text:
vil fremgå.
 UDLEJER HAVDE IKKE INDKALDT VORT MEDLEM SKRIFTLIGT TIL FLYTTESYN
 Ved skrivelse har Lejerforeningen Fyn på vegne af lejer indbragt sag for Huslejenævnet i Assens Kommune med anmodning om stillingtagen til en fraflytningstvist samt stillingtagen til betaling for vand og særskilt betaling for renovation.
 Lejeforholdet er påbegyndt den 14. august 2014 og opsagt den 25. juli 2017, hvor nøglerne er afleveret, men ifølge udlejer ikke rengjort eller ryddet.
 Såvel udlejer som lejers repræsentant, har i forbindelse med sagen haft lejelighed til at fremkomme med bemærkninger overfor nævnet.
 Der har fundet skriftveksling sted indtil den 28. marts 2018.
 HUSLEJENÆVNETS AFGØRELSE OG BEGRUNDELSE
 Vedrørende fraflytningstvisten:
 Det bemærkes indledningsvis, at de formelle betingelser i lejelovens § 98, stk. 3 ikke er overholdt i forbindelse med lejers fraflytning, da lejer ikke skriftligt er indkaldt til flyttesyn. Udlejer har derfor mistet retten til at gøre istandsættelseskravet gældende.
 Lejer, der er fraflyttet uden fuldstændigt at have ryddet lejemålet, skal betale leje i opsigelsesperioden på 3 måneder.
 Vedrørende renovation:
 Lejeloven indeholder ikke særskilt hjemmel, som giver udlejer adgang til at udskille en del af lejen til særskilt betaling vedrørende refusion. Renovation må betragtes som en del af driftsudgiften indeholdt i den aftalte leje. I en dom afsagt af Højesteret den 30. juli 2009 (30/62009GD2009.49) er dette princip netop fastslået, idet Højesteret udtaler i sine præmisser ”Lejelovgivningen indeholder ufravigelige regler om fastsættelse og regulering af lejen, der ikke åbner adgang til som tillæg til lejebetaling at lade lejeren dække udlejers driftsudgifter ved refusion. En adgang for udlejer til at udskille dele af lejen til særskilt betaling ved refusion kræver derfor lovhjemmel”
 Lejer skal derfor ikke, ud over lejen betale særskilt for renovation, og udlejer skal tilbagebetale den særskilte betaling for 35 måneder med 300,00 kr. om måneden, svarende til i alt 10.500.00 kr. til lejer.
 Lejers tilbagebetalingskrav forrentes i henhold til § 17, stk. 3 i Boligreguleringsloven.
 Vedrørende vand:
 Der er ikke særskilt målere, hvorfor udgiften til vand er indeholdt i lejen. Udlejer skal derfor tilbagebetale 10.500,00 kr. til lejer.
 Lejers tilbagebetalingskrav forrentes i henhold til § 17, stk. 3 i Boligreguleringslov
 Kilde: Huslejenævnet i Assens sagsid. 17 25675
 EFTER DE NYE REGLER REDUCEREDE NÆVNET UDGIFTEN TIL ISTANDSÆTTELSE TIL 4.279,55 KR.
 Ved skrivelse har lejer indbragt sag for Huslejenævnet i Assens Kommune, med anmodning om stillingtagen til fraflytningstvist.
 Lejeforholdet er påbegyndt den 5. februar 2016 og opsagt den 12. september 2017. Udlejer har skriftligt indkaldt til flyttesyn, der efter lejers ønske er afholdt den 17. november 2017. Udlejer har fremsat fraflytningskravene under flyttesyn, og endelig flytteopgørelse er fremsendt til lejer den 11. december 2017.
 Såvel udlejer som lejer har i forbindelse med sagens behandling haft lejlighed til at fremsætte bemærkninger overfor nævnet.
 Nævnet har lagt vægt på følgende:
 At udlejerens frist for fremsættelse af fraflytningskrav i henhold til lejelovens § 98, stk. 2 på 2 uger er overholdt, og fraflytningskravet dermed er fremsat rettidigt.
 At det ikke gyldigt kan aftales, at lejeren skal nyistandsætte lejemålet ved fraflytning, idet lejeren alene hæfter for mangler udover almindeligt slid og


text:
ælde
 At udlejer ikke har gjort misligholdelseskrav gældende
 At lejers boperiode kun er 21 måneder
 At nævnet har reduceret udlejers krav til maleristandsættelse med 7.947,67 kr., således at kravet herefter alene udgør 4.279,59 kr., hvilket nævnet har fundet rimeligt henset til boperioden
 At nævnet henviser til vejledning 2015-10-21 nr. 10936 om ind- og fraflytningssyn mv., hvoraf fremgår, at det må antages at et lejemål skal males ca. hvert 5 år.
 Lejer skal herefter betale for istandsættelse efter fraflytning i overensstemmelse med udlejers opgørelse af den 11. december 2017. Vedrørende maleristandsættelsen skal lejer dog alene betale for boperioden på 21 måneder, svarende til et beløb på 4.279,55 kr. og ikke betale det fulde beløb på 12.227,26 kr.
 Lejer skal i overensstemmelse med den indgåede lejeaftale betale for omlægning af låsecylinder.
 Kilde: Huslejenævnet i Assens sagsid. 18 3959
 HUSLEJENÆVNET NEDSATTE DEN GÆLDENDE ÅRLIGE LEJE MED 23.050,00 KR.
 Ved et brev af 21. december 2017 til huslejenævnet har Lejerforening Fyn på vegne af lejeren indbragt en sag om lejens størrelse pr. 1. januar 2017 og pr. 1. januar 2018.
 Lejerforening Fyn har anmodet nævnet om at tage stilling til, om den aftalte leje er lovligt fastsat pr. 1. januar 2017 og 1. januar 2018, jf. BRL § 29 C sammenholdt med LL § 49, idet der er aftalt trappelejestigning i kontrakten.
 I henhold til Bygnings- og Boligregistret er det lejede rækkehus på 74 m2 og opført i 1971.
 Nævnet har i medfør af lejelovens § 106, stk. 1, nr. 1, vedtaget at nedsætte den gældende årlige leje til kr. 57.350,00 kr., ekskl. vand og varme. Lejenedsættelsen har virkning fra den 1. januar 2017.
 Nævnet har vedtaget at nedsætte det indbetalte depositum til 14.337,50 kr.
 Nævnet har endvidere i henhold til lejelovens § 106, stk. 1, nr. 1, vedtaget, at der ikke er grundlag for at forhøje lejen pr. 1. januar 2018.
 Lejerens tilgodehavende i henhold til nævnets afgørelse skal betales inden 6 uger. Lejerens tilbagebetalingskrav forrentes i henhold til § 17, stk. 3 i boligreguleringsloven.
 at lejeforholdet er omfattet af reglerne i boligreguleringslovens kapitel IV A om huslejeregulering for mindre ejendomme,
 at det følger af reglerne, jf. § 29 c, sammenholdt med lejelovens § 49 – at såfremt lejen er væsentligt højere end det omkostningsbestemte lejeniveau for tilsvarende lejeforhold, kan lejeren kræve lejen nedsat til et beløb, der er rimeligt under hensyn hertil,
 at afgørelsen er truffet i henhold til disse regler, idet nævnet har fundet, at lejen pr. 1. januar 2017 og 1. januar 2018 er væsentligt højere end det omkostningsbestemte lejeniveau for tilsvarende lejeforhold.
 Vedrørende depositum:
 Det følger af lejelovens § 34, at udlejer maksimalt kan oppebære 3 måneders husleje i depositum, og op til 3 måneders leje i forudbetalt leje.
 Nævnet bemærker, at der er indbetalt forudbetalt leje svarende til 1 måned, hvorfor lejer ikke har krav på tilbagebetaling ved lejenedsættelsen, idet den forudbetalte leje kan rummes inden for muligheden for at kræve 3 måneders husleje i forudbetalt leje.
 Kilde: Huslejenævnet i Odense sagsnr. 17-454
 BEBOERKLAGENÆVNET NEDSATTE UDLEJERS EFTERBETALINGSKRAV MED

type: other


text:
2.404,72 KR.
 Boligkontoret Danmark har på vegne udlejer indbragt sag for beboerklagenævnet. Sagen vedrører tvist om vandregnskab for perioden 1. januar 2015 – 31. december 2015. Beboerklagenævnet har behandlet sagen i medfør af almenlejelovens § 56 stk. 4 og truffet Følgende
 Nævnet nedsætter efterbetalingskravet med 2.404,72 kr. Lejer skal for 2015 i alt efterbetale 2.404,72 kr. til udlejer
 Lejemålet blev påbegyndt 15. december 2007.
 Udlejer har fremsendt vandregnskab 2015 til lejer i overensstemmelse med almen lejelovens kapitel 10 og ligeledes rettidigt indbragt tvisten for nævnet.
 Vandregnskab 2015 udviser et samlet vandforbrug 2015 svarende til 8.349,44 kr. heraf 4.809,44 kr. i efterbetalingskrav.
 Vandregnskab 2014 udviser et samlet forbrug svarende til 3.515,82 kr. og vandregnskab 2013 udviser et samlet forbrug, svarende til 3.377,26 kr.
 Parterne er enige om, at der har været en defekt på lejers blandingsbatteri. Batteriet er nu udskiftet.
 Udlejer er af den opfattelse at lejer er (med)ansvarlig for et evt. forøget vandforbrug på grund af blandingsbatteriet, idet blandingsbatteriet er udskiftet, så snart lejer rettede henvendelse.
 Udlejer har anført, at det alene er lejer, der har haft mulighed for at kontrollere målerne og opdage defekten
 Lejer har bl.a. anført at udlejer bærer risikoen for blandingsbatteriet.
 På baggrund af en gennemgang af sagens dokumenter og ud fra en afvejning af parternes argumenter nedsætter beboerklagenævnet skønsmæssigt lejers efterbetaling med halvdelen af det samlede efterbetalingskrav, således at lejer i alt skal efterbetale 2.404,72 kr.
 Kilde: Beboerklagenævnet i Middelfart sagsnr. 2016-020195-15
 UDLEJER VARSLEDE LEJEFORHØJELSE FØR DER VAR GÅET 2 ÅR FRA LEJEFORHOLDES START
 Lejeren, der lejede ovennævnte lejemål pr. 1. august 2016 af udlejer, har den 6. juni 2017 klaget over varsling af en lejestigning på 800 kr. pr. måned fra den 1. september 2017. Lejeren har gjort gældende, at det fremgår af lejelovens § 47, at en lejeforhøjelse med henvisning til det lejedes værdi først kan ske 2 år efter lejemålets indgåelse.
 Lejeren har endvidere oplyst, at udlejeren den 21. april 2017 har opsagt lejemålet pr. 1. maj 2018, idet han har angivet, at han selv skal bruge huset. Lejeren er uforstående over for opsigelsen.
 Lejemålet er på 60 kvadratmeter og består af 2 værelser. Lejeren har adgang til værksted og udhus. Det fremgår af lejekontraktens § 11, at udlejeren kan opsige lejeren med et års varsel. Lejeren har forkøbsret til huset. Udlejeren har taget forbehold for lejestigning pr. 1. januar hvert år.
 Udlejeren har anført, at han har hævet lejen, fordi udgifterne vedrørende ejendommen er steget. Han har derfor forhøjet lejen med 800 kr. pr. måned. Udlejeren har endvidere henvist til, at det fremgår af lejekontrakten, at han kan sætte lejen op hvert år den 1. januar.
 Han har opsagt lejeren pr. 1. maj 2018, da han selv skal bruge huset. Lejeren er blevet tilbudt at købe huset, men det vil han ikke, så derfor vil udlejeren selv bruge det.
 Efter sagens oplysninger må det lægges til grund, at lejemålet er omfattet af boligreguleringslovens § 29b, idet der er tale om en ejendom, der omfatter 6 eller færre lejemål. Derfor gælder lejelovens


text:
regler i kapitel VIII om ændring af lejevilkår for dette lejemål.
 Efter lejelovens § 47, stk. 1, kan lejen forhøjes, hvis lejen er væsentligt lavere end det lejedes værdi. Det fremgår dog af lejelovens § 47, stk. 3, at krav om lejeforhøjelse som følge af, at lejen er lavere end det lejedes værdi, tidligst kan få virkning 2 år efter lejeforholdets begyndelse. Det fremgår endvidere af lejelovens § 53, stk. 1, at reglerne i lejelovens § 47-52 ikke kan fraviges til skade for lejeren.
 Den af udlejeren varslede lejeforhøjelse tilsidesættes derfor som ugyldig, idet den er i strid med lejelovens regler.
 Huslejenævnet ikke har kompetence til at tage stilling til udlejerens opsigelse af lejemålet, jf. lejelovens § 106, stk. 1.
 Det bemærkes dog, at opsigelsen ikke indeholder oplysning om lejerens adgang til at gøre indsigelse mod opsigelsen. Indeholder opsigelsen ikke klagevejledning er den ugyldig, jf. lejelovens § 87, stk. 1.
 Kilde: Huslejenævnet i Kerteminde i sag nr. 440-2017-9496
 DEN ENDELIGE FLYTTEOPGØRELSE IKKE FREMSENDT UDEN UNØDIG FORSINKELSE
 Lejeren har ved brev indbragt en sag om uenighed om betaling for istandsættelse i forbindelse med fraflytning.
 Lejeren er fraflyttet 10. april 2017, hvor der samtidig blev afholdt et flyttesyn, og der blev udarbejdet en flyttesynsrapport inklusive en foreløbig opgørelse. Den endelige flytteopgørelse er sendt til lejeren den 1. august 2017, og sidste faktura vedrørende istandsættelsen er dateret den 16. maj 2017.
 Nævnet har i medfør af § 29 i almenlejeloven vedtaget, at udlejerens krav mod lejeren om betaling for istandsættelsesarbejder er bortfaldet.
 at det følger af ordlyden i vedligeholdelsesbekendtgørelsens § 15, at den endelige opgørelse omfatter en opgørelse over istandsættelsesudgifterne,
 at den endelige opgørelse over istandsættelsesudgifterne skal sendes til lejer uden unødig forsinkelse jf. § 15, stk. 3,
 at den endelige opgørelse er sendt til lejer den 1. august 2017, og den sidste faktura vedrørende istandsættelsen er dateret den 16. maj 2017,
 at den endelige opgørelse derfor er fremsendt til lejer ca. 21⁄2 måned efter den sidste faktura, og kan således i henhold til retspraksis ikke anses for at være fremsendt uden unødig forsinkelse
 Kilde: Beboerklagenævnet i Odense Kommune - sag nr. 17-063
 BEBOERKLAGENÆVNET I ODENSE NEDSATTE LEJERENS UDGIFT FOR VANDFORBRUG TIL 3.290,00 KR.
 Udlejeren har ved brev indbragt en sag vedrørende lejerens indsigelse mod vandregnskabet for perioden 1. april 2016 til 31. marts 2017.
 Nævnet har lagt til grund, at lejerens samlede vandforbrug udgjorde 10.768,97 kr., og at der er betalt 1.290,00 kr. i a conto. Herefter udgør udlejerens krav om efterbetaling 9.478,97 kr.
 Lejerens vandforbrug forrige regnskabsår blev opgjort til 1.004,52 kr.
 Nævnet har endvidere i medfør af § 56, stk. 3 i almenlejeloven vedtaget skønsmæssigt, at nedsætte lejerens forbrug til 3.290,00 kr., således udlejerens efterbetalingskrav beløber sig til 2.000,00 kr.
 at vandregnskabet er fremsat i overensstemmelse med reglerne i kapitel 10 om betaling for varme og vand m.v. i almenlejeloven, at forbruget findes for højt i forhold til tidligere års forbrug,
 at ejendommens forbrug i regnskabsåret ikke er steget, men lejerens forbrug er steget fra 14,60 målerdelinger til 211,18 målerdelinger,


text:
at nævnet på baggrund heraf har vedtaget skønsmæssigt, at nedsætte lejeren forbrug fra 10.768,97 kr. til 3.290,00 kr., således udlejerens efterbetalingskrav beløber sig til 2.000,00 kr.
 Kilde: Beboerklagenævnet i Odense Kommune, sagsnummer 17-072
 AF FLYTTERAPPORTEN FREMGIK DET IKKE TYDELIGT HVILKE ARBEJDER LEJER HÆFTEDE FOR
 Lejerforening Fyn har på vegne lejeren af ovennævnte lejemål, indbragt en fraflytningstvist for huslejenævnet. Lejerforeningen har gjort gældende, at lejeren skal have det betalte depositum tilbage i forbindelse med fraflytning af lejemålet.
 Lejerforeningen har gjort blandt andet gjort gældende:
 At den modtagne håndskrevne seddel ikke kan betragtes som en fraflytningsrapport, idet det ikke tilstrækkeligt tydeligt fremgår, hvad der skal udbedres eller hvem, der skal betale herfor, jf. lejelovens § 98, stk. 4 og 5 og TBB 2016.19.
 At efterfølgende krav ikke er skjulte mangler, hvorfor kravet ikke kan rejses.
 At der ikke er aftalt gyldige forhøjelser af lejen, og såfremt der var, skal udlejeren holde øje med, at forhøjelsen opkræves. Forhøjelsen blev først krævet, da lejeren fremsatte indsigelse mod fraflytningskravet.
 At der ikke skyldes leje, da lejeren har betalt leje til 31. juli 2016, og idet lejemålet allerede så beboet ud ved flyttesynet.
 Lejemålet er på 69 kvadratmeter og består af 2 værelser. Den årlige leje var aftalt til 48.300 kr. Det fremgår af lejekontraktens § 11, at lejen reguleres hver den 1. januar, første gang 1. januar 2014 og sidste gang 1. januar 2025. Den månedlige leje pr. 1. januar 2015 udgør ifølge lejekontrakten 4.228 kr. og pr. 1. januar 2016 udgør lejen 4.334 kr. Det fremgår af lejekontrakten, at lejemålet var nyistandsat ved indflytningen, og at det skal afleveres nyistandsat ved lejemålets ophør. Det er oplyst, at der er betalt et depositum på 12.075 kr.
 I forbindelse med lejerens fraflytning af lejemålet, blev der afholdt flyttesyn den 15. juli 2017. Lejeren deltog i flyttesynet og underskrev flytterapporten. Det er oplyst, at lejeren fik udleveret en kopi af flyttesynsrapporten.
 Det fremgår af flytterapporten, at der er forskellige mangler ved lejemålet, men at nogen af disse har været der før indflytningen. Det fremgår ikke klart hvilke arbejder, der skal udføres for lejerens regning.
 Udlejeren sendte den 27. juli 2016 flytteopgørelse til lejeren, hvoraf fremgår, at udlejers betalingskrav for istandsættelsen udgør 4.837,41 kr.
 Lejerforeningen protesterede den 15. august 2016 over for udlejeren, og henviste til, at formalia i forbindelse med flyttesynet ikke var overholdt.
 Udlejeren fastholdt, at lejeren skal betale 4.837,41 kr., og har yderligere krævet, at lejeren skal betale 446,00 kr. for nøgler, 184, 00 kr. for en ny postkasse og 517,50 kr. for montering, i alt 1.147,50 kr.
 Udlejeren har taget forbehold for, at kræve betaling for nederste hylde i køleskabet, idet den var brækket. Udlejeren har gjort gældende, at der var tale om en skjult mangel.
 Udlejeren har krævet, at udlejeren skal betale leje indtil 15. august 2016, hvor lejemålet var genudlejet, idet lejeren opsagde lejemålet den 23. maj 2016.
 Endelig har udlejeren gjort gældende, at lejeren ikke har betalt den opregulerede leje pr. 1. Januar 2016, hvorfor lejeren skylder 334 kr. pr. måned


text:
i 8,5 måned, i alt 2.839 kr.
 Lejerforeningen har fastholdt, at lejelovens betingelse i § 98 i forbindelse med fraflytning ikke er overholdt. Lejerforeningen har bestridt, at der er skjulte mangler. Lejerforeningen anerkender ikke lejekontrakten bestemmelse om lejestigning, idet ”lejeudvikling” ikke er det samme som lejestigning, og det må være udlejeren, der holder øje med, at den korrekte leje betales. Endelig har lejerforeningen gjort gældende, at lejemålet er genudlejet pr. 1. august 2916.
 Det fremgår af lejekontrakten, at lejemålet var nyistandsat ved indflytningen, og at det skal afleveres nyistandsat ved lejemålets ophør.
 Der har været afholdt flyttesyn den 15. juli 2016, hvor lejeren var til stede og underskrev flyttesynsrapporten, hvoraf kopi blev udleveret til lejeren. Det fremgår imidlertid ikke tydeligt af flyttesynsrapporten hvilke arbejder, der skal udføres for lejerens regning. Der er nævnt forskellige mangler, hvoraf nogle angives at have været der ved indflytningen, og der ses ikke at være overensstemmelse mellem flyttesynsrapporten og flytteopgørelsen. Flyttesynsrapporten se derfor ikke at opfylde betingelserne i lejelovens § 98, stk. 4. Udlejeren har således ikke rettidigt fremsat krav over for lejeren om istandsættelse af lejemålet. Det bemærkes i den forbindelse, at en ødelagt hylde i køleskabet ikke kan anses for en skjult mangel.
 Udlejerens krav om at lejeren skal efterbetale 334 kr. pr. måned i 8,5 måned fra 1. januar 2016 kan ikke godkendes, da denne lejestigning ikke fremgår af lejekontrakten.
 Da lejeren ikke har godtgjort, at lejemålet er genudlejer pr. 1. august 2016, skal lejeren betale leje indtil 15. august 2016.
 Udlejeren skal derfor tilbagebetale depositum på 12.075 kr. med fradrag af en halv måneds leje.
 Beløbet skal betales inden 4 uger.
 Kilde: Huslejenævnet i Kerteminde Kommune, sagsnummer 440-2017-12197
 HUSLEJENÆVNET I MIDDELFART NEDSATTE DEN ÅRLIGE HUSLEJE MED 27.500,00 KR.
 Lejernes repræsentant har indbragt sag for huslejenævnet. Sagen vedrører tvist om lejens størrelse på indbringelsestidspunktet. Huslejenævnet har behandlet sagen i medfør af lejelovens § 106 stk. 1 nr. 1 og truffet følgende
 Med virkning fra 1. januar 2017 og i medfør af lejelovens § 49, jf. boligreguleringslovens § 29c stk. 1, 4. pkt. nedsætter nævnet den aftalte husleje fra årligt kr.72.360,- til årligt kr. 44.800,- svarende til kr. 3.733,33 pr. måned, idet den aftalte husleje væsentligt overstiger det lejedes værdi.
 Udlejer skal tilbagebetale den husleje der er opkrævet for meget, kr. 2.296,67 pr. måned fra 1. januar 2017 og til lejers frigørelse fra lejemålet.
 Tilbagebetalingsbeløbet forrentes i medfør af boligreguleringslovens § 17 stk. 3.
 Beløbet skal tilbagebetales inden 1. januar 2018
 Manglende tilbagebetaling inden den angivne frist kan medføre indberetning til Grundejernes Investeringsfond
 Lejemålet blev påbegyndt 1. januar 2016.
 Begyndelseslejen var fastsat til 6.000,00 kr. Der er i lejekontraktens § 11 aftalt at lejen er indeksreguleres hvert år, således 1. gang 1. januar 2017 med Danmarks Statistiks nettoprisindeks. På indbringelsestidspunktet udgjorde lejen således 6.030,00 kr. månedligt eller 72.360,00,- kr. om året eksklusiv forbrug, hvilket svarer til 1.131,00 kr. pr. m2 pr år. Huslejenævnet har lagt til grund, at der er tale om et lejemål, hvor størrelsen af huslejen er reguleret i lejelovens kap


text:
VIII jf. boligreguleringslovens § 29c, dvs. en ejendom med 6 eller færre lejligheder.
 I overensstemmelse med BBR-ejeroplysninger har nævnet endvidere lagt til grund, at lejemålet har et samlet boligareal på 64 m2.
 Nævnet har ikke kendskab til sammenlignelige lejemål, hvor lejen er reguleret efter boligreguleringslovens § 7 og parterne har ikke påberåbt sig sådanne sammenlignelige lejemål.
 Nævnet har derfor anmodet udlejer om at fremlægge driftsudgifter med henblik på udarbejdelse af skyggebudget, jf. boligreguleringslovens § 29c ttk.1 4. pkt.
 Nævnet har endvidere anmodet udlejer om en nærmere redegørelse og dokumentation for forbedringer, udført på ejendommen.
 Nævnet har på baggrund af udlejers oplysninger om driftsudgifter, tillagt et afkast, beregnet i overensstemmelse med boligreguleringslovens § 9 og tillagt vedligeholdelsesbeløb efter boligreguleringslovens § 18 og 18b, beregnet ejendommens årlige driftsleje pr. m2 til kr. 473,76
 Udlejer har fremsendt opgørelse over vedligeholdelses- og forbedringsarbejder foretaget på ejendommen.
 Nævnet har herefter besigtiget ejendommen med henblik på en skønnet fastsættelse af forbedringstillæg.
 Med fradrag af sparet vedligehold finder nævnets flertal der skal fastsættes et skønnet årligt forbedringstillæg på 16.100,- svarende til kr. 265,24 pr. m2 pr. år, således at den samlede husleje pr. m2 pr. år fastsættes til kr. 700,-
 Det skønnede forbedringstillæg omfatter det under besigtigelsen konstaterede, herunder udgift til omfangsdræn, hulmursisolering, nyt bad i kælder, modernisering af køkken, ny el loft, vinduer og carport.
 Nævnets flertal har skønsmæssigt fastsat et investeringsbeløb efter fradrag af sparet vedligehold på 215.000 og et afkast på 7,5 %.
 Nævnets mindretal finder ligeledes, at den aftalte leje væsentligt overstiger det lejedes værdi.
 Mindretallet udtaler:
 Jeg mener, at der ved fastsættelsen af det lejedes værdi, ud over det udarbejdede skyggebudget, bør indgå følgende forhold i vurderingen:
 der er tale om et fritliggende hus med egen grund
 lejemålet ud over boligen omfatter en fuld kælder på 64 m2 (i flg. BBR) som i følge lejekontrakten er til lejers fulde disposition. Kælderen omfatter bl.a. et stort nyere flisebadeværelse med bruseniche og håndvaskemøbel med skuffer, et stort multirum med trægulv, opbevaringsfaciliteter i form af skabsvæg samt et stort vaske/tørrerum hvor der er tilslutningsmulighed for vaskemaskine (380V).
 der til lejemålet er egen indkørsel med parkeringsmuligheder, og ydermere en carport i solid konstruktion
 der til lejemålet endvidere hører 10 m2 muret udhus (i flg. BBR)
 lejemålet disponerer over lukket og velbeplantet have, og en afskærmet terrasse med muret værn.
 På baggrund af ovenstående finder jeg, at den aftalte leje skal nedsættes med kr. 18.360,00 fra kr. 72.360,00 til årligt kr. 54.000,00, svarende til en leje på kr. 4.500,00 pr. måned.
 Der afgives kendelse i overensstemmelse med flertallet, jf. Boligreguleringslovens § 42, stk. 3.
 Kilde: Huslejenævnet i Middelfart Kommune, sagsnummer 2017-008219-19
 HUSLEJENÆVNET AFGJORDE EN SAG EFTER DE NYE ISTANDSÆTTELSESREGLER TIL LEJERS FORDEL
 Udlejeren indbragte en tvist om lejerens pligt til istandsættelse i forbindelse med fraflytning.
 Det fremgår af sagen, at lejeren fraflyttede lejemålet den 2. oktober 2017, hvor der samtidig blev afholdt fraflytningssyn.
 Udlejer har fremsat krav om total opmaling af stue/køkken, værelse og entre, letslibning og lakering af gulv samt rengøring i alt kr. 22.793,75 inkl.


text:
moms. Lejeren har fremsat indsigelser mod udlejerens istandsættelseskrav.
 Nævnet har i medfør lejelovens § 106, stk. 1., nr. 4 vedtaget, at lejeren udover rengøring kr. 375,00 skal betale for fjernelse af efterladte gardinbeslag i alle vinduer samt et ophængsbeslag i stueloft og for efterfølgende én gang malerbehandling af stueloft samt malerreparation af de berørte dele af vindueskarmene efter fjernelse af gardinbeslagene.
 Lejerens eventuelle tilbagebetalingskrav skal tilbagebetales inden 6 uger fra udlejeren har modtaget afgørelsen.
 at lejeren overtog lejemålet den 1. december 2016 og afleverede nøgler den 2. oktober 2017 og har således beboet dette i 10 måneder,
 at lejemålet er beliggende i en ejendom, hvor regler i kapitel II-IV i lov om midlertidig regulering af beboelsesforholdene er gældende,
 at lejemålet ifølge indflytningsrapporten ved indflytningen var nymalet på malbare flader og med nybehandlede gulve,
 at lejeren har overtaget pligten til indvendig vedligeholdelse jfr. lejelovens § 21,
 at der i lejekontrakten blandt andet er indført følgende om istandsættelse ved fraflytning: ”Den istandsættelse, der påhviler lejeren, så lejemålet afleveres i samme stand som ved overtagelse skal udføres osv.”,
 at det følger af lejelovens præceptive regel i § 19, stk. 2, at når lejeren har overtaget pligten til indvendig vedligeholdelse, skal dette foretages så ofte, som det er påkrævet under hensyn til ejendommens og det lejedes karakter. Det kan derfor ikke gyldigt aftales i kontrakten, at lejemålet skal bringes i samme stand som ved indflytningen,
 at udlejeren i følge den udarbejdede fraflytningsrapport har rejst krav om ”total opmaling”, behandling af gulve samt rengøring,
 at nævnet har besigtiget lejemålet den 26. oktober 2017, hvor det kunne konstateres, at såvel malbare flader som gulve var i pæn stand. Der kunne ikke konstateres slid udover det forventelige efter 10 måneders boperiode, og
 at lejeren dog havde efterladt gardinbeslag i alle vinduer med undtagelse af bad samt et ophængsbeslag i stueloft. Disse beslag skal lejeren betale for bliver fjernet og for efterfølgende maling af stueloft samt reparation af de berørte dele af vindueskarmene.
 Kilde: Huslejenævnet i Odense Kommune, sagsnummer 17-379
 HUSLEJENÆVNET FASTSLOG AT BETINGELSERNE FOR AT KRÆVE LEJEFORHØJELSE VAR TIL STEDE.
 Ved brev af 5. juli 2017 har udlejeren indbragt en sag om en indsigelse mod en varslet lejeforhøjelse til ikrafttræden 1. oktober 2017.
 Lejeren er Helle Stick v/Retshjælpen i Vollsmose og udlejeren er JH Ejendomme v/Jackie Hansen v/Ejendomsforeningen Fyn.
 Lejeforhøjelsen er varslet over for lejeren ved brev af 13. juni 2017, hvorefter den årlige leje er krævet forhøjet fra 39.397,44 kr. til 60.000,00 kr.
 Nævnet har foretaget en besigtigelse af forholdene på stedet den 23. august 2017.
 Nævnet har i medfør af lejelovens § 106, nr. 1, vedtaget at godkende, at den årlige leje pr. 1. oktober 2017 forhøjes, ikke som varslet, men skønsmæssigt til årligt 47.500,00 kr.
 at for disse ejendomme gælder reglerne om ændring af lejevilkår i kapitel VIII i lejeloven,
 at lejen i disse lejemål dog ikke væsentligt må overstige den leje, der betales for tilsvarende lejeforhold med hensyn til beliggenhed, art, størrelse, kvalitet, udstyr og vedligeholdelsestilstand omfattet af reglerne i boligreguleringslovens kapitel II-IV,


text:
og hvor lejen er reguleret efter reglerne om omkostningsbestemt leje jf. boligreguleringslovens § 7, og
 at det følger af lejelovens § 47, at såfremt lejen er væsentligt lavere end det omkostningsbestemte lejeniveau for tilsvarende lejeforhold, kan udlejeren kræve lejen forhøjet med et beløb, der er rimeligt under hensyn hertil.
 Afgørelsen er truffet i henhold til disse regler.
 Kilde: Huslejenævnet i Odense Kommune, sagsnummer 17-235
 HUSLEJENÆVNET FASTSLOG AT BETINGELSERNE FOR AT KRÆVE LEJEFORHØJELSE IKKE VAR TIL STEDE.
 Lejerforening Fyn har på lejerens vegne ved brev af 6. juli 2016 indbragt en sag om en varslet lejeforhøjelse til ikrafttræden pr. 1. januar 2014.
 Det fremgår af sagen, at udlejeren ved brev af 20. september 2013 varslede lejeforhøjelse som følge af stigning i ejendommens driftsudgifter.
 Af det til sagen fremlagte driftsbudget fremgår det, at budgetlejen blev forhøjet fra 775.674,23 kr. til 816.286,23 kr. svarende til en forhøjelse på 40.612,00 kr.
 Lejerforening Fyn har i sin indbringelse bedt huslejenævnet om at tage stilling til den varslede lejeforhøjelse sammenholdt med lejelovens § 47.
 Udlejeren er under sagens behandling blevet bedt om at fremlægge dokumentation for driftsbudgettets enkelte poster. Udlejeren har ikke fremlagt dokumentationerne.
 Nævnet har den 23. november 2016 foretaget en besigtigelse af lejemålet.
 Nævnet har med henvisning til boligreguleringslovens § 15 vedtaget at fastslå, at betingelserne for at kræve lejeforhøjelse pr. 1. januar 2014 ikke er til stede.
 Der skal ske tilbagebetaling til lejer inden 6 uger fra udlejer har modtaget afgørelsen. Lejerens tilbagebetalingskrav forrentes i henhold til § 17, stk. 3 i boligreguleringsloven.
 at ejendommen er opført i 1988
 at som følge heraf skal afkastning af ejendommens værdi beregnes efter boligreguleringslovens § 9, stk. 2, således, at afkastning skal beregnes som
 at ydelserne på et eller flere sædvanlige langfristede prioritetslån, som kunne have været optaget til finansiering af ejendommens opførelse, med tillæg af forrentning af den resterende del af anskaffelsessummen med fradrag af lejerindskud,
 at ejendommens opførelsessum jf. driftsbudgettet udgjorde 7.075.400,00 kr., og 80% heraf udgør 5.660.320,00 kr.
 at ydelsen på et sædvanligt langfristet prioritetslån i 1990 gennemsnitligt kan fastsættes til 11,29 %,
 at afkastet dermed kan beregnes således:
 5.660.320,00 kr. * 11,29 % = 639.050,13 kr.
 + 14% af de resterende 20% (1.415.080,00 kr x 14%) = 198.111,20 kr.
 Afkast i alt 837.161,33 kr.
 at udgiftsposten ”Kapitalafkast” dermed skal reduceres med 153.394,67 kr., hvilket betyder, at budgetlejen skal reduceres tilsvarende, hvorved forhøjelsen bortfalder, og at der dermed ikke længere er grundlag for varsling af lejeforhøjelse.
 Kilde: Huslejenævnet i Odense Kommune, sagsnummer 16-317
 UDGIFTEN TIL UDSKIFTNING AF VINYLGULV REDUCERET MED 50% AF HUSLEJENÆVNET
 Det fremgår af sagen, at lejer opsagde lejemålet pr. mail den 31. maj 2016. Der er indkaldt til fraflytningssyn ved brev af 10. maj 2016, og fraflytningssynet blev afholdt den 17. maj 2016. Fraflytningsrapporten blev underskrevet af lejer.
 Lejeren kan ikke anerkende udlejerens krav om udskiftning af vinyl/tæpper, idet lejligheden ved indflytningen ikke fremstod med nyt vinyl/nye tæpper jf. lejers fejl- og mangelliste.
 Udlejeren har fastholdt kravet med henvisning til, at der er tale om misligholdelse, idet gulvtæpper og vinyl


text:
ved fraflytningen havde brandmærker efter cigaretter, strygejern og andet.
 Nævnet har i medfør af lejelovens § 106, stk. 1, nr. 4, vedtaget, at reducere udlejerens krav om udskiftning af gulvtæpper/vinyl med 50%, således at udgiften reduceres fra 13.125,00 kr. til 6.562,50 kr.
 Der skal ske tilbagebetaling til lejer inden 6 uger fra udlejeren har modtaget afgørelsen.
 at der foreligger en fejl- og mangelliste fra lejers indflytning, hvoraf fremgår,
 at der på gulvene var pletter og trykmærker ved indflytningen,
 at det ligeledes fremgår af lejekontraktens § 11, særlige vilkår, pkt. nr. 2, at gulve er overtaget velholdte,
 at gulvene ikke har været nyistandsatte ved indflytningen,
 at udlejeren ved at udskiftegulvtæpper/vinyl dermed opnår nyt for gammelt,
 at henset til det ovenfor anførte, til indholdet af lejers fejl- og mangelliste samt lejelovens § 98, stk. 1, skønner nævnet,
 at udlejeren kan kræve en andel af udgiften til istandsættelse af gulve, og at denne andel passende kan ansættes til 50% af den samlede udgift, dvs. 6.562,50 kr.
 Kilde: Huslejenævnet i Odense Kommune, sagsnummer 16-312
 UDLEJER HAVDE UBERETTIGET TILMELDT LEJEREN DIREKTE HOS FORSYNINGSSELSKABET
 Det fremgår af sagen, at udlejeren pr. 1. oktober 2015 har tilmeldt lejeren direkte hos forsyningsselskabet således, at lejeren udover huslejen skal betale for renovation.
 Lejerforening Fyn har gjort gældende, at der ikke i lejelovgivningen er hjemmel til, at lejeren kan forpligtes til at betale for renovation ved siden af huslejen.
 Udlejeren har gjort gældende, at der er tale om boliger med egen selvstændig renovationsspand, og hvor det er muligt at tilmelde den enkelte lejer hos leverandøren. Udlejeren ser det som en fordel, idet lejerne dermed selv kan bestemme størrelsen på deres renovationsspand, og udlejeren mener derfor ikke, at lejerne er stillet ringere. Udlejeren har i øvrigt i seneste driftsbudget pr. 1. januar 2015 ikke medregnet udgift til renovation.
 Nævnet har med henvisning til lejelovens § 106, stk. 1, nr. 1, vedtaget, at udlejeren ikke har været berettiget til at forpligte lejeren til at betale for renovation direkte til forsyningsselskabet. Udlejeren skal som følge heraf afmelde lejeren hos forsyningsselskabet.
 Lejeren har således krav på tilbagebetaling af de beløb, som lejeren har betalt til renovation. Lejerens tilbagebetalingskrav forrentes i henhold til § 17, stk. 3 i boligreguleringsloven.
 Lejerens tilgodehavende i henhold til nævnets afgørelse skal betales inden 6 uger.
 at det ikke i lejekontrakten er aftalt, at lejeren skal betale for renovation direkte til forsyningsselskabet,
 at udlejeren, trods nævnets opfordring hertil, ikke har ført bevis for, at parterne har indgået aftale om, at lejeren skal betale for renovation direkte til forsyningsselskabet,
 at der ikke i lejelovgivningen er hjemmel til at pålægge lejeren at betale for renovation ved siden af huslejen, at udgifter til renovation dermed skal være indeholdt i huslejen.
 Det fremgår af sagen, at lejeren har betalt til ”Fællesudgifter” ved siden af huslejen. ”Fællesudgifter” omfatter antennekontingent, renovation, havecontainere og fælles lys på området.
 Nævnet har med henvisning til lejelovens § 106, stk. 1, nr. 1, vedtaget, at udlejeren ikke har været berettiget til at opkræve for fællesudgifter ved siden af lejen. Lejeren


text:
har således krav på tilbagebetaling fra 2. september 2013 og indtil 1. december 2015.
 Nævnet har endvidere vedtaget, at udlejeren ikke har været berettiget til at forpligte lejeren til at betale for renovation direkte til forsyningsselskabet. Udlejeren skal som følge heraf afmelde lejeren hos forsyningsselskabet. Lejeren har således krav på tilbagebetaling af de beløb, som lejeren har betalt til renovation. Lejerens tilbagebetalingskrav forrentes i henhold til § 17, stk. 3 i boligreguleringsloven.
 Nævnet har lagt til grund,at der ikke er hjemmel i lejelovgivningen til at opkræve særskilt betaling for antennekontingent, renovation, havecontainere og fælles lys, at disse udgifter dermed anses som værende indeholdt i lejenat lejeren har krav på tilbagebetaling fra 2. september 2013 jf. forældelseslovens regler, og frem til 1. december 2015, hvor opkrævning af fællesudgifter er bortfaldet.
 Nævnet har lagt til grundat der ikke i lejelovgivningen er hjemmel til at pålægge lejeren at betale for renovation ved siden af huslejen,at det er nævnets opfattelse, at selvom der er tale om et direkte kundeforhold mellem lejeren og forsyningsvirksomheden, kan betaling af renovation ved siden af lejen ikke pålægges lejeren,at udgifter til renovation dermed skal være indeholdt i huslejen.
 Kilde: Huslejenævnet i Odense - sag 16-285
 DEN ENDELIGE AFGØRELSE IKKE FREMSENDT TIL LEJEREN UDEN UNØDIG FORSINKELSE
 Lejeren har indbragt en sag om uenighed om betaling for istandsættelse i forbindelse med lejerens fraflytning af ovennævnte lejemål.
 Udlejeren er CIVICA.
 Lejeren er fraflyttet den 8. august 2015, hvor der samtidig blev afholdt fraflytningssyn, og hvor lejeren fik udleveret synsrapporten, som samtidig udgjorde den foreløbige flytteopgørelse. Den endelige flytteopgørelse er sendt til lejeren den 7. oktober 2015, og den sidste faktura vedrørende istandsættelsen er dateret 28. august 2015
 Udlejeren har begrundet den sene fremsendelse med, at den endelige flytteafregning først kunne sendes til lejeren efter udløbet af frigørelsesdatoen eller ved genudlejning af boligen. Lejeren har opsagt boligen pr. 8. juli 2015, hvorefter frigørelsesdatoen er den 1. november 2015.
 Nævnet har blandt andet lagt til grund,
 at den endelige opgørelse er sendt til lejer den 7. oktober 2015, og den sidste faktura vedrørende istandsættelsen er dateret den 26. august 2015,
 at der ikke er hjemmel til at lade den endelige flytteopgørelse afvente udlejerens øvrige krav imod lejeren, herunder lejerestance m.v.,
 at den endelige opgørelse er fremsendt til lejeren ca. 6 uger efter den sidste faktura, og kan således i henhold til retspraksis ikke anses for at være fremsendt uden unødig forsinkelse,
 at udlejerens krav imod lejeren dermed er bortfaldet jf. vedligeholdelsesbekendtgørelsens § 17, stk. 1.
 Kilde: Beboerklagenævnet i Odense Kommune - sagsnummer 16-012
 UGYLDIGHEDSVIRKNING AF MANGLENDE ORIENTERING AF LEJERNE FORUD FOR FØRSTE UDLEJNING KUNNE IKKE UDSTRÆKKES TIL EFTERFØLGENDE UDLEJNINGER
 Begge sager angik, om en udlejers manglende orientering af lejerne i ejendommen forud for første udlejning af et lejemål i en ejendom, hvor lejen blev fastsat efter boligreguleringslovens § 5, stk. 2, alene kunne medføre, at lejefastsættelsen efter § 5, stk. 2, ved den første udlejning var ugyldig, eller om den manglende orientering også kunne medføre, at lejefastsættelsen ved efterfølgende udlejninger var ugyldig.
 Højesterets flertal


text:
fastslog, at ugyldighedsvirkningen af, at udlejerne ikke havde opfyldt deres orienteringspligt forud for den første udlejning med lejefastsættelse efter § 5, stk. 2, ikke kunne udstrækkes til også at omfatte lejefastsættelsen ved efterfølgende udlejninger af de pågældende lejemål. Højesterets flertal gav derfor udlejerne medhold.
 Højesterets flertal lagde vægt på, at udlejerne ellers ville miste adgangen til at fastsætte lejen efter § 5, stk. 2, hvis udlejerne ikke til enhver tid kunne bevise, at der var sket orientering efter § 5, stk. 4, forud for indgåelsen af dette lejemål eller et tidligere lejemål – måske adskillige år tilbage og måske før mellemliggende ejerskifte af ejendommen.
 Højesterets flertal lagde desuden vægt på, at beboerne ikke var afskåret fra til enhver tid at bringe en sag om udlejers manglende opfyldelse af sin vedligeholdelsespligt for huslejenævnet.
 Højesterets mindretal fandt, at bestemmelsen skulle forstås således, at lejen ikke gyldigt kunne fastsættes efter § 5, stk. 2, før udlejerne har opfyldt deres orienteringspligt.
 Dom Højesteret afsagt den 21. september 2016 i sag271/2015 og 278/2015
 AFTALE OM AT TILLÆGGEL LEJEN PBS-GEBYR VAR I STRID MED LEJELOVGIVNINGEN
 Ifølge en lejekontrakt for et lejemål omfattet af boligreguleringslovens kapitel II om huslejeregulering for beboelseslejligheder (omkostningsbestemt leje) skulle lejen betales på udlejers konto via PBS, og udgiften til PBS skulle tillægges lejen. Sagen angik, om aftalen var i strid med ufravigelige bestemmelser i lejelovgivningen.
 Højesteret fastslog, at udlejers udgifter til PBS-ordningen er sædvanlige og rimelige driftsudgifter til administration, jf. boligreguleringslovens § 8. Med henvisning til Højesterets dom gengivet i UfR 2009.2497 H fastslog Højesteret endvidere, at lejelovgivningen indeholder ufravigelige regler om fastsættelse og regulering af lejen, der ikke åbner adgang til som tillæg til lejebetalingen at lade lejeren dække sådanne driftsudgifter for udlejer ved refusion. En adgang for udlejeren til at udskille dele af lejen til særskilt betaling ved refusion kræver derfor lovhjemmel. Da der ikke var lovhjemmel for særskilt refusion af udlejers udgifter til PBS-gebyrer, blev lejer frifundet.
 Højesteret sag 187/2015 - dom afsagt den 29. juni 2016
 Denne sag omhandler alene spørgsmålet om hvorvidt lejer skal betale særskilt for forbrug i form af el, varme og vand.
 Nævnet har behandlet sagen i medfør af lejelovens § 106 nr. 7 og truffet følgende
 Nævnet har vedtaget:
 At varme, vand og el leveres af udlejer
 At udlejer har krav på at få refunderet sine udgifter til levering af el, vand og varme, jfM lejelovens 5 36
 At udlejer skal udarbejde forbrugsregnskaber i overensstemmelse med reglerne i kapitel VII i lejeloven
 Lejemålet blev påbegyndt den 1. januar 2015.
 Af kontraktens S 5 fremgår at udlejer leverer varme og varmt vand, vand på baggrund af individuel måler og el.
 Det fremgår af kontraktens 5 11 at udlejer ikke udarbejder forbrugsregnskaber, idet lejer selv afregner med forbrugsselskaberne.
 Parterne er uenige om hvorvidt lejer er forpligtet til at betale direkte til forsyningsselskaberne, hvorvidt lejer har krav på forbrugsregnskab fra udlejer og hvorvidt udgifter til forbrug er indeholdt i den opkrævede lejebetaling.
 Nævnet finder, at udlejer bærer risikoen for den usikkerhed der er i kontrakten på


text:
grund af at S 5 ikke stemmer overens med 5 11.
 Nævnet finder således at varme, vand og el leveres af udlejer.
 Lejer er ikke forpligtet til at afregne direkte til forsyningsselskaberne.
 Det følger af lejelovens 5 36 at når en udlejer leverer varme, vand og el så kan udgifterne hertil kræves refunderet af lejer.
 Udgiften til forbrug er således ikke indeholdt i lejen.
 Udlejer kan medtage udgiften til spildevand i vandregnskabet for den pågældende regnskabsperiode.
 Det fremgår endvidere af lejelovens kapitel VII om betaling for temperaturregulering, vand og el at såfremt en udlejer ikke udarbejder et egentligt regnskab, der opfylder kapitlets formelle regler og er afgivet indenfor fristen, da mister udlejer sin ret til at kræve tillægsbetaling af lejeren.
 Det er aftalt at regnskabsåret for forbrug løber fra 1. januar til 1. januar.
 Udlejer kan således stadig rettidigt udarbejde regnskaber i henhold til Lejelovens kapitel VII.
 Kilde: Huslejenævnet i Middelfart afgørelse i sagsnummer 2016-000208-23 i ejendommen Østergade 20
 DER VAR IKKE BLEVET AFHOLDT FLYTTESYN EFTER DE NYE REGLER
 Lejerne har indbragt sagen, fordi lejerne ikke kan anerkende udlejerens krav om betaling for omkodning af lås, maling af lejligheden og lukning af huller.
 Det fremgår af sagen, at lejerne opsagde lejemålet ved brev af 29. september 2015 med fraflytning pr. 1. januar 2016. Der har ikke været afholdt fraflytningssyn, idet udlejeren har henvist til, at dette ikke er aftalt i lejekontrakten.
 Nævnet har i medfør af lejelovens § 106, stk. 1, nr. 4, vedtaget at fastslå, at lejerne har krav på tilbagebetaling af det fulde depositum.
 Lejernes krav på tilbagebetaling skal ske inden 6 uger fra udlejer har modtaget afgørelsen.
 at det følger af lejekontraktens § 7 om lejemålets stand ved ind- og fraflytning, at lejemålet ved lejeforholdets ophør ikke skal afleveres nyistandsat,
 at udlejeren ikke har gjort misligholdelse gældende,
 at lejerne allerede af denne grund ikke kan pålægges at betale for istandsættelse af lejemålet, og
 at lejerne dermed har krav på at få tilbagebetalt det fulde depositum.
 Nævnet yderligere lagt til grund,
 at det følger af lejelovens § 98, stk. 3, at udlejeren skal indkalde lejeren til syn senest 2 uger efter, at udlejeren er blevet bekendt med, at lejeren er flyttet,
 at lejeren skal indkaldes skriftligt til synet med mindst 1 uges varsel,
 at udlejer ikke har indkaldt lejerne til syn i overensstemmelse med lejelovens § 98, stk. 3,
 at udlejerens krav om istandsættelse dermed er bortfaldet jf. lejelovens § 98, stk. 5.
 Kilde: Huslejenævnet i Odense afgørelse i sagsnummer 16-047 i ejendommen Damhusvej 88, 5000 Odense C
 LEJERS EGENISTANDSÆTTELSE VED FRAFLYTNING
 (Da nedenstående princip kan være i strid med den indgåede lejeaftale kan du som medlem Lejerforening Fyn få yderlige oplysninger om hvordan du kan gribe sagen an.)
 Nævnet har lagt til grund, at tvisten drejer sig om, hvorvidt lejerne skal betale for udlejerens krav om maling af lejemålet og lakering af gulve.
 Lejerne har selv foretaget istandsættelse af lejemålet, herunder maling samt slibning og lakering af gulve. Lejerne har til udlejeren fremlagt fakturaer som dokumentation herfor.


text:
Beløbene har været dækket til, således at udlejeren ikke har kunnet se beløbenes størrelse.
 Disse fakturaer anser udlejeren dermed som ”fup-fakturaer”, og kan derfor ikke godkende fakturaerne som dokumentation for istandsættelsen.
 På denne baggrund kunne udlejeren ikke anerkende lejernes istandsættelse, og har derfor udført maleristandsættelse af lejemålet.
 Udlejeren har herudover henvist til, at det i lejekontrakten er aftalt, at istandsættelse ved fraflytning udføres af udlejeren for lejernes regning.
 Nævnet har i medfør af § 21 i boligreguleringsloven vedtaget at fastslå, at lejerne ikke kan pålægges at betale for maling og lakering af gulve i forbindelse med fraflytningen.
 Lejers eventuelle krav på tilbagebetaling skal ske inden 6 uger fra udlejer har modtaget afgørelsen.
 Vedrørende istandsættelse:
 at udlejeren ved fraflytningssynet ikke har gjort gældende, at lejernes istandsættelse ikke er udført korrekt,
 at det fremgår implicit af udlejerens korrespondance, at der ikke er konstateret mangler ved lejernes udførelse af istandsættelsen, men at udlejerens krav alene er baseret på den manglende prissætning på de af lejerne fremlagte fakturaer.
 Kilde: Huslejenævnet i Odense uddrag af afgørelse i sagsnummer 14-001 i ejendommen Hans Tausens Gade 8, 5000 Odense C


text:
Tekniske problemer i Højesteret - AirHelp
 Tekniske problemer i Højesteret
 Skrevet af Ada Kozłowska | Sidst opdateret den februar 4, 2015
 Forsinkede flypassagerer strander i det danske retssystem
 ‘Tekniske problemer’ er dén undskyldning flyselskaberne oftest bruger for at undgå, at skulle betale kompensation til forsinkede flypassagerer. Det viser AirHelps database, der omfatter mange tusinde sager.
 Flere prominente retssager i Europa har allerede afgjort sagen om tekniske problemer, eksempelvis Wallentin-Hermann sagen hos EU-domstolen og Huzar vs Jet2.com hos den engelske appelret.
 Det samme i Danmark. Således har de danske domstole siden de første byretssager i 2013 til Østre Landsrets afgørelse i 2014 afgjort sagerne som i resten af Europa.
 Alle retssagerne har taget passagernes forsvar ifølge EU-loven EC 261/2004.
 Men nu har flyselskaberne presset ’tekniske problemer’ for den danske Højesteret, hvilket giver to store problemer for alle flypassagerer.
 Det første problem er risikoen for, at Højesteret træffer en afgørelse, som går i mod flypassagererne og resten af Europa. Hvis Højesteret accepterer, at ’tekniske problemer ’ er det samme som ekstraordinære omstændigheder, tillader Højesteret at flyselskaberne ikke længere skal udbetale kompensation til langt de fleste forsinkede flypassagerer.
 Det andet problem er også alvorligt. For indtil Højesteret har afgjort sagen, vil alle sager, som omhandler tekniske problemer, skulle vente til Højesterets sidste ord. Dette betyder at over 1.000 passagerer skal vente flere måneder, måske op til 5 år, før de kan få deres kompensation, selvom deres sag allerede er i retten. Dertil kommer løbende nye sager om tekniske problemer, som nu bare vil gøre bunken endnu større. De nye forsinkede passagerer kan blive tvunget til at betale retsafgift på kr. 500 for at undgå forældelse af deres krav efter 3 år.
 Så resultat af flyselskabernes manøvre bliver, at de flere tusinde berettigede passagerer, der var strandet i en lufthavn, nu er strandet i danske retssystem.


text:
Skat.dk: Selskabs gaver til fond
 14 Jan 2013 08:39
 18 Dec 2012 08:58
 12-0168079
 Skatterådet svarer bekræftende på, at gaver fra A A/S til Fonden B ikke vil kunne blive betragtet som maskeret udlodning og dermed skattepligtigt for Person x som aktionær i A A/S, hvorfor svaret på det stillede spørgsmål som anmodet er "nej". Ligeledes svarer Skatterådet, at gaver fra A A/S til Fonden B ikke vil kunne blive betragtet som maskeret udlodning og dermed skattepligtigt for Boet efter Person x som aktionær i A A/S.
 Den juridiske vejledning, 2012-2, afsnit C.B.3.
 Vil gaver fra A A/S til Fonden B kunne blive betragtet som maskeret udlodning og dermed skattepligtigt for Person x som aktionær i A A/S?
 Vil gaver fra A A/S til Fonden B kunne blive betragtet som maskeret udlodning og dermed skattepligtigt for Boet efter Person x som aktionær i A A/S?
 Person x og hendes nu afdøde ægtefælle Person y stiftede den 1. december 2005 fonden B.
 Fonden er stiftet med en grundkapital på kr. 1 mio. Det var oprindeligt intentionen, at fondens grundkapital skulle forøges ved arv efter Person y og/eller Person x. Person x overvejer dog samtidig i levende live at yde gaver personligt. Endvidere overvejer et flertal i bestyrelsen i A A/S at yde gaver fra selskabet til fonden. Man forestiller sig endvidere, at bestyrelsen, efter Person x måtte være afgået ved døden, træffer beslutning om, at selskabet skal yde gaver til fonden.
 Person x ejer 100 % af kapitalen i A A/S.
 Skatterådet har tidligere givet bindende svar til fonden. I det bindende svar bekræfter Skatterådet, at gaver fra Person x personligt eller fra A A/S ikke vil være skattepligtige for fonden, når gaverne tillægges fondens grundkapital.
 Der er ved nærværende anmodning om bindende svar fremlagt fondens gældende vedtægter.
 Spørgers repræsentant har anført, at fonden efter repræsentantens opfattelse har almenvelgørende og almennyttige formål, jf. nedenstående, hvilket bevirker, at fonden ikke er skattepligtig af gaverne.
 Ved uddeling af fondens overskud efter henlæggelser skal fondsbestyrelsen påse, at der foretages uddelinger til ét eller flere af følgende formål:
 Støtte til socialt dårligt stillede elever på eller udgået fra Det Kgl. Vajsenhus.
 Støtte til uforskyldt socialt dårlige stillede danske statsborgere, der er bosiddende i Danmark, herunder støtte (ved ydelse af lån) til videregående uddannelser ved danske eller udenlandske universiteter, handelshøjskoler, tekniske højskoler og andre videregående uddannelser samt til forskningsprojekter i tilknytning hertil i ind- og/eller udland.
 Støtte til lunge- og hjertepatienter samt diabetesramte, lunge-, hjerte- og diabetesforskning samt lægevidenskabelig eller anden form for videnskabelig forskning i afhjælpning af lunge-, hjerte- og diabetessygdomme.
 Støtte af og til forskning i dyrevelfærd samt til personer eller organisationer, der bekæmper mishandling eller vanrøgt af dyr og støtte til formål, der efter bestyrelsens skøn støtter indplacering af husdyr (kæledyr), der (midlertidigt) er anbringelige samt støtte til delvis betaling af ubemidlede ældre personers dyrlægeregning.
 Støtte til personer, der ved en aktiv indsats og uden hensyntagen til risiko for eget liv eller førlighed søger at afværge eller faktisk afværger ulykker.
 Støtte til organisationer,


text:
der som formål har et eller flere af de formål, der er nævnt i nærværende vedtægt, dog ikke foreningen Dyrenes Beskyttelse.
 Som det fremgår, har fonden en meget bred formålsbestemmelse. Fonden definerer sit formål som almennyttigt. Der indgår imidlertid tillige en række sociale elementer i formålsbestemmelsen. Efter repræsentantens opfattelse er formålsbestemmelsen derfor todelt og indeholder således både almennyttige og almenvelgørende elementer.
 Repræsentanten har anført, at det fremgår af selskabslovens § 195:
 "Generalforsamlingen kan beslutte, at der af kapitalselskabets midler ydes gaver til almennyttige eller dermed ligestillede formål, for så vidt det under hensyntagen til hensigten med gaven, selskabets økonomiske stilling og omstændighederne i øvrigt må anses for rimeligt. Til de i 1. pkt. nævnte formål kan det centrale ledelsesorgan anvende beløb, som i forhold til selskabets økonomiske stilling, er af ringe betydning."
 Efter bestemmelsen kan et selskab således yde gaver til bl.a. almennyttige formål, såfremt det under hensyntagen til selskabets økonomiske stilling og omstændighederne i øvrigt må anses for rimeligt.
 Af Ligningsvejledningen, afsnit S.F.2.1.11 fremgår det:
 Repræsentanten vil i det følgende redegøre for offentliggjort retspraksis, der belyser, i hvilke tilfælde en beskatning af hovedaktionæren kan komme på tale. Redegørelsen er inddelt i følgende tre typetilfælde:
 Fonden har et almennyttigt og almenvelgørende formål. Fonden er imidlertid endnu ikke godkendt af skattemyndighederne, jf. ligningslovens § 8A, stk. 2 og § 12, stk. 3. Der er indsendt ansøgning om godkendelse efter ligningslovens § 8A og § 12.
 Fonden falder derfor p.t. inden for typetilfælde nr. 3. For at skabe et indgående overblik over retspraksis på området har repræsentanten imidlertid fundet det relevant tillige at redegøre for de to andre typetilfælde.
 1. Gaver til en fond mv. der ikke har et almennyttigt eller almenvelgørende formål:
 En meget central afgørelse på området er den såkaldte SIF-dom. Afgørelsen er optrykt i TfS 1999.728 H. I sagen var Orla Madsen eneanpartshaver i OM Consultancy ApS. I 1992 ydede anpartsselskabet en sponsorgave på kr. 700.000 til SIF Support A/S. SIF Support A/S havde til formål at drive professionel fodbold. På tidspunktet for gaveydelsen var Orla Madsen tillige medlem af bestyrelsen i SIF Support A/S. Han ejede desuden en mindre aktiepost i selskabet. Initiativet til gaveydelsen blev taget af Orla Madsen personligt. Landsretten fandt, at gaven var blevet ydet i kraft af skatteyderens stilling som eneanpartshaver og for at tilgodese hans personlige interesser. Gaven udløste derfor maskeret udlodningsbeskatning.
 Ydelsen af de kr. 700.000 havde ingen tilknytning til OM Consultancy ApS ́ erhvervsmæssige virksomhed, men var alene begrundet i eneanpartshaveren Orla Madsens ideelle interesse i den virksomhed, som udøves at SIF Support A/S, hvor han var ulønnet direktør og bestyrelsesmedlem.
 På denne baggrund tiltrådte Højesteret, at gavebeløbet måtte anses som en skattepligtig udlodning fra OM Consultancy ApS til Orla Madsen, jf. ligningslovens 16 A, stk. 1.
 2. Gaver til en fond mv. der er godkendt efter ligningslovens § 8A, stk. 2 eller 12, stk. 3:
 Almennyttige og almenvelgørende fonde mv. kan under visse betingelser opnå godkendelse efter ligningslovens § 8A, stk. 2 og 12, stk. 3. En godkendelse efter ligningslovens


text:
§ 8 A bevirker, at gavegiver ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst kan fradrage gavebeløb, som overstiger kr. 500. Fradraget er dog maksimeret til kr. 14.500 (2012).
 Efter ligningslovens § 12 er udgifter til løbende gaveydelser, som er ensidigt påtaget over for foreninger, stiftelser, institutioner mv. eller religiøse samfund, som er godkendt af skatteministeren, fradragsberettigede ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst. Der gælder visse begrænsninger i fradragsretten. Fradrag indrømmes kun for årlige ydelser, der ikke overstiger 15 % af yderens personlige indkomst med tillæg af positiv kapitalindkomst. For selskaber indrømmes fradrag kun for årlige ydelser, der ikke overstiger 15 % af selskabsindkomsten. Årlige ydelser, der ikke overstiger kr. 15.000, kan dog til enhver tid fradrages fuldt ud.
 "Efter ligningslovens § 12, stk. 2, tilkommer der udtrykkeligt også selskaber fradragsret for løbende ydelser i henhold til en forpligtelse, som er påtaget over for foreninger, stiftelser, institutioner, religiøse samfund m.v., der er godkendt efter § 12, stk. 3. At det er en hovedaktionærs eller hovedanpartshavers ideelle interesse for en af de omhandlede foreninger m.v., der har ført til, at et selskab har påtaget sig en løbende forpligtelse, kan ikke bevirke, at der med støtte i et almindeligt princip om maskeret udbytte gøres undtagelse fra fradragsretten (repræsentantens fremhævelse). Der er ikke i forarbejderne til lovændringen i 1986 tilstrækkelige holdepunkter for et andet resultat."
 I TfS 2009.162 H findes en meget klar afgørelse vedrørende en forening, der var godkendt, jf. ligningslovens § 8A, stk. 2. James Jackson ejede samtlige anparter i Green Venture ApS. Anpartsselskabet havde ydet en gave på kr. 100.000 til foreningen Shri Ram Chandra Mission. Foreningen havde et almennyttigt formål og var godkendt efter ligningslovens § 8A, stk. 2.
 Under sagen kom det frem, at James Jackson havde skrevet en bog, der omhandler hans personlige søgen efter spiritualitetsoplevelser. Som led i bogens tilblivelse havde han besøgt Shri Ram Chandra Missionen og andre bevægelser. Han var ikke selv medlem af foreningen, men det var hans opfattelse, at foreningen udførte et godt arbejde. Hans hustru var meget aktiv i foreningen. Hun var udnævnt som ?præceptor". I Danmark havde foreningen ca. 500 medlemmer. Heraf var ca. 30 medlemmer udnævnt til ?præceptor". Østre Landsret fandt, at selskabet var berettiget til et fradrag på kr. 5.500 (dagældende beløbsgrænse), jf. ligningslovens § 8 A, stk. 1. Det resterende gavebeløb på kr. 94.500 blev kvalificeret som maskeret udbytte for James Jackson. Efter Landsrettens opfattelse var udbetalingen til foreningen sket for at tilgodese eneanpartshaverens personlige interesser. Højesteret var ikke enig heri. I præmisserne anfører Højesteret:
 "Green Venture ApS uddelte i indkomståret 2000 en gave på kr. 100.000 til Shri Ram Chandra Mission. Denne forening er godkendt efter ligningslovens § 8 A, stk. 2, til at modtage fradragsberettigede gaver, og skattemyndighederne har dermed anerkendt, at foreningens midler anvendes i almennyttigt øjemed til fordel for en større kreds af personer. Gaver, som gives til en sådan almennyttig forening, må som udgangspunkt forventes at blive ydet ud fra en ideel interesse i at fremme foreningens formål (repræsentantens fremhævelse).
 Det er ikke godtgjort,


text:
at den gave, som James Thomas Ross Jackson som eneanpartshaver lod sit selskab yde Shri Ram Chandra Mission, blev givet i strid med de selskabsretlige regler, eller at gaven blev ydet for direkte eller indirekte at tilgodese andre interesser end hans ideelle interesse i at fremme foreningens almennyttige formål. Dette gælder, selv om hans hustru var medlem af foreningen og virkede som såkaldt ?præceptor" til fremme af foreningens aktiviteter.
 Højesteret finder det på denne baggrund ikke godtgjort, at James Thomas Ross Jackson havde en sådan direkte eller indirekte økonomisk eller personlig interesse i at begunstige foreningen (repræsentantens fremhævelse), at gaven kan anses for ydet af ham personligt med den virkning, at der foreligger en maskeret udlodning, som er skattepligtig efter ligningslovens § 16 A. Højesteret tager derfor hans påstand til følge."
 Som sagen er oplyst, var James Jacksons ægtefælle ledende medlem af foreningen. James Jackson havde opsøgt foreningen i forbindelse med tilblivelsen af bogen om sin personlige søgen efter spiritualitetsoplevelser, og det blev under sagen oplyst, at han delte foreningens synspunkter. Højesteret fandt desuagtet, at han alene havde en ideel interesse i gaveydelsen. Efter repræsentantens opfattelse var det for Højesteret udslagsgivende, at foreningen var godkendt af skattemyndighederne efter ligningslovens § 8A, stk. 2. Havde foreningen således ikke været godkendt, ville Højesteret formentlig have truffet en anden afgørelse.
 Med henvisning til TfS 1995.454 H, TfS 1995.455 H og TfS 2009.162 H vil det ved vurderingen af, hvorvidt en hovedaktionær skal beskattes af maskeret udbytte, være udslagsgivende, hvorvidt gavemodtager er godkendt af skattemyndighederne, jf. ligningslovens § 8A, stk. 2 eller § 12, stk. 3. En godkendelse vil efter repræsentantens opfattelse have den virkning, at en gave ikke kan anses for ydet med henblik på at fremme en personlig interesse hos hovedaktionæren - men derimod alene med henblik på at fremme en ideel interesse, hvorfor en maskeret udlodningsbeskatning ikke kan komme på tale.
 3. Gaver til en fond mv. der har et almennyttigt eller almenvelgørende formål, men som ikke er godkendt, jf. ligningslovens § 8A eller § 12, stk. 3:
 Som det fremgår, er fonden endnu ikke godkendt efter ligningslovens § 8A, stk. 2 eller § 12, stk. 3. Det er en grundlæggende betingelse for en godkendelse, at fonden mv. har et almennyttigt eller almenvelgørende formål.
 Et formål anses for almennyttigt, når det ud fra en i befolkningen almindeligt fremherskende opfattelse kan anses for nyttigt, og når det kommer en vis videre kreds til gode. Blandt almennyttige formål kan nævnes sociale, kunstneriske og andre kulturelle formål, miljømæssige, videnskabelige - herunder forskningsmæssige og sygdomsbekæmpende - humanitære, undervisningsmæssige, religiøse eller nationale formål, jf. nærmere Ligningsvejledningen afsnit A.F.5.2.
 Et formål betragtes som almenvelgørende, når der ydes støtte til en videre kreds af personer, som er i økonomisk trang eller har vanskelige økonomiske kår, jf. nærmere Ligningsvejledningen afsnit A.F.4.4.3.
 1. Midlerne anvendes til fordel for en kreds at personer, der ikke geografisk eller på anden måde er begrænset til et befolkningsunderlag på under 40.000.
 2. Antallet af gavegivere i EU/EØS overstiger 100 i gennemsnit om året over


text:
en 3-årig periode.
 3. Den årlige bruttoindtægt eller formuen (egenkapitalen) overstiger 150.000 kr.
 I relation til fonden er kravene til befolkningsunderlag samt egenkapital, jf. nr. 1 og 3 opfyldt. Af fondsvedtægterne forudsættes det imidlertid, at den fulde grundkapital skal indskydes af Person x og Person y. Kravene til antallet af gavegivere, jf. nr. 2 er således ikke opfyldt, hvorfor fonden ikke kan godkendes.
 I TfS 2000.874 V var Karsten Skjødt-Jakobsen eneanpartshaver i Handelshuset af 1977 ApS, der drev virksomhed med engrossalg af importeret tøj. I forbindelse med frasalg af driftsaktiviteten blev selskabet bl.a. vederlagt med et gældsbrev på kr. 910.644. Den 21. december 1992 stiftede Handelshuset af 1977 ApS en fond med navnet ?Fonden af 1977".
 Anpartsselskabet overdrog gældsbrevet som en gave til fonden den 21. december 1992. Samme dag trådte selskabet i solvent likvidation. Skattemyndighederne havde anset den overdragne gave som maskeret udbytte for Karsten Skjødt-Jakobsen. Vestre Landsret var ikke enig i det synspunkt. I præmisserne anførte Landsretten:
 "Det fremgår af § 2 i vedtægterne for den gyldigt stiftede fond, at dens formål er at yde støtte til udvikling af dansk design inden for tekstilindustrien, til kunst og kunsthåndværk i form af opkøb eller støtte med kontante beløb, til videreuddannelse i ind- og udland, herunder specielt til studierejser, til personer, som måtte have økonomisk behov for støtte, samt til kulturelle formål i Randers. Fonden må på denne baggrund anses for at være af almennyttig og almenvelgørende karakter (repræsentantens fremhævelse), og anpartsselskabets gave til fonden er derfor som sådan omfattet af § 83 i den dagældende anpartsselskabslov.
 Efter bevisførelsen er det ikke godtgjort, at sagsøgeren havde en sådan direkte eller indirekte økonomisk eller personlig interesse i ydelsen af gaven, at denne skatteretligt kan anses for ydet af ham personligt med den virkning, at der foreligger maskeret udlodning fra Handelshuset af 1977 ApS til sagsøgeren (repræsentantens fremhævelse). Landsretten bemærker herved, at det ved denne afgørelse ikke er tillagt betydning, at selskabet trådte i solvent likvidation samme dag, som gaven blev givet, at gaven udgjorde langt den overvejende del at selskabets aktiver, og at sagsøgeren var eneanpartshaver i selskabet."
 Med henvisning til fondens formålsbestemmelse fastslog Vestre Landsret således, at fonden måtte anses for at have et almennyttigt og almenvelgørende formål. Desuden fandt Landsretten det ikke for godtgjort, at skatteyderen havde en sådan personlig interesse i gaveydelsen, at der forelå maskeret udbytte.
 Efter repræsentanten opfattelse var fondens formålsbestemmelse udslagsgivende for Landsrettens afgørelse. Som det fremgår, havde fonden et bredt defineret formål omfattende støtte til dansk design inden for tekstilindustrien, kunst og kunsthåndværk, uddannelse og studierejser samt kulturen i Randers. Med en så bred formålsbestemmelse kan en hovedaktionær alene anses for at have en ?ideel interesse" i at støtte fonden. For Landsretten blev dette udslagsgivende, hvorfor der ikke var grundlag for at beskatte Karsten Skjødt-Jakobsen af maskeret udbytte.
 Jo mere snævert formålet for en fond er defineret, jo mere taler i retning af, at en hovedaktionær kan have en ?personlig interesse" i at støtte fonden. Til belysning heraf henledes opmærksomheden på de afgørelser, der


text:
er redegjort for ovenfor, herunder særligt TfS 1999.728 H, hvor eneanpartshaveren var bestyrelsesmedlem i SIF Support A/S, og han samtidig ejede en mindre aktiepost i selskabet. Det er således helt utvivlsomt, at han havde en personlig interesse i gaveoverdragelsen.
 I TfS 2009.162 H havde hovedanpartshaveren besøgt Shri Ram Chandra Missionen i forbindelse med tilblivelsen af en bog om sin personlige søgen efter spiritualitetsoplevelser. Han ægtefælle var ledende medlem af foreningen. Selvom han ikke selv var medlem, gav han udtryk for, at han støttede foreningens synspunkter. Efter repræsentantens opfattelse havde hovedanpartshaveren en ?personlig interesse" i at støtte foreningen. For Højesteret var det imidlertid udslagsgivende, at foreningen var godkendt, jf. ligningslovens § 8A, stk. 2, hvorfor der ikke var grundlag for en maskeret udlodningsbeskatning. Det var således selve godkendelsen, der bevirkede, at gaven alene blev anset for ydet i hovedanpartshaverens ?ideelle interesse" i foreningen.
 Det afgørende for SKATs besvarelse af spørgsmålene er, hvorvidt Person x, eller boet efter Person x, kan anses for at have en ?personlig interesse" eller alene en ?ideel interesse" i at lade A A/S yde gaver til fonden.
 Repræsentanten skal henlede SKATs opmærksomhed på fondens formålsbestemmelse. Fonden har til formål at støtte:
 Visse socialt dårligt stillede, herunder med hjælp til en videregående uddannelse, samt støtte til
 Lunge- og hjertepatienter samt diabetesramte
 Fonden har et både almennyttigt og et almenvelgørende formål. Som det fremgår, er fondens formålsbestemmelse meget bredt defineret. Dette er efter repræsentantens opfattelse udslagsgivende. Selvom fonden ikke er godkendt efter ligningslovens § 8A, stk. 2 eller § 12, stk. 3, skal repræsentanten med henvisning til ovenstående retspraksis - herunder særligt TfS 2000.874 V - gøre gældende, at en gave fra det Person x ejede selskab ikke kan anses for ydet under hensyn til Person x ́s ?personlige interesser" i fonden. Derimod har Person x utvivlsomt en ?ideel interesse" i lade selskabet yde gaverne, men efter retspraksis er der ikke grundlag for at udbyttebeskatte hovedaktionæren som følge af en sådan ideel interesse.
 Repræsentanten gør derfor gældende, at SKAT bør besvare de stillede spørgsmål med et ?NEJ".
 Det ønskes afkræftet, at gaver fra A A/S til Fonden B vil kunne blive betragtet som maskeret udlodning og dermed skattepligtigt for Person x som aktionær i A A/S.
 Efter praksis, jf. nedenstående, skal det i relation til de skattemæssige konsekvenser for selskabets aktionærer vurderes om, den modtagne fonds formål er af almenvelgørende eller på anden måde almennyttig karakter, samt om hovedaktionæren har en direkte eller indirekte økonomisk eller personlig interesse i ydelsen af gaven.
 TfS1988.472:
 En skatteyder påtænkte via to af ham beherskede aktieselskaber at give gaver i form af aktier til en fond, som han havde stiftet. Der kunne ikke statueres maskeret udbytte for hovedaktionæren ved overdragelserne, da fondens formål var af almennyttig eller almenvelgørende karakter.
 TfS2000.874 VL:
 SKM2002.211.LR:
 Sagen angik et selskab, som overførte samtlige af sine aktier i et datterselskab til en fond. Ligningsrådet svarende i den konkrete sag, at der var rådets opfattelse, at hovedaktionæren ikke ville blive beskattet af en vederlagsfri overførsel af samtlige aktier i


text:
driftsselskaber fra moderselskabet til en fond, når fondens formål er almenvelgørende/ almennyttigt og når hovedaktionæren måtte antages ikke at have økonomiske eller personlige interesser i overdragelsen af datterselskabet til fonden.
 SKM2005.129.LSR:
 Sagen angik et selskab, som havde ydet gaver til KFUK Reden og Sathya Sai Baba Landsforeningen, som begge var godkendt efter ligningslovens § 8 A. Landsskatteretten fastslog, at selskabet var berettiget til fradrag for gavebeløbende inden for 5.000 kr's grænsen. Beløb ydet ud over denne grænse, ansås vedrørende denne ene af gavemodtagerne for maskeret udlodning til hovedaktionæren, idet beløbene til denne gavemodtager ansås for ydet ud fra hovedaktionærens personlige ideelle interesse.
 SKM2006.189.ØLR:
 Landsretten fandt, at gaverne ikke blev givet som led i selskabets erhvervsmæssige virksomhed. Af Landsrettens begrundelse fremgår, at der er lagt vægt på, at det ikke er godtgjort, at modtagerne var almennyttige eller almenvelgørende foreninger.
 Af dommen, fremgår, at der ved vurderingen er lagt vægt på, at gaverne faldt uden for det område, som efter administrativ praksis er undtaget fra beskatning som maskeret udlodning.
 SKM2007.176.SR:
 Skatterådet bekræftede, at ydelse af gave fra et selskab til en fond var uden skattemæssige konsekvenser for selskabet, aktionærerne og fonden. Selskab X påtænkte inden for de nærmeste år at give op til 200 mio. kr. i gave til Fonden. Gaverne påtænktes givet dels kontant og dels ved at selskabet ville overdrage et af selskabet ejet selskab, Selskab A, som en del af gaven. Selskabet X var registreret som skattepligtig i medfør af selskabsskattelovens § 1, stk. 1, nr. 1. Fonden var stiftet af et tredje selskab, Selskab Z. I henhold til fondens fundats var fondens formål, at: yde støtte - fortrinsvis af økonomisk art - til oprettelse eller drift af aktiviteter, der fremmer menneskers vel i fysisk og psykisk henseende, deres uddannelse og udfoldelse af kunst, yde støtte til kirkeligt og humanitært arbejde, herunder til enkelt personer, som er nødstedte, yde støtte til turistmæssige formål. Ved opløsning af fonden skulle fondens formue uddeles efter bestyrelsens skøn til formål, der var i overensstemmelse med de i vedtægterne nævnte formål.
 SKM2009.29.HR:
 A var eneanpartshaver i et anpartsselskab, S, der i 2000 gav en gave på 100.000 kr. til en missionsforening, M, som af skattemyndighederne var godkendt efter ligningslovens § 8 A, stk. 2, til at modtage fradragsberettigede gaver. A's hustru var medlem af M og virkede som en af nogle særligt udpegede personer (»præceptorer«) til fremme af M's aktiviteter. Højesteret udtalte bl.a., at gaver, som gives til en almennyttig forening, der er godkendt efter ligningslovens § 8 A, som udgangspunkt må forventes at blive ydet ud fra en ideel interesse i at fremme foreningens formål. Det var ikke godtgjort, at den gave, som A som eneanpartshaver lod S yde M, blev givet i strid med de selskabsretlige regler, eller at gaven blev ydet for direkte eller indirekte at tilgodese andre interesser end hans ideelle interesse i at fremme foreningens almennyttige formål. Dette gjaldt, uanset at A's hustru var medlem af M og virkede til fremme af M's aktiviteter. Det var på denne baggrund


text:
ikke godtgjort, at A havde en sådan direkte eller indirekte økonomisk eller personlig interesse i begunstigelsen af foreningen, at gaven kunne anses for ydet af ham personligt med den virkning, at der forelå en skattepligtig maskeret udlodning efter ligningslovens § 16 A.
 På baggrund af ovenstående afgørelser skal det i relation til de skattemæssige konsekvenser for selskabets aktionær, vurderes om:
 Hovedaktionærens har en direkte eller indirekte økonomisk eller personlig interesse i ydelsen af gaven.
 Skatteministeriet bemærker herefter, at fonden ikke er godkendt efter ligningslovens § 8A, stk. 2 eller § 12, stk. 3, og der er efter det af SKAT oplyste heller ikke indsendt ansøgning om godkendelse herom.
 Udfra det i vedtægterne beskrevne formål er det dog Skatteministeriets vurdering, at fondens formål hovedsagelig er af almennyttig og almenvelgørende karakter.
 Af vedtægterne fremgår det videre, at der ikke er tillagt stifterne, bestyrelsen eller selskabets hovedaktionærer samt disses efterkommere særlige rettigheder eller fordele. Det fremgår således af vedtægterne, at legater ikke kan uddeles til støtte til stifterne selv eller til personer, som i øvrigt måtte yde bidrag til fondens formue, og ej heller kan der ydes støtte til sådanne bidragsyderes samlevende eller efterlevende ægtefæller og livsarvinger. Støtte kan heller ikke gives til nuværende eller tidligere bestyrelsesmedlemmer, disses samlevende eller efterlevende partnere, ægtefæller og livsarvinger.
 Det fremgår, at fonden ledes af en bestyrelse på 3-7 medlemmer, samt at stifterne eller disses nærstående ikke kan udgøre fondsbestyrelsens flertal uden fondsmyndighedens samtykke, jf. vedtægternes pkt. 10.6.
 Der er således ikke tillagt fondens stiftere eller selskabet, A A/S, eller dennes hovedaktionær særlige rettigheder.
 Udfra det af spørgers repræsentant oplyste samt på baggrund af ovenstående er det Skatteministeriets vurdering, at gaven ikke ydes som konsekvens af hovedaktionærens direkte eller indirekte økonomiske eller personlige interesse.
 Det er derfor Skatteministeriets opfattelse, at gaver fra A A/S til Fonden B, som udgangspunkt ikke vil udløse personlig beskatning hos hovedaktionæren, Person x, i form af maskeret udlodning / udbytte.
 Opmærksomheden henledes dog på ordlyden af selskabslovens § 195, hvorefter det er bestemt, at generalforsamlingen kan beslutte, at der af kapitalselskabets midler ydes gaver til almennyttige eller dermed ligestillede formål, for så vidt det under hensyntagen til hensigten med gaven, selskabets økonomiske stilling og omstændighederne i øvrigt må anses for rimeligt.
 Skatteministeriet har ved nærværende svar ikke taget stilling til, om der er selskabsretlige forhindringer for at give en i fremtiden påtænkt gave.
 Det ønskes afkræftet, at gaver fra A A/S til Fonden B vil kunne blive betragtet som maskeret udlodning og dermed skattepligtigt for Boet efter Person x som aktionær i A A/S.
 Udfra besvarelsen af spørgsmål 1 finder Skatteministeriet, at gaver fra A A/S til Fonden B som udgangspunkt ikke skal anses for ydet som konsekvens af hovedaktionærens direkte eller indirekte økonomiske eller personlige interesse, hvorfor gaver ydet af A A/S efter Person x ́s død, ikke vil blive anset for skattepligtig som maskeret udlodning / udbytte for Boet efter Person x som aktionær i A A/S.
 Skatteministeriet henviser dog, som ved besvarelsen af spørgsmål 1, til bestemmelsen i selskabslovens


text:
Højesteret – Jens Frederik Hansen
 Udgivet den 11. maj 2016 16. marts 2018
 Den 3. gang guldterning ...om Duegården randt.
 Højesteret har åbnet for, at A/B Duegården går konkurs. En konkurs er egentlig en sørgelig begivenhed, men de konkursramte andelshavere så så lykkelige ud, at de næsten græd. Men det er også en ret bagvendt sag.
 Det er en af de afgørelser, som hviler på en knivsæg. 4-3 stod det!
 Da jeg læste processkrifterne igennem i går, så hæftede jeg mig ganske meget ved, at Nykredits advokat er milevidt bedre til at redegøre for sine synspunkter end andelsboligforeningens. Målt på retorik stod Nykredit til at vinde. Men nu er det allervigtigste i jura jo at kunne læse det, der lige præcis ikke står på papiret. Og det er lykkedes for Højesterets flertal.
 Man kan jo så sige, at det er en del af systemet, at til det formål skal de helst have hjælp af modpartens advokat.
 Hovedargumentet: Ingen insolvens
 Når Nykredit kunne hævde, at Duegården ikke skulle have lov til at gå fallit, så var det, fordi Nykredit har lovet at holde hånden under foreningen i hvert fald indtil 2021. Og hvis man kan betale alle sine regninger de næste 5 år, så er det jo svært at beskrive det som insolvens, da insolvens netop defineres ved, at man ikke kan betale sin regninger.
 Det som Højesterets flertal lagde sin vægt på, var, at rækkevidden af løftet er uklar. Det står faktisk ikke i Nykredits tilbud om bistand, hvor mange penge foreningen skylder Nykredit i 2021! Det svæver også lidt i luften om Nykredit bare forærer foreningen tilskud til driften, eller om man vil forsøge at kradse dem ind igen, hvis økonomien vender.
 Om en tekst er “uklar” eller ej, er ofte en temmeligt subjektiv vurdering, så det er måske ikke så underligt, at Højesteret deler sig på spørgsmålet. Det er lidt en gyser, at de deler sig så ligeligt. Og efter min smag kunne andelshaverne godt have gentaget argumentet mange flere gange.
 Den næste overvejelse bliver så, om Nykredit kan gentage sporten, bare ved at afgive et løfte, der er “klart”. Det spor har Højesteret dog lukket ved en lille sidebemærkning om, at fordi ordningen giver Nykredit indflydelse på driften, så skal den også accepteres af skyldneren. Den slags accepter kommer der næppe mange af.
 Argumentet: Ingen retlig interesse
 Det andet argument fra Nykredits side, at foreningen “mangler retlig interesse” i en konkurs, bruger flertallet ikke ret mange ord på og mindretallet slet ingen. Manglende retlig interesse er et udtryk man anvender, når spørgsmål er så hypotetiske, at en borger ikke kan bede retten tage stilling til det. Men kendelsen må læses sådan, at når foreningen har dårlig økonomi og generalforsamlingen beslutter at kaste håndklædet i ringen, så har man automatisk interesse i, at domstolene tager stilling til en mulig konkurs. Dermed er så ikke sagt, at man bliver erklæret konkurs. Men domstolen vil høre argumenterne for og imod, ikke bare nægte at behandle sagen. På det punkt er


text:
der tale om en ret brutal – men underforstået – afvisning af Nykredit.
 Nu har Nykredit så tabt. Og så er det Nykredits tur til at give bolden op. Det kan man gøre på flere måder. Den mest synlige er, at man forhandler en akkord med foreningen, nedskriver sit tilgodehavende, og så lukker sagen.
 Der er også en anden mulighed. For det mærkelige er, at hele sagen kun opstår på grund af en uhensigtsmæssig lov (andre ville skrive: tåbelige regler!). Hvis andelslejligheder kunne sælges til frie priser, så ville Duegårdens lejligheder sagten kunne sælges til langt mere end den pris de har idag. Det er en udmærket ejendom, centralt beliggende, der er elevator. Det er bestemt ikke dårlige lejligheder.
 Hvis Nykredit vil have sine penge hjem. Og hvis Nordea og Danske Bank også gerne vil komme ud af deres tilsvarende møgsager. Så er der en mulighed: Frie priser på andelslejligheder!
 Det har jeg argumenteret for i næsten 20 år. Men for første gang har jeg fået nogle allierede, som kan flytte borgerlige partier derhen, hvor de burde have været fra starten. Det bliver spændende.
 Udgivet den 21. maj 2014 18. marts 2018
 Andelsboliger i juridisk mareridt.
 Højesteret har afsagt en dom, der rammer 3000 andelsboliger, som fik et kommunalt tilskud i 1920. Nu venter et hav af retssager.
 Den hedder Højesteret. Men det hænder, at dommene ikke er den “højeste ret”. Det er ikke altid dommernes skyld, for deres hænder kan være bundet af loven – eller rettere; Dommerne føler sig bundet af loven.
 Forleden afsagde Højesteret en dom, der bringer hundredvis – måske endog tusindvis – af familier i en klemme, som de aldrig burde være blevet bragt i. Og det uanset de kunne bringes ud af klemmen uden tab for nogen som helst andre.
 En totalt kedsommelig ejendom i Vanløse –
 hvis altså ikke der havde været den retssag!
 Sagen handlede om en banal servitut på en ejendom på Jernbane Allé i Vanløse, hvor der ligger en ganske normal andelsboligforening opført omkring 1920. Det eneste der skiller denne ejendom ud fra de andre huse på vejen er, at denne forening i 1920 fik et tilskud til opførelsen på 20 % af byggesummen. Og til gengæld betingede kommunen sig, at hvis lejlighederne nogen sinde blev solgt dyrere end dengang, så skal kommunen have hele differencen, altså ikke bare 20 % af fortjenesten, men af det hele – hver en krone.
 Hvis en aktionær i et selskab indskød 20 % af kapitalen og til gengæld ville have hele overskuddet i al fremtid, så ville den aldrig gå. Men sådan handlede kommunen altså. Og den går!
 Der er naturligvis flere ejendomme af den slags. I nogle af dem har man husket, at de regler gælder, i andre har man glemt det for årtier siden. I alt rammes små 3.000 boliger.
 Højesteretssagen var om en forening, der havde glemt servitutten en gang for 40 år siden, og hvor priserne derfor var steget mangefold. Men selv om deklarationsteksten ikke stod i hverken det


text:
nuværende eller det forrige tingbogssystem – og derfor skulle findes på landsarkivet – så er den gældende, akkurat som alt der er tinglyst. Og derfor gælder den, selv om den ene part ikke kender den, og endda selv om den berettigede i årtier ikke udøver sin ret. For når noget er tinglyst, så skal man bare kende det.
 Man kunne måske nok have reddet sig ud af det, netop fordi kommunen ikke har sørget for at føre et opsyn, som den rent faktisk havde en vis pligt til.
 Man kunne vel også argumentere med, at langt den største del af prisstigningerne siden 1920 trods alt skyldes inflation, så der skulle ske en regulering af priserne af den grund. Lidt mere søgt er vel, at udhulingen af værdierne på langt sigt udgør en ekspropriation. Som en lille trøst kan forbedringers oprindelige pris dog tillægges. Et nyt tag er bare ikke forbedring, men vedligehold.
 Nu gælder servitutten, og så må man overveje dens konsekvenser. Og det er mange. En masse familier har købt deres lejlighed til en “overpris”.
 En tidligere landsretsdom har fastslået, at de ikke kan rejse krav om tilbagebetaling over for deres sælgere og ej heller over for foreningernes revisor. Årsagen er, at man sådan set godt må sælge til overpris. Det er bare kommunen, der skal have pengene. Så køberne skal ikke have noget tilbage.
 Kommunen har i et antal tilfælde rejst krav mod de pågældende sælgere. I tillæg til at de nuværende beboere vil få deres økonomi ødelagt, indebærer det, at yderligere familier vil kunne blive mødt med invaliderende krav.
 En del af de krav vil dog være forældede. I nogle tilfælde har foreningerne ikke villet udlevere navne på sælgerne. Det kan have sine fordele, men det kan også forlænge forældelsesfristen, og det bringer foreningerne i risiko for erstatningskrav.
 Et af de naturlige spørgsmål må være, om de lejligheder, der har været solgt til overpris, kan gensælges til den samme pris. Hvis en lejlighed en gang er blevet “frikøbt”, så må det vel gælde i al fremtid. Og at kommunen har sløset med at inddrive sine tilgodehavender, skal vel ikke komme beboerne til skade.
 Men vil det så også gælde fremtidige prisstigninger. Vi ved det ikke. Retssagerne kan blive talløse.
 Der er faktisk en simpel løsning på problemerne. Tilsvarende tilskud blev givet til parcelhuse. Og i 1964 fik de lov til at løskøbe sig mod tilbagebetaling samt et mindre tillæg på 25%. De skulle end ikke “købe” 20 % af huset.
 For andelsforeningerne fastslår loven, at ministeren kan fastsætte frikøbsbestemmelser. Så det kan boligminister Carsten Hansen. Og den, der har evnen, har også pligten. Men vil han?
 En fair løsning ville være, at foreningerne fik lov til at betale 20 % af nutidsværdien af huset, måske med et mindre tillæg. Det ville give penge i kommunernes kasser, det ville frelse talrige familier, og det ville ikke skade nogen. Hvad venter ministeren dog på?
 Oprindeligt bragt som kronik i Børsen d. 21. maj 2014


text:
Skat.dk: Hovedanpartshaver - udlodning - skatteproces - procespart - anbringender
 04 Sep 2007 08:26
 17 Aug 2007 10:27
 SKM2007.600.ØLR
 3. afdeling, B-601-05, B-602-05 og B-603-05
 Skatteyderen var anpartshaver i et selskab, hvor han ejede ca. 54 % af anpartskapitalen, og hvor hans mor ejede ca. 25 % af anpartskapitalen. Tilsammen rådede sagsøgeren sammen med sin mor over 60 % af stemmerettighederne i selskabet. Skatteyderens mor havde mulighed for at vælge alle medlemmer af direktionen, og skatteyderen var formand for direktionen.
 Skatteyderen førte i en periode frem til 1998 to sager mod SEAS Transmission A/S vedrørende berettigelsen af en tvangsindløsning af skatteyderens aktier. Disse to sager blev henholdsvis tabt ved Højesteret i 1997 og ved landsretten i 1998. Skatteyderen blev dømt til at betale sagsomkostninger, og anpartsselskabet - der også var aktionær i SEAS - udbetalte - under henvisning til at sagsanlægges også var i deres interesse - et større beløb til skatteyderen til dækning af hans omkostninger i forbindelse med retssagerne. I den forbindelse nåede Landsskatteretten - ved en sag om selskabets indkomstopgørelse for 1997 - frem til, at selskabets udbetaling ikke var fradragsberettiget for selskabet, og måtte betragtes om udlodning i henhold til ligninglovens § 16 A for skatteyderen.
 Under nærværende sag ønskede skatteyderen bl.a. spørgsmålet om maskeret udlodning i 1997 og 1998 prøvet. Anpartsselskabet ønskede behandlingen af deres skatteansættelse for 1998 prøvet bl.a. under henvisning til, at det var en forkert myndighed, der havde lignet selskabet (manglende stedlig kompetence). Herudover nedlagde skatteyderen og selskabet en lang række påstande vedrørende formelle forhold.
 For så vidt angår skatteyderens modtagelse af beløb fra anpartsselskabet bemærkede landsretten, at selskabets betaling af skatteyderens delvise sagsomkostninger og andel af retsafgift var maskeret udlodning, jf. ligningslovens § 16 A, og landsretten lagde afgørende vægt på skatteyderens personlige interesse i og reelle indflydelse på selskabets dispotioner. Landsretten lagde endvidere vægt på, at de to retssager var anlagt af skatteyderen, og at selskabet således ikke var part i sagerne, ligesom selskabet ikke var indtrådt i sagerne som biintervenient. I relation til ligningslovens § 16 A havde det ingen betydning, at udfaldet af retssagerne kunne få en afsmittende betydning for andre aktionærer, herunder selskabet.
 For så vidt angår selskabets principale påstand vedrørende den stedlige skatteforvaltnings inkompetence bemærkede landsretten, at selskabet ved en fejl i april 1995 blev registreret som hjemmehørende i Glostrup Kommune, hvilket imidlertid først blev berigtiget i juli 2002. På denne baggrund fandtes Glostrup Kommune ikke at have begået en fejl ved at anse kommunen for at være den kompetente skatteansættende myndighed for indkomståret 1998.
 Ligningsvejledning 2007-3 S.F.2.1.11
 1) Landsskatteretten og
 2) Skatteministeriet
 (Kammeradvokaten v/advokat Andreas Medom Madsen),
 H1 ApS (advokat A)
 2) Skatteministeriet (Kammeradvokaten v/advokat Andreas Medom Madsen)
 B. Tegldal, Teilmann og Torben Steffensen (kst.)
 Disse sager, der er behandlet i forbindelse med hinanden, har følgende fælles baggrund: Sagsøgeren i sagerne 601 og 602, advokat A, førte i en periode op til august 1997 en sag for Østre Landsret og Højesteret om berettigelsen af en tvangsindløsning af sine aktier i G1 Transmission A/S, tidligere G1


text:
A/S. Ved Højesterets dom af 21. august 1997 (U 1997/1358H) tabte A sagen og pålagdes at betale sagsomkostninger for Højesteret til G1 med 150.000 kr. Ved landsrettens dom af 24. juni 1996 var han blevet pålagt at betale 200.000 kr. i sagsomkostninger til G1.
 Sagsøgeren i sag 603, H1 ApS, var også aktionær i G1 og under henvisning til, at sagsanlægget havde været også i anpartsselskabets interesse, refunderede det ca. 64 % af det samlede omkostningsbeløb eller 225.558 kr. og trak denne udgift fra i sin skattepligtige indkomst for 1997. Refusionen skete i henhold til en aftale mellem A og H1 ApS, der var indgået på et tidligere tidspunkt. Ved Landsskatterettens kendelse af 22. april 2002 stadfæstede Landsskatteretten de kommunale skattemyndigheders afgørelse, hvorefter beløbet ikke var fradragsberettiget i medfør af statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a, men måtte anses som en ikke fradragsberettiget udgift. Landsskatteretten udtalte endvidere, at beløbet måtte anses for udlodning til selskabets hovedanpartshaver - A - i henhold til ligningslovens § 16 A. Landsskatterettens afgørelse blev ikke indbragt for domstolene.
 A, der ikke havde selvangivet den modtagne omkostningsrefusion som udbytte, fik sin indkomst for 1997 forhøjet med det modtagne beløb, der blev anset som maskeret udlodning, og klagede herover til skatteankenævnet, der fastholdt forvaltningens afgørelse i brev af 9. august 2002.
 A klagede over skatteankenævnets afgørelse til Landsskatteretten den 20. september 2002. Han begærede samtidig løbende aktindsigt. Da sagen havde verseret for Landsskatteretten i mere end 6 måneder, indbragte han den 23. februar 2005 sagen for Østre Landsret (sag B-601-05).
 I årene indtil april 2002 førte A en anden sag, der havde forbindelse til hans aktiebesiddelse i G1 Transmission A/S (tidligere G1 A/S). Denne sag drejede sig om den kurs på 430, hvortil As aktier i G1 var blevet tvangsindløst. For Østre Landsret påstod A principalt, at vurderingsrapport af september 1993 blev forkastet som grundlag for kursfastsættelsen og subsidiært, at kursen blev fastsat til mindst 3900. Der blev endvidere nedlagt et antal mere subsidiære påstande. Ved Østre Landsrets dom af 23. oktober 1998 fik A ikke medhold i nogen af sine påstande og blev pålagt at betale sagsomkostninger til modparten med 100.000 kr.
 A ankede dommen til Højesteret, og H1 refunderede ham en del af retsafgiften herved nemlig 20.410 kr. Højesteret afsagde dom den 8. april 2002.
 A, der ikke havde selvangivet den modtagne omkostningsrefusion som udbytte, fik sin indkomst for 1998 forhøjet med det modtagne beløb, der blev anset som maskeret udlodning, og klagede herover til skatteankenævnet, der fastholdt forvaltningens afgørelse i brev af 23. december 2002.
 A indgav klage over skatteankenævnets afgørelse til Landsskatteretten den 3. februar 2003. Da sagen havde verseret for Landsskatteretten i mere end 6 måneder, indbragte han den 23. februar 2005 sagen for Østre Landsret (sag B-602-05).
 Som anført ovenfor under sag 602 refunderede H1 i 1998 A en udgift på 20.410 kr., der udgjorde en andel af retsafgiften ved As appel til Højesteret af landsrettens dom af 23. oktober 1998. Ved afgørelse af 26. juli 2002 ændrede skatteforvaltningen selskabets


text:
skatteansættelse for 1998 fra -23.797 kr. til 93.390 kr. Det fremgår af afgørelsen, at en del af forhøjelsen skyldes, at udgiften på 20.410 kr. er blevet tilbageført. Ved breve af 18. september og 17. oktober 2002 klagede A på anpartsselskabets vegne over afgørelsen til Landsskatteretten.
 Den 23. februar 2005 indbragtes sagen for Østre Landsret i medfør af skattestyrelseslovens § 31, stk. 2, da sagen havde verseret i mere end 6 måneder for Landsskatteretten(sag B-603-05).
 Advokat A har herefter for Østre Landsret nedlagt følgende endelige påstande
 Sag B-601-05
 Over for sagsøgte 1, Landsskatteretten
 1. Sagsøgte 1 tilpligtes at anerkende, at den ved sagen om sagsøgerens 1997-skat ikke har været berettiget til at beramme mundtlig forhandling med retten samme dag, som sagerne om sagsøgerens 1998-skat og H1 ApS' 1998-skat skulle behandles hos sagsøgte 1.
 2. Sagsøgte 1 tilpligtes at anerkende, at den har været uberettiget til at afslutte forberedelsen af sagen uden at fremskaffe udskrifter af ...1 skatteankenævns sekretariats elektroniske kommunikation med skatteforvaltningen i den konkrete sag og uden fra skatteankenævnet at fremskaffe alle bilag, som forelå for skatteankenævnet.
 3. Sagsøgte 1 tilpligtes at anerkende, at begrebet "hovedaktionær" i skattelovgivningen ikke er identisk med "dominerende indflydelse", og at man ikke behøver at have "dominerende indflydelse", selv om man er "hovedaktionær".
 4. Sagsøgte 1 tilpligtes at anerkende, at en anpartshaver ikke har bestemmende indflydelse, når han kun har det sammen med den anpartshaver, der har flertallet af stemmerne.
 5. Sagsøgte 1 tilpligtes at anerkende, at den afgørelse, som Landsskatteretten har truffet i en sag om H1 ApS vedrørende selskabets 1997skat, ikke præjudicerer sagsøgerens selvangivelse for 1997.
 6. Sagsøgte 1 tilpligtes at anerkende, at det omkostningsbeløb, som H1 ApS i 1997 delvis har dækket for sagsøgeren, vedrører en sag, der også førtes i selskabets interesse.
 Over for sagsøgte 2, Skatteministeriet
 Sagsøgte 2 tilpligtes at anerkende, at sagsøgers 1997-skatteansættelse ophæves og hjemvises til forvaltningen til fornyet behandling, således at skattemyndigheden skal lægge til grund, at H1 ApS havde en egen interesse mindst svarende til den delvise betaling af det omkostningsbeløb, som man forhøjede sagsøgerens skat med, at sagsøgers 1997-skatteansættelse ikke er afgjort af Landsskatterettens ansættelse af H1 ApS' 1997-skat, at det forhold, at der sker en betaling fra et selskab til en hovedaktionær, ikke i sig selv kan betragtes som en skattepligtig udlodning til aktionæren, og at en anpartshaver ikke har bestemmende indflydelse, når han kun har det sammen med den anpartshaver, der har flertallet af stemmerne.
 Sagsøgte 2 tilpligtes at anerkende; at sagsøgers 1997-skatteansættelse ophæves og hjemvises til forvaltningen til fornyet behandling.
 1. (Udgår)
 2. Sagsøgte 2 tilpligtes at anerkende, at skattemyndighederne har været uberettiget til at afslutte forberedelsen af sagen uden at fremskaffe udskrifter af ...1 skatteankenævns sekretariats elektroniske kommunikation med skatteforvaltningen i den konkrete sag og uden fra skatteankenævnet at fremskaffe alle bilag, som forelå for skatteankenævnet.
 3. Sagsøgte 2 tilpligtes at anerkende, at begrebet "hovedaktionær" i skattelovgivningen ikke er identisk med "dominerende indflydelse", og at man ikke behøver at have "dominerende indflydelse", selv om man er "hovedaktionær".
 4. Sagsøgte 2 tilpligtes


text:
at anerkende, at en anpartshaver ikke har bestemmende indflydelse, når han kun har det sammen med den anpartshaver, der har flertallet af stemmerne.
 5. Sagsøgte 2 tilpligtes at anerkende, at den afgørelse, som Landsskatteretten har truffet i en sag om H1 ApS vedrørende selskabets 1997-skat, ikke præjudicerer sagsøgerens selvangivelse for 1997.
 6. Sagsøgte 2 tilpligtes at anerkende, at det omkostningsbeløb, som H1 ApS i 1997 delvis har dækket for sagsøgeren, vedrører en sag, der også førtes i selskabets interesse.
 Sag B-602-05
 1. Sagsøgte 1 tilpligtes at anerkende, at den ved sagen om sagsøgerens 1998-skat ikke har været berettiget til at beramme mundtlig forhandling med retten samme dag, som sagerne om sagsøgerens 1997-skat og H1 ApS' 1998-skat skulle behandles hos sagsøgte 1.
 3. Sagsøgte 1 tilpligtes at anerkende, at begrebet "hovedaktionær" i skattelovgivningen ikke er identisk med "dominerende indflydelse", og at man ikke behøver at have "dominerende indflydelse", selv om man er " hovedaktionær".
 5. Sagsøgte 1 tilpligtes at anerkende, at den afgørelse, som Landsskatteretten har truffet i en sag om H1 ApS vedrørende selskabets 1997-skat, ikke præjudicerer sagsøgereens selvangivelse for 1998.
 6. Sagsøgte 1 tilpligtes at anerkende, at det retsafgiftsbeløb, som H1 ApS i 1998 delvis har dækket for sagsøgeren, vedrører en sag, der også førtes i selskabets interesse.
 Sagsøgte 2 tilpligtes at anerkende, at sagsøgers 1998-skatteansættelse ophæves og hjemvises til forvaltningen til fornyet behandling, således at skattemyndigheden skal lægge til grund, at H1 ApS havde en egen interesse mindst svarende til den delvise betaling af det retsafgiftsbeløb, som man forhøjede sagsøgerens skat med, at sagsøgers 1998-skatteansættelse ikke er afgjort af Landsskatterettens ansættelse af H1 ApS' 1997-skat, at det forhold, at der sker en betaling fra et selskab til en hovedaktionær, ikke i sig selv kan betragtes som en skattepligtig udlodning til aktionæren, og at en anpartshaver ikke har bestemmende indflydelse, når han kun har det sammen med den anpartshaver, der har flertallet af stemmerne.
 Sagsøgte 2 tilpligtes at anerkende, at sagsøgers 1998-skatteansættelse ophæves og hjemvises til forvaltningen til fornyet behandling.
 3. Sagsøgte 2 tilpligtes at anerkende, at begrebet "hovedaktionær" i skattelovgivningen ikke er identisk med "dominerende indflydelse", og at man ikke behøver at have "dominerende indflydelse", selv om man er " hovedaktionær".
 5. Sagsøgte 2 tilpligtes at anerkende, at den afgørelse, som Landsskatteretten har truffet i en sag om H1 ApS vedrørende selskabets 1997skat, ikke præjudicerer sagsøgerens selvangivelse for 1998.
 6. Sagsøgte 2 tilpligtes at anerkende, at det retsafgiftsbeløb, som H1 ApS i 1998 delvis har dækket for sagsøgeren, vedrører en sag, der også førtes i selskabets interesse.
 H1 ApS har i sag B-603-05 nedlagt følgende påstande:
 Sagsøgte 1 tilpligtes at anerkende, at ...1 skatteforvaltning ikke har haft kompetence til at tage stilling til H1 ApS' 1998 selvangivelse, således at forhøjelsen af selskabets indkomst er ugyldig.
 1. Sagsøgte 1 tilpligtes at anerkende, at den ved sagen om sagsøgers 1998-skat ikke er berettiget til at beramme retsmøde samme dag, som As 1997- og 1998-skat skal behandles ved Landsskatteretten.
 2. Sagsøgte 1 tilpligtes at anerkende, at begrebet "hovedaktionær" i skattelovgivningen ikke