text:
kontorer, hoteller og lejligheder. Hans tilknytning til Letland ophørte i 2000 på grund af en bankkrise i 1998. Han var på det tidspunkt også involveret i nogle aktiviteter i et turistområde. På et normalt år opholdt han sig ca. 1 /3 af tiden i Letland. Resten af tiden var fordelt på ophold i Danmark, Rusland og andre lande. Han brugte det meste af sin forretningstid i Letland, men den største indtjening kom andre steder fra.
 I årene 1995 - 1997 har han alene fået betalt udbytte med ca. 1.000 dollars om måneden fra selskabet i Rusland. De 39.000 USD, der er nævnt i erklæringen af 24. april 2000 om tilskrivning af dividende i H1, er de eneste penge, han har tjent i den omhandlede periode. Der er betalt udbytteskat af beløbet. Han har ikke modtaget nogen form for provision fra selskabet i de omhandlede år.
 Han fik udbetalt udbyttet fra selskabet i Rusland, når lejligheden bød sig, f.eks. når han og repræsentanter fra selskabet var sammen i Letland eller i Rusland. Der var ikke noget fast udbetalingsmønster. Udbytteskatten blev indeholdt i forbindelse med udbetalingen.
 Vedrørende notatet om mødet den 9. juni 1998 fra Skatteforvaltningen om provision fra H1 Rusland, afviser han, at han har forklaret som anført i notatet. Skattevæsenet har blandet tingene sammen. Da han indledte samarbejdet med russerne i 1991, var det ikke muligt at registrere et selskab. Det blev derfor aftalt, at han skulle have en provision på 3 % af selskabets omsætning. Denne ordning blev afløst af en udbytteordning, da han i 1993 blev medejer af selskabet. I den omhandlede periode fra 1995-1997 har han således alene modtaget udbytte og ikke provision. Beløbet på de 39.000 USD var et stort beløb efter forholdene i de pågældende lande.
 Vedrørende brevet af 29. april 1999 fra KPMG til Kommunen, hvoraf fremgår, at revisionsfirmaet over for Kommune har oplyst, at det er korrekt, at der er modtaget provision fra H1 Rusland, må der være tale om en sproglig misforståelse, idet selskabet kaldte både udbytte og provision for provision. Han var ikke tilfreds med den rådgivning, han fik af revisionsfirmaet. Hans revisor var KL. KPMG blev antaget til at tage sig af skattesagen. Han var utilfreds med den ansatte, der udarbejdede brevet af 29. april 1999, og samarbejdet med revisionsfirmaet ophørte. Han husker ikke, at han skulle have fået forelagt brevet, før det blev sendt til kommunen. Han kan ikke svare på, hvorfor størrelsen af udbyttet ikke er blevet oplyst.
 Med hensyn til skatteforvaltningens opgørelse af antallet af dage i Danmark og udlandet, der bygger på hans egen opgørelse, er fordelingen på de enkelte lande foretaget af skattevæsenet. Opgørelsen giver formentlig et godt billede af fordelingen.
 Skattevæsenet foretog nogle korrektioner i denne opgørelse, der fremgår af skatteadministrationens korrigerede opgørelse over hans ophold i Danmark og udlandet. Han er ikke enig i korrektionerne. Hvis han for eksempel er rejst fra Rusland til England med mellemlanding i København, er hele opholdet i England talt med som opholdsdage i Danmark. Det samme gælder,


text:
hvis han via Danmark er taget på ferie i Sverige.
 Direktør MM har forklaret bl.a., at han, der nu er direktør i bl.a. F1-Fonden, var ambassadør ved ambassaden i Letland fra den 1. januar 1995 til slutningen af september 1999. Han kom første gang i kontakt med A i starten af sit ophold i Letland under et besøg sammen med sin kone i en møbelforretning ved navn H1. Det var hans indtryk, at A var ejer og daglig leder af forretningen. Der var andre ansatte i forretningen, måske 3-7. Senere under sit ophold i Letland blev han bekendt med, at A havde en ejerandel i en engelsksproget avis ved navn H5 Times, der udkom en gang om ugen. Han etablerede en uformel gruppe af danskere i Letland. Det var en slags forretningsmandsklub. A var et af medlemmerne af netværket. I begyndelsen blev der holdt et møde ca. en gang i kvartalet. Det er hans opfattelse, at A havde nogle forretningsmæssige aktiviteter i Rusland. Så vidt han var bekendt med, var det ejendomsrelaterede aktiviteter, herunder modernisering af lejligheder. Han er ikke bekendt med, om As forretningsmæssige aktiviteter var mest knyttet til Letland eller til Rusland. Det er hans opfattelse, at A tilbragte en del tid i Letland.
 A solgte i 1990 sin faste ejendom i Danmark og meldte flytning til England. I april 1992 erhvervede selskabet H1 Finans Aps, hvori A var eneanpartshaver og direktør, ejendommen ..., Danmark. H1 Finans ApS koordinerede bl.a. møbelleverancer fra Danmark til Rusland og gjorde brug af ejendommen som indkøbskontor. Selskabets ansatte benyttede 1. sal i ejendommen, mens den treværelses beboelseslejlighed på 2. sal med køkken og toilet fortrinsvis blev benyttet af A, herunder som kontor, til møder mv. I den periode, som sagen angår, havde A endvidere adgang til at benytte forældrenes sommerhus i Danmark, som han overtog i november 1995. I august 1996 erhvervede han tillige et sommerhus i Danmark.
 Ifølge As egen opgørelse har han i indkomstårene 1995-1997 opholdt sig i Danmark i henholdsvis 176 dage, 165 dage og 171 dage. Det fremgår endvidere af denne opgørelse, at han i de pågældende år i henholdsvis 38 dage, 28 dage og 51 dage opholdt sig i Rusland, hvor han og hustruen havde en lejlighed i Rusland. Hans ophold i Letland, hvor han havde en lejlighed i Letland, og hvor han var medejer af en møbelforretning, udgør ifølge hans opgørelse 54 dage, 111 dage og 76 dage.
 Under hensyn til omfanget af As ophold i Danmark, hvorunder han varetog sine erhvervsmæssige interesser, og til det oplyste om hans boligforhold, finder Højesteret, at han må anses for at have bopæl i Danmark i de tre nævnte indkomstår. Højesteret tiltræder derfor, at A er anset for fuldt skattepligtig her i landet.
 Der er heller ikke for Højesteret fremkommet oplysninger, der giver grundlag for at tilsidesætte den skønsmæssige ansættelse af As indtægter for 1995-1997.
 Det tiltrædes endvidere, at A ikke har godtgjort, at han har været fuldt skattepligtig til Rusland. Det forhold, at A måtte have betalt udbytteskat

type: other


text:
Højesteret Mindreårig asylansøgers dokumentfalsk
 Mindreårig asylansøgers dokumentfalsk
 Sag 178/2011
 Strafbortfald ved mindreårig asylsansøgers dokumentfalsk begået ved første indrejse i Danmark
 T var afghansk statsborger og 17 år på gerningstidspunktet. I september 2009 indrejste han i Danmark fra Grækenland. Ved et gatecheck i lufthavnen foreviste T et falsk bulgarsk identitetskort. T søgte asyl og blev efterfølgende meddelt opholdstilladelse i Danmark i medfør af udlændingelovens § 7, stk. 2.
 T blev i by- og landsret blandt andet idømt fængsel for dokumentfalsk, jf. straffelovens § 171. Dommen var, for så vidt angår straffen, anket til Højesteret med påstand om frifindelse, subsidiært strafbortfald og mere subsidiært formildelse.
 Højesteret fandt, at den særlige beskyttelse mod straf for ulovlig indrejse m.v., som gælder efter artikel 31, stk. 1, i FN’s flygtningekonvention, som Danmark har tiltrådt, ikke gælder for personer, der ikke er flygtninge i konventionens forstand. Højesteret fastslog, at udlændingelovens § 7, stk. 1, omfatter personer, som er flygtninge i konventionens forstand, mens § 7, stk. 2, omfatter personer, der er beskyttet på andet grundlag. Spørgsmålet om, hvorvidt en person har på opholdstilladelse efter § 7, stk. 1, eller § 7, stk. 2, afgøres efter udlændingeloven endeligt af udlændingemyndighederne, og udlændingemyndighedernes vurdering, hvorefter T var omfattet af udlændingelovens § 7, stk. 2, skulle derfor lægges til grund.
 Da heller ikke nødretlige betragtninger kunne medføre frifindelse, fandt Højesteret, at T ikke kunne frifindes for straf.
 Højesteret fandt imidlertid, at der forelå sådanne særlige forhold og formildende omstændigheder, at straffen burde bortfalde i medfør af straffelovens § 83.
 Højesteret lagde i den forbindelse blandt andet vægt på, at anklagemyndigheden efter nærmere regler herom kan frafalde tiltale også i tilfælde, hvor en asylansøger, der ved indrejse i Danmark har anvendt falske papirer, får opholdstilladelse efter udlændingelovens § 7, stk. 2, og at der ved afgørelsen heraf navnlig kan lægges vægt på den tid, der er gået med asylsagens behandling. Det var endvidere oplyst, at der ikke efter juni 2010 ses at være blevet rejst tiltale mod mindreårige asylansøgere for dokumentfalsk begået i forbindelse med indrejse i Danmark.
 Højesteret ændrede dermed landsrettens afgørelse for så vidt angår straffen.


text:
Frihedsberøvelse med henblik på udvisning
 Flygtningenævnets afgørelser er endelige
 Udvisning som følge af kriminalitet
 Repatrieringsloven, jf. lovbekg. nr. 1129 af 13.10.2017
 Integrationsloven, jf. lovbekg. nr. 1127 af 11.07.2017
 Bekg. nr. 829 af 19.06.2017 om reintegrationsbistandens størrelse
 Bekg. nr. 737 af 12.06.2017 om brug af obligatorisk selvbetjening for indgivelse af ansøgning til Styrelsen for International Rekruttering og Integration i henhold til udlændingeloven
 Bekg. nr. 557 af 29.05.2017 om forretningsorden for Flygtningenævnet
 Bekg. nr. 1626 af 15.12.2016 om regulering af beløb i henhold til udlændingeloven (fra d. 01.01.2017)
 Bekg. nr. 1625 af 15.12.2016 om indbetaling og tilbagebetaling af gebyrer for at indgive ansøgninger og klager på områderne vedrørende familiesammenføring, tidsubegrænset opholdstilladelse og religiøse forkyndere m.v.
 Bekg. nr. 1565 af 05.12.2016 om flygtninge og andres betaling for ophold i midlertidige indkvarteringer og opholdssteder i 2016
 Bekg. nr. 1197 af 27.09.2016 om udlændinges adgang her til landet (udlændingebekendtgørelsen).
 Bekg. nr. 107 af 03.02.2016 om betaling af udgifter til underhold mv. af asylansøgere m.fl.
 Bekg. nr. 105 af 03.02.2016 om regulering af beløb i henhold til udlændingeloven (fra d. 05.02.2016)
 Bekg. nr. 1854 af 23.12.2015 om behandling af sager om repræsentanter for uledsagede mindreårige udlændinge
 Bekg. nr. 1791 af 17.12.2015 om flygtninge og andres betaling for ophold i midlertidige indkvarteringer og opholdssteder i 2016
 Bekg. nr. 1790 af 16.12.2015 om regulering af beløb i henhold til udlændingeloven
 Bekg. nr. 698 af 27.05.2015 om feriedagpenge
 Bekg. nr. 695 af 20.05.2015 om meddelelse af opholdstilladelse med henblik på au pair-ophold
 Bekg. nr. 721 af 13.05.2015 om opfyldelse af boligkravet i familiesammenføringssager og om kommunalbestyrelsens udtalelse om referencens boligforhold
 Bekg. nr. 640 af 12.05.2015 om kontrol af ulovligt ophold efter indrejse
 Bekg. nr. 1550 af 23.12.2014 om meddelelse af opholds- og arbejdstilladelse til studerende
 Bekg. nr. 1549 af 23.12.2014 om greencardordningens pointsystem
 Bekg. nr. 1446 af 12.12.2014 om regulering af beløbene i henhold til udlændingeloven
 Bekg. nr. 1111 af 09.10.2014 om flygtninge og andres betaling for ophold i midlertidige indkvarteringer og opholdssteder i 2015
 Bekg. nr. 1547 af 16.12.2013 om regulering af beløbene i henhold til udlændingeloven
 Bekg. nr. 708 af 18.06.2013 om behandling af sager om repræsentanter for uledsagede mindreårige asylansøgere
 Bekg. nr. 181 af 26.02.2013 om indvandringsprøven
 Bekg. nr. 1299 af 14.12.2012 om regulering af beløbene i henhold til udlændingeloven
 Bekg. nr. 1191 af 13.12.2011 om regulering af beløbene i henhold til udlændingeloven
 Bekg. nr. 780 af 29.06.2011 om undtagelse af visse nationaliteter fra betingelsen om bestået prøve i dansk og danske samfundsforhold (indvandringsprøven)
 Bekg. nr. 474 af 12.05.2011 om ophold i Danmark for udlændinge, der er omfattet af Den Europæiske Unions regler (EU-opholdsbekendtgørelsen)
 Bekg. nr. 334 af 14.03.2011 om medborgerskabsprøven
 Bekg. nr. 1455 af 03.12.2010 om regulering af beløb i henhold til repatrieringsloven og Kosovonødloven
 Bekg. nr. 1109 af 12.11.2009 om regulering af beløb i henhold til lov om integration af udlændinge i Danmark (integrationsloven), bekendtgørelse om prøver inden for danskuddannelse til voksne udlændinge m.fl. og bekendtgørelse om indfødsretsprøven
 Bekg. nr. 1183 af 30.11.2009 om regulering af beløbene i henhold til udlændingeloven
 Bekg. nr. 627


text:
af 25.06.2009 om særlige advokater, der beskikkes i visse sager om administrativ udvisning af udlændinge
 Bekg. nr. 1417 af 27.12.2008 om regulering af beløbene i henhold til udlændingeloven
 Bekg. nr. 1158 af 28.11.2008 om regulering af beløb i henhold til lov om integration af udlændinge i Danmark (integrationsloven), bekendtgørelse om prøver inden for danskuddannelse til voksne udlændinge m.fl. og bekendtgørelse om indfødsretsprøven
 Bekg. nr. 635 af 24.06.2008 om udlændinges adgang her til landet (udlændingebekendtgørelsen) Fra d. 01.07.2008
 Bekg. nr. 1402 af 04.12.2007 om regulering af beløbene i henhold til udlændingeloven
 Bekg. nr. 63 af 22.01.2007 om udlændinges adgang her til landet (udlændingebekendtgørelsen) Fra d. 01.02.2007
 Bekg. nr. 1270 af 07.12.2006 om regulering pr. 1. januar 2007 af beløb, der udbetales i medfør af lov om integration af udlændinge i Danmark (integrationsloven), lov om danskuddannelse til voksne udlændinge m.fl. og bekendtgørelse om prøver inden for danskuddannelse til voksne udlændinge m.fl.
 Bekg. nr. 1098 af 08.11.2006 om regulering af beløbene i henhold til udlændingeloven
 Bekg. nr. 979 af 26.09.2006 om ikrafttræden af visse bestemmelser i lov om ændring af udlændingeloven og lov om ægteskabs indgåelse og opløsning
 Bekg. nr. 934 af 05.09.2006 om sikkerhedsstillelse efter udlændingelovens § 9, stk. 4, eller § 9 c, stk. 1, 2. pkt., jf. § 9, stk. 4, til dækning af offentlige udgifter til hjælp efter lov om aktiv social politik eller integrationsloven
 Bekg. nr. 252 af 28.03.2006 om udarbejdelse af integrationskontrakt og om introduktionsprogrammet efter integrationsloven
 Bekg. nr. 192 af 15.03.2006 om forretningsorden for Flygtningenævnet
 Bekg. nr. 8 af 09.01.2006 om meddelelse af tidsubegrænset opholdstilladelse
 Bekg. nr. 1159 af 01.12.2005 om regulering pr. 1. januar 2006 af beløb, der udbetales i medfør af lov om integration af udlændinge i Danmark (integrationsloven), lov om danskuddannelse til voksne udlændinge m.fl., bekendtgørelse om prøver inden for danskuddannelse til voksne udlændinge m.fl., bekendtgørelse om særlig støtte efter § 28 a i integrationsloven og bekendtgørelse om indbetaling af ATP-bidrag for udlændinge, der er omfattet af lov om integration af udlændinge i Danmark (integrationsloven)
 Bekg. nr. 1158 af 01.12.2005 om regulering af beløb i henhold til repatrieringsloven og Kosovonødloven
 Bekg. nr. 1113 af 22.11.2005 om udarbejdelse af individuel kontrakt og om introduktionsprogrammet efter integrationsloven
 Bekg. nr. 649 af 27.06.2005 om sikkerhedsstillelse efter udlændingelovens § 9, stk. 4, eller § 9 c, stk. 1, 2. pkt., jf. § 9, stk. 4, til dækning af offentlige udgifter til hjælp efter lov om aktiv socialpolitik eller integrationsloven
 Bekg. nr. 1262 af 10.12.2004 om regulering af beløbene i henhold til udlændingelovens § 4, stk. 2, § 9, stk. 4, 1. pkt., § 42 b, stk. 2, 4-6, 10 og 12, og § 43 a, stk. 5, nr. 3 og stk. 6, jf. lovbekendtgørelse nr. 808 af 14. juli 2004, som ændret ved lov nr. 429 af 9. juni 2004, og beløbet i henhold til udlændingelovens § 11, stk. 5, nr. 3, jf. lovbekendtgørelse nr. 711 af 1. august 2001
 Bekg. nr. 1204 af 08.12.2004 om regulering pr. 1. januar 2005 af beløb, der udbetales i medfør


text:
af lov om integration af udlændinge i Danmark (integrationsloven), lov om danskuddannelse til voksne udlændinge m.fl., bekendtgørelse om særlig støtte efter § 28 a i integrationsloven og bekendtgørelse om indbetaling af ATP-bidrag for udlændinge, der er omfattet af lov om integration af udlændinge i Danmark (integrationsloven)
 Bekg. nr. 926 af 07.09.2004 om sikkerhedsstillelse efter udlændingelovens § 4, stk. 2, i forbindelse med udstedelse af visum og om betaling af beløb, der er forfaldet til betaling efter udlændingelovens § 4, stk. 3 og 4
 Bekg. nr. 814 af 20.07.2004 om opfyldelse af boligkravet i familiesammenføringssager og om kommunalbestyrelsens udtalelse om referencens boligforhold
 Bekg. nr. 292 af 28.04.2004 om ophold i Danmark for udlændinge, der er omfattet af Den Europæiske Unions regler eller aftale om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EU/EØS-bekendtgørelsen)
 Bekg. nr. 1085 af 12.12.2003 om regulering af beløbet i henhold til udlændingelovens § 9, stk. 4, 1. pkt., og af beløbet i henhold til udlændingelovens § 11, stk. 5, nr. 3, jf. lovbekendtgørelse nr. 711 af 1. august 2001
 Bekg. nr. 966 af 02.12.2003 om regulering pr. 1. januar 2004 af beløb der udbetales i medfør af lov om integration af udlændinge i Danmark (integrationsloven), lov om danskuddannelse til voksne udlændinge m.fl., bekendtgørelse om særlig støtte efter § 28 a i integrationsloven og bekendtgørelse om indbetaling af ATP-bidrag for udlændinge, der er omfattet af lov om integration af udlændinge i Danmark (integrationsloven)
 Bekg. nr. 173 af 14.03.2003 om regulering af beløbet i henhold til udlændingelovens § 9, stk. 4, 1. pkt.
 Bekg. nr. 3 af 02.01.2003 om regulering af beløbet i henhold til udlændingelovens § 11, stk. 5, nr. 3, jf. lovbekendtgørelse nr. 711 af 1. august 2001
 Bekg. nr. 582 af 10.07.2002 om sikkerhedsstillelse efter udlændingelovens § 9, stk. 4, eller § 9 c, stk. 1, 2. pkt., jf. § 9, stk. 4, til dækning af offentlige udgifter til hjælp efter lov om aktiv socialpolitik eller integrationsloven.
 Bekg. nr. 579 af 10.07.2002 om opfyldelse af boligkravet i udlændingelovens § 9, stk. 6, stk. 10, 2. pkt., og stk. 11, 2. pkt., og om kommunalbestyrelsens udtalelse efter udlændingelovens § 9, stk. 18.
 Bekendtgørelse nr. 644 af 28.06.2001 om aktivering efter integrationsloven.
 Bekg. nr. 800 af 24.08.2000 om boligplacering af flygtninge.
 Bekg. nr. 575 af 22.06.2000 om opfyldelse af boligkravet i udlændingelovens § 9, stk. 11, og om kommunalbestyrelsens udtalelse efter udlændingelovens § 9, stk. 13.
 Cirk. nr. 33 af 23.03.2001 om udstedelse af visum ved indrejse i Danmark
 Skrivelse nr. 9317 af 08.07.2008 om sikkerhedsstillelse efter udlændingelovens §§ 9, stk. 4, og 9 c, stk. 1, 2. pkt.
 Vejledning nr. 10138 af 21.11.2017 om regulering pr. 1. januar 2018 af satser efter integrationsloven, repatrieringsloven, lov om integrationsgrunduddannelse og af satser for integrationsydelse efter lov om aktiv socialpolitik
 Vejledning nr. 9221 af 27.02.2017 om behandling af ansøgninger om visum til Danmark
 Vejledning nr. 9046 af 24.01.2017 om behandling af sager om repræsentanter for uledsagede mindreårige udlændinge
 Vejledning nr. 10273 af 30.11.2016 om regulering pr. 1. januar 2017 af satser efter integrationsloven, repatrieringsloven,


text:
lov om integrationsgrunduddannelse og af satser for integrationsydelse efter lov om aktiv socialpolitik
 Vejledning nr. 9069 af 05.02.2016 om visitation, ransagning og beslaglæggelse hos asylansøgere mv.
 Vejledning nr. 9025 af 18.12.2015 om regulering pr. 1. januar 2016 af satser efter integrationsloven og repatrieringsloven
 Vejledning nr. 9188 af 20.03.2015 om behandling af ansøgninger om visum til Danmark
 Vejledning nr. 36 af 14.05.2009 om meddelelse af tidsubegrænset opholdstilladelse
 Vejledning nr. 91 af 30.05.1994 om forskellige spørgsmål i relation til administrationen af udlændingelovens forsørgelseskrav over for ægtefæller.
 Rapport fra tværministeriel arbejdsgruppe om revision af de danske visumregler – forretningsbesøg og turistbesøg, juni 2013
 Udlændinge i tal, rapport fra Indenrigsministeriet juni 2000
 Bet. nr. 1288/1995: Delbetænkning III om effektivisering af asylsagsbehandlingen.
 Bet. nr. 1292/1995 om administration af udlændingesager.
 Bet. nr. 1302/1995 om efteruddannelse af advokater beskæftiget med flygtningenævnssager.
 Bet. nr. 1303/1995: Delbetænkning I vedrørende udenlandske kvinders integration og retsstilling.
 Bet. nr. 1322/1996 om undervisning af asylansøgerbørn.
 Bet. nr. 1337/1997 om integration.
 Bet. nr. 1359/1998 om Etniske minoritetskvinders integration og retsstilling i Danmark.
 Bet. nr. 1505/2009: Administrativ udvisning af udlændinge, der må anses for en fare for statens sikkerhed
 Hans Gammeltoft-Hansen: Flygtningeret, 1. udg., 1984, 194 sider, DJØF. Anmeldt af Preben Stuer Lauridsen i UfR 1985 B.87-88.
 Tor Birkeland, Jöran Bjällerstedt, Gunnar Homann, Kjell Jönsson, Morten Kjærum, Carl Riber-Mohn, Ingemar Strandberg, Johanna Suurpää og UNHCR: Asyl i Norden, 1.udg., 1990, Dansk Flygtningehjælp. Anmeldt af Elsebeth Rasmussen i ADV 1990.249-250.
 Claus Tornøe, Herman Langlouis og Torben Geneser: Udlændingeloven med kommentarer, 2. udg., 1993, DJØF. Anmeldt af Henrik Zahle i UfR 1994 B.286.
 Jens Vedsted-Hansen: Opholdsret og forsørgelse. Forsørgelsesbetingelserne i udlændingeretten og socialretlige regler om forsørgelsesadgang for udenlandske statsborgere. 1. udg., 1997, DJØF. Anmeldt af Jørgen Mathiasen i UfR 1997 B.434-436.
 Indenrigsministeriet : Udlændinge 2000. En talmæssig belysning af udlændinge i Danmark, juli 2000.
 Af Karen Margrethe Kongstad og Peter S. Willadsen: Integrationsloven og Repatrieringsloven med kommentarer, 1. udg., august 2000, 376 sider, DJØF. Anmeldt af Jens Vedsted-Hansen i UfR 2001 B.68-69.
 Kim Ulrich Kjær: Den retlige regulering af asylansøgere i en europæisk kontekst, 1. udg., feb. 2001, 4218 sider, DJØF.
 Kim Ulrich Kjær og UNHCR: Håndbog om procedurer og kriterier for fastlæggelse af flygtningestatus - i henhold til 1951-konventionen og 1967 protokollen om flygtninges retsstilling. 1. udg., juni 2002, 104 sider, DJØF.
 Karen Margrethe Dahl: Etniske minoriteter i tal, Socialforskningsinstituttet: 03:2005.
 Dorthe Kristensen: Indvandring i et EU-retligt, nationalretligt og økonomisk perspektiv, 1. udg., nov. 2011, Boggruppen.
 Peter Starup: Grundlæggende udlændingeret I, 1. udg. nov. 2012, 480 sider, DJØF. Anmeldt af Jens Vedsted-Hansen i UfR 2013 B.229-230.
 Anika Liversage & Mikkel Rytter (red.): Ægteskab og migration - Konsekvenser af de danske familiesammenføringsregler 2002-2012, 2014, Aarhus Universitetsforlag.
 Jesper Lindholm: Danske asylafgørelser. Baggrund, kontekst, analyse, 1. udg., 2014, 378 sider, DJØF
 Bassah Khalaf: Sekundær EU-opholdsret, 1. udg. marts 2016, 449 sider, DJØF
 Bjørn Dilau Jacobsen, Niels Hnrik Larsen, Nina Marie Lassen, Jesper Lingholm og Jens Vedsted-Hansen: Udlændingeret - Indrejse, Visum, Asyl, Familiesammenføring, 4. udg. marts 2017, 594 sider, DJØF. 1. udg., 1995 er anmeldt af Helle B. Sørensen i


text:
FM 1996.120-121.
 Beth Groth Nielsen i JUR 1981.115-118: Om kunsten at ændre retsregler uden at påvirke praksis. (Omhandler udvisning af udlændinge).
 Hans Gammeltoft-Hansen i JUR 1981.493-503: Udlændinges retsstilling.
 Morten Kjærum og Mette Hartlev i Justitia nr. 1/1982: Dansk udlændingepolitik i en krisetid - forudsætninger og virkninger.
 Michael Elmer og Claus Tornøe i JUR 1983.324-337: Udlændingeloven.
 Henrik Nebelong i UfR 1984 B.263-269: Om udlændingelovens anvendelighed på udenlandske EF-borgere i Danmark.
 Gunnar Homann og Henrik Steen Andersen i ADV 1986.289: Advokatens behandling af flygtningenævnssager.
 Hans Gammeltoft-Hansen i JUR 1986.41-57: Ændringer i asylproceduren.
 Jens Vedsted-Hansen i JUR 1986.203-207: Om udlændingelovens fortolkning - og om folketingsforlig som retskilde.
 Morten Kjærum i JUR 1986.353-362: Proceduren for åbenbart grundløse sager - udlændingelovens § 53 a, stk.3.
 Jacob Gammelgaard og Lene Johannessen i Justitia nr. 4/1986: Kriterier for meddelelse af opholdstilladelse i medfør af udlændingelovens § 9, stk. 2, nr. 2 - en undersøgelse af praksis i perioden juni 1985 til april 1986.
 Jens Vedsted-Hansen i JUR 1987.72-78: Udenrigspolitiske instrumenter contra national asyllovgivning. (Om modsætningsforholdet mellem dansk udenrigspolitik og dansk asyllovgivning).
 Henrik Steen Andersen i JUR 1987.164-172: Frihedsberøvelse af asylansøgere.
 Thorkild Høyer i UfR 1988 B. 49-53: Udlændinge og Den Europæiske Menneskerettighedskonvention.
 Hans Gammeltoft-Hansen i ADV 1990.237-243: Ombudsmandens kompetence i asylsager m.v.
 Lars Langkjær i Lov & Ret nr. 5/1991 p. 33-36: Ret og rettigheder i flygtningedebatten.
 Morten Kjærum i JUR 1992.266-276: Første asyllandsbegrebet.
 Johan Reimann i JUR 1992.428-431: Ændring af udlændingeloven - nye regler bl.a. om adgangen til familiesammenføring.
 Poul Christian Matthiessen i Lov & Ret nr. 5/1992 p. 9-12: Indvandringen stopper ikke foreløbig.
 Jacob Gammelgaard i Lov & Ret nr. 6/1992 p. 4-8: Der er behov for nogle nye flygtningebegreber.
 Jens Vedsted-Hansen i Lov & Ret nr. 9/1992 p. 33: Demografi og menneskerettigheder.
 Lars Adam Rehof i UfR 1992 B.145-151: Eksterritoriale virkninger af Den europæiske menneskerettighedskonvention - visse udvisnings- og udleveringsbegrænsninger.
 Jens Vedsted-Hansen i ADV 1993.61-64: Misinformation eller retspolitisk behændighed?
 Lene Johannessen i JUR 1993.154-163: Er boligkvoter for udlændinge i strid med FN's Racediskriminationskonvention?
 Kim U. Kjær i JUR 1993.197-223: Reguleringsmekanismer på flygtningeområdet.
 Jens Bødtcher-Hansen, Martin Andre Dittmer, Jacob Federspiel og Niels Bang Sørensen i Justitia nr. 2/1993: Familiesammenføring i EF-retten.
 Gert Holst Matthiesen i Justitia nr. 2/1993: Udlændinges erhvervelse af fast ejendom i Danmark.
 Sonja Albrink i Lov & Ret nr. 6/1993 p. 20-21: For meget spredt fægtning i flygtningedebatten.
 Folmer Reindel i Lov & Ret nr. 8/1993 p. 6: Samordnet indsats for flygtninge nødvendig.
 Jacob Gammelgaard i Lov & Ret nr. 9/1993 p. 9-13: Midlertidig beskyttelse af flygtninge - eller kaos. (Omhandler lov om midlertidig opholdstilladelse for visse personer fra det tidligere Jugoslavien)
 Kim U. Kjær i UfR 1994 B.79-86: Ombudsmandens prøvelse af asylsager.
 Kim U. Kjær i UfR 1994 B.453-460: Frihedsberøvelse af asylsøgere.
 Kim U. Kjær i EU-ret & Menneskeret 1996 p.173-204: Frihedsberøvelse af asylsøgere - på kant med EMRK
 Gunnar Homann i FM 1995.16-19: Ny problemstilling ved udvisningssager mod krigsflygtninge.
 Kim U. Kjær i UfR 1995 B.153-157: Frihedsberøvelse af asylansøgere - en opfølgning.
 Kim U. Kjær i UfR 1995 B.474-479: Frihedsberøvelse


text:
af asylansøgere - en afrunding.
 Jens Vedsted-Hansen i JUR 1995.284-289: Flygtningenævnets sammensætning i principielle sager - procesgaranti contra fleksibilitet?
 Jens Vedsted-Hansen i JUR 1997.411-430: Forsørgelseskravet i familiesammenføringssager.
 Axel Lund i EU-ret & Menneskeret 1997 p.317-335: Immigration og menneskeret. (Omhandler hvilke rettigheder, der udspringer direkte af EMRK og diskuterer de problemer, dette rejser for de enkelte lande).
 Jens Vedsted Hansen i EU-ret og Menneskeret nr. 2/1998 p.49-57: Torturforbud som udsendelsesbegrænsning: non refoulement-virkningen af EMRK artikel 3.(Omhandler EMRK art. 3 og rækkevidden af denne bestemmelses betydning for nationale myndigheders ret til bl.a. udvisning.).
 Kim U. Kjær i JUR 1998.45-55: "En grov tilsidesættelse af grundlovens klare ord" - om en endelighedsklausul, dens rækkevidde og konsekvenser. (Indeholder en kommentar til UfR 1997.1157 HD)
 Kim U. Kjær i UfR 1998 B. 36-42: Motivationsfremmende foranstaltninger.
 Morten Kjærum i EU-ret & Menneskeret nr.2/1999 p.8-17: Flygtningeret - menneskeret. (Omhandler princippet om non-refoulement, med særlig fokus på FN's konvention mod tortur art.3).
 Birthe Rønn Hornbech i Lov & Ret nr. 6/1999 p. 18: Polikernes medioptræden er ingen retskilde (Kritiserer de politikere, der mistænkeliggør Udlændingestyrelsen og intervenerer i konkrete sager)
 Kim U. Kjær i UfR 1999 B.84-90: Motivationsfremmende foranstaltninger i flere varianter.
 Claes Nilas i Lov & Ret nr. 2/2000 p. 24-26: Udvisning af udlændinge
 Claes Nilas i Lov & Ret nr. 3/2000 p. 33: Tvangsægteskaber.
 Claes Nilas i Lov & Ret nr. 4/2000 p. 36-37: Udenlandsk arbejdskraft (Omtale af lovforslag L 208 om ægtefællesammenføring og L 264 om skærpelse af straffen for ulovlig beskæftigelse af udlændinge)
 Claes Nilas i Lov & Ret nr. 5/2000 p. 32-33: Ulovlig indrejse (omhandler ændringerne af udlændingeloven ved L 264)
 Claes Nilas i Lov & Ret nr. 6/2000 p. 36-37: Udlændingetal skal kulegraves. (Omtale af Indenrigsministeriets rapport "Udlændinge i tal", juni 2000)
 Elisabeth Arnold i Lov & Ret nr. 7/2000 p. 27: Kriminelle asylsøgere og koordineret samarbejde.
 Claes Nilas i Lov & Ret nr. 8/2000 p 33: Asylansøgeres ophold i Danmark. (Optale af ny pjece fra Udlændingestyrelsen).
 Jens Vedsted-Hansen i JUR 2001.161-172: Skærpede betingelser for familiesammenføring. (Omhandler lov nr. 424 af 31.05.2001 om krav til egen bolig, tilknytningskrav ved ægtefællesammenføring og indsats mod ægteskaber, der ikke beror på parternes egen fri vilje).
 Morten Kjærum i JUR 2001.249-262: Beskyttelse af flygtninge mellem statslige interesser og menneskerettigheder. Hvor er Europa på vej hen?
 Kim U. Kjær i JUR 2001.410-422: EU's asylpolitik på glatis?
 Claes Nilas i Lov & Ret nr. 3/2001 p. 28-29: Indgreb mod kriminelle asylansøgere.
 Jens Vedsted-Hansen i Rettid 2001.14-22: Domstolenes praksis over for personer med anden etnisk baggrund
 Kim U. Kjær i UfR 2001 B.170-176: Bevissituationen i asylsager.
 Claes Nilas i Lov & Ret nr. 6/2001 p. 30-31: Integrationen langt fra målet.
 Claes Nilas i Lov & Ret nr. 7/2001 p. 31: Uledsagede flygtningebørn.
 Claes Nilas i Lov & Ret nr. 7/2001 p. 31: Nye oplysninger om udlændinge. (Om årbog om udlændinge i Danmark 2001 - Status og udvikling.)
 Claes Nilas i Lov & Ret nr. 8/2001 p. 29-32: Regler om udlændinge og anti-terrorpakken præger folketingsarbejdet.
 Jonas Christoffersen i JUR 2002.296306: Frihedsberøvelse af


text:
kriminelle asylansøgere.
 Claes Nilas i Lov & Ret nr. 1/2002 p. 33-35: Nye ideer om retspolitik. (Forhøjede strafferammer for vold og voldtægt, bedre vidnebeskyttelse, anti-terror pakke, 2001's udlændingetal)
 Sune Skadegård Thomsen i Lov & Ret nr. 3/2002. p. 24-27: Diskriminerende klima i høj grad skabt af medier.
 Claes Nilas i Lov & Ret nr. 3/2002 p. 32-34: Hurtigt ind i det danske samfund.
 Claes Nilas i Lov & Ret nr. 4/2002 p. 43: Diskrimination af danske statsborgere?
 Claes Nilas i Lov & Ret nr. 5/2002 p. 31-43: Den nye udlændingelov i praksis.
 Jens Vedsted Hansen i Lov & Ret nr. 6/2002 p. 14-18: Asyl, indvandring og forbehold.
 Claes Nilas i Lov & Ret nr. 8/2002 p. 13-14: Status for udlændinge.
 Kim U. Kjær i EU-ret & Menneskeret nr. 5/2003 p. 219-232: De udlændingeretlige elementer af FN's terrorresolution i dansk ret.
 Kim U. Kjær i JUR 2003.3-14: Afskaffelse af de facto-begrebet - fup eller fakta?
 Claes Nilas i Lov & Ret nr. 2/2003 p. 26-28: Fokus på udlændinge.
 Claes Nilas i Lov & Ret nr. 3/2003 p. 29: Hjemsendelse af asylansøgere.
 Claes Nilas Lov & Ret nr. 5/2003 p. 24-25: Udsendelse af asylansøgere.
 Claes Nilas i Lov & Ret nr. 7/2003 p. 25-26: Tilknytning og familiesammenføring.
 Claes Nilas i Lov & Ret nr. 7/2003 p. 26: Danmark og EU's udlændingepolitik.
 Claes Nilas i Lov & Ret nr. 8/2003 p. 23-24: Rapport fra arbejdsgruppe vedrørende visum.
 Claes Nilas i Lov & Ret nr. 8/2003 p. 25: Illegal arbejdskraft
 Kim U. Kjær i UfR 2003 B.345-350: Flygtningenævnets status under lup.
 Jonas Christoffersen i EU-ret & Menneskeret nr. 6/2004 p. 273-287: Ægtefællesammenføring
 Anders Henriksen i JUR 2004.93-103: Udlændingelovens § 7, stk. 2. Svaret må blive: Fakta
 Kim U. Kjær i JUR 2004.322-326: Om den nye B-status - en kommentar.
 Lissa Mathiasen i Lov & Ret nr. 3/2004 p. 26: Illegal arbejdskraft
 Claes Nilas i Lov & Ret nr. 3/2004 p. 32-33: Lettere at komme på besøg i Danmark.
 Claes Nilas i Lov & Ret nr. 4/2004 p. 23: Nye trends på udlændingeområdet
 Ida Elisabeth Koch i Lov & Ret nr. 5/2004 p. 19-22: Starthjælpen og menneskerettighederne.
 Claes Nilas i Lov & Ret nr. 5/2004 p. 24-26: Udlændingepolitikken og konventionerne.
 Elisabeth Arnold i Lov & Ret nr. 6/2004 p. 35: Kampen om konventionerne.
 Jonas Christoffersen i UfR 2004 B.97-106: Domstolsprøvelse i terrorsager mv.
 Kim U. Kjær i UfR 2004 B.390-396: Udsendelsesfremmende foranstaltninger.
 Ulla Iben Jensen i Justitia nr. 4/2005 p. 3-53: Flygtningebegreber og asylmotiver i dansk ret. - forholdene nævnt i lovforslag L152 og deres status som asylmotiv under udlændingelovens § 7, stk. 1 og stk. 2
 Jens Vedsted Hansen i ADV nr. 10/2007 p. 36-38: Selvbetjening og selvforsørgelse i udlændingesager - enkelt og kompliceret.
 Louise Halleskov Storgaard i EU-ret & Menneskeret 2006.264-278: Artikel 8 i Den Europæiske Menneskerettighedskonvention og familiesammenføring.
 Jonas Christoffersen i JUR 2006.37-45: Forvaltningsretlig transparens: Om familiesammenføring i praksis
 Louise Marie Jespersen i Justitia nr. 2/2006 p. 3-49: Lovgivers og Højesterets rolle i udvisningssager
 Pia Møller i ADV nr. 8/2007 p. 22-24:


text:
Udlændingeservice vil have fat i erhvervsadvokaterne.
 Catherine Jacqueson i ADV nr. 10/2008 p. 36-38: Danmark halter efter EU-regler om familiesammenføring (De nye danske regler om familiesammenføring er på kollisionskurs med EU-retten.)
 Louise Halleskov Storgaard i EU-ret & Menneskeret 2008.187-199: Artikel 3 i Den Europæiske Menneskerettighedskonvention og udsendelse af udlændinge med helbredsproblemer.
 Jonas Christoffersen i UfR 2008 B.131-134: Domstolsprøvelse af terrorsager m.v. (II).
 Anders Chr. Jensen i ADV nr. 6/2009 p. 20-23: Uegnet til retssager (Retslægerådet medvirker til stribevis af forkerte afgørelser i udlændingesager. Bør det nedlægges?)
 Ida Elisabeth Koch i ADV nr. 7/2009 p. 30-32: Må vi udsulte mennesker i Danmark (Komm. til ØLD af 24.04.2009, hvorefter starthjælpen ikke er i strid med GRL § 75, stk. 2 eller EMRK art. 14)
 Louise Halleskov Storgaard i EU-ret & Menneskeret 2009.234-243: EMRK artikel 3: Konkretisering vs. individualisering af risiko i asylsager
 Jacob Mchangama i UfR 2009 B.23-31: Tålt ophold: (u)berettiget frihedsberøvelse eller indgreb i bevægelsesfriheden?
 Eva Ersbøll i JUR 2010.121-127: Det lige statsborgerskab - Udlændingelovens regler om familiesammenføring: tilknytningskravet og 28-års-reglen (Kommentar til UfR 2010.1035 HD)
 Christina Barnow i RETTID 2010 afhandling nr. 5: Udvisning, særligt med henblik på EU-borgere
 Linda Thi Thao Uyen Nguyen i RETTID 2010 afhandling nr. 23: Udlændingelovens § 9, stk. 8, med særlig fokus på 2.pkt.
 Louise Halleskov Storgaard i UfR 2010 B.394-398: Børns adgang til familiesammenføring med herboende forældre - om Højesterets domme af 19. marts 2010.
 Maiken Beierholm i ADV nr. 4/2011 p. 10-12: Ret alene i verden (Advokater spiller en nøglerolle, når retssikkerheden skal sikres for uledsagede børn, der ankommer til Danmark.)
 Jens Vedsted-Hansen i ADV nr. 4/2011 p. 20-23: Ubesvarede Dublin-spørgsmål efter menneskeretsdom (Dublin-forordningen skal stadig anvendes med respekt for den europæiske menneskeretskonvention – efterlever Danmark dette princip?)
 Peter Skaarup i ADV nr. 5/2011 p. 29: Kriminelle udlændinge skal udvises konsekvent (Domstolene modvirker integrationen og Folketingets lovgivning, når “hensyn til familien” spærrer for udvisning.)
 Catherine Jacqueson i ADV nr. 5/2011 p. 32-33: EU-domstolens runddans omkring unionsborgerskabet (Ifølge medierne kaster EU-Domstolen jævnligt “bomber”, som slår hul i dansk udlændingepolitik. Artiklen vurderer, hvilken betydning den seneste, meget omtalte, Zambrano-dom reelt har.)
 Anders Henriksen i UfR 2011 B.93-97: Vilkår for udlændinge på tålt ophold
 Peter Starup i UfR 2011 B.143-148: Dansk familiesammenføringsret og Ankara-aftalen.
 Jens Elo Rytter i JUR 2012.225-233: "Tålt ophold" - i lyset af UfR 2012.2874 HD (Karkavandi)
 Frederik Gammeltoft i JUR 2012.234-239 : Ændringer af udlændingeloven i folketingsåret 2011-12
 Morten Søndergård Pedersen i Rettid 2012 afhandling nr. 6: Forfølgelsesbegrebet i FN’s Flygtningekonvention
 Jens Vedsted-Hansen i UfR 2012 B.360-366: Straf eller straffrihed for asylansøgeres anvendelse af falske rejsedokumenter
 Lene Rosenmeier i ADV nr.4/2013 p. 10-11: Skærpede udvisningsregler skaber juridisk uklarhed (Hele 50 gange er udlændingeloven ændret de sidste 15 år og ofte for at skærpe reglerne for udvisning. Samtidig er der opstået uklarhed om, hvornår en udlænding kan vises ud af landet, advokat Gunnar Homann)
 Lene Rosenmeier i ADV nr.4/2013 p. 12-13: En hårfin afvejning (På den ene side... Og på den anden. En hårfin afvejning mellem hensynet til den enkeltes livssituation på


text:
den ene side og de samfundsmæssige interesser på den anden kan afgøre, om en person skal udvises af landet, nogle gange for evigt. Hvilken vej vægtskålen tipper er ikke altid forudsigeligt. Interview med Jens Bruhn-Petersen)
 Lene Rosenmeier i ADV nr.4/2013 p. 14-15: Svært at spotte ofre for menneskehandel (Ofre for menneskehandel kan få tiltalefrafald og undgå udvisning for mild kriminalitet, som de begår som led i deres ulykkelige situation. Men ofte fortæller de ikke selv, at de er handlede, og myndighederne er heller ikke altid gode nok til at få det frem i lyset. Interview med Sysette Vinding Kruse)
 Lene Rosenmeier i ADV nr.4/2013 p. 16-17: (Når en udvist kriminel dukker op i et andet land, kan der sagtens vente ubehagelige overraskelser. Vi ved for lidt om konsekvenserne for de udviste, mener strafferetsadvokat Hanne Rahbæk, der også peger på, at mange udvisningssager ikke bliver anket.)
 Dorthe Kynde Nielsen i Rettid 2013, Afhandling nr. 8: Udvisning af EU-borgere med fokus på administrativ udvisning
 Pernille Teglberg Jørgensen i Rettid 2013, Afhandling nr. 13: Uledsagede mindreårige asylansøgere - Med særlig fokus på danske regelændringer set i lyset af FN's konvention om Barnets Rettigheder
 Peter Vedel Kessing i ADV nr. 4/2014 p. 40-43: På utålelige vilkår (De er udstødt af samfundet. De har ingen mulighed for at få job. De har 30 kroner om dagen til underhold. Det er vilkårene for en lille gruppe udviste, der lever i et ureguleret ingenmandsland. Peter Vedel Kessing fra Dansk Institut for Menneskerettigheder har set vilkårene for tålt ophold efter i sømmene.)
 Henrik Skovgaard-Petersen i EU-ret & Menneskeret 2014.128-144: Gensyn med Singh og Carpenter – Sag C-456/12, O og B, og C-457/12, S og G (Om familiesammenføring)
 Katja Høgh i EU-ret & Menneskeret nr. 5/2014 p. 294-319: Ret til familiesammenføring efter Ankara-aftalen?
 Peter Starup i EU-ret og Menneskeret nr. 6/2014.359-377: Hvilket råderum efterlader EMRK art. 8 og 14 Danmark med på ægtefællesammenføringsområdet
 Peter Starup i EU-ret og Menneskeret nr. 3/2015 p. 120-148: Mens vi venter på Genc. Foreløbig undersøgelse af herboende erhvervsaktive tyrkiske statsborgeres ret til familiesammenføring efter Ankara-aftalen
 Johan Næser i JUR 2015.28-35: Opholdsret efter Zambranoprincipperne – alle veje fører til den fri bevægelighed ( Artiklen søger at belyse Zambrano-dommens rækkevidde i lyset af EU-Domstolens senere praksis om tredjelandsstatsborgeres afledte opholdsrettigheder efter TEUF art. 20 om unionsborgerskab. En række temaer udsondres med henblik på at vise sammenhængen mellem EU-Domstolens indsnævring af Zambrano-princippernes indhold og dens valg af hensynet til fri bevægelighed som beskyttelsens omdrejningspunkt samt udløsende faktor for EU-retlig jurisdiktion. Det konkluderes, at EU-Domstolen har udlagt Zambrano-dommen restriktivt i forhold til dens potentiale.)
 Peter Starup i JUR 2015.187-204: Tålt ophold - tvangsforanstaltninger, håndhævelse og ophør
 Yasaman Mesri og Tove Nørkær Nielsen i Justitia nr. 1/2015 p. 3-56: Refoulementforbuddet i Den Europæiske Menneskerettighedskonvention artikel 3 i sager vedrørende humanitære forhold
 Steen Thorup Kristensen og Hanne Hauerslev i ADV nr. 2/2016 p. 8-21: Udlændingeloven og retssikkerheden
 Lad os få den fundamentale retssikkerhed tilbage (Jonas Christoffersen)
 Signalpolitik via familiesammenføringsreglerne (Gunnar Homann)
 Hovsa-løsninger svækker retssikkerheden (Jens Vedsted-Hansen)
 Louise Halleskov Storgaard i


text:
EU-ret & Menneskeret nr. 1/2016 p. 5-8: Dom i Genc-sagen (EU-Domstolen (Store Afdeling) afsagde d. 12.04.2016 dom i Genc-sagen vedrørende erhvervsaktive tyrkiske statsborgeres adgang til familiesammenføring efter associeringsaftalekomplekset mellem EU og Tyrkiet. )
 Jesper Lindholm i EU-ret & Menneskeret nr. 1/2016 p. 23-32: FNs menneskerettighedskomiteers kritik af Flygtningenævnets afgørelser (I slutningen af 2015 afgav tre af FN’s menneskerettighedskomiteer kritik af det danske Flygtningenævns praksis i dobbelt så mange tilfælde som alle komiteer i de seneste godt 11 år. I artiklen behandles den menneskeretlige kontrol af nationale asylafgørelser samt flertallet af de seneste afgørelser mod Danmark, herunder spørgsmålet om bevisbedømmelse og troværdighedsvurderinger. Det anføres, at Danmark fortsat må styrke dialogen med komiteerne med henblik på at opnå en fælles forståelse af bl.a. tilgangen til bevisbedømmelsesspørgsmål)
 Eva Ersbøll i EU-ret & Menneskeret nr. 2/2016 p. 18-29: Biao mod Danmark: Diskrimination mellem danske statsborgere. (Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols Storkammer afsagde d. 24.05.2016 dom i den såkaldte Biao-sag om diskrimination mellem danske statsborgere indbyrdes i forhold til adgangen til ægtefællesammenføring. Storkammeret kom – i modsætning til tidligere retsinstanser – frem til, at den såkaldte 28-årsregel, der undtog danske statsborgere med dansk statsborgerskab gennem 28 år fra at skulle opfylde udlændingelovens tilknytningskrav, var i strid med EMRK artikel 14 sammenholdt med artikel 8. Artiklen fokuserer særligt på, hvilket retsgrundlag Storkammeret havde for sin dom, og herunder hvilken rolle den europæiske statsborgerretskonventions princip om ikke-forskelsbehandling af statsborgere spillede.)
 Jonas Christoffersen i UfR 2016 B. 279: Prøvelse af Flygtningenævnets afgørelser
 Hanne Hauerslev i ADV nr.1/2017 p. 22-25: Advokat midt i brændpunktet
 Artiklen omhandler to advokaters (Hannah Krog og Jens Bruhn-Petersen) oplevelser, da de var udstationeret af CCBE i flygtningelejeren Moria.
 Lisbeth Bech Poulsen i ADV nr. 4/2017 p. 26: Når tålt ophold bliver utåleligt.
 Peter Vedel Kessing i EU-ret & Menneskeret nr. 1/2017 p. 3-12: Ny dom fra Den Europæiske menneskerettighedsdomstol kræver ændring af humanitær opholdstilladelse.
 Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol (EMD) har m ed en ny storkammerdom ifra december 2016 præciseret, under hvilke betingelser en deltagerstat kan udsende udlændinge med alvorlige behandlingskrævende helbredsproblemer. Dommen er på flere måder et opgør med Domstolens tidligere yderst restriktive praksis på området og bør føre til ændring af Udlændinge- og Integrationsministeriets (UIM) praksis for at meddele humanitær opholdstilladelse efter § 9 b, stk. 1, i udlændingeloven.
 Julie Bryske Møller Nielsen i EU-ret & Menneskeret nr. 2/2017 p. 9-20: Den danske håndtering af familiesammenføring efter malmø-modellen.
 Familiesammenføring efter EU-retten er for mange personer den bedste vej til at vende tilbage til Danmark efter endt ophold i en anden EU-medlemsstat. Artiklen fastlægger med udgangspunkt i en række utrykte domme og myndighedsafgørelser, hvilke momenter der bliver lagt vægt på, ligesom det vurderes, hvilke EU-retlige problemstillinger den danske praksis rejser.
 Peter Vedel Kessing og Jens Elo Rytter i EU-ret & Menneskeret nr. 2/2017 p. 38-58: Tålt ophold - menneskeretlig status efter endnu en højesterestdom og nye stramninger.
 Højesteret fastslog i januar 2017 (UfR 2017.1228 HD) for anden gang, at en udlænding på tålt ophold havde været udsat for et uproportionalt indgreb i sin ret til bevægelsesfrihed. Kort


text:
tid efter vedtog Folketinget endnu engang at stramme forhold og livsvilkår for udlændinge på tålt ophold. Artiklen gennemgår og drøfter de menneskeretlige problemstillinger vedrørende tålt ophold. Det konkluderes, at det nuværende regime ud fra en menneskeretlig vurdering er uholdbart og må revurderes.
 Opholds- og meldepligt, jf. UDL § 34, stk. 4
 UfR 2017.1228 HD: Myndighedernes afgørelser om ophold i Center Sandholm og om daglig meldepligt indebar efter 3 år og 11 måneder et uproportionalt indgreb i T's bevægelsesfrihed
 Sagen angik en udlænding, U, der ved HR’s dom i 2005 blev straffet med fængsel i 8 år for grov narkotikakriminalitet og udvist af Danmark med indrejseforbud for bestandig. Udlændingemyndighederne traf i 2009, da han blev prøveløsladt, afgørelse om, at U ikke kunne tvangsudsendes til sit hjemland. I forbindelse hermed blev han pålagt daglig melde- og opholdspligt i Center Sandholm. C, HR skulle tage stilling til, i hvilket omfang U kunne straffes for overtrædelse af påbud om opholds- og daglig meldepligt i C i perioden februar 2010 til februar 2015. HR skulle i den forbindelse tage stilling til, om påbuddene udgjorde et uproportionalt indgreb i hans bevægelsesfrihed, jf. art. 2 i EMRK’s Tillægsprotokol 4, og i hans ret til familieliv, jf. EMRK art. 8, og om påbuddene var i strid med diskriminationsforbuddet i art. 14. Udlændingestyrelsen, S, havde løbende vurderet, om fortsat ophold i C måtte anses for proportionalt, og havde i den periode, tiltalen angik, bl.a. truffet afgørelse herom. HR flertal udtalte bl.a., at da S traf afgørelse, havde opholds- og meldepligten varet i 3 år og 11 måneder. S havde på det tidspunkt et sikkert grundlag for at vurdere, at der ikke var konkret risiko for, at U ville skjule sig for politiet, at der ikke var udsigt til, at udvisningen af ham kunne gennemføres inden for en overskuelig fremtid, at han som følge af risikoen for tortur og anden nedværdigende behandling ikke havde reel mulighed for at udrejse frivilligt til sit hjemland, og at der ikke var noget andet land, han kunne udrejse til. U’s pligt til at tage ophold i C fra d. 09.10.2013 udgjorde et uproportionalt indgreb i hans bevægelsesfrihed i strid med art. 2 i Tillægsprotokol 4. S’ afgørelse af 09.10.2013 om fortsat ophold var derfor ugyldig. Som følge heraf var meldepligt i C ugyldig fra dette tidspunkt. U blev derfor straffet for overtrædelse af opholds- og meldepligten i perioden frem til d. 09.10.2013, og han blev frifundet for overtrædelser, der lå efter denne dato. Straffen blev nedsat til fængsel i 30 dage. ØL var delvist nået til et andet resultat. (4-1) Komm. af Peter Vedel Kessing og Jens Elo Rytter i EU-ret & Menneskeret nr. 2/2017 p. 38-58: Tålt ophold - menneskeretlig status efter endnu en højesterestdom og nye stramninger.
 UfR 2017.1676 ØLD: Det var ikke uproportionalt ift. art. 2, i Tillægsprotokol 4 til EMRK at pålægge T daglig meldepligt i Center Sandhold. T idømt 30 dages fængsel for at undlade at efterkomme afgørelsen om meldepligt i 1183 tilfælde
 T var tiltalt for overtrædelse af


text:
UDL § 60, stk. 1, jf. § 34, stk. 4, ved at have undladt at efterkomme Rigspolitiets, R’s, afgørelser om meldepligt i Center Sandholm i 1183 tilfælde. T nedlagde påstand om strafbortfald under henvisning til, at den pålagte meldepligt var uproportional og i strid med EMRK. Retten i Hillerød fandt, at det fulgte af art. 2, stk. 1, i Tillægsprotokol 4 til EMRK, at enhver, der lovligt befandt sig på en stats område, inden for dette skulle have ret til at færdes frit og til frit at vælge sit opholdssted. Art. 2 omfattede også udlændinge, der var på tålt ophold her i landet, og reglerne om meldepligt og om ophold i Center Sandholm var indgreb i bevægelsesfriheden efter art. 2, stk. 1, jf. forarbejderne til lov om ændring af UDL. UDL § 34, stk. 4, indeholdte hjemmel til pålæg om at give møde hos politiet i Center Sandholm på bestemte tidspunkter. Henset til, at T siden R’s første afgørelse var pålagt daglig meldepligt, at T systematisk ikke overholdte meldepligten, og at T blev anset for at udgøre en fare for statens sikkerhed, og på denne baggrund udvist af Danmark for bestandigt, var den pålagte meldepligt ikke uproportional. Straffen blev fastsat til fængsel i 30 dage, jf. UDL § 60, stk. 1, jf. § 34, stk. 4. ØL fandt, at det påhvilede ØL at foretage en vis prøvelse af de afgørelser, som R traf, og som lå til grund for tiltalen. T blev i 2008 udvist af Danmark, fordi udgjorde en fare for statens sikkerhed. Han levede på tålt ophold som følge af Flygtningenævnets afgørelse, hvorefter han ikke kunne udsendes ved brug af tvang, jf. UDL § 31, stk. 1. Indgrebene i bevægelsesfriheden varetog hensynet til den nationale sikkerhed og den offentlige orden og havde til formål at sikre de pågældende personers tilstedeværelse med henblik på udsendelse. En sådan offentlig interesse måtte som udgangspunkt veje tungere end hensynet til T’s bevægelsesfrihed. T var med rette pålagt en meldepligt, og denne indskrænkning var ikke uproportional ift. art. 2 i Tillægsprotokol 4 til EMRK eller EMRK art. 8. Det måtte ved proportionalitetsvurderingen tillægges betydelig vægt, at T var på tålt ophold som følge af en underbygget vurdering af at være til fare for statens sikkerhed. ØL stadfæstede. (5-1)
 UfR 2017.2394 ØLD: Krav om personlig meldepligt tre gange om ugen og krav om ophold på Center Sandholm var et uproportionalt ingreb i T’s bevægelsesfrihed og i strid med EMRK art. 2
 T var tiltalt for overtrædelse af UDL § 60, stk. 1, jf. § 34, stk. 4, ved flere gange at have undladt at efterkomme Rigspolitiets, R’s afgørelse af 17.04.2013 om personlig meldepligt hver mandag, onsdag og fredag kl. 10 hos R i Center Sandholm. Yderligere var T tiltalt for overtrædelse af UDL § 60, stk. 1, jf. § 42 a, stk. 9, for flere gange at have undladt at tage ophold på det angivne opholdscenter. Retten i Hillerød fandt, at der efter en samlet vurdering, navnlig under hensyn til T’s begåede grove kriminalitet


text:
og risikoen for ny kriminalitet, at den pålagte meldepligt og opholdspligt ikke udgjorde et uproportionalt indgreb i T’s bevægelsesfrihed i strid med EMRK art. 2. Vanskeligheden ved at bevare kontakten til familien og det forhold, at T ikke forsøgte at skjule sig for myndighederne, kunne ikke føre til et andet resultat. Straffen fastsattes til fængsel i 7 dage, jf. UDL § 60, stk. 1, jf. § 34, stk. 4 og § 42 a, stk. 9, 1. pkt. ØL fandt, at R og Udlændingestyrelsen i 2013 havde et sikkert grundlag for at vurdere, at der ikke var konkret risiko for, at T ville skjule sig for politiet, at der ikke var udsigt til, at udvisningen af T kunne gennemføres inden for en overskuelig fremtid, at han som følge af risikoen for tortur og anden nedværdigende behandling ikke havde reel mulighed for at udrejse frivilligt til Libanon, og at der ikke var noget andet land, han kunne udrejse til. Pligten til tre gange ugentligt at melde sig til R i Center Sandholm og pligten til fortsat at tage ophold i Center Sandholm udgjorde herefter et uproportionalt indgreb i T’s bevægelsesfrihed i strid med EMRK art. 2. T frifandtes i det hele for den rejste tiltale.
 Saranda Krasniqi i Rettid 2012 afhandling nr. 3: Tidsubegrænset opholdstilladelse – det nye pointsystem
 Katarina Lundh i Justitia nr. 1/2012 p. 49-94: Tredjelandsfamiliemedlemmers indrejse- og opholdsret i medfør af EU-retten (Specialet analyserer hvilke indrejse- og opholdsrettigheder, der i medfør af EU-retten gælder for tredjelandsfamiliemedlemmer til EU-borgere. Ud fra en gennemgang af dommene: MRAX, Singh, Akrich, Eind, Baumbast, Chen, Jia og Metock vurderes der, om dansk praksis er i overensstemmelse med EU-retten).
 UfR 1996.529 HD: Justitsministeriets afslag på opholdstilladelse til 38-årig mentalt retarderet tyrkisk kvinde, hvis forældre og søskende opholdt sig i Danmark, blev ophævet, idet afgørelsen burde være truffet efter UDL § 9, stk. 2, nr. 1 i stedet for nr. 4.
 UfR 1996.803 HKK: Ansøgning om familiesammenføring med datter, som boede i Kina, var indsendt til Flygtningerådgivningen i Aalborg Kommune d. 27.05.1992, og d. 10.02.1993 til Den Danske Ambassade i Peking. Direktoratet for Udlændinge meddelte afslag, da datteren var fyldt 18 år d. 24.06.1992. Højesteret fandt, at ansøgningen måtte anses for rettidig, jf. herved tillige FVL § 7, stk. 2.
 UfR 1996.1422 ØLD: Tyrkisk dreng født i 1983 havde i 1989 fået opholdstilladelse hos M og H. I 1993 viste en DNA-undersøgelse, at D ikke var søn af M og H, og opholdstilladelsen blev inddraget i 1996. ØL fandt ikke betingelserne efter UDL § 19, stk. 3 og § 19, stk. 5 for inddragelse af opholdstilladelse for opfyldt.
 UfR 1996.1520 ØLD: Indenrigsministeriet fandt, at opholdstilladelse til tyrkisk M var bortfaldet, da M havde opholdt sig i Tyrkiet i 10 måneder, jf. udlændingelovens § 17, stk. 1, 2. pkt.. M havde ikke godtgjort omstændigheder, hvorefter det udøvede skøn hvilede på et usagligt eller i øvrigt ulovligt grundlag.
 UfR 1996.1616 HKK: A, der var 80-årig iransk statsborger, havde fået afslag på opholdstilladelse i medfør af udlændingelovens § 9,


text:
stk. 4, da hans søn B, som havde fået opholdstilladelse i 1986, ikke havde godtgjort at kunne forsørge ham. B var A's eneste barn og var som flygtning forhindret i at genforenes med A i hjemlandet. På denne baggrund og når tillige hensås til A's alder og helbredstilstand og det om hans personlige forhold oplyste, fandt Højesteret, at der forelå sådanne særlige omstændigheder, at en opholdstilladelse ikke burde betinges af, at B godtgjorde at være i stand til at forsørge A.
 UfR 1997.1237 HKK: Udlændings søgsmål mod Indenrigsministeriet i sag om afslag på opholdstilladelse blev ikke tillagt opsættende virkning.
 UfR 1997.1407 VLK: VL fandt, at der forelå sådanne særlige forhold, at opholdstilladelse til at afghansk ægtepar på 101 og 83 år ikke burde betinges af, at sønnen C påtog sig forsørgelsen. Sammenhængen mellem udlændingelovens § 9, stk. 1, nr. 4 og § 9, stk. 4 fandtes noget uklar.
 UfR 1997.1411 VLD: Tyrkisk kvindes opholdstilladelse ansås for bortfaldet ved hendes udrejse fra Danmark i 1991.
 UfR 2001.257 ØLK: Afghansk fader til 3 mindreårige børn fik medhold i, at han opfyldte betingelserne i udlændingelovens § 9, stk. 1, nr. 3 om at være fastboende i Danmark. Han havde derfor krav på familiesammenføring med de 3 børn.
 UfR 2003.1322 HKK: Indenrigsministeriet havde stadfæstet Udlændingestyrelsens afslag på opholdstilladelse til 15-årigt barn fra Etiopien, da en DNA-undersøgelse viste, at faderskabet var udelukket med en sikkerhed på 99,99 %'s sikkerhed. Afgørelsen blev stadfæstet, da der efter udlændingelovens § 9, stk. 1, nr. 3 ikke blot skal foreligge forældremyndighed, men - uden for tilfælde af adoption - også biologisk faderskab.
 UfR 2004.1765 HD: Den tyrkisk statsborger F indrejste d. 03.11.1997 i Danmark og indgik d. 20.12.1997 ægteskab med M, som var dansk statsborger. Han fik herefter den 6.01.1998 meddelt opholdstilladelse. De fik i 1999 et fællesbarn, B. I juni 2000 ophævede M samlivet, og F havde i den efterfølgende tid samvær med B to gange om ugen. Ved separationsdom af 13.10.2000 blev M tilkendt forældremyndigheden over B, og F blev tillagt ret til samvær med B én gang om ugen i to timer. Samværet blev ved resolution af 16.01.2001 ændret til to timer om ugen hos B’s morfar. Udlændingestyrelsen meddelte d. 30.03.2001 afslag på forlængelse af opholdstilladelsen for F, og denne afgørelse blev d. 26.02.2002 stadfæstet af Ministeriet for Flygtninge, Indvandrere og Integration. F indbragte afgørelsen for ØL, der fandt, at ministeriets afgørelse var ugyldig under henvisning til, at ministeriets afgørelse var behæftet med sagsbehandlingsfejl. Højesterets flertal fandt ikke grundlag for at fastslå, at ministeriets afgørelse af 26.02.2002 var behæftet med sagsbehandlingsfejl, der kunne føre til, at afgørelsen var ugyldig. Flertallet udtalte videre, at ved afgørelsen af, om et afslag på fortsat opholdstilladelse vil være i strid med udlændingelovens § 26, stk. 1, jf. artikel 8 i EMRK, er der overladt et skøn til udlændingemyndighederne. Flertallet fandt herefter ikke – således som samværssagen var oplyst for ministeriet, da afgørelsen af 26.02.2002 blev truffet – grundlag for at tilsidesætte ministeriets skøn. (3-2)
 UfR 2004.2790 VLK: Ministeriet for Flygtninge,


text:
Indvandrere og Integration havde stadfæstet Udlændingestyrelsen nægtelse af forlængelse af opholdstilladelse til K, der var filippinsk statsborger, under henvisning til, at hendes moder var rejst ud af landet, at hun kun havde boet i Danmark i ca. to år og to måneder, at hun i denne periode alene havde boet hos sin mor i ca. halvandet år, at K var indrejst som 16-årig og således havde tilbragt størstedelen af sin opvækst på Filippinerne, og at der ikke forelå oplysninger om væsentlige helbredsmæssige eller lignende forhold, der gjorde et afslag særligt belastende for K. Nogle oplysninger om, at K ikke havde familie at vende tilbage til på Filippinerne, at K havde haft en kæreste i Danmark gennem 2 år, og at hun havde lært at tale og skrive dansk og forsørgede sig selv, kunne ikke føre til en ændret vurdering. Byretten i Brædstrup opretholdt afgørelsen. VL ophævede ministeriets afgørelse. VL tiltrådte, at grundlaget for K's opholdstilladelse ikke længere var til stede, men fandt efter en samlet vurdering af sagens omstændigheder, herunder at K var velintegreret i det danske samfund, hvorimod hun ikke længere havde et netværk i hjemlandet, at de forhold, der er omhandlet i udlændingelovens § 26, var til stede med en sådan vægt, at en nægtelse af at forlænge opholdstilladelsen måtte antages at virke særlig belastende for K (2-1)
 UfR 2005.303 HKK: Afslag på opholdstilladelse til to unge irakere, der muligvis ikke var fyldt 18 år, hjemvist til fornyet behandling i Udlændingestyrelsen.
 UfR 2005.1780 HD: Afgørelse om afslag om opholdstilladelse til tyrkisk kvinde med børnelammelse ophævet og hjemvist til fornyet behandling i ministeriet. HR fandt det på den baggrund godtgjort, at ministeriet – trods oplysningerne i ansøgningen – havde lagt forkerte faktiske oplysninger til grund for afslaget. Blandt andet på baggrund af det oplyste om ministeriets administrative praksis vedrørende anvendelsen af bestemmelsen i den dagældende udlændingelovs § 9, stk. 2, nr.1, kunne det ikke afvises, at en afgørelse truffet på et rigtigt og fyldestgørende faktisk grundlag kunne have ført til et andet resultat.
 UfR 2005.2086 HD: (UfR 2005.2099/1 HD og UfR 2005.2099/2 HD) I de tre sager havde herboende udlændinge, der alle havde opnået tidsubegrænset opholdstilladelse, indgået ægteskab med personer fra deres oprindelige hjemlande. På dette grundlag søgte de om opholdstilladelse i Danmark for ægtefællerne fra hjemlandene. I alle tre sager gav udlændingemyndighederne afslag. De tre ægtepar anlagde herefter sag mod Ministeriet for Flygtninge, Indvandrere og Integration, M, med påstand om, at de meddelte afslag var ulovlige. HR bemærkede, at der efter den dagældende § 9, stk. 10, i UDL kun kunne gives opholdstilladelse med henblik på ægtefællesammenføring, hvis ægtefællernes samlede tilknytning til Danmark mindst svarede til ægtefællernes samlede tilknytning til et andet land. HR fandt, at M ved afgørelserne havde foretaget en samlet vurdering af ægtefællernes tilknytning til Danmark og til deres fælles hjemland på tidspunktet for afgørelserne, herunder af varigheden af de herboende ægtefællers ophold her i landet, deres tilknytning til arbejdsmarkedet, deres familiemæssige forhold m.v. Der var ikke grundlag for at antage, at afgørelserne var baseret


text:
på ulovlige kriterier, eller at M havde undladt at inddrage relevante forhold i afvejningen. Ved denne afvejning var der ved loven overladt udlændingemyndighederne et skøn, og HR fandt ikke grundlag for at tilsidesætte det udøvede skøn. Afslag på opholdstilladelse var heller ikke i strid med EMRK artikel 8 eller 14. Herefter var der ikke grundlag for at ophæve M's afgørelser.
 UfR 2005.3184 HD: A, der var statsløs palæstinenser født i Israel i 1964, kom til Danmark i 1988. Han havde opholdstilladelse som følge af, at han var gift med en dansk kvinde. Da han blev separeret fra sin ægtefælle i 1990, afslog udlændingemyndighederne at forlænge hans opholdstilladelse. I 1992 blev han for bl.a. drab dømt til anbringelse i Sikringsanstalten. Ved dommen blev han endvidere udvist af Danmark med indrejseforbud gældende for bestandigt. I 1994 var han blevet forlovet med en dansk kvinde K, hos hvem han boede, når han havde udgang. I 1998 blev den idømte foranstaltning om anbringelse ophævet, og han boede nu fast sammen med K, der havde to voksne børn fra et tidligere forhold. A anmodede herefter under en sag efter UDL § 50 om at få udvisningen ophævet. Byretten afviste at ophæve udvisningen, hvilket blev stadfæstet af ØL. Det viste sig ikke muligt at udsende A af Danmark, og han opholdt sig i Danmark på såkaldt ”tålt ophold”. A søgte herefter om at få opholdstilladelse. Udlændingestyrelsen afslog. Afgørelsen blev stadfæstet af Ministeriet for Flygtninge, Indvandrere og Integration, M. A anlagde herefter sag mod M med påstand om, at afslaget på opholdstilladelse skulle underkendes. HR fastslog, at der ikke var hjemmel i dagældende UDL § 10, stk. 2, 2. pkt., til at give A opholdstilladelse i Danmark efter lovens § 9, stk. 2, nr. 4, idet han ikke havde været udrejst af Danmark i 2 år. HR fastslog endvidere, at nægtelse af opholdstilladelse ikke var i strid med EMRK. HR frifandt derfor M.
 UfR 2006.639 HD: M, der var pakistansk statsborger og født i Danmark, fik i 1993 opholdstilladelse i Danmark. I 1998 indgik han ægteskab med H, der herefter søgte om familiesammenføring i Danmark. I forbindelse med ansøgningen blev M’s forsørgelsesevne undersøgt, og M blev anset for at være i stand til at forsørge H og parrets 1-årige søn. H opnåede i 2000 tidsbegrænset opholdstilladelse i Danmark blandt andet betinget af, at M var i stand til at forsørge H. I 2001 ansøgte H, der herefter havde boet i Danmark i ca. 1 år, om forlængelse af sin opholdstilladelse. Udlændingestyrelsen meddelte A, at hendes opholdstilladelse ikke kunne forlænges, da M ikke længere kunne forsørge hende. M indbragte afgørelsen for Integrationsministeriet, der stadfæstede Udlændingestyrelsens afgørelse. Antaget, at Integrationsministeriet i forbindelse med sin afgørelse i 2003 om at inddrage H’s opholdstilladelse havde været berettiget til at stille krav om godtgørelse af, at M var i stand til at forsørge H, jf. den dagældende bestemmelse i udlændingelovens § 19, stk. 1, nr. 4.
 UfR 2006.711 ØLD: Den amerikanske statsborger, H, indgik ægteskab med en dansk statsborger. Parret boede og


text:
arbejdede begge i England, indtil de besluttede at flytte til Danmark. I denne forbindelse ansøgte H Udlændingestyrelsen, U, om opholds- og/eller arbejdstilladelse i Danmark. Ansøgningen, som blev indgivet på en standardblanket, indeholdt ikke nogen oplysninger om, at der søgtes om tilladelse efter EU-reglerne. A blev efterfølgende meddelt opholdstilladelse efter udlændingelovens § 9, stk. 1, nr. 1, som dog var betinget af en række forhold efter udlændingelovens § 9, stk. 3-9. U blev efterfølgende gjort opmærksom på muligheden for at give A opholdstilladelse efter EU-regler, hvorefter U ændrede opholdstilladelsen, således at den var givet i medfør af udlændingelovens § 9 c, stk. 1. U dækkede H og H ’s ægtefælles udgifter i forbindelse med sikkerhedsstillelse efter lovens § 9, stk. 4. A påstod nu, at U skulle anerkende at de havde begået en fejl, at den nye opholdstilladelse var i strid med EU-regler, og at han havde ret til erstatning for krænkelse i medfør af EAL § 26. ØL fandt, at A ikke havde nogen konkret og aktuel interesse i påstanden om, at U skulle erkende, at de havde begået en fejl. ØL fandt derimod, at den nye opholdstilladelse var i strid med EU-regler, idet den ikke gav A mulighed for korrekt at bedømme sin retsstilling. A fandtes dog ikke berettiget til godtgørelse for tort, idet han ikke havde været udsat for sådanne retsstridige krænkelser, der kunne begrunde en sådan godtgørelse.
 UfR 2006.1370 ØLK: U havde den 12.02.2001 ansøgt om familiesammenføring med sine forældre. I forbindelse hermed lå der en kopi af et irakisk id-kort samt en tro og love erklæring fra U’s fader, hvoraf det af begge fremgik, at U var født den 27.12.1983. Der var tillige foretaget en aldersundersøgelse af U. Retslægerådet udtalte på baggrund af sidstnævnte, at der var sandsynligt at U på ansøgningstidspunktet var over 18 år. Denne udtalelse blev tillagt afgørende vægt ved ministeriets afgørelse af sagen. Københavns byret fandt, at der ikke var grundlag for at tilsidesætte den foretagne bevisbedømmelse vedrørende U’s alder. ØL stadfæstede.
 UfR 2006.2095/2 HD: U1, U2 og U3, som var fra Kosovoprovinsen, indrejste i Danmark i 2001. I 2004 traf Integrationsministeriet afgørelse om, at U1, U2 og U3 ikke opfyldte betingelserne for at blive meddelt humanitær opholdstilladelse. Ved afgørelse af 1. april 2005 fandt Integrationsministeriet ikke grundlag for at ændre Udlændingestyrelsens afgørelse af 20. oktober 2004, hvorved U1 fik inddraget sine kontante ydelser. HR ophævede ikke ministeriets afgørelser. Bestemmelsen i udlændingelovens § 9 b, stk. 1, om humanitær opholdstilladelse er fra 1985 og indeholder en efter ordlyden meget begrænset adgang til at meddele en sådan tilladelse. Det er i forarbejderne til 1985-loven angivet, at tilladelse skal have undtagelsens karakter. I overensstemmelse hermed har administrativ praksis været restriktiv, og det fremgår af forarbejderne til ændringen af udlændingeloven i 2002, at bestemmelsen skal forstås i overensstemmelse med denne praksis. Det følger heraf, at posttraumatisk stress-syndrom (PTSD) i almindelighed ikke i sig selv kan begrunde humanitær opholdstilladelse. FN-myndighederne i Kosovo hindrer ikke, at etniske romaer og personer med PTSD frivilligt vender tilbage til Kosovo,


text:
men nægter i et vist omfang at medvirke til tvangsmæssig udsendelse af dem. Dette kan efter loven ikke i sig selv begrunde en pligt til at meddele humanitær opholdstilladelse. Integrationsministeriet foretog i forbindelse med afgørelserne om humanitær opholdstilladelse en vurdering af familiens helbredsforhold, og der er ikke grundlag for at tilsidesætte det udøvede skøn. Der er heller ikke grundlag for at antage, at der i øvrigt er mangler ved grundlaget for afgørelserne. Efter udlændingelovens § 42 a, stk. 10, nr. 2, skal Udlændingestyrelsen, med mindre særlige grunde taler derimod, bestemme, at en udlænding, der ikke medvirker til udrejsen, alene skal modtage kost og logi i naturalier samt nødvendige sundhedsmæssige ydelser. Det er ubestridt, at U1 ikke vil medvirke til at udrejse frivilligt af Danmark, og der er ikke grundlag for at tilsidesætte det af Integrationsministeriet udøvede skøn, hvorefter der ikke forelå særlige grund, der talte imod at bestemme, at U1 ikke skulle have dækket udgifterne til underhold bortset fra kost, logi og sundhedsmæssige ydelser.
 UfR 2006.2109 HD (Svarer til UfR 2006.2095/2 HD)
 UfR 2006.2163 VLK: A indgav d. 20.05.1998 ansøgning om opholdstilladelse som studerende på en højskole, hvilket han blev meddelt fra d. 15.07.1998 til d. 26.06.1999. I maj 1999 søgte A om forlængelse af opholdstilladelsen, men Udlændingestyrelsen, U, meddelte afslag, og A udrejste i januar 2000. Efter at være indrejst på ny i Danmark i oktober 2000 søgte A d. 14.11.2000 om opholdstilladelse under henvisning til sin mor, M, og d. 25.04. 2001 blev han meddelt opholdstilladelse, jf. udlændingelovens § 9, stk. 1, nr. 3. Opholdstilladelse var bl.a. betinget af, at M var fastboende i Danmark og havde lovligt ophold her i landet. A fik forlængelse på opholdstilladelse senest frem til d. 08.09.2004, men allerede i marts 2004 blev opholdstilladelsen inddraget, idet U ved afgørelse af samme dag havde nægtet at forlænge M's opholdstilladelse, da hun ikke længere samlevede på fælles bopæl med sin mand, hvilket hendes opholdstilladelse var betinget af. Ved afgørelse af 18.02 2005 stadfæstede ministeriet U's afgørelse og pålagde A at udrejse senest d. 20.03.2005. A anmodede om genoptagelse af sagen b.la under henvisning til, at M i november 2004 var meddelt opholdstilladelse efter udlændingelovens § 9, stk.1, nr. 1. Ved afgørelse af 21.03.2005 afviste ministeriet at genoptage sagen, idet den ikke fandt, at der forelå nye væsentlige oplysninger, som kunne føre til en ændret vurdering af sagen. Aalborg Byret ophævede afgørelsen af 18.02.2005. VL udtalte, at da M's opholdstilladelse blev inddraget d. 30.03.2004, bortfaldt grundlaget for A's opholdstilladelse. Det forhold, at M d. 08.11.2004 opnåede opholdstilladelse på et nyt grundlag, kunne ikke føre til, at A's hidtidige opholdsgrundlag ikke længere var bortfaldet. Det fulgte herefter af udlændingelovens § 19, stk. 1, nr. 1, jf. stk. 5 (nu stk. 7), at A's opholdstilladelse kunne inddrages, men at der ved afgørelsen af, om inddragelse skulle ske, skulle tages hensyn til, om en inddragelse måtte antages at virke særligt belastende navnlig på grund af de forhold, der var nævnt i udlændingelovens § 26, stk. 1. Det fremgik af


text:
Ministeriet for Flygtninge, Indvandrere og Integrations afgørelse af 18.02.2005, at ministeriet ved sin afgørelse ud fra de foreliggende oplysninger havde foretaget en skønsmæssig afvejning af, om en inddragelse af A's opholdstilladelse måtte antages at virke særlig belastende. Efter det oplyste var der ikke grundlag for at tilsidesætte dette skøn, hvorfor ministeriets påstand blev taget til følge.
 UfR 2007.262 HD: A, der var jugoslavisk statsborger, ansøgte efter ankomst til Danmark i juni 1999 om asyl, efter at han i Jugoslavien var blevet idømt fængsel i 2 år for at udeblive fra militærtjeneste. Udlændingestyrelsen afslog ansøgningen, og afgørelsen blev stadfæstet af Flygtningenævnet, N. A indbragte afslaget på asyl for domstolene. Efter at HR havde hjemvist sagen til ØL, genoptog N behandlingen af sagen, og traf herefter en ny afgørelse, hvor A igen blev nægtet opholdstilladelse, denne gang med den begrundelse, at det ikke var sandsynliggjort, at A havde været i en konkret risiko for at skulle udføre eller medvirke til krigsforbrydelser. A indbragte det nye afslag for domstolene. HR hjemviste sagen til N og fastslog, at spørgsmålet om de betingelser for tildeling af asyl, som N havde afgjort sagen på grundlag af, herunder bevistema og bevisbyrde, var retsspørgsmål, som uanset endelighedsbestemmelsen i UDL var underlagt domstolenes prøvelse. N havde i den konkrete sag ikke været berettiget til at stille krav om, at A – ud over det han allerede havde oplyst, og som N havde lagt til grund – yderligere skulle sandsynliggøre, at han var i en konkret risiko for at skulle udføre eller medvirke til krigsforbrydelser. (3-2)
 UfR 2007.776 HKK: A kom i 2001 til Danmark fra Kosovo-provinsen . A fik afslag på asyl og ansøgte om humanitær opholdstilladelse og om opholdstilladelse. Integrationsministeriet, M, afslog d. 15.05.2003 ansøgningen om humanitær opholdstilladelse og stadfæstede d. 31.10.2005 Udlændingestyrelsens afgørelse om, at A ikke kunne indgive ansøgning om opholdstilladelse, når A befandt sig her i landet. D. 09.11.2005 afviste M at genoptage behandlingen af sagen om opholdstilladelse. A indbragte M’s afgørelser for VL med påstand om, dels at afgørelsen af 15.05.2003 skulle ophæves, dels at afgørelserne af 31.10.2005 og 09.11.2005 skulle ophæves. Ved dom af 05.09.2006 frifandt VL M for påstanden om, at afgørelsen af 15.05.2003 skulle ophæves, mens VL ophævede M’s afgørelser af 31.10.2005 og 09.11.2005 og hjemviste til realitetsbehandling. M ankede dommen til HR. A anmodede om opsættende virkning således, at A kunne forblive i Danmark under ankesagens behandling. HR udtalte, at VL ved dommen af 05.09.2006 havde bestemt, at M skulle anerkende, at A kunne indgive ansøgning om opholdstilladelse, mens A opholdt sig her i landet. VL lagde herved vægt på, at A indtil da ikke havde kunnet tvangsudsendes af Danmark, og at A gennem de 51⁄2 år, hvor A havde opholdt sig i Danmark, var blevet gift og havde fået tre børn. Selv om det i oktober 2006 blev muligt at udsende A tvangsmæssigt, fandt HR, at det offentliges interesse i håndhævelsen af udlændingeloven under de ovennævnte omstændigheder måtte vige for den særlige interesse, som A havde i, at familien


text:
kunne forblive samlet, mens HR behandlede ankesagen. HR imødekom derfor A’s anmodning, således at A kunne opholde sig her i landet, så længe sagen verserede for HR, idet det forudsattes, at ankesagen blev fremmet uden unødig forsinkelse. Komm. af Jens Vedsted-Hansen i JUR 2007.131-135: Opsættende virkning ved domstolsprøvelse i udlændingesager.
 UfR 2007.1115 HD: B, der var kommet til Danmark i 1996 som 18-årig, indgik i juli 2002 ægteskab med sin fætter A, der var bosiddende i Tyrkiet. A indgav umiddelbart herefter ansøgning om opholdstilladelse med henblik på familiesammenføring med B. Udlændingemyndighederne gav afslag på ansøgningen, da A ikke var fyldt 24 år. I april 2004 indgav A ny ansøgning om opholdstilladelse med henblik på familiesammenføring med B. Udlændingestyrelsen meddelte afslag på ansøgningen, hvilket blev stadfæstet af Integrationsministeriet i maj 2005. Ministeriet henviste til udlændingelovens § 9, stk. 8, hvorefter det ved fætter-kusine ægteskaber anses for tvivlsomt, om ægteskabet er indgået frivilligt, og ministeriet fandt ikke, at A og B havde afkræftet denne formodning. A og B indbragte sagen for domstolene med påstand om ophævelse af ministeriets afgørelse og hjemvisning af sagen til fornyet behandling. HR lagde til grund, at A og B i perioden fra 1996, da B kom til Danmark, og til 2002, da de blev gift, kun havde mødt hinanden i sommeren 2000, og at de således ikke havde haft et længerevarende og indgående bekendtskab forud for ægteskabet ud over det, der fulgte af slægtskabet. Efter indholdet af formodningsreglen i udlændingelovens § 9, stk. 8, og formålet med denne fandt HR, at A og B ikke alene ved deres egne og A’s nære familiemedlemmers forklaringer om, at ægteskabet var frivilligt, havde afkræftet lovens formodning om, at det som følge af fætter-kusine slægtskabet var tvivlsomt, om ægteskabet var indgået efter begge parter eget ønske. (3-2)
 UfR 2007.1336 HD: Den thailandske kvinde, K, indrejse i november 2000 til Danmark efter at have fået opholdstilladelse i forbindelse med ægteskab med den danske statsborger, M. K’s 17-årige datter, A, rejste i september 2001 til Danmark efter at have fået opholdstilladelse p.g.a. familiesammenføring med K i medfør af udlændingelovens § 9, stk. 1, nr. 3, på vilkår om, at hun skulle bo hos K. Udlændingestyrelsen, U, inddrog i februar 2003 A’s opholdstilladelse, under henvisning til at U have inddraget K’s opholdstilladelse, eftersom hun ikke længere levede sammen med M. K blev skilt i juni 2003, men giftede sig i juli 2003 med en anden dansk statsborger, N, hvorefter K igen søgte om opholdstilladelse. A fik arbejde og flyttede samtidig ind hos K og N. Integrationsministeriet, I, stadfæstede i december 2003 U’s afgørelse, eftersom inddragelsen ikke virkede særligt belastende for A, jf. udlændingelovens § 19, stk. 5, jf. § 26, stk. 1. I havde herved lagt vægt på, at A var indrejst på grundlag af en familiesammenføring med K, at hun havde gået i skole i Thailand i 12 år, hvor hun desuden havde familie, samt den begrænsede tid hun havde opholdt sig i Danmark. I begyndelsen af 2004 blev A kæreste med N’s


text:
søn, B, og N og B flyttede herefter sammen. I havde ikke givet A vejledning om at sagen kunne indbringes for retten i medfør af udlændingelovens § 52, men A blev i juli 2005 bekendt hermed, og indbragte sagen for Skjerns Byret, med påstand om ophævelse af I’s afgørelse. A og B fik i september 2005 et barn. VL stadfæstede i marts 2006 I’s afgørelse. A fik afslag på opholdstilladelse efter udlændingelovens § 9, stk. 1, nr. 1, § 9 c, stk. 1, nr. 1, og § 9 a, og da kæremål til HR ikke blev tillagt opsættende virkning, udrejste hun i september 2006 til Thailand. A og B blev i december 2006 gift, hvorefter B rejste tilbage til Danmark med deres fælles barn. HR fastslog, at udlændingelovens § 52 måtte forstås således, at domstolsprøvelsen af Integrationsministeriets afgørelse af 17.12.2003 om inddragelse af opholdstilladelsen for A skulle ske på grundlag af hendes forhold på tidspunktet for ministeriets afgørelse. Ved denne prøvelse kunne der derfor ikke lægges vægt på, at A efterfølgende var flyttet sammen med en herboende dansk statsborger og havde fået et barn sammen med denne. I’s afgørelse af 17.12.2003 kunne ikke anses for stridende mod EMRK art. 8. HR stadfæstede herefter dommen.
 UfR 2007.1641 VLK: U's opholdstilladelse i Danmark blev nægtet forlænget, hvorfor han indbragte afgørelsen for byretten i Aalborg. U's advokat anmodede om mundtlig forhandling af sagen. Da der mellem parterne bl.a. var uenighed om U's personlige forhold og om bedømmelsen af disse, fandt byretten det mest hensigtsmæssigt, at sagen blev oplyst ved mundtlig forhandling jf. udlændingelovens § 52, stk. 3, og tillagde endvidere indbringelsen for retten opsættende virkning jf. § 52, stk.6. Ministeriet for Flygtninge, Indvandrere og Integration, M, påkærede afgørelsen. VL udtalte, at de foreliggende oplysninger om U's interesse i at kunne forblive her i landet, for det tilfælde at det senere måtte blive fastslået, at hans opholdstilladelse ikke kunne nægtes forlænget, ikke fandtes at opveje M's klare interesse i, at hans udrejse af Danmark ikke blev udsat yderligere, jf. udlændingelovens § 52, stk. 6. Derimod fandtes der ikke tilstrækkeligt grundlag for at tilsidesætte byrettens skøn om, at sagen mest hensigtsmæssigt kunne oplyses ved mundtlig forhandling.
 UfR 2008.482 HD: I 1999 indrejste A, som er serbisk-montenegrinsk statsborger fra Kosovo, i Danmark og søgte om asyl. A fik opholdstilladelse efter UDL § 7, stk. 1. Udlændingestyrelsen, U, afslog i september 2002 at forlænge A’s opholdstilladelse, hvilket Flygtningenævnet, F, stadfæstede i juni 2003. A søgte herefter opholdstilladelse efter UDL § 9 e (dengang § 9, stk. 2 nr. 5) dels humanitær opholdstilladelse jf. UDL § 9 b, stk. 1. Integrationsministeriet, I, der er det øverste administrative organ stadfæstede afgørelsen i november 2003. Herefter indbragte A sagen for VL, som afviste sagen under henvisning til endelighedsbestemmelsen i UDL § 56, stk. 8. HR stadfæstede at VL havde afvist sagen.
 UfR 2008.489 HD: I 2002 indrejste A, B og C som er serbisk-montenegrinske statsborgere fra Kosovo, i Danmark og søgte om asyl. Integrationsministeriet, I, afslog i november 2004 at


text:
give dem humanitær opholdstilladelse jf. UDL § 9 b, stk. 1. A, B og C indbragte sagen for HR, og påstod at I’s afgørelser skulle ophæves. HR behandlede sagen skriftligt, og efter den skriftlige procedure fremsender A, B og C nogle lægeerklæringer omtalende deres handicap, disse blev ikke tilladt fremlagt. HR udtalte bl.a. at der ved afgørelser om humanitær opholdstilladelse er overladt udlændingemyndighederne et skøn, og der var ikke grundlag for fastslå at myndighederne ikke havde tilvejebragt tilstrækkeligt grundlag for afgørelserne. Derfor var der ikke grundlag for at tilsidesætte I’s vurdering af sagerne, og HR frifinder I for A, B og C’s påstand om ophævelse.
 UfR 2008.701 HD: A, som var statsborger fra Kosovoprovinsen i Serbien og Montenegro, indrejste i Danmark i 2001 og var siden blevet gift og havde fået tre børn. Ægtefællen var meddelt tidsubegrænset opholdstilladelse. Efter at A havde fået afslag på asyl, anmodede han om humanitær opholdstilladelse efter UDL § 9 b, stk. 1,, og senere om opholdstilladelse efter UDL § 9 c, stk. 1, (familiesammenføring). Integrationsministeriet, I, afslog i maj 2003 ansøgningen om humanitær opholdstilladelse, og stadfæstede i oktober 2005 Udlændingestyrelsens afgørelse om, at A ikke kunne indgive ansøgning om familiesammenføring her i landet. I afviste d. 09.11.2005 at genoptage behandlingen af sagen om familiesammenføringen. A indbragte afgørelserne for VL, der frifandt I for afslaget på humanitær opholdstilladelse, men tilsidesatte afgørelsen om, at A ikke kunne indgive ansøgning om familiesammenføring her i landet. HR fandt ikke, at der var grundlag for at tilsidesætte I's afgørelse om afslag på humanitær opholdstilladelse efter UDL § 9 b, stk. 1,. Vedrørende A ́s adgang til at indgive ansøgning her i landet efter UDL § 9 c, stk. 1, fandt HR, at I havde tilvejebragt de nødvendige oplysninger, og inddraget de relevante forhold ved afgørelserne, herunder hensynet til familiens enhed. HR bemærkede endvidere, at I's afgørelse ikke kunne antages at stride mod EMRK art. 8. (4-1).
 UfR 2008.876 HD: Ægtefællerne A og B, som er statsborgere fra Kosovoprovinsen, indrejste sammen med deres to børn i Danmark d. 04.06.1999 og fik midlertidig opholdstilladelse i medfør af Kosovonødloven. I juli måned 2000, rejste de tilbage til Kosovo, men vendte tilbage til Danmark og søgte om asyl d. 30.09.2000. Flygtningenævnet, F, afslog A og B’s ansøgning om opholdstilladelse og familien blev udsendt til Kosovo i august 2006. Både VL og HR frifandt I, og fandt af sagen mod F skulle afvises i medfør af endelighedsbestemmelsen i UDL § 56, stk. 8.
 UfR 2008.506 HD, UfR 2008.511/1 HD, UfR 2008.511/2 HD, UfR 2008.511/3 HD, UfR 2008.517 HD: Flygtningenævnet F, havde ved afgørelser i 2003 og 2004 stadfæstet Udlændingestyrelsens U’s, afslag på at give A1-A7, der alle var etniske romaer fra Kosovo, opholdstilladelse efter UDL § 7. F havde endvidere ved afgørelser i 2003 og 2004 stadfæstet U’s afslag på at forlænge A8 ́s og A9 ́s opholdstilladelse. A8 og A9 var etniske albanere fra Kosovo. A1-A9 indbragte F’s afgørelser for domstolene. F påstod i alle sager afvisning, subsidiært frifindelse. VL besluttede i samtlige


text:
sager at udskille spørgsmålet om afvisning til særskilt behandling. HR gav i samtlige sager F medhold i afvisningspåstanden. HR udtalte, at domstolsprøvelse af F’s afgørelser var begrænset til en prøvelse af retsspørgsmål, herunder mangler ved afgørelsesgrundlaget, sagsbehandlingsfejl og ulovlig skønsudøvelse. HR fandt, at de forhold vedrørende sagens oplysning, som A1-A9 havde påberåbt sig, var så nært og nødvendigt forbundet med bevisbedømmelsen, at de i det hele angik F’s bevisbedømmelse. På samme måde angik A1-A9’s indsigelser vedrørende afgørelsernes begrundelse i realiteten F’s afgørelse af, om der skulle meddeles asyl, henholdsvis om opholdstilladelsen kunne nægtes forlænget. HR fandt endvidere, at A1-A9’s indsigelser vedrørende F’s anvendelse af internationale konventioner mv. i realiteten blot var udtryk for uenighed i F’s konkrete bedømmelse af, om sagens faktiske omstændigheder kunne begrunde asyl henholdsvis en forlængelse af opholdstilladelsen. Endelig fandt HR, at A1-A9’s indsigelser om, at der ikke var taget hensyn til relevante bestemmelser i bl.a. Flygtningekonventionen, angik forhold af asylbegrundende karakter og dermed spørgsmålet om bevisbedømmelse og skønsudøvelse. Da der herefter ikke forelå omstændigheder, som gav grundlag for at fravige endelighedsbestemmelsen i UDL § 56, stk. 8, afviste HR sagerne.
 UfR 2008.905/1 HD: A, som var født i Kosovo, indrejste i Danmark i august 2001. I 2000 var A blevet gift med en flygtning, der havde bopæl i Danmark. A søgte om humanitær opholdstilladelse, hvilket blev afvist af udlændingemyndighederne. HR fandt, at der efter UDL § 9 b, stk. 1, er tillagt myndighederne et skøn, og der var ikke grundlag for at tilsidesætte skønnet.
 UfR 2008.1586 HD: A, som var statsborger fra Kosovo-provinsen i Serbien og Montenegro, indrejste i Danmark i 2003. Efter blandt andet at have fået afslag på asyl anmodede A om opholdstilladelse efter UDL § 9, stk. 2, nr. 4, som udsendelseshindret. Udlændingestyrelsen, U, afslog anmodningen, hvilket i december 2005 blev stadfæstet af Integrationsministeriet, I. A påstod for HR principalt, at I skulle anerkende, at tvangsudsendelse af ham for tiden måtte anses for udsigtsløs, subsidiært at I’s afgørelse fra december 2005 om nægtelse af opholdstilladelse skulle ophæves. HR fandt, at A’s principale påstand i realiteten var et synspunkt til støtte for hans subsidiære påstand. Da påstandens tidsmæssige udstrækning i øvrigt var uklar, afviste HR påstanden. For så vidt angik A’s subsidiære påstand fandt HR det på det foreliggende grundlag utvivlsomt, at A ikke gennem 18 måneder havde medvirket til udsendelsesbestræbelserne. Allerede fordi betingelserne for at meddele A opholdstilladelse i medfør af UDL § 9 c, stk. 2, herefter ikke var opfyldt, og da der ikke på andet grundlag var anledning til at ophæve I’s afgørelse, frifandt HR ministeriet.
 UfR 2008.2178/1 HD: Flygtningenævnet, F, havde ved afgørelser af 30.07.2002 stadfæstet Udlændingeservices, U, afslag på at give A1 og A2, der begge var fra Kosovo, opholdstilladelse efter UDL § 7. Integrationsministeriet, I, havde endvidere ved afgørelse af 17.03.2003 meddelt A1 og A2 afslag på humanitær opholdstilladelse i medfør af UDL § 9 b, stk. 1. A1 og A2 indbragte F’s afgørelser for domstolene. F påstod i alle sager afvisning, subsidiært frifindelse. Landsretten besluttede at udskille


text:
spørgsmålet om afvisning til særskilt behandling. A1 og A2 indbragte endvidere I’s afslag på humanitær opholdstilladelse for domstolene. A1 og A2 nedlage principalt påstand om ophævelse af I’s afgørelse og subsidiært påstand om, at I skulle anerkende, at A1 og A2 på tidspunktet for beslutningen om afslag på humanitær opholdstilladelse kom fra et hjemland med vanskelige levevilkår og ved tilbagevenden dertil ville være i risiko for at få eller opleve en forværring af et alvorligt handikap. I påstod overfor den principale påstand frifindelse og overfor den subsidiære påstand afvisning, subsidiært frifindelse. HR udtalte, at domstolsprøvelsen af F’s afgørelser var begrænset til retsspørgsmål, herunder mangler ved afgørelsesgrundlaget, sagsbehandlingsfejl og ulovlig skønsudøvelse. HR fandt, at A1 og A2’s indsigelser mod F’s afgørelser ikke angik sådanne retsspørgsmål, men at de i realiteten angik F’s bevisbedømmelse og skønsudøvelse. For så vidt angik A1 og A2’s indsigelse om manglende adgang til en yderligere bisidder under behandlingen i F udtalte HR, at om en begæring om, at en psykolog mv. skulle deltage som bisidder under F’s møde til behandling af en sag burde imødekommes, beroede på en skønsmæssig vurdering af, om dette af hensyn til sagens oplysning måtte anses for hensigtsmæssigt, og at en sådan vurdering som udgangspunkt ikke kunne efterprøves af domstolene, jf. UDL § 56, stk. 8. Der var ikke oplyst omstændigheder, der gav grundlag for at fravige dette udgangspunkt. HR afviste herefter sagen med henvisning til endelighedsbestemmelsen i UDL § 56, stk. 8. HR fandt, at der ikke var grundlag for at fastslå, at I ved sin sagsoplysning ikke skulle have tilvejebragt et tilstrækkeligt klart og bevismæssigt sikkert grundlag for afgørelserne, at I havde foretaget en mangelfuld skønsafvejning af de enkelte kriterier, eller at der i øvrigt forelå fejl ved I’s behandling af sagen. Der var herefter ikke grundlag for at tilsidesætte I’s skønsmæssige vurdering, hvorefter de konkrete forhold i sagen ikke gav grundlag for at meddele opholdstilladelse efter UDL § 9 b, stk. 1, og HR frifandt derfor I. For så vidt angik den subsidiære påstand fandt HR, at påstanden reelt var et anbringende til støtte for principale påstand og afviste derfor påstanden.
 UfR 2008.2513/1 HD: En somalisk mand, M fik i 1995 asyl i Danmark, og i den forbindelse udfyldte M et skema vedrørende sine familieforhold. M oplyste blandt andet, at han var gift med H, som var somalisk statsborger, og at de sammen havde 10 fællesbørn, herunder barnet B på 6 år, som sagen handlede om. H indgav i 1996 ansøgning om opholdstilladelse i Danmark med baggrund i familiesammenføringsreglerne, ansøgningen omfattede i alt 11 børn, herunder B. En foretaget dna-prøve viste, at B ikke var M og H’s biologiske barn, og på denne baggrund meddelte Udlændingestyrelsen, U, afslag på anmodningen om opholdstilladelse for så vidt angik B, hvorefter Integrationsministeriet, I, stadfæstede afgørelsen. Da I behandlede sagen, kom det dog frem, at M ikke havde været vidende om, at H på et hospital havde født et dødfødt barn, hvorefter H havde taget B til sig. Disse oplysninger var først fremkommet i


text:
2001, og kunne derfor ifølge I ikke lægges til grund i sagen. Sagen blev indbragt for landsretten, som begrundet i dna-prøven, og parternes forklaringer ikke fandt det tilstrækkelig godtgjort, at der var en sådan familiemæssig tilknytning, at der var grundlag for familiesammenføring efter familiesammenføringsreglerne. HR stadfæstede afgørelsen.
 UfR 2008.2516 HD: Den tyrkiske statsborger, T, indrejste i 1998 i Danmark, hvor han blev gift med en dansk statsborger. I 2002 blev han skilt, hvorefter T i Tyrkiet indgik ægteskab med A, som han tidligere havde været gift med, og med hvem han havde barnet, B, som under T’s ophold i Danmark havde opholdt sig hos A i Tyrkiet. Integrationsministeriet, I, afslog A’s ansøgning om familiesammenføring, og henviste til at familiens samlede tilknytning til Danmark ikke var større end tilknytningen til Tyrkiet, jf. UDL § 9, stk. 7. Ved prøvelsen for HR, lagde T og A, som nu boede i Danmark, vægt på, at det var forholdende som forelå ved HR’s afgørelse som skulle ligges til grund. Hertil udtalte HR, at domstolsprøvelse efter GRL § 63 af I’s afgørelse om afslag på tilladelse til familiesammenføring skulle, jf. bl.a. UfR 2006.639 HD, skulle på grundlag af T og A's forhold på tidspunktet for I’s afgørelse. Ved denne prøvelse kunne der derfor ikke lægges vægt på den yderligere tilknytning til Danmark, de måtte have opnået efter ministeriets afgørelse. Der fandtes ikke godtgjort at I’s afgørelse var i strid med en forvaltningsretlig lighedsgrundsætning, og da der ikke var grund til at tilsidesætte I’s skøn, stadfæstede HR afgørelsen.
 UfR 2008.2629 HKK: A søgte d. 05.06.2003 sammen med sin moder, B, og seks andre søskende om opholdstilladelse i Danmark under henvisning til den herboende far, F. Udlændingestyrelsen, U, meddelte opholdstilladelse til B og fem af børnene d. 15.10.2003, mens der blev iværksat aldersundersøgelser af henholdsvis A og dennes bror C. Sagen blev under behandlingen forelagt Retslægerådet, R, med henblik på en udtalelse om aldersfastsættelse af de to ansøgere. Efter R’s udtalelse meddelte U opholdstilladelse til C efter reglerne i den dagældende UDL § 9, stk. 2, nr. 1 og afslag til A jf. den dagældende UDL § 9, stk. 1, nr. 2 (alderskravet var dengang 18 år) og UDL § 9 c, stk. 1, 1. pkt., da R skønnede at A var over 18 år. Afgørelsen blev stadfæstet af Integrationsministeriet, I. Afslaget efter UDL § 9, stk. 1, nr. 2 blev indbragt for Retten i København efter UDL § 52 og BR stadfæstede afgørelsen. Denne kendelse blev ikke påkæret. Senere anlagde A, B og C sag ved ØL med påstand om at I’s afgørelse skulle ophæves og hjemvises til fornyet behandling. A, B og C anmodede under sagen om tilladelse til at nedlægge påstand om at I’s afgørelse også skulle ophæves for den del der vedrørte den dagældende UDL § 9, stk. 1, nr. 2. Dette afviste ØL med henvisning til at BR’s kendelse ikke var blevet påkæret. ØL frifandt I og A, B og C ankede dommen til HR. Spørgsmålet om hvorvidt BR’s kendelse havde retskraft


text:
blev under sagens behandling udskilt til særskilt behandling og afgørelse. HR udtalte, at da A ikke havde påkæret BR’s kendelse til ØL, var spørgsmålet om A’s alder herefter retskraftigt afgjort ved BR’s kendelse i relation til opholdstilladelse. Det skulle derfor under nærværende sag lægges til grund, at A var over 18 år på ansøgningstidspunktet.
 UfR 2009.974 HKK: Den makedonske statsborger A, født 1991, havde haft opholdstilladelse i Danmark da hun var lille, idet hendes forældre boede i Danmark. Forældrene havde haft opholdstilladelse henholdsvis fra 1970 og 1991. Da A i 1993 var 2 år, rejste hun tilbage til Makedonien hvor hun boede hos sin mormor. Opholdstilladelsen bortfaldt derfor, jf. den dagældende UDL § 9, stk. 1, nr. 3. A ansøgte i 2005, med henvisning til at hendes forældre boede i Danmark, om opholdstilladelse. I årene der var gået havde A ikke besøgt forældrene i Danmark, men de havde besøgt hende i Makedonien. Udlændingestyrelsen, U, meddelte d. 24.05.2006 at A's tidligere opholdstilladelse i medfør af den dagældende UDL § 9, stk. 1, nr. 3, var bortfaldet, jf. UDL § 17. U meddelte samtidig afslag på ansøgningen om opholdstilladelse til A. Afslaget blev meddelt under henvisning til UDL § 9, stk. 1, nr. 2, jf. § 9, stk. 14, idet hensynet til A's tarv ikke talte for at meddele hende opholdstilladelse i Danmark på ny. Ministeriet for Flygtninge, Indvandrere og Integration, M, stadfæstede d. 05.12.2006 U’s afgørelse af 24.05.2006. M lagde vægt på, at A's tidligere opholdstilladelse var bortfaldet og at A ikke kunne meddeles opholdstilladelse på ny, da hensynet til hendes tarv ikke talte for en ansøgning om opholdstilladelse, jf. UDL § 9, stk. 1, nr. 2, jf. § 9, stk. 14. M lagde ved afgørelsen vægt på, at A efter det oplyste udrejste af Danmark som ca. tre-årig og at hun siden da havde opholdt sig i Makedonien hos sin bedstemor, hvor hun har haft hele sin opvækst og hidtidige skolegang, og at hun ikke har besøgt sine forældre i Danmark siden udrejsen for ca. 13 år siden. HR udtalte, at M ved afgørelsen af 05.12.2006 havde taget de faktiske omstændigheder i betragtning, der skulle inddrages ved udøvelsen af skønnet over, om der under hensyn til A's tarv skulle meddeles opholdstilladelse, jf. UDL § 9, stk. 14, og HR fandt ikke grundlag for at tilsidesætte det udøvede skøn som åbenbart urimeligt. HR havde herved lagt vægt på, at A, der var 15 år på tidspunktet for afgørelsen, havde boet hos sin mormor i Makedonien, siden hun var to år, og trods mormorens svækkede tilstand fortsat kunne bo hos hende, på, at A havde gennemgået en 8-årig folkeskole i Makedonien og talte makedonsk og albansk, men ikke dansk, samt på, at A's forældre fortsat kunne være sammen med hende i Makedonien i samme omfang som siden adskillelsen i 1993. Hverken EMRK art. 8 eller FN’s børnekonvention kunne føre til at andet resultat.
 UfR 2009.2752 HD: A og B og deres 3 børn indrejste i foråret 1999 i Danmark efter at være


text:
meddelt opholdstilladelse i henhold til Kosovonødloven. Integrationsministeriet, I, meddelte d. 30.05.2001 afslag på ansøgning om fortsat opholdstilladelse. Politiet udsendte d. 03.10.2001 A og B og deres 3 børn i overensstemmelse med I’s afgørelse. A og B nedlagde over for I påstand om ophævelse af afgørelsen af 30.05.2001. I nedlagde påstand om frifindelse. A og B nedlagde endvidere over for Rigspolitichefen, R, påstand om, at R skulle anerkende, at tvangsudsendelsen af A og B var i strid med UNMIK’s og UNHCR’s retningslinjer, at helbredsoplysninger blev undertrykt over for UNMIK, og at denne undertrykkelse skete med det formål at få A og B tvangsudsendt. R nedlagde påstand om afvisning, subsidiært frifindelse. HR fastslog, at der ikke var grundlag for at tilsidesætte I’s skønsmæssige afgørelse om afslag på opholdstilladelse. I blev derfor frifundet. HR fastslog endvidere, at påstanden mod R var for ubestemt til at blive taget under pådømmelse, og afviste allerede derfor sagen mod R. HR stadfæstede dermed ØL’s dom med den ændring, at sagen mod R blev afvist.
 UfR 2010.1035 HD: Afslag på familiesammenføring under henvisning til 28-års-reglen og tilknytningskravet var ikke ugyldigt, og hverken EMRK eller Statsborgerretskonventionen var krænket. Komm. af Eva Ersbøll i JUR 2010.121-127: Det lige statsborgerskab - Udlændingelovens regler om familiesammenføring: tilknytningskravet og 28-års-reglen.
 UfR 2010.1590 HD: Søstrene A og B var født i Tyrkiet. I 1997 blev deres forældre skilt, og faderen F rejste samme år til Danmark. Her indgik F ægteskab med en tyrkisk kvinde med opholdstilladelse og fik selv opholdstilladelse i Danmark i 1998, der blev gjort tidsubegrænset i 2000. I 2001 blev han skilt fra sin ægtefælle og indgik på ny ægteskab med A og B’s mor, M. A og B boede hos M i Tyrkiet og kom til Danmark første gang i 2006 sammen med M og indgav ansøgning om opholdstilladelse i 2007. A og B fik i marts 2008 en lillebror, der havde opholdsret i Danmark. Udlændingeservices afslag på familiesammenføring blev stadfæstet af Ministeriet for Flygtninge, Indvandrere og Integration, I, i 2008. Ansøgningen om familiesammenføring blev indgivet efter udløbet af to-års-fristen i UDL § 9, stk. 13, 2. pkt. Det fulgte herefter af § 9, stk. 13, 1. pkt., at opholdstilladelse kun kunne gives, hvis ansøgerne havde eller havde mulighed for at opnå en sådan tilknytning til Danmark, at der var grundlag for en vellykket integration. Der skulle dog ses bort fra denne betingelse, hvis ”ganske særlige grunde, herunder hensynet til familiens enhed, taler derimod.” HR udtalte, at domstolsprøvelsen efter GRL § 63 af I’s afgørelse om afslag på tilladelse til familiesammenføring skulle ske på grundlag af A og B’s forhold på tidspunktet for I’s afgørelse, og at der ikke kunne lægges vægt på den yderligere tilknytning til Danmark, som de senere måtte have opnået. HR anførte, at afslag på opholdstilladelse efter UDL § 9, stk. 13, 1. pkt., ikke forudsatte, at det måtte lægges til grund, at årsagen til, at ansøgningen om opholdstilladelse først var indgivet efter udløbet af 2-års-fristen, var et ønske fra barnets forældre om, ”at barnet får