende til 3 måneders løn, hvilket er det maksimale beløb i henhold til funktionærlovens § 2b. Ved anlæggelsen af nærværende sag valgte sagsøger at tilbagebetale beløbet. Det er således sagsøgtes opfattelse, at sagsøger ved anlæggelse af nærværende sag har ført unødig retsproces.
 A var på afskedigelsestidspunktet


text:
valgt som arbejdsmiljørepræsentant på arbejdspladsen. Hun må efter sin uddannelsesmæssige baggrund karakteriseres som akademiker.
 Efter § 10, stk. 2, i arbejdsmiljøloven er arbejdsmiljørepræsentanten beskyttet mod afskedigelse og anden forringelse af sine forhold på samme måde som tillidsmænd inden for vedkommende eller tilsvarende faglige område.
 Efter en sproglig fortolkning af denne bestemmelse gælder der ikke en generel beskyttelse af en arbejdsmiljørepræsentant mod afskedigelse, men særlig beskyttelse kan følge af en overenskomst på området eller et tilsvarende område.
 Af forslag til lov om arbejderbeskyttelse, fremsat den 3. oktober 1951 (FT 1951/52, tillæg A, spalte 2654ff), fremgår af § 61, stk. 1 (spalte 2710) følgende:
 ”I virksomheder, hvor der beskæftiges 10 arbejdere eller derover, skal arbejderne vælge en eller – efter arbejdstilsynets nærmere anvisning – flere sikkerhedsrepræsentanter til at repræsentere sig i spørgsmål om arbejdernes sikkerhed og sundhed. For så vidt arbejderne i vedkommende virksomhed har valgt tillidsmænd i henhold til en overenskomstmæssig ret hertil, skal sikkerhedsrepræsentanterne vælges blandt disse.
 Af bemærkningerne til bestemmelsen fremgår blandt andet følgende (spalte 2869):
 ”De mellem arbejdsgiver- og arbejderorganisationerne her i landet afsluttede kollektive overenskomster giver i vidt omfang arbejderne ret til at vælge tillidsmænd til at repræsentere sig i forholdet til virksomhedens indehaver eller dennes repræsentanter på arbejdspladsen. Det er naturligt, at disse tillidsmænd i praksis også fungerer som arbejdernes repræsentanter i forholdet til tilsynet, således at de giver udtryk for arbejdernes standpunkt til de arbejderbeskyttelsesproblemer, som fra tid til anden dukker op på en virksomhed, medens tilsynet på sin side, når det finder det påkrævet eller formålstjenligt at henvende sig til en virksomheds arbejderstab om et eller andet forhold som f.eks. ....., lader denne henvendelse gå gennem tillidsmændene, hvorved det ofte vil være lettere at skaffe en foranstaltning gennemført af arbejderne, end hvis tilsynet direkte henvender sig til disse. ...”
 Lovforslaget blev efter udvalgsbehandling genfremsat den 14. oktober 1953 (FT 1952/53, spalte 53ff), og bestemmelsen blev gennemført som § 59 i lov nr. 226 af 11. juni 1954 om almindelig arbejderbeskyttelse.
 Af forslag til lov om ændring af forskellige lovbestemmelser om arbejderbeskyttelse, fremsat den 9. december 1970 (FT 1970-71, tillæg A, spalte 2149 ff) fremgår følgende:
 ”5. § 7 affattes således:
 ”§ 7. I virksomheder, hvor der beskæftiges 10 arbejdere eller derover, skal arbejderne vælge en sikkerhedsrepræsentant for hver afdeling eller hvert arbejdsområde i virksomheden til at repræsentere sig i spørgsmål om arbejdernes sikkerhed og sundhed.
 Stk. 6. Arbejdsministeren fastsætter efter forhandling med direktøren for arbejdstilsynet og arbejdsrådet nærmere regler for opbygning og funktion af det interne arbejde for sikkerhed og sundhed, herunder regler om sikkerhedsrepræsentanternes rettigheder og pligter og om oprettelse af sikkerhedsgrupper og sikkerhedsudvalg og om disses opgaver.
 Af bemærkningerne til bestemmelsen fremgår blandt andet følgende (spalte 2158-2159):
 ”... og det er også tanken, at valg af sikkerhedsrepræsentanter efter de nye regler skal ske på samme måde som hidtil, således at sikkerhedsrepræsentanterne fortsat skal vælges af virksomhedens arbejdere og iblandt disse. Man mener derimod ikke fortsat at burde stille krav om, at sikkerhedsrepræsentanterne vælges blandt tillidsmændene, jf. gældende lov § 59, stk. 1,


text:
2. pkt., idet tillidsmandsordningen og sikkerhedsrepræsentantordningen ikke bør kædes så nøje sammen, at der ikke er mulighed for at vælge sikkerhedsrepræsentanter uden for tillidsmændenes kreds.
 Bestemmelsen blev gennemført som § 7 i lov nr. 216 af 19. maj 1971 om ændring af forskellige lovbestemmelser om arbejderbeskyttelse (FT 197071, tillæg C, spalte 764). Af forslag til lov om ændring af forskellige lovbestemmelser om arbejderbeskyttelse, fremsat den 15. december 1972 (FT 1972-73, tillæg A, spalte 3409) fremgår følgende:
 ”1. I § 7 indsættes efter stk. 1 som nyt stykke:
 Af de almindelige bemærkninger til lovforslaget fremgår blandt andet følgende (spalte 3412):
 Af bemærkningerne til forslagets nr. 1 fremgår blandt andet følgende (spalte 3413-3414):
 Det bør således i lovteksten pålægges arbejdsgiveren at afholde udgifterne ved udførelsen af hvervet, f.eks. i forbindelse med nødvendig deltagelse i kurser og anden oplysningsvirksomhed. Arbejdsgiveren må endvidere have pligt til at godtgøre sikkerhedsrepræsentanten tab af indtægt, som varetagelsen af hvervet medfører. For så vidt angår beskyttelse imod afskedigelse og anden forringelse af sikkerhedsrepræsentantens forhold, har man været opmærksom på den naturlige sammenhæng, der fortsat er mellem sikkerhedsorganisationen og tillidsmandsordningen. Regeringen har derfor fundet det rigtigst og mest hensigtsmæssigt her at overføre tillidsmandsbeskyttelsen fuldt ud på sikkerhedsrepræsentanterne.
 Herved er det blevet naturligt at indføje bestemmelse om, at uoverensstemmelse om denne beskyttelse afgøres ad fagretslig vej.
 Gennem henvisning til arbejdsretslovens § 17, stk. 4, og dermed til hovedorganisationernes norm for regler for behandling af faglig strid, skabes der grundlag for sådan behandling også i det begrænsede antal tilfælde, hvor der ikke i overenskomst er de fornødne bestemmelser.”
 Lovforslaget blev gennemført ved lov nr. 153 af af 31. marts 1973 (FT 1972-73 tillæg C, spalte 1223-1224). Bestemmelsen blev ikke ændret ved arbejdsmiljølovens § 10 (lov nr. 681 af 23. december 1975).
 Ved forslag af 30. januar 1997 til lov om ændring af lov om arbejdsmiljø blev bestemmelsen videreført (FT 1996-97, tillæg A, spalte 3370).
 Følgende fremgår af de almindelige bemærkninger (spalte 3372):
 "Der er med lovændringen ikke tilsigtet nogen ændring i reglerne om beskyttelse af sikkerhedsrepræsentanter mod afskedigelse eller anden forringelse af deres vilkår ...."
 Bestemmelsen er fortsat § 10 i lovbekendtgørelse nr. 1072 af 7. september 2010.
 Der er således i forarbejderne til § 10, stk. 2, i arbejdsmiljøloven ikke holdepunkter for, at der gælder en almindelig regel om, at en arbejdsmiljørepræsentant nyder en særlig afskedigelsesbeskyttelse, idet beskyttelsen fortsat knytter sig til, at der inden for samme eller tilsvarende faglige område findes regler om tillidsmandsbeskyttelse.
 A er ikke konkret omfattet af nogen overenskomst. Spørgsmålet er herefter, om sagsøger har påvist en overenskomst, som efter virksomhedens branchemæssige karakter og hendes arbejdsopgaver er relevant.
 Sagsøger har særligt peget på overenskomsten af 3. marts 2012 mellem TDC A/S og Akademikerorganisationerne, hvorefter en tillidsrepræsentants afskedigelse skal begrundes i tvingende, specifikke årsager, jf. § 21, stk. 9, og afskedigelse skal ske med mindst 6 måneders varsel, ligesom der gives en ekstraordinær godtgørelse på 7 måneders løn, såfremt afskedigelsen ikke er begrundet i tvingende, specifikke årsager.
 Sagsøger har også henvist til overenskomst for akademikere i CSC


text:
Danmark A/S m.fl. og CSC Consulting Group A/S, overenskomst mellem Kommuneinformation A/S og Djøf og Dansk Magisterforening, Industriens funktionæroverenskomst, der blandt andet omfatter tekniske funktionærer, funktionærer med handels- og kontorarbejde, laboranter m.v., Finansforbundets standardoverenskomst, IT-overenskomsten, overenskomsten mellem CGI og HK Prosa m.fl.
 Sagsøgte har hertil anført, at TDC-overenskomsten er en virksomhedsoverenskomst, som alene finder anvendelse på de medarbejdere, der er ansat på den pågældende virksomhed, og at de øvrige fremlagte overenskomster enten ikke gælder for akademikere, eller alene finder anvendelse inden for et særligt område af arbejdsmarkedet eller alene finder anvendelse på en konkret virksomhed, hvorfor overenskomsterne ikke kan tages til udtryk for, hvad der gælder for ”vedkommende eller tilsvarende faglige område” på det private arbejdsmarked.
 Akademikere på det private arbejdsmarked er typisk ikke dækket af nogen overenskomst.
 Sagsøger ikke har sandsynliggjort, at hendes kolleger ikke i det væsentlige var akademikere. På denne baggrund har A efter rettens opfattelse ikke godtgjort, at der findes en "tilsvarende" overenskomst, som skal finde anvendelse ved vurderingen af hendes beskyttelse som arbejdsmiljørepræsentant. Det bemærkes herunder, at der i de fremhævede overenskomster nok er regler om, at der skal være tvingende grunde til at afskedige en arbejdsmiljørepræsentant, men reglerne om retsvirkningen af, at en arbejdsmiljørepræsentant uberettiget afskediges, er ikke ensartede.
 Det fremgår af Domstolens dom af 11. februar 2010, sag C-405/08, mellem Ingeniørforeningen i Danmark som mandatar for Bertram Holst mod Dansk Arbejdsgiverforening som mandatar for Babcock & Wilcox Vølund ApS, at artikel 7 i Rådets direktiv af 11. marts 2002 om indførelse af en generel ramme for information og høring af arbejdstagerne i Det Europæiske Fællesskab, hvorefter ”Medlemsstaterne sikrer, at arbejdstagerrepræsentanterne i forbindelse med varetagelsen af deres opgaver nyder en sådan beskyttelse og har sådanne garantier, at de kan udføre de opgaver, de har fået, på en hensigtsmæssig måde”, skal fortolkes således, at ”der ikke skal gælde en skærpet standard for beskyttelse mod afskedigelse for arbejdstagerrepræsentanter. Dog skal en gennemførelsesforanstaltning, det være sig en lov eller en kollektiv overenskomst, respektere den i nævnte artikel 7 forudsatte minimumsbeskyttelse.”
 Da A ubestridt er omfattet af funktionærloven og således beskyttet mod en usaglig afskedigelse, jf. funktionærlovens § 2 b, kan det nævnte direktiv ikke føre til et andet resultat.
 Efter bevisførelsen har sagsøgte ikke godtgjort, at afskedigelsen af A var rimeligt begrundet i hendes eller virksomhedens forhold. A har således krav på en godtgørelse i medfør af funktionærlovens § 2 b. Denne godtgørelse fastsættes efter omstændighederne til et beløb på 174.774 kr. svarende til 3 måneders løn, jf. § 2 b, stk. 1, sidste pkt.
 Under hensyn til sagens karakter og resultat skal hver part bære egne omkostninger.
 DIO I v/ DI - Dansk Industri som mandatar for Carlsberg Business Solutions A/S skal inden 14 dage til Bibliotekarforbundet som mandatar for A betale 174.774 kr. med tillæg af procesrente fra den 14. august 2014 til betaling sker.
 Hver part skal bære egne omkostninger.


text:
Skat.dk: Overdragelse af anparter ved en A/B-model med gevinstmulighed til børn - Praksisændring
 11 Jul 2019 14:49
 25 Jun 2019 13:35
 16-1837562
 Aktier, afståelse, vedtægtsændring, praksisændring, aktieombytning
 Aktieavancebeskatningsloven § 1, stk. 1 og 2, § 30, § 31, § 36,
 Boafgiftsloven § 22
 Den juridiske vejledning 2019-1, afsnit C.B.2.1.4.5.
 Den juridiske vejledning 2019-1, afsnit C.D.6.3.8.
 Den juridiske vejledning 2019-1, afsnit C.D.7.4.1.
 Kan Skatterådet bekræfte, at den påtænkte opdeling af anpartskapitalen i Holding ApS i A- og B-anparter kan ske uden afståelsesbeskatning efter aktieavancebeskatningsloven for Person A?
 Kan Skatterådet bekræfte, at den påtænkte anpartsombytning af A-anparterne i Holding ApS kan ske efter aktieavancebeskatningslovens § 36, stk. 6, og derfor ikke medfører afståelsesbeskatning for Person A?
 Kan Skatterådet bekræfte, at det ved anpartsombytningen nye holdingselskab ved ombytningen skattefrit vil modtage den forlods udbytteret?
 Kan Skatterådet bekræfte på baggrund af de modtagne beregninger, at merværdien af A-anparterne kan opgøres til 66,2 mio. kr.?
 Kan Skatterådet bekræfte, at 7,5% årlig ”forrentning” af den forlods udbytteret er et acceptabelt niveau?
 Kan Skatterådet bekræfte, at Person A kan overdrage B-anparterne til sine børn uden at overdragelsen udløser beskatning for Person A efter aktieavancebeskatningsloven eller en større end oplyst gaveafgift efter boafgiftsloven?
 Nej, se dog begrundelse.
 Ja, se Skatterådets begrundelse.
 Holding ApS er holdingselskab, hvis hovedaktivitet er investering i aktier og andre værdipapirer. Selskabet ejes 100 % af Person A.
 Holding ApS ejer bl.a. 50 % af et andet selskab – dette selskab har flere datterselskaber. Der er ikke sket omstruktureringer i koncernselskaberne de seneste 3 år. Det skal dog bemærkes, at et 100% ejede datterselskab blev erklæret konkurs i 2016. I de økonomiske opgørelser er der justeret for værdien af egenkapitalen for dette selskab, hvoraf Holding ApS’ ultimative ejerandel er korrigeret.
 Person A ønsker at igangsætte et generationsskifte til sine 2 børn. Generationsskiftet igangsættes ved at de 2 børn eller de 2 børns helejede holdingselskaber skal blive anpartshavere i Holding ApS.
 Overdragelse af kapitalandele i Holding ApS påtænkes gennemført ved, at anpartskapitalen i selskabet vedtægtsmæssigt opdeles i A- og B anparter som led i en A/B model. Det er således hensigten, at de to børn skal komme til at eje B anparterne.
 Den nuværende anpartskapital i Holding ApS på nominel DKK 125.000 er ikke opdelt i klasser – dette påtænkes at ske så anpartskapitalen opdeles på følgende måde:
 126 stk. A-anparter a DKK 100 = nominelt DKK 12.600 svarende til 10,08 % af den nominelle anpartskapital. A anparterne vil være eneste anpartsklasse med stemmeret. Herved opnår A anparterne den fulde stemmeret i Holding ApS.
 1.124 stk. B-anparter a DKK 100 = nominelt DKK 112.400 svarende til 89,92 % af den nominelle anpartskapital. B-anparterne gøres stemmeløse og vil som udgangspunkt ikke have ret til udbytte før den forlods udbytteret, jf. nedenfor er betalt.
 Opdelingen i A og B anparter vil ske medens Person A stadig er 100% ejer af Holding ApS. Vedtægtsændringen medfører således ikke formueforskydning til børnene og vil derfor ikke have skattemæssige konsekvenser for børn eller Person A.
 Ved A/B modellen tillægges A anparterne en


text:
forlods udbytteret, således at B anparterne, uden stemmeret og med accept af forlods udbytteret til A anparterne, kan overdrages/tegnes til kurs 100.
 Da det på nuværende tidspunkt er Person A, der ejer Holding ApS, vil udbytteretten på A anparterne som udgangspunkt tilfalde Person A. Udnyttelse af udbytteretten vil derfor løbende medføre aktieindkomst beskatning af Person A privat.
 For at undgå denne situation påtænkes derfor gennemført en skattefri anpartsombytning uden tilladelse fra SKAT. Formålet hermed er, at det nye holdingselskab herefter kan modtage skattefrit udbytte fra Holding ApS.
 Den skattefrie anpartsombytning gennemføres ved, at Person A indskyder sine A anparter i Holding ApS ind i et nystiftet holdingselskab. Stemmerets kravet ved anpartsombytningen er opfyldt, da Person A ejer alle A anparterne (tillige med B anparterne).
 Ved anpartsombytningen vil den forlods udbytteret på A anparterne i Holding ApS således ”flyttes” fra Person A privat til det nystiftede holdingselskab.
 Ved anpartsombytningen vil det nystiftede holdingselskab få et holdingkrav på A anparterne i Holding ApS i en periode på 3 år regnet fra ombytningstidspunktet.
 A-anparterne vil som nævnt vedtægtsmæssigt opnå ret til forlods udbytte af fremtidigt overskud i Holding ApS, indtil værdien af den forlods udbytteret er blevet fuldt honoreret. Først herefter vil B-anparterne modtage udbytte eller få værditilvækst på kapitalandelen.
 Den forlods udbytteret beregnes i forhold til den værdi, som B anparterne ”uretmæssigt” får andel i målt i forhold til de nominelle kapitalandele. Metoden til beregning af den forlods udbytteret baserer sig på Ligningsrådets beregningsmodel herfor.
 Værdien af A -anparterne skal i Ligningsrådet model svare til den anslåede handelsværdi af Holding ApS på ”opdelingstidspunktet”, hvorved det sikres, at en efterfølgende overdragelse af B-anparterne til børnene eller børnenes holdingselskaber kan ske i forhold til nominelle værdier dvs. til kurs 100 og ikke vil udløse skatteretlig formueforskydning og afståelsesbeskatning.
 Det er vores opfattelse, at handelsværdien af den samlede merværdi på anpartskapitalen på nominel DKK 125.000 i Holding ApS er DKK 66,2 mio.
 Jf. gældende praksis fra Ligningsrådet kan værdien af den forlods udbytteret på A anparterne på nominelt DKK 12.600 beregnes til 89,92% af selskabets merværdi på DKK 66.200.000 med tillæg af eventuelt kontant kapitalindskud. Fra dette beløb fratrækkes det eventuelle kontante kapitalindskud. Dette beløb divideres med 89,92%.
 Baseret på den anslåede merværdi af selskabets egenkapital vil den forlods udbytteret til A anparterne derfor kunne opgøres til følgende beløb:
 89,92% X (66.200.000 + 0) = 59.527.040
 59.527.040 – 0 = 59.527.040
 59.527.040 / 89,92 % = 66.200.000
 Den forlods udbytteret på A anparterne er således beregnet til DKK 66.200.000.
 Holding ApS’ 50% ejede datterselskab vil årligt modtage udbytte fra især et datterselskab – dette selskab forventes årligt at genere et overskud på ca. DKK 15 mio. Selskabet har de seneste tre år modtaget DKK 35 mio. i udbytte.
 Indtjeningen i Holding ApS fra underliggende selskaber forventes at kunne honorere den forlods udbytteret i løbet af ca. 5-10 år, idet det budgetterede overskud i selskabet ligger på ca. DKK 7 mio. årligt.
 Det er vores opfattelse, at Holding ApS inden for en overskuelig årrække kan honorere


text:
udbytteretten. Der vil ske udlodning hvert år til A anpartshaveren indtil den forlods udbytteret er betalt fuldt ud. Den fremtidige indtjening i Holding ApS vil således forlods loyalt anvendes til udbytte i det omfang udbyttebetaling er forretningsmæssigt forsvarligt og i overensstemmelse med reglerne herom i selskabsloven.
 Efter gældende praksis skal den forlods udbytteret forrentes med en passende ”rente”, der afspejler udbytterettens løbetid og risiko for A anpartshaveren.
 Når løbetiden for udbytteretten forventes at være maksimalt 10 år og da selskabets aktivitet og indtjeningsforhold ikke vurderes særlig risikofyldt, er det vores opfattelse at en passende forrentning kan være 7,5% p.a. Dette synes også rimelig forrentning set ud fra alternativ forrentningsmuligheder. Endvidere tilgodeser denne rentesats også det forhold, at Holding ApS ikke har en kontrollerende indflydelse på udlodning af udbytte fra et datterselskab.
 Overdragelsen af B anparterne til børnene påtænkes at ske ved at Person A efter den vedtægtsmæssig ændring af anpartskapitalen i Holding ApS er gennemført, efter at den skattefrie anpartsombytning af A anparterne er gennemført og efter at den forlods udbytteret er tildelt A anparterne i Holding, vil gaveoverdrage B anparterne i Holding ApS til sine 2 børn.
 Disse B anparter er ikke en del af den skattefrie anpartsombytning og vil derfor fortsat ejes af Person A privat. Da B anparterne ikke har stemmeret, vil majoritetskravet ikke kunne anses for omgået.
 Værdien af gaven i form af B anparterne forudsættes at kunne gaveoverdrages til kurs 100, da B anparterne ikke er tillagt stemmeret og skal acceptere den forlods udbytteret svarende til merværdien af A anparterne. Hvert af de to børn vil således modtage en gave på DKK 56.200 svarende til 50% af B anparterne til kurs 100.
 Da børnene påtænkes at skulle eje B anparterne via helejede holdingselskaber, vil Person A samtidigt give børnene en kontantgave på DKK 60.000 til brug for stiftelse af eget holdingselskab. Da de to gaver i form af B anparter og kontantbeløb samlet overstiger den afgiftsfri bundgrænse på DKK 61.500 vil gaverne anmeldes til SKAT.
 Børnene vil efter stiftelsen af holdingselskaberne overdrage B anparterne til hvert deres holdingselskab.
 Resume af køreplan:
 Anpartskapitalen i Holding ApS opdeles vedtægtsmæssigt i A og B anparter.
 A anparterne tillægges vedtægtsmæssigt stemme- og forlods udbytteret.
 Der gennemføres en skattefri anpartsombytning med A anparterne i Holding ApS.
 B anparterne gaveoverdrages til hvert barn tillige med kontant gave – gaveanmeldes.
 Hvert barn overdrager B anparterne til helejet holdingselskab.
 Koncernoversigt efter transaktionerne i spørgsmål 1 til 6 er gennemført:
 Der henvises til ovenstående.
 Der planlægges en vedtægtsændring, der skal medføre, at anpartskapitalen i Holding ApS opdeles i A-anparter og B-anparter, hvor A-anparterne tildeles en forlods udbytteret og vil være den eneste anpartsklasse med stemmeret.
 Det er oplyst, at den forlods udbytteret ikke bortfalder før ”indtil værdien af den forlods udbytteret er blevet fuldt honoreret. Først herefter vil B-anparterne modtage udbytte eller få værditilvækst på kapitalandelen.”.
 Det fremgår af bemærkningerne til aktieavancebeskatningslovens § 30, at det beror på en konkret bedømmelse, om en vedtægtsændring sidestilles med afståelse.
 Vedtægtsændringer, der medfører en ændret udbytteudlodning til


text:
forskellige aktionærklasser, indebærer normalt en så væsentlig indholdsmæssig ændring, at disse tilfælde skattemæssigt vil blive sidestillet med afståelse, med mindre vedtægtsændringen efter en konkret bedømmelse må tillægges mindre betydning. Dette fremgår også af Den juridiske vejledning 2019-1 afsnit C.B.2.1.4.8.
 Den hidtidige aktionær i Holding ApS, Person A, påvirkes ikke af den planlagte vedtægtsændring, da der kun er én aktionær på det tidspunkt, hvor vedtægtsændringen finder sted. Der sker dermed ikke en formueforskydning mellem aktionærer, jf. bl.a. SKM2003.134.LR, SKM2004.416.LR, hvor der også kun var én aktionær på tidspunktet for vedtægtsændringen og SKM2013.35.SR, hvor ændringerne kun skete for en enkelt aktionærs aktier og der ikke skete formueforskydning i forhold til andre aktionærer.
 Denne praksis er også bekræftet i SKM2015.274.SR, hvor spørgeren via en vedtægtsændring uden skatteretlige konsekvenser kunne etablere aktieklasser i sit 100 procent ejede selskab, således at A-aktieklassen blev tillagt en forlods udbytteret og flertallet af stemmerne.
 På denne baggrund er det Skattestyrelsens, at vedtægtsændringen ikke medfører afståelse efter aktieavancebeskatningsloven.
 Skattestyrelsen skal bemærke, at der med denne indstilling kun taget stilling til, om vedtægtsændringen er en væsentlig ændring, der kan sidestilles med afståelse.
 Det fremgår af anmodningen, at der ønskes gennemført en skattefri anpartsombytning af A-anparterne i Holding ApS til et nyt holdingselskab ved anvendelse af reglerne om skattefri anpartsombytning uden tilladelse i aktieavancebeskatnings-lovens § 36, stk. 6.
 Ved anvendelse af reglerne om skattefri aktieombytning uden tilladelse (de objektive regler) er det en betingelse, at ombytningen skal ske til handelsværdien, jf. Den juridiske vejledning 2019-1 C.D.7.4.1 og aktieavancebeskatningslovens § 36, stk. 6, 2. pkt.
 I den konkrete sag er det kun A-anparterne, der vil indgå i anpartsombytningen, mens B-anparterne fortsat vil blive ejet direkte af Person A. Skattemæssigt vil det have betydning, hvilken værdi, der fastsættes for den enkelte anpartsklasse, da A-anparterne vil kunne afstås skattefrit, mens B-anparterne afståelsesbeskattes.
 Skattestyrelsen skal henvise til besvarelsen af spørgsmål 4, hvor det fremgår af Skattestyrelsens begrundelse, at Skattestyrelsen ikke er enig i værdierne for den enkelte anpartsklasse.
 Skattestyrelsen finder på baggrund af ovenstående, at når ombytningen af A-anparter ikke sker til handelsværdien, så er betingelsen om ombytning til handelsværdien i aktieavancebeskatningslovens § 36, stk. 6, ikke opfyldt, og ombytningen vil derfor være en skattepligtig afståelse af A-anparterne for Person A.
 Skattestyrelsen har ved besvarelsen af spørgsmål 1 bekræftet, at den forlods udbytteret er en del af A-anparterne og ikke en selvstændig ret.
 Det fremgår af Den juridiske vejledning 2019-1 ”C.D.6.3.8 Virkninger af en skattefri aktieombytning”, at:
 ”Aktierne i det erhvervede selskab
 Aktierne som det erhvervende selskab modtager i det erhvervede selskab omfattes ikke af succession. Det betyder, at det erhvervende selskab anses for at have erhvervet de ombyttede aktier til handelsværdien på tidspunktet for ombytningen.
 Det er ved afståelsen af aktierne i det erhvervede selskab, at skatteundgåelsesmuligheden foreligger. Det skyldes, at selskaber som udgangspunkt ikke er skattepligtige af aktieavancen, hvis aktierne er datterselskabsaktier eller koncernselskabsaktier omfattet af enten ABL § 4 A eller 4 B. Men også, at aktierne anses for anskaffet til handelsværdien på tidspunktet for ombytningen og dermed reelt vil kunne afstås


text:
uden fortjeneste, såfremt det erhvervende selskab sælger aktierne i det erhvervede selskab kort efter aktieombytningen.”
 Skattemæssigt er A-anparterne med den forlods udbytteret ikke omfattet af skattefriheden ved en skattefri aktieombytning, men en eventuel beskatning af en gevinst sker først, når anparterne afstås, såfremt anparterne ikke opfylder betingelserne for skattefrie datterselskabsaktier. Tilsvarende vil der alene ske beskatning ved udlodninger af den forlods udbytteret, såfremt betingelserne for skattefri datterselskabsaktier ikke er opfyldte.
 Anpartsombytningen medfører ingen beskatning af anparterne på tidspunktet for ombytningen.
 Skattestyrelsen finder, at der ikke kan besvares bekræftende på spørgsmålet, da der kan ske en fremtidig beskatning.
 Skattestyrelsen indstiller, at spørgsmål 3 besvares med ”Nej, se dog begrundelse”.
 I spørgsmålet ønskes det bekræftet, at A-anparternes handelsværdi kan opgøres til 66,2 mio. kr.
 Det juridiske grundlag for værdiansættelsen i sagen
 I aktieavancebeskatningsloven er det i en række situationer nødvendigt at skønne over handelsværdien af en aktiepost. Det er fx nødvendigt ved afståelse, herunder ved vedtægtsændring, der anses for at udløse afståelse, eller tilflytning/fraflytning. Tilsvarende er det i boafgiftsloven relevant at kende en aktieposts værdi ved bl.a. vurderingen af en gaves værdi.
 I aktieavancebeskatningsloven og boafgiftsloven skal værdien af aktier fastsættes til deres handelsværdi. I aktieavancebeskatningsloven og boafgiftsloven er ordet handelsværdi anvendt i flere bestemmelser, jf. bl.a. aktieavancebeskatningslovens §§ 31, 34 og 37. I boafgiftslovens §§ 12 og 27.
 Ved handelsværdien forstås den værdi en uafhængig tredjemand ville betale for aktierne. I den konkrete sag er der tale om interesseforbundne parter (forældre og deres børn).
 Højesteret fandt i SKM2018.41.HR i en sag om værdiansættelse ved fraflytning, at anparternes værdi skulle fastsættes til handelsværdien, ”dvs. det beløb, som de vil kunne indbringe ved et salg på det åbne marked.”
 I den konkrete sag er det Skattestyrelsens opfattelse, at det er handelsværdien, der skal findes.
 Det følger af praksis fra Højesteret, at der i det skøn, der foretages i forbindelse med en fastsættelse af handelsværdien for aktier, skal tages højde for de rettigheder, der påhviler den enkelte aktie.
 I f.eks. SKM2012.571.HR (værdiansættelse af aktier 19. maj 1993) indgik der i værdiansættelse fastsættelse af værdien af en kontrolpræmie ved skønnet over handelsværdien. Højesteret sagde, at ”Kontrolpræmien afspejler muligheden for, at selskabet bliver genstand for et købstilbud, hvor kontrollen overføres til en ny ejer.”
 I en tilsvarende sag om værdiansættelse af aktier 19. maj 1993 (TfS 2000, 560 H) udtalte Højesteret følgende:
 På baggrund af omsættelighedsbegrænsningens formål og de alternative muligheder for afståelse uden begrænsning, som aktionærerne kunne have en fælles interesse i at gennemføre, lægger Højesteret til grund, at det den 18. maj 1993 ikke var urealistisk for den enkelte aktionær at påregne, at aktierne – eventuelt på et senere tidspunkt – ville kunne afstås uden begrænsninger.
 På denne baggrund finder Højesteret, at begrænsningerne i aktiernes omsættelighed ikke indebærer, at der skal ses bort fra de merværdier, der er dokumenteret ved skønserklæringen.
 Dommene fra Højesteret viser, at der i et skøn over handelsværdien af aktier skal tages højde for de rettigheder og muligheder for merværdier, der kan tilfalde den enkelte aktie og at disse værdier


text:
skal indgå i Skattestyrelsens skøn.
 Skattestyrelsen skal bemærke, at der i forbindelse med A/B-modeller er truffet en del afgørelser af Ligningsrådet og Skatterådet vedr. disse modeller, jf. bl.a. SKM2015.274.SR og SKM2015.195.SR. I disse sager er det lagt til grund, at der kan laves en særlig aktieklasse (A-aktier) med en forlods udbytteret, hvor der sker en årlig opskrivning af den forlods udbytteret. Dette skulle medføre, at aktierne i den særlige aktieklasse (A-aktierne) med den forlods udbytteret får stort set alt værdien og de andre aktier i selskabet (typisk B-aktier) får en meget lav værdi.
 Det centrale i disse afgørelser har været, at der i den enkelte sag skete en konkret værdiansættelse, hvor der blev lavet et skøn, hvor handelsværdien blev fastsat. Der er ikke i forbindelse med disse sager lavet rammer for dette skøn. Dvs. at der ikke er fastsat regler for, hvordan dette skøn i disse sager skal foretages. Det afgørende i alle A/B-sager har været, at skønnet skulle fastsætte handelsværdien i den enkelte sag. I dette skøn indgik det oplyste om aktiernes rettigheder.
 Skattestyrelsen er i den konkrete sag i forbindelse med skønnet over fastsættelse af handelsværdien for de enkelte anpartsklasser af den opfattelse, at den i sagen valgte model medfører, at A- og B-anparterne med et indskud erhverver en fordel i form af en gevinstmulighed, der giver adgang til en potentielt stor gevinst ved en relativ lav investering, jf. senere afsnit om ”Værdiansættelse af nytegning/kapitalforhøjelsen”. Det fremgår ikke af det oplyste, at der er sket kompensation for værdien af gevinstmuligheden ved kapitalforhøjelsen med C-aktier.
 Det er derfor Skattestyrelsens opfattelse, at fordelen og den merværdi, den repræsenterer, skal indgå i skønnet over handelsværdien, idet en uafhængig tredjemand ville have skulle kompensere sælger for fordelen ved køb på det åbne marked, se SKM2018.41.SR.
 Selvom ”værdien af gevinstmuligheden” ikke har indgået i de tidligere skøn i sager med A/B-modeller, så medfører dette efter Skattestyrelsens opfattelse ikke, at det ikke kan gøres gældende i den konkrete sag.
 Skattestyrelsen har foretaget nedenstående skøn ved fastsættelse af handelsværdien med udgangspunkt i ovenstående.
 Værdiansættelse af A/B-modellen
 Det er oplyst, at selskabet er splittet op i A- og B-anparter i forbindelse med at man ønsker at foretage et generationsskifte. Skattestyrelsen hæfter sig ved at der ved oprettelsen af den pågældende struktur, hvor der etableres en forlodsudbytteret som udgør næsten 100 % af selskabets værdi, opstår en asymmetrisk mulighed for gevinst eller tab for B-anparterne.
 Nærmere betegnet, så sker der det at hvis indtjeningen og forventningerne til fremtiden stiger, så vil det medføre en stor værdiforøgelse hos B anparterne, idet forlodsudbytterettens størrelse og afkast vil være uændret for A-anparterne, da denne er uafhængig af selskabets fremtidige indtjeningsstigning. Og i modsat fald, hvor indtjeningen og forventningerne til fremtiden forværres, vil den relativt beskedne investering i B anparterne være tabt, men langt den største del af værdiforringelsen vil skulle absorberes i forlodsudbytteretten hos A-anparterne. B anparterne er ikke forpligtet ud over deres indskudte anpartskapital.
 Denne asymmetri, hvor B anparterne ved en lav investering kan få en stor gevinst eller


text:
miste den beskedne investering, efterligner det man kender fra finansielle optioner, og medfører en formueforskydning fra A-anparterne til B-anparterne. Denne formueforskydning skal ligeledes indregnes i værdiansættelsen af A-anparterne og B-anparterne, og dette kan for eksempel ske ved hjælp af optionsteori, hvor man ved brug af eksempelvis Black-Scholes modellen eller binomialmodellen vil kunne beregne værdien som opstår som følge af den pågældende struktur og den asymmetriske mulighed for gevinst og tab.
 Idet der i det bindende svar ikke er taget højde for formueforskydningen mellem A- og B- finder Skattestyrelsen, at det ikke kan bekræftes, at A-anparternes handels-værdi kan opgøres til 66,2 mio. kr.
 Skattestyrelsen indstiller, at spørgsmål 4 besvares med ”Nej ”.
 Det fremgår af spørgsmålet, at der ønskes et svar på, hvorvidt en årlig opskrivning på 7,5 % kan accepteres.
 Skatterådet har i SKM2016.219.SR taget stilling til, hvad der kan indgå i vurderingen af om en opskrivning er fastsat korrekt.
 Det er Skattestyrelsens vurdering, at begrundelsen, i SKM2016.219.SR vedr. opskrivningen, kan sammenfattes til følgende:
 I sagen er der ved fastsættelse af opskrivningen taget udgangspunkt i følgende:
 ”Når løbetiden for udbytteretten forventes at være maksimalt 10 år og da selskabets aktivitet og indtjeningsforhold ikke vurderes særlig risikofyldt, er det vores opfattelse at en passende forrentning kan være 7,5% p.a. (...).”
 Det fremgår af det oplyste, at selskabets risikoprofil er vurderet til ikke at være særlig risikofyldt og at en opskrivningsprocent på 7,5 % p.a. vil være passende. Skattestyrelsen har vurderet selskabets risikoprofil og finder, at opskrivningsprocenten konkret kan accepteres.
 Skattestyrelsen skal bemærke, at overdragelsen af B-anparterne fra Person A til dennes børn ved en gave er en skattepligtig afståelse efter aktieavancebeskatningslovens § 31.
 Overdragelsen af B-aktierne er en afståelse af aktier omfattet af aktieavancebeskatningsloven og der skal laves en avanceopgørelse, hvor der kan være tab eller gevinst på unoterede aktier. Der skal tages højde for den værdi, der fremgår af Skattestyrelsens besvarelse af spørgsmål 4.
 Gaveoverdragelsen af B-aktier vil efter Skattestyrelsens vurdering ske til en større værdi end det oplyste, jf. Skattestyrelsens besvarelse af spørgsmål 4. Dette medfører, at det må forventes, at gaveoverdragelsen vil medføre en større gaveafgift efter boafgiftslovens § 22.
 Skattestyrelsen indstiller, at spørgsmål 6 besvares med ” Nej”.
 Skatterådet tiltræder Skattestyrelsens indstilling og begrundelse vedr. 1, 3 og 5.
 Skatterådet skal bemærke vedr. besvarelsen af spørgsmål 2, 4 og 6, at værdien af en “gevinstmulighed” skal indgå i værdiansættelsen under de konkrete omstændigheder i sagen.
 Skatterådet ønsker dog ikke at lade dette element indgå i værdiansættelsen på nuværende tidspunkt, men først efter en frist på 6 måneder fra offentliggørelsen af et styresignal, idet et sådant element ikke tidligere er inddraget i værdiansættelsen i sammenlignelige situationer, og da Skatterådet finder, at der er tale om en praksisændring. Fristen gælder alene for sammenlignelige A/B-sager.
 Skattestyrelsen vil udsende styresignalet, hvor der vil være en frist på 6 måneder til at disponere, før der henses til værdien af “en gevinstmulighed“. Efter dette tidspunkt vil værdien af en “gevinstmulighed”, som beskrevet i Skattestyrelsens sagsfremstilling, blive inddraget i værdiansættelser, når de konkrete forhold


text:
kan begrunde det.
 Ved dispositionstidspunktet forstås det tidspunkt, hvor gevinstmuligheden overføres som led i A/B-arrangementet, dvs. typisk ved overdragelsen af aktierne eller nytegning af kapital.
 Skatterådet besvarer spørgsmål 2 og 6 med ”Ja”, og spørgsmål 4 med ”Ja, se Skatterådets begrundelse”.
 Aktieavancebeskatningslovens § 1, stk. 1 og 2
 ”Gevinst og tab ved afståelse af aktier medregnes ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst efter reglerne i denne lov.
 Stk. 2. Lovens regler om aktier finder tilsvarende anvendelse på anparter i anpartsselskaber, andelsbeviser, omsættelige investeringsbeviser og lignende værdipapirer. Lovens regler finder endvidere tilsvarende anvendelse på ejerandele i selskaber omfattet af selskabsskattelovens § 2 C samt andele i medarbejderinvesteringsselskaber omfattet af selskabsskattelovens § 1, stk. 1, nr. 2 b.”
 Aktieavancebeskatningslovens § 30
 ”Ved afståelse forstås i denne lov salg, bytte, bortfald og andre former for afhændelse.
 Stk. 2. Begrebet afståelse dækker i denne lov den situation, hvor gevinst og tab opgøres efter lagerprincippet.”
 ”Bemærkninger til lov nr. 1413 af 21. december 2005 (L 78 2005-06). Bemærkningerne er gengivet i Den juridiske vejledning 2019-1 C.B.2.1.4.8
 Vedtægtsændringer, der alene angår aktiernes stemmeret, fører kun undtagelsesvis til, at der skattemæssigt anses for at foreligge afståelse. Vedtægtsændringer, der alene angår stemmeretten kan f.eks. være ændringer, der betyder, at der knyttes stemmeret til en aktieklasse, ændringer hvor der foretages en opdeling i aktieklasser med forskellig stemmeret eller ændringer, som indebærer forskydning af stemmeret indenfor en eksisterende aktieklasseopdeling.”
 Den juridiske vejledning 2019-1 C.B.2.1.4.8 Vedtægtsændringer
 ”Regel
 Vedtægtsændringer, der kun angår aktiernes stemmeret - eksempelvis hvor der til en aktieklasse efter vedtægtsændring knyttes stemmeret eller hvor der foretages opdeling i aktieklasser med forskellig stemmeret eller forskydning i en eksisterende ak-tieklasseopdeling - fører kun undtagelsesvis til, at der skattemæssigt anses at foreligge afståelse.
 Ombytning af anparter til aktier i forbindelse med selskabets omdannelse fra anpartsselskab til aktieselskab eller omvendt sidestilles ikke med afståelse. Det forudsætter dog, at der ikke i øvrigt sker vedtægtsændringer, der bevirker, at anparterne eller aktierne må anses for afstået.”
 SKM2003.134.LR
 ”En aktionær ønskede at indskyde ny kapital i et eksisterende selskab ved kontant indskud til en kurs tæt på pari, idet de aktier der udstedtes herved skulle tåle, at de hidtidige aktier var tillagt en forlods udbytteret. Aktionærerne ville aftale i en aktionæroverenskomst, at den forlods udbytteret kun kunne eksekveres op til et aftalt maksimum på 4.825.000 kr. og senest på generalforsamlingen i 2005. Ligningsrådet blev anmodet om at bekræfte, at den nye aktionær ville få en skattemæssig anskaffelsessum på sine aktier opgjort som den kontante anskaffelsessum for disse uden nogen form for tillæg f.eks. for goodwillværdi. Ligningsrådet blev endvidere anmodet om at bekræfte, at den hidtidige aktionær ville opretholde sit hidtidige anskaffelsestidspunkt og sin hidtidige anskaffelsessum. Forespørger forventede ikke nogen stillingtagen til værdiansættelsen mellem parterne. Under nærmere anførte forudsætninger vedrørende værdiansættelsen tiltrådte Ligningsrådet aktionærernes opfattelse af de skattemæssige konsekvenser.”
 ”Eneanpartshaverens holdingselskab påtænkte at lade eneanpartshaverens to børn ́s holdingselskaber nytegne anparter i eneanpartshaverens holdingselskabs helejede datterselskab. Tegningskursen på anpartsposterne oversteg imidlertid børnenes holdingselskabers betalingsevne. I forbindelse med nytegningen skulle vedtægterne derfor ændres, således at børnenes holdingselskaber kunne


text:
tegne anparter, der tålte de andre anparters forlods ret til udbytte. Den forlods udbytteret ville reducere værdien af børnenes holdingselskabers anpartsposter, således at værdien af anparts-posterne svarede til holdingselskabernes betalingsevne.”
 SKM2013.35.SR
 ”Skatterådet fandt, at en vedtægtsændring, hvor der skete ændringer af aktieklasser ikke ville have skattemæssige konsekvenser. Skatterådet lagde vægt på, at ændringerne alene skete for en enkelt aktionærs aktier og der ikke skete formueforskydning i forhold til andre aktionærer ved ændring af stemmer eller værdier i forhold til de andre aktionærer.”
 ”Skatterådet bekræftede, at en vedtægtsændring i en A/B-model ikke ville have skattemæssige konsekvenser. Skatterådet besvarede spørgsmålet med den forudsætning, at værdiansættelserne i forbindelse med A/B-modellen skete til handels-værdien. Skatterådet bekræftede med den samme forudsætning, at en overdragelse af B-aktier efter opdelingen i A- og B-aktier, først skal anses for afstået på tidspunktet for overdragelsen til børnene.”
 ”Ved ombytning af aktier har aktionærerne i det erhvervede selskab adgang til beskatning efter reglerne i fusionsskattelovens §§ 9 og 11, når såvel det erhvervende som det erhvervede selskab er omfattet af begrebet selskab i en medlemsstat i artikel 3 i direktiv 2009/133/EF, eller er selskaber, som svarer til danske aktie- eller anpartsselskaber, men som er hjemmehørende i lande uden for EU. Som fusionsdato anses i denne sammenhæng datoen for aktieombytningen. Anvendelse af reglerne i 1. pkt. er betinget af, at der er opnået tilladelse hertil fra told- og skatteforvaltningen. Told- og skatteforvaltningen kan fastsætte særlige vilkår for tilladelsen. 1.-4. pkt. finder ikke anvendelse, når det erhvervede eller det erhvervende selskab ved beskatningen her i landet anses for at være en transparent enhed.
 Stk. 3. Told- og skatteforvaltningen kan tillade, at der ikke sker beskatning efter §§ 9, 12-14, 17-19 og 22 i tilfælde, hvor et selskab erhverver hele aktiekapitalen i et andet selskab, eller hvor et selskab, der i forvejen ejer aktier i et andet selskab, erhverver resten af aktiekapitalen i det andet selskab. Det er en betingelse, at aktionærerne i det andet selskab som vederlag alene modtager aktier i det første selskab og eventuelt en kontant udligningssum. Fusionsskattelovens §§ 9-11 finder tilsvarende anvendelse.
 Stk. 4. Det er en betingelse, at transaktioner som nævnt i stk. 1 og 3 gennemføres inden for en periode på højst 6 måneder regnet fra den første ombytningsdag. Told- og skatteforvaltningen kan forlænge fristen i 1. pkt. Ombytning af aktier kan ikke ske med tilbagevirkende kraft.
 Stk. 5. Hvis det erhvervede selskab er omfattet af § 19, finder stk. 3 kun anvendelse, hvis det erhvervende selskab tillige er omfattet af § 19. Hvis det erhvervede selskab er omfattet af § 22, finder stk. 3 kun anvendelse, hvis det erhvervende selskab tillige er omfattet af § 22. Hvis det erhvervede selskab er omfattet af § 21, finder stk. 3 kun anvendelse, hvis det erhvervende selskab tillige er omfattet af § 21.
 Stk. 6. Ombytning af aktier efter stk. 1-5 kan gennemføres, uden at der er opnået tilladelse hertil fra told- og skatteforvaltningen. Det er en betingelse, at værdien af vederlagsaktierne med tillæg af en eventuel kontant udligningssum