text:
jf. Den Juridiske Vejledning, afsnit C.H.2.1.5.2.2, afståelse af en varig middelbar rettighed over fast ejendom.
 Nedlæggelsen af jernbaneoverskæringen i SKM2014.722.SR er ligesom spørgers nedlæggelserne af jernbaneoverskæringerne en følge af regeringen og forligspartiernes politik om sikring og nedlæggelse af usikrede overkørsler.
 Ved nedlæggelse af jernbaneoverskæringer udbetales der erstatning for erhvervelse af arealer og rettigheder i forbindelse med anlæg af ændret adgangsveje og ændringer i nuværende rettigheder til at krydse banen, herunder sletning af overkørsler.
 Der er således tale om, at ejendomme beliggende i nærheden af banen har haft en færdselsret på spørgers ejendom. Spørger ejer den jord som banen er beliggende på.
 En del af den erstatning, som spørger yder, vedrører nedlæggelsen af overkørslerne. Man kan sammenligne situationen med den situation, hvor en lodsejer har en færdselsret på naboejendommen, jf. SKM2005.500.HR. Erstatning for færdselsret på en ejendom vil være omfattet af ejendomsavancebeskatningslovens regler, da der vil være tale om en varig middelbar rettighed over fast ejendom.
 Ved nedlæggelsen af overkørslerne bliver spørgers ejendom frigjort fra en forpligtigelse, som påhviler ejendommen nu. Den udbetalte erstatningen for frigørelse fra forpligtigelsen vil alt andet lige medføre en værdistigning som følge af, at ejendommen ikke længere er pålagt forpligtigelsen. Erstatningen betales hermed for ændring af en varig middelbar rettighed over fast ejendom. Betalingen for frigørelsen af forpligtigelsen vil kunne tillægges ejendommens anskaffelsessum.
 En opgivelse af servitut på naboejendomme blev i LSRM 1983, 29 LSR anset for at være en delafståelse af fast ejendom for den lodsejer, der afstod servitutten. Afståelsen var derfor også i dette tilfælde omfattet af ejendomsavancebeskatningslovens regler.
 I forbindelse med nedlæggelsen af overkørslerne ændres adgangsveje m.m., hvilket også medfører ændringer i nuværende rettigheder og erhvervelse af nye arealer/rettigheder over arealer i forbindelse med vejanlæg.
 Erstatninger udbetalt for ulemper og rådighedsindskrænkninger i tilknytning til erhvervelse af arealer er efter praksis behandlet sammen med erhvervelsen af jorden og således skattemæssigt blevet behandlet efter ejendomsavancebeskatningsloven, jf. SKM2005.500.HR, SKM2001.211.LSR, SKM2001.551.LSR og SKM2010.313.SR
 Erhvervelse af arealer/rettigheder over arealer og erhvervelse af varige middelbare rettigheder over fast ejendom er reguleret skattemæssigt efter ejendomsavancebeskatningslovens regler, jf. TfS1994, 339 og SKM2015.27.SR
 Skatterådet besvarede i SKM2015.27.SR en række spørgsmål omkring den skattemæssige behandling af erstatninger som et forsyningsselskab udbetaler til hhv. lodsejere og naboer i forbindelse med udskiftning af et forsyningsnet.
 Skatterådet fandt, at de udbetalte erstatninger til lodsejerne skulle behandles efter reglerne i ejendomsavancebeskatningsloven, idet de var knyttet til en tinglyst deklaration på ejendommene. Dette gjaldt også for udgifter til nærføringserstatning, hvor der ikke var tinglyst en rådighedsindskrænkning på ejendommen.
 Alene erstatning for tab af herlighedsværdi, som blev udbetalt til naboer, kunne afskrives over nettets levetid efter praksis. Skatterådet kunne dermed ikke bekræfte, at spørger kunne afdrage udgifterne til ovenstående efter statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a. Skatterådet kunne heller ikke bekræfte, at udgifterne kunne tillægges anskaffelsessummen for infrastrukturaktivet efter afskrivningslovens § 5C.
 Der er i nærværende sag - ligesom i SKM2015.27.SR - tale om den skattemæssige kvalifikation af udgifter til udbetalte erstatninger, der for modtageren skal behandles som afståelse af fast ejendom.
 Der er også i nærværende sag


text:
skattemæssigt tale om udgifter til anskaffelse af en del af en fast ejendom og udgifter til frigørelse fra varige middelbare rettigheder over fast ejendom. Udgiften skal behandles efter reglerne for det aktiv de vedrøre, hvilket i dette tilfælde vil sige reglerne i ejendomsavancebeskatningsloven.
 Fortjeneste og tab opgøres efter denne lov ved realisation.
 Dette gælder uanset, om aktivet er erhvervet som et led i den skattepligtiges erhvervsmæssige virksomhed.
 Udgiften til erstatningen kan derfor ikke betragtes som en driftsomkostning, der kan fradrages ved indkomstopgørelsen efter reglerne i statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a.
 Hvis der svares nej til spørgsmål 1, ønskes det bekræftet, at selskabet så kan afskrive de i spørgsmål 1 nævnte udgifter til erstatninger jf. afskrivningslovens § 5 C, stk. 2
 Kap. 2. Driftsmidler og skibe
 Fælles bestemmelser (Uddrag)
 Stk. 1 Maskiner, inventar og andre driftsmidler samt skibe afskrives efter reglerne i dette kapitel, såfremt de udelukkende eller delvis benyttes erhvervsmæssigt.
 Stk. 1 Driftsmidler og skibe, som en skattepligtig udelukkende benytter erhvervsmæssigt, skal afskrives på en samlet saldo for den enkelte virksomhed, jf. dog § 5 B.
 Stk. 3. Afskrivning kan højst udgøre 25 pct. af den afskrivningsberettigede saldoværdi efter stk. 2. Udgør den afskrivningsberettigede saldoværdi før indkomstårets afskrivning et grundbeløb på 12.300 kr. (2010-niveau) eller derunder, kan beløbet fradrages fuldt ud i den skattepligtige indkomst.
 Stk. 1. Følgende driftsmidler afskrives på en særskilt saldo:
 1. 1) Anlæg til transport, lagring og distribution m.v. af el, vand, varme, olie, gas og spildevand.
 2. 2) Anlæg til transmission af radio-, tv- og telekommunikation.
 3. 3) Fast jernbanemateriel.
 Af de almindelige bemærkninger punkt 2.3:
 "Saldoen omfatter også fast jernbanemateriel. Med fast jernbanemateriel menes især skinner, signalanlæg og luftledninger.
 Saldoen omfatter ikke infrastrukturanlæg så som broer og landingsbaner, idet disse afskrives som bygninger. Saldoen omfatter heller ikke veje. Veje, der er beliggende i tilknytning til erhvervsmæssigt benyttede afskrivningsberettigede bygninger, kan afskrives sammen med bygningen, når vejen tjener virksomhedens drift.
 Saldoen for infrastrukturanlæg foreslås afskrevet med en maksimal afskrivningssats på 7 pct."
 TfS2000.199LR
 Ligningsrådet tog stilling til den skattemæssige behandling af en række udgifter i forbindelse med opstilling af vindmøller. Herunder om udgifter til etablering af fast kørevej ville kunne indgå i afskrivningsgrundlaget for vindmøllerne. Ligningsrådet fandt at udgifter til etablering af fast kørevej vil ikke kunne indgå i afskrivningsgrundlaget for vindmøllerne.
 SKM2001.551.SR
 Landsskatteretten fandt, at vederlaget for retten til at opstille en vindmølle skulle medregnes i vederlaget for grunden, idet sælger ansås for på et tidligt tidspunkt at have accepteret de ulemper og gener, som vindmøllen ville medføre. Da der ville være skabt grundlag for en indtægtsgivende vindmøllevirksomhed finder retten, at handelsprisen for jorden var højere end for landbrugsjord. Retten finder herefter, at anskaffelsessummen for den pågældende parcel udgør 586.953,50 kr. (86.853,50 kr. for areal og 500.000 kr. for erstatning for retten til opstilling og drift af vindmølle på det solgte areal) reduceret med den del af vederlaget, der anses for betaling for vejetablering og vejret. Retten fandt, at en del af erstatningsbeløbet på 500.000 kr. måtte være for etablering af vejen

type: other


text:
og vejretten. Dette beløb kunne afskrives.
 Skatterådet fandt bl.a., at de udbetalte erstatninger til lodsejerne skulle behandles efter reglerne i ejendomsavancebeskatningsloven, idet de var knyttet til en tinglyst deklaration på ejendommene. Skatterådet kunne bl.a. heller ikke bekræfte, at udgifterne kunne tillægges anskaffelsessummen for infrastrukturaktivet efter afskrivningslovens § 5C.
 Den Juridiske vejledning afsnit C.C.2.4.2.4.1.5 Infrastrukturanlæg og andre driftsmidler med lang levetid
 Afskrivninger giver ejeren af et aktiv ret til at tage et skattemæssigt fradrag for den løbende værdiforringelse af aktivet, som ejeren benytter til en afskrivningsberettiget aktivitet.
 Infrastrukturanlæg anses skatteretligt for driftsmidler med særlig lang levetid, se Den juridiske Vejledning, afsnit C.C.2.4.2.4.1.5 om infrastrukturanlæg og andre driftsmidler med lang levetid.
 Infrastrukturanlæg omfatter f.eks. fast jernbanemateriel. Hermed menes især sten (skærver), sveller, skinner, signalanlæg, fjernstyringsanlæg, master og luftledninger, jf. Den juridiske Vejledning, afsnit C.C.2.4.2.4.1.5.
 Det fremgår af de almindelige bemærkninger til lovforslaget, at saldoen vedrørende infrastrukturanlæg ikke omfatter veje, da disse alene kan afskrives som accessoriske til erhvervsmæssigt benyttet afskrivningsberettigede bygninger.
 Tidligere var afskrivning på infrastrukturanlæg omfattet af den generelle bestemmelse om afskrivninger på driftsmidler og skibe i afskrivningslovens § 5. Herefter gjaldt, at driftsmidler og skibe, som en skattepligtig udelukkende benytter erhvervsmæssigt, skulle afskrives på en samlet saldo for den enkelte virksomhed, jf. afskrivningslovens § 5, stk. 1. Ved lov nr. 540 af 6. juni 2007 er det bestemt, at afskrivning af infrastrukturanlæg skal ske på en særskilt konto. Afskrivninger på disse aktiver kan højst udgøre 7 procent af den afskrivningsberettigede saldoværdi.
 Ved lovændringen blev opdelingen af virksomhedens driftsmidler ændret, således, at der fremover skal føres op til fire særskilte saldi med forskellige afskrivningssatser. Ændringen blev gennemført for at skabe en større grad af overensstemmelse mellem de skattemæssige afskrivninger og den faktiske økonomiske værdiforringelse.
 Erhvervelse af arealer og rettigheder over fast ejendom, er ikke et driftsmiddel der kan afskrives efter afskrivningslovens § 5 C, jf. SKM2015.27.SR. Erhvervelsen af arealer vil som udgangspunkt ikke udsættes for en værdiforringelse, der kan sammenlignes med den værdiforringelse, som et driftsmiddel udsættes for.
 Det fremgår ligeledes af SKM2015.27.SR, at det hverken efter ordlyden eller forarbejderne til afskrivningslovens § 5, stk. 2, 1. og 2. pkt., fremgår, at udgifter til erhvervelse samt tab ved afståelse af fast ejendom og/eller ekspropriationserstatninger indgår i anskaffelsessummen for driftsmidler.
 De erstatninger der udbetales i nærværende sag, er ligesom erstatningerne i SKM2015.27.SR erstatning for erhvervelse af dels areal og dels varige middelbare rettigheder over fast ejendom, jf. svaret på spørgsmål 1.
 Ifølge praksis vil salg af fast ejendom, enten i form af jord eller i form af varige middelbare rettigheder over den faste ejendom skattemæssigt skulle behandles som en delafståelse af fast ejendom for sælgers vedkommende. For den der udbetaler erstatningen, vil der være tale om køb af fast ejendom. Anskaffelsessummer for fast ejendom behandles efter bestemmelserne i ejendomsavancebeskatningsloven. Erstatningen bliver derfor et tillæg til anskaffelsessummen for ejendommen og ikke en udgift, der er afskrivningsberettiget, jf. SKM2001.551.LSR og SKM2015.27.SR.
 Det er derfor SKATs opfattelse, at spørgsmålet skal besvares med nej.
 Hvis der svares nej til spørgsmål 1 og 2, ønskes det bekræftet,


text:
at selskabet så kan afskrive de i spørgsmål 1 nævnte udgifter til erstatninger jf. statsskattelovens § 6, litra a
 Afskrivningsloven § 1 (Uddrag)
 Stk. 1. Efter reglerne i denne lov kan skattemæssig afskrivning foretages på udgifter til anskaffelse og forbedring af aktiver, der benyttes erhvervsmæssigt af den skattepligtige, samt på visse andre udgifter.
 SKM2009.479.VLR.
 Det fremgår af dommen, at særligt efter indførelsen af den seneste afskrivningslov i 1998 er anvendelsesområdet for statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a, til at foretage skattemæssige afskrivninger blevet begrænset. Det fremgår af forarbejderne til 1998-afskrivningsloven (lov nr. 433 af 26. juni 1998), at formålet med loven bl.a. var at overflytte en række regler for afskrivninger, der fandtes andre steder i skattelovgivningen, til afskrivningsloven, således at afskrivningsreglerne som udgangspunkt blev samlet i én lov, jf. Folketingstidende 1997-98, 2. samling, tillæg A, side 2487. Det fremgår af afskrivningslovens § 1, at der efter reglerne i denne lov kan foretages skattemæssig afskrivning på udgifter til anskaffelse og forbedring af aktiver, der benyttes erhvervsmæssigt af den skattepligtige. På denne baggrund må en ejers adgang til at foretage sådanne afskrivninger på et aktiv, der benyttes erhvervsmæssigt, anses for alene at være reguleret af reglerne i afskrivningsloven og ikke tillige af statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a.
 Som det fremgår af besvarelsen af spørgsmål 1, skal udgiften til erstatning for erhvervelse af arealer og rettigheder i forbindelse med anlæg af ændret adgangsveje og ændringer i nuværende rettigheder til at krydse banen, herunder sletning af overkørsler - skattemæssigt behandles som erhvervelse af fast ejendom.
 Anskaffelsessummer for fast ejendom behandles efter bestemmelserne i ejendomsavancebeskatningsloven. Fortjeneste eller tab opgøres efter denne lov ved realisation.
 I afskrivningsloven er dog hjemlet adgang til at foretage skattemæssige afskrivninger på visse anskaffelsessummer, som indgår i anskaffelsessummen for den faste ejendom. Det gælder f.eks. visse typer bygningstyper og installationer. Der er ikke i afskrivningsloven hjemmel til at foretage afskrivning på udgifterne til erhvervelse af rettigheder over fast ejendom af den karakter, som er omfattet af nærværende forespørgsel.
 Afskrivningsloven er udtømmende for så vidt angår hjemmel til at foretage skattemæssige afskrivninger på aktiver omfattet af ejendomsavancebeskatningsloven jf. principperne i SKM2009.479.VLR
 Nærværende sag adskiller sig faktuelt fra SKM2010.229.SR. Nærværende sag omhandler nedlæggelsen af jernbaneoverskæringer, der dels medfører en ændring af adgangsveje og dels en ændring i de forpligtigelser, der er på den faste ejendom. Der er således tale om, at rettighederne over den fast ejendom ændres og derfor vil erstatningen skulle behandles efter reglerne om køb og salg af fast ejendom i ejendomsavancebeskatningsloven for både køber og sælger.
 I SKM2010.229.SR var der netop ikke sket nogen ændring i rettigheder eller erhvervede arealer over den faste ejendom, erstatningen udbetaltes til. Erstatningen var derimod alene udbetalt for at kompensere et værditab på den faste ejendom, der således ikke var knyttet nogen rettigheder til. På tilsvarende vis blev naboerstatningerne, der ikke var knyttet til en deklaration i SKM 2015.27SR også anset for omfattet af SL § 6, litra a, og kunne afskrives over 10 år, mens alle de erstatninger, der knyttede sig


text:
til deklarationer over den faste ejendom samt erstatninger i forbindelse med nærføring, blev behandlet som køb af fast ejendom.
 Det ønskes bekræftet, at udgifterne til kommissarius og landinspektør skattemæssigt skal behandles på samme måde som de erstatninger, der udbetales.
 Ejendomsavancebeskatningslovens § 1:
 Højesteret udtalte, at der i afskrivningsgrundlaget for den omhandlede ejendoms bygninger og installationer, kun kan indgå udgifter, der kan knyttes til berigtigelse og gennemførelse af selve købet af de afskrivningsberettigede aktiver.
 Da Højesteret lagde til grund, at et udbyderhonorar vedrørte den overordnede strukturering og tilrettelæggelse af investeringsprojektet, kunne der ikke være tale om en udgift, der kunne knyttes til berigtigelse og gennemførelse af selve ejendomskøbet. Højesteret fandt, at der derimod var tale om en etableringsudgift
 Udgiften til udbyderhonorar kunne derfor ikke indgå i afskrivningsgrundlaget.
 Spørgsmålet i sagen var, om honoraret til en udbyder af et investeringsprojekt skulle indgå i anskaffelsessummen for en ejendom ved opgørelsen af avancen i medfør af ejendomsavancebeskatningslovens § 4. Højesteret fastslog, at honoraret ikke kunne henføres til berigtigelsen og gennemførelsen af selve ejendomskøbet og derfor ikke skulle medregnes ved opgørelsen af anskaffelsessummen efter ejendomsavancebeskatningsloven. Investoren var heller ikke omfattet af skattemyndighedernes dagældende praksis vedrørende "brugte anparter".
 Med henvisning til SKM2008.967.HR udtalte Højesteret, at der ikke er holdepunkter for at anlægge en anden bedømmelse af, hvad der indgår i anskaffelsessummen efter ejendomsavancebeskatningsloven end af, hvad der indgår efter afskrivningsloven.
 I det omfang de afholdte udgifter vedrører udbetaling af erstatninger i forbindelse med erhvervelse af arealer og middelbare rettigheder over fast ejendom, og udgifterne vedrører berigtigelse og gennemførelse af selve erhvervelsen, skal udgifterne efter SKATs opfattelse indgå i den anskaffelsessum, der skal opgøres efter ejendomsavancebeskatningsloven, jf. SKM2008.967.HR og SKM2014.236.HR.
 De udgifter, der er forventes afholdt til kommissarius, vedrører efter SKATs opfattelse gennemførelsen af erstatningsudbetalingerne. Udgifterne skal derfor tillægges anskaffelsessummen for de arealer og de rettigheder, der erhverves.
 Ligeledes finder SKAT, at den del af udgifterne til landlandinspektør, der vedrører erhvervelse af arealer og middelbare rettigheder over fast ejendom skal tillægges anskaffelsessummen for de arealer og de rettigheder, der erhverves.
 SKAT indstiller, at spørgsmål 4 besvares med "ja"
 Det ønskes bekræftet, at udgifterne til anlæg af nye grusveje kan afskrives efter statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a.
 Afskrivningslovens § 14, stk. 1-3
 Stk. 3. Uanset stk. 2, nr. 1-3, kan bygninger eller lokaler, der er beliggende i tilknytning til erhvervsmæssigt benyttede bygninger afskrives, når de pågældende bygninger eller lokaler tjener driften af den virksomhed, hvortil de afskrivningsberettigede bygninger anvendes. Under samme betingelser omfatter bestemmelsen i 1. pkt. også udgravninger, veje, gårdspladser, parkeringspladser, hegn eller lignende, dog ikke udgifter til erhvervelse af grund. Uanset stk. 1 kan bygninger eller lokaler, dog bortset fra garager og laboratorier, der er beliggende i tilknytning til erhvervsmæssigt benyttede bygninger, hvorpå der ikke kan afskrives efter stk. 2, heller ikke afskrives, når de pågældende bygninger eller lokaler tjener driften af den virksomhed, hvortil de ikkeafskrivningsberettigede bygninger anvendes. Under samme betingelser omfatter bestemmelsen i 3. pkt. også udgravninger, veje, gårdspladser, parkeringspladser, hegn eller lignende.
 Et skibsværft omlagde produktionen fra fiskekuttere til mindre fragtskibe,


text:
hvilket gjorde en udbygning af en kommunalt ejet sluse nødvendig. Skibsværftet påtog sig dels at afholde en del af anlægsudgifterne til bygningen af en ny sluse, dels at afholde visse forpligtelser i forbindelse med slusens drift og nedrivning. Højesteret fandt, at udgiften udelukkende var en erhvervsmæssig udgift, der tjente til sikring af værftets fremtidige indkomst, og at udgiften derfor ikke havde en sådan karakter, at den kunne trækkes fuldt ud fra som en driftsomkostning i det år, hvor den var afholdt. Efter det oplyste om værftets forpligtelser i forbindelse med drift og eventuel nedrivning af slusen fandtes udgiften derimod at have en sådan forbindelse med værftets fremtidige indtægtserhvervelse, at udgiften kunne afskrives efter statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a. Årsagen var, at det blev anset for at være uden betydning, at værftet ikke var ejer af slusen, da det udelukkende skyldtes en bestemmelse, som var truffet af en anden offentlig myndighed.
 Der var ikke hjemmel § statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a, til at afskrive på et golfbaneanlæg. Landsretten fastslog, at en ejers adgang til at foretage skattemæssige afskrivninger på et aktiv, der benyttes erhvervsmæssigt, alene må anses at være reguleret af reglerne i afskrivningsloven og ikke tillige af statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a. Retten begrunder dette med, at særligt efter indførelsen af den seneste afskrivningslov i 1998 er anvendelsesområdet for statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a, til at foretage skattemæssige afskrivninger blevet begrænset. Det fremgår af forarbejderne til 1998-afskrivningsloven (lov nr. 433 af 26. juni 1998), at formålet med loven bl.a. var at overflytte en række regler for afskrivninger, der fandtes andre steder i skattelovgivningen, til afskrivningsloven, således at afskrivningsreglerne som udgangspunkt blev samlet i én lov, jf. Folketingstidende 1997-98, 2. samling, tillæg A, side 2487. Det fremgår af afskrivningslovens § 1, at der efter reglerne i denne lov kan foretages skattemæssig afskrivning på udgifter til anskaffelse og forbedring af aktiver, der benyttes erhvervsmæssigt af den skattepligtige.
 Skatterådet fandt, at et kommunalt kloakselskab skattemæssigt kunne aktivere og afskrive investeringsomkostninger efter statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a, som defineret i bekendtgørelse om spildevandsforsyningsselskabers medfinansiering af kommunale og private projekter vedrørende tag- og overfladevand § 15, stk. 2, til kommunale projekter på A-vej og B-Allé.
 Sagen vedrørte et spildevandsforsyningsselskab, der ydede bidrag til medfinansiering af klimatilpasningsprojekter i henhold til Miljøministeriets særlige regler herom.
 Rådet kunne ikke bekræfte, at selskabet efter statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a, som løbende driftsomkostninger i de enkelte indkomstår kunne fratrække betalinger til en kommune, der dækkede kommunens anlægsudgifter.
 Skatterådet bekræftede derimod, at selskabets betaling af projektejers anlægsudgift, der vedrører anlæg, som selskabet ikke kunne være ejer af, men som ejedes af projektejer, ville kunne aktiveres og afskrives efter statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a.
 Skatterådet bekræftede endvidere, at selskabet efter statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a, som løbende driftsomkostninger i de enkelte indkomstår kunne fratrække betalinger til projektejer, der dækkede drifts- og vedligeholdelsesudgifter.
 Det udtaltes vejledende, at der for denne type udgifter, der vedrører aktiver, som virksomheden


text:
ikke selv ejer, fastsættes en passende afskrivningsperiode, der her - med en nærmere begrundelse - normalt vil kunne fastsættes til 25 år.
 Efter det oplyste må det lægges til grund, at den del af udgifterne til landsinspektør, der ikke vedrører erhvervelse af arealer og middelbare rettigheder over fast ejendom, samt udgifterne til ingeniørarbejde og udgifterne til entrepriser hovedsageligt vedrører anlæg af nye grusveje.
 Vejene anlægges på jordarealer, der tilhører lodsejerne. Allerede af denne grund, er det udelukket at afskrive udgifterne efter afskrivningsloven SKM.2009.479.VLR. Endvidere er det efter afskrivningslovens § 14, stk. 3, en betingelse for at afskrive på udgifter til etablering af en vej, at vejen er accessoriske til afskrivningsberettigede bygninger. Dette er ikke tilfældet her.
 Udgifterne til anlæg af nye grusveje er afholdt som led i selskabets bestræbelser på at leve op til Trafikstyrelsens målsætning om at nedlægge eller sikre alle usikrede jernbaneoverkørsler i Danmark. Efter SKATs opfattelse har afholdelse af udgifterne derfor en driftsmæssig begrundelse.
 Da udgifterne relaterer sig til en flerårig periode findes udgifterne at skulle afskrives efter statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a.
 Hvis der svares "ja" til spørgsmål 5 ønskes det bekræftet, om satsen for afskrivning af udgifterne til anlæg af nye veje udgør 4 % årligt.
 Afskrivninger efter statsskatteloven foretages med samme sats over hele afskrivningsperioden. Afskrivningerne er bundne.
 Efter SKATs opfattelse kan den årlige afskrivningssats passende fastsættes til 4 pct. årligt, svarende til den maksimale sats for afskrivning på veje, der kan afskrives efter afskrivningslovens § 14, stk. 3.


text:
Skat.dk: Underskudsbegrænsning - tomt selskab
 03 Jun 2015 14:10
 26 May 2015 13:10
 14-5164490
 Underskudsbegrænsning - tomt selskab
 Skatterådet kunne ikke bekræfte, at der ikke indtrådte underskudsbegrænsning efter selskabsskattelovens § 12 D, stk. 2, i A A/S ved den påtænkte overdragelse af 51 % af selskabskapitalen.
 Skatterådet lagde til grund, at der mellem D ApS og E ApS bindende var aftalt en samlet plan for dispositionerne 1-4 og overdragelsen af A A/S. Det indgik i det således aftalte forløb, at for at overdrage underskudsselskabet A A/S og undgå en underskudsbegrænsning skulle dispositionerne 1-4 gennemføres først.
 Skatterådet lagde vægt på, at med disposition 2, hvor E ApS udlånte 4.840.000 kr. til A A/S, og til sikkerhed for lånet gav D ApS til långiver underpant i dennes ejerandel på 51 pct. af A A/S. Idet O og P ikke var interesseforbundne parter, lagde Skatterådet til grund, at underpanten alene blev givet for at sikre den endelige gennemførelse af overdragelsen af ejerandelen på 51 pct. i underskudsselskabet A A/S fra D ApS til E ApS.
 Den juridiske vejledning 2015-1, afsnit C.D.2.4.5.2.2.
 Påklaget til SANS/Landsskatteretten. Klagen tilbagekaldt.
 Kan SKAT bekræfte, at der ikke indtræder underskudsbegrænsning efter selskabsskattelovens § 12 D, stk. 2, i A A/S ved den påtænkte overdragelse af 51 % af selskabskapitalen?
 Personerne O og P har i fællesskab i dag en koncern bestående af en række forskellige selskaber, i hvilke de har foretaget forskellige investeringer henholdsvis virksomhedsdrift.
 I koncernen har blandt andet indgået et driftsselskab, som netop er frasolgt. I forlængelse af dette er O og P enige om at søge opnået en mere forenklet koncernstruktur.
 Nærværende anmodning om bindende svar relaterer sig til en påtænkt disposition som led i ønsket om at opnå en mere simpel koncernstruktur, jf. nærmere nedenfor.
 Koncerndiagram af nuværende koncern er udeladt.
 A A/S er ejet med 51 % af Os holdingselskab (D) og 49 % af Ps holdingselskab (E). Forud for Es erhvervelse af 49 % af A A/S var dette selskab 100 % ejet af D. Under Ds ejertid realiserede A et væsentligt fremførbart underskud, som pt. henstår fremført uudnyttet. Der er ingen erhvervsmæssige aktiviteter i A A/S i dag.
 Som det yderligere fremgår af koncernoversigten, indgår et partnerselskab i koncernen, nemlig F P/S. F P/S driver erhvervsmæssig aktivitet.
 F P/S er en moderne handelsvirksomhed med 20 års erfaring i import og salg/service indenfor varekategorierne xx. F P/S har pt. 38 medarbejdere. Selskabet har for regnskabsåret 2013/2014 realiseret en omsætning på knap 225 mio. kr.
 F P/S er et skattemæssigt transparent selskab. Dets resultat henføres således som skattepligtig indkomst hos kommanditisterne, nemlig G og H som angivet på koncernoversigten.
 O og P er ikke interesseforbundne parter. De har gennem længere tid drøftet mulighederne for en mere simpel koncernstruktur, og i den forbindelse har de ligeledes ført drøftelser omkring hvilke værdiansættelser, der kan accepteres af dem begge i forbindelse med en sådan ændring i koncernen.
 O og P er herefter blevet enige om at foretage følgende dispositioner:
 A A/S overdrager sin ejerandel på 17 %


text:
af H A/S til I, CVR-nr. 30 54 79 26. Parterne er enige om, at denne ejerandel kan fastsættes til en markedsværdi på 575.000 kr.
 P lader E udlåne et beløb på 4.840.000 kr. til A A/S. Til sikkerhed for udlånet giver D til långiver underpant i dennes ejerandel på 51 % af A A/S. Pantsætningen omfatter ikke stemmeretten på aktierne.
 H overdrager sin ejerandel på 50 % i F P/S til A A/S. Parterne er enige om, at ejerandelen repræsenterer en værdi på 6. mio. kr., hvilket udgør købesummen. Da A A/S har et tilgodehavende hos H på ca. 741.000 kr., vil købesummen blive delvist berigtiget med modregning heri. Den resterende del af købesummen betales kontant, hvortil blandt andet de lånte midler som beskrevet ovenfor under pkt. 2 anvendes.
 Efter erhvervelsen af 50 % af anparterne i F P/S stiller A A/S den erhvervede ejerandel til sikkerhed over for långiver som beskrevet ovenfor under pkt. 2 ved underpant.
 Efter ovennævnte transaktioners gennemførelse, ejer A A/S 50 % af F P/S. F P/S er en skattemæssig transparent juridisk enhed. Det følger af transparensprincippet, at de enkelte selskabsdeltagere derfor i skattemæssig henseende også anses for at drive erhvervsmæssig virksomhed. En selskabsdeltager i den transparente enhed kan således f.eks. foretage skattemæssige afskrivninger, og - for fysiske personers vedkommende - f.eks. anvende virksomhedsskatteordningen på den indkomst, der relaterer sig til vedkommendes ejerandel.
 Efter ovennævnte dispositioners gennemførelse er A A/S derfor at anse som drivende erhvervsmæssig aktivitet. Det resultat, som realiseres i F P/S i perioden herefter, henføres således med 50 % til A A/S. A A/S skal indtægtsføre et eventuelt overskud og lade sig beskatte heraf.
 Overdragelsen af ejerandelen i F P/S til A A/S behandles som en delafståelse af den ideelle andel af samtlige aktiver og passiver i F P/S. Overdragelsen gennemføres som en almindelig skattepligtig overdragelse, og A A/S' anskaffelsessum danner grundlag for A A/S' fremtidige afskrivninger.
 Overdragelse af aktier i A A/S
 Parterne påtænker i forlængelse af gennemførelsen af ovennævnte dispositioner at lade D overdrage sin ejerandel på 51 % af aktiekapitalen i A A/S til E. Ejerskabet i A A/S overføres derved 100 % til P via dennes holdingselskab, E. Denne overdragelse påtænkes først gennemført, når A A/S i en periode på minimum nogle uger har været ejer af 50 % af F P/S og således i en periode har drevet erhvervsmæssig aktivitet via dette ejerskab. O og P har drøftet værdien af ejerandelen på 51 % af A A/S og forventer at nå til enighed om, at denne værdiansættelse - forudsat ovennævnte transaktioner i øvrigt gennemføres - udgør 1.160.000 kr.
 Koncerndiagram af fremtidig koncern er udeladt.
 Nærværende anmodning om bindende svar vedrører overdragelsen af disse 51 % af aktiekapitalen i A A/S fra D til E.
 Det ønskes ved nærværende anmodning om bindende svar sikret, at den påtænkte overdragelse ikke udløser underskudsbegrænsning efter selskabsskattelovens § 12 D, stk. 2, i A A/S.
 For vurderingen heraf er selskabsskattelovens § 12 D, stk. 1-3, relevante. Ordlyden heraf er følgende:
 "Stk.


text:
1. Hvis mere end 50 pct. af aktiekapitalen i et selskab eller andelene i en forening omfattet af § 1, stk. 1, nr. 1, 2 eller 4, eller § 2, stk. 1, litra a, eller et tilsvarende selskab m.v. omfattet af § 2 A, stk. 1, ved indkomstårets udløb ejes af andre aktionærer eller deltagere end ved begyndelsen af et tidligere indkomstår, hvori den skattepligtige indkomst udviste underskud, kan underskuddet ikke nedbringe den skattepligtige indkomst til et beløb mindre end selskabets positive nettokapitalindtægter, jf. stk. 3, med tillæg af indkomst fra udlejning af afskrivningsberettigede driftsmidler og skibe. Tilsvarende gælder, hvis andre aktionærer eller deltagere ved indkomstårets udløb end ved begyndelsen af underskudsåret råder over mere end 50 pct. af den samlede stemmeværdi.
 Stk.2. Ved ændring af ejerkredsen som nævnt i stk. 1, 1. pkt., eller ændring af stemmeværdien som nævnt i stk. 1, 2. pkt., kan underskuddet endvidere ikke nedbringe den skattepligtige indkomst, hvis selskabet eller foreningen på tidspunktet for ændring i ejerforhold til kapitalandele eller andele eller for ændring af råden over stemmeværdien i det væsentlige er uden økonomisk risiko ved erhvervsmæssig aktivitet eller ved erhvervsmæssig aktivitet i et eller flere datterselskaber, hvori selskabet ejer mindst 25 pct. af aktiekapitalen. 1. pkt. finder dog ikke anvendelse, hvis selskabet eller foreningen fra stiftelsen og indtil tidspunktet for ændring i ejerforhold til kapitalandele eller andele eller for ændring af råden over stemmeværdien ikke har drevet erhvervsmæssig virksomhed.
 Stk.3. Nettokapitalindtægterne opgøres som summen af
 de i ligningslovens § 8, stk. 3, omhandlede provisioner m.v."
 Ved overdragelsen sker der en væsentlig ændring i ejerkredsen bag A A/S. Således overføres 51 % af kapitalen og stemmerne fra D til E. Mere end 50 % af aktiekapitalen vil således efter overdragelsen ved indkomstårets udløb være ejet af andre aktionærer end ved begyndelsen af et tidligere indkomstår, hvor den skattepligtige indkomst udviser underskuddet. Dette udløser underskudsbegrænsning efter selskabsskattelovens § 12 D, stk. 1, således at underskuddet i A A/S herefter ikke kan nedbringe den skattepligtige indkomst til et beløb mindre end selskabets positive nettokapitalindtægter, jf. stk. 3, med tillæg af indkomst fra udlejning af afskrivningsberettigede driftsmidler og skibe. Modsætningsvis kan underskuddet uændret fremføres til at nedbringe øvrig almindelig skattepligtig indkomst, herunder overskud fra driften i F P/S via A A/S' ejerandel heri.
 Efter selskabsskattelovens § 12 D, stk. 2, kan underskuddet endvidere ikke nedbringe den skattepligtige indkomst (fuldstændig underskudsbegrænsning), "hvis selskabet på tidspunktet for ændringen i ejerforhold til kapitalandele eller andele eller for ændring af råden over stemmeværdien i det væsentlige er uden økonomisk risiko ved erhvervsmæssig aktivitet eller ved erhvervsmæssig aktivitet i et eller flere datterselskaber, hvori selskabet ejer mindst 25 pct. af aktiekapitalen".
 Det afgørende for vurderingen af underskudsbegrænsningen efter selskabsskattelovens § 12 D, stk. 2, er, om selskabet er uden økonomisk risiko "på tidspunktet for ændring i ejerforholdet". Det afgørende tidspunkt for vurderingen er således den dag, hvor aftalen om overdragelse af de 51 % af aktierne fra D til E indgås.
 Den ovenfor citerede ordlyd i selskabsskattelovens § 12 D, stk. 2,


text:
var tidligere i ligningslovens § 15, stk. 7, 3. og 4. pkt. Reguleringen med denne skærpede underskudsbegrænsning for såkaldte "tomme" selskaber blev indsat ved lov nr. 412 af 14. juni 1995. Til bestemmelsen er udstedt cirkulære nr. 26 af 5. februar 1996. Cirkulæret er gældende.
 For det første henviser jeg til cirkulæret pkt. 2.1.2.1, hvoraf det følger, at det afgørende for, om der indtræder underskudsbegrænsning er, om selskabet er "tomt" på det tidspunkt, hvor der indgås aftale om overdragelse af kapitalandele.
 For det andet henviser jeg til, at det af pkt. 2.1.2.1 ligeledes fremgår, at det er uden betydning for adgangen til at fremføre underskud, "om der er indlagt ny aktivitet i selskabet m.v. før tidspunktet for aftale om overdragelse af kapitalandele".
 Endelig henviser jeg for det tredje til, at det i pkt. 2.1.2.1 angives, at der ved "et selskab, der i det væsentlige er uden økonomisk risiko ved erhvervsmæssig aktivitet" blandt andet forstås selskaber, hvor den erhvervsmæssige aktivitet reelt er ophørt. Det afgørende er således, om selskabet må anses at drive erhvervsmæssig aktivitet eller ej. Som beskrevet ovenfor vil A A/S på overdragelsestidspunktet anses at udøve erhvervsmæssig aktivitet via ejerandelen i F P/S.
 Det gøres herefter på ovennævnte baggrund gældende, at A A/S på tidspunktet for eventuel indgåelse af overdragelsesaftale mellem D og E ikke skal anses at være et "tomt" selskab, det vil sige værende uden økonomisk risiko ved erhvervsmæssig aktivitet. Dette skyldes, at A A/S på tidspunktet for den eventuelle indgåelse af overdragelsesaftalen vil være ejer af 50 % af F P/S og således som følge af dette selskabs skattemæssige transparens anses at udøve erhvervsmæssig aktivitet. Som nævnt ovenfor kan det forudsættes, at der går en periode på minimum nogle uger fra A A/S' overtagelse af ejerandelen på 50 % af F P/S forinden 51 % af aktierne i A A/S overdrages fra D til E. Følgelig gøres det gældende, at der ved overdragelsen af 51 % af aktierne fra D til E ikke indtræder underskudsbegrænsning efter selskabsskattelovens § 12 D, stk. 2.
 Der kan gå længere tid, måneder eller eventuelt 1-11⁄2 år, før denne overdragelse gennemføres. Oplysningen om, at der som minimum vil gå nogle uger er alene tiltænkt som illustration af, at det på tidspunktet for indgåelse af aftale om overdragelse af A A/S faktuelt vil være sådan, at A A/S i en periode forud herfor har drevet reel erhvervsmæssig virksomhed via ejerskabet i F P/S'et.
 Overdragelsestidspunktet afhænger af en række andre forhold og drøftelser mellem de ultimative ejere, P og O, som endnu ikke er afklaret.
 I sin begrundelse for svar henviser SKAT endvidere til disposition 2, hvor E udlåner 4.840.000 kr. til A A/S og til sikkerhed herfor fra D modtager underpant i aktierne i A A/S. Derefter lægger Skatterådet til grund, at "underpanten alene bliver givet for at sikre den endelige gennemførelse af overdragelsen af ejerandelen på 51 pct. i underskudsselskabet A A/S fra D til E."
 Dette er faktuelt ikke korrekt. Pantsætningen gives af forretnings- og sikkerhedsmæssige årsager, nemlig således at


text:
långiver har sikkerhed i aktiver for at sikre tilbagebetaling af lånet. Pantsætning sker for at afdække långiverens risiko ved udlånet.
 Låntager stiller sikkerhed i sine aktier i A A/S. Disse aktier har en værdi, idet A A/S p.t. fremfører et underskud, som via sambeskatningen udnyttes i bl.a. det løbende overskud i F P/S, og således modtager A A/S sambeskatningsbidrag for denne underskudsudnyttelse. Af denne årsag følger det af pantsætningsaftalens punkt 4.1., at pantet også omfatter udbytte fra A A/S - det vil sige, at aktierne i A A/S pr. definition via sambeskatningen vil repræsentere en værdi (sambeskatningsbidraget), og denne værdi kan ikke udloddes af selskabet; eller med andre ord forbliver værdien i selskabet og dermed sikres værdien af pantet.
 Herudover indeholder pantsætningsaftalen ingen købsoption eller anden ret for E til at købe aktierne i A A/S.
 Pantsætningsaftalen kan derfor på ingen måde sikre den endelige gennemførelse af overdragelsen af ejerandelen på 51 % i underskudsselskabet A A/S, sådan som det forudsættes af SKATs begrundelse.
 I øvrigt synes det i motivationen for SKATs udkast til afgørelse at være overset, at der ikke opnås særlige skattemæssige fordele vedrørende adgangen til at udnytte A A/S' underskud efter den påtænkte overdragelse af aktierne i selskabet. Allerede i dag udnyttes underskuddet i bl.a. overskudsandelen fra F P/S. A A/S er således via D sambeskattet med H, som i dag besidder 50 % af ejerskabet i F P/S. Underskuddet i A A/S modregnes allerede i dag i halvdelen af overskuddet i F P/S og udnyttes således skattemæssigt. Med den påtænkte overdragelse af aktier ønskes det blot sikret, at dette underskud også fremadrettet kan modregnes i overskuddet i F P/S.
 Formålet med den påtænkte rækkefølge af dispositionerne er således alene at sikre, at dette underskud i A A/S ikke mistes. Ændringerne i ejerskabsforholdene er i øvrigt udelukkende forretningsmæssigt begrundede af hensyn til ejerskabsforholdene og koncernforholdene samt ejernes forskellige interesser omkring den fremtidige drift og fokusområder.
 SKAT henviser til, at der skal ske en samlet vurdering af planen med de forskellige dispositioner og således ikke tages hensyn til rækkefølgen af dispositionerne. Som begrundelse herfor henvises til SKM 2011.501 H.
 Jeg er ikke enig i SKATs betragtning. SKM 2011.501 H vedrører fortolkning af begrebet "kontantvederlag" i fusionsskattedirektivet og fusionsskattelovens § 15c. Afgørelsen drejer sig om, hvorvidt der er sket en overtrædelse af kontantvederlagsforbuddet i fusionsskattelovens § 15c i forbindelse med en udbytteudlodning fra et selskab, som forud for udlodningen var stiftet ved en skattefri tilførsel af aktiver. I sagen inddrages fortolkningsbidrag fra EU-domstolens praksis (sag C-321/05 "Kofoed-sagen"). Såvel generaladvokaten som EU-domstolen fortolker på begrebet "kontantvederlag" / "kontantudligningssum" og udtaler, at det afgørende, for hvorvidt der er tale om et kontantvederlag, er "nødvendigt at undersøge i hvert enkelt konkret tilfælde, om den omhandlede ydelse, henset til samtlige foreliggende omstændigheder, har karakter af en bindende aftalt modydelse, som skal erlægges til gengæld for erhvervelsen."
 Ligeledes henviser Højesteret i sine præmisser til, at sagen drejer sig "om forståelsen af begrebet "kontantudligningssum" ved anvendelsen af fusionsskattedirektivet." Højesteret udtaler: "Afgørende er derfor, om pengeydelsen


text:
er bindende aftalt som et tillæg til den modydelse, der består i selskabsandele i det modtagende selskab, således at pengeydelsen dermed udgør en integrerede del af modydelsen."
 Da det i sagen konkret fandtes dokumenteret, at der var indgået en bindende aftale om den efterfølgende udbytteudlodning, ansås udbytteudlodningen at være et kontant vederlag i strid med fusionsskattedirektivet og fusionsskattelovens § 15c. De konkrete omstændigheder, som begrundede dette var, at der i selskabet blev tilført en væsentlig goodwill, som efterfølgende blev kapitaliseret ved en kapitalforhøjelse fra en ekstern part. Det var således ikke den eksterne parts kapitaltilskud som sådan, der begrundede udbytteudlodningen, men i stedet værdien af den goodwill, som var blevet tilført ved tilførslen af aktiverne.
 I nærværende sag er der ikke indgået en bindende aftale om, at aktierne i A A/S efterfølgende overdrages.
 SKM2011.501.HR kan ikke tages til indtægt for, at der generelt blot kan anlægges en samlet betragtning af en række gyldige dispositioner og således i stedet se bort fra disse i skattemæssig henseende. Dette følger også af øvrig praksis, jf. straks nedenfor.
 SKM2003.482.HR (TfS 2003.889 H)
 Sagen vedrører adgang til underskudsudnyttelse efter den tidligere ligningslovs § 15. I sagen var der foretaget en række koncerninterne dispositioner med udlån og kapitalforhøjelse mv., hvorved der bl.a. via et udlån på 120 mio. kroner var etableret renteindtægter i et selskab, som havde et fremført underskud. Det eneste formål med dispositionerne var, at tilføre underskudsselskabet indtægter, så selskabet kunne udnytte dets skattemæssige underskud.
 SKAT havde ikke anerkendt dispositionerne. Dette var blevet stadfæstet af Landsretten med følgende begrundelse:
 "Under hensyn til den nære sammenhæng mellem det sagsøgende selskabs låneoptagelse, kapitaludvidelsen og den efterfølgende kapitalnedsættelse i Over-Trading ApS findes det ikke godtgjort, at det sagsøgende selskab reelt havde fri dispositionsret over det lånte beløb, ligesom det heller ikke kan antages, at Over-Trading ApS havde reel fri dispositionsret over sin egenkapital, idet det lånte beløb på 120 mio. kr., der af sagsøgeren blev anvendt til kapitaludvidelsen i Over-Trading ApS, på forhånd var bestemt til alene at skulle anvendes til det samtidige udlån til Bonnier Information Services A/S.
 På baggrund af de foreliggende oplysninger om lånets etablering og afvikling er der endvidere ikke grundlag for at antage, at de koncerninterne lån var forbundet med en reel risiko for selskaberne, herunder det sagsøgende selskab.
 Herefter, og da der, således som sagen foreligger oplyst, i øvrigt ikke er grundlag for at antage, at det sagsøgende selskab havde en indtjening ved lånearrangementet, finder landsretten ikke, at lånoptagelsen i Cirrus AB havde karakter af en sædvanlig forretningsmæssig disposition for sagsøgeren, og lånet må derfor frakendes skattemæssig betydning.
 Sagsøgtes påstand om frifindelse tages derfor til følge."
 Højesteret ændrede afgørelsen og godkendte fortsat underskudsudnyttelse. Højesterets begrundelse herfor var følgende:
 "Den valgte fremgangsmåde var begrundet i et ønske om at etablere en ordning, som gjorde det muligt for Over-Trading ApS at udnytte den adgang til at fremføre tidligere års underskud til modregning i renteindtægter, som bestod efter de dagældende bestemmelser i ligningslovens § 15, stk. 1, jf. stk. 5 og stk. 7, nr.


text:
3. En sådan ordning, der kunne have været etableret, uden at der blev ydet lån mellem de koncernforbundne selskaber, må karakteriseres som en lovlig udnyttelse af den udtrykkelige undtagelse for finansielle underskudsselskaber i ligningslovens § 15, stk. 7, nr. 3."
 Som det ses godkender Højesteret, at dispositioner tilrettelægges ud fra skattemæssige hensyn. Højesteret henviser til, at der er tale om en lovlig udnyttelse af underskudsreglerne, og således er det fuldt legitimt at tilrettelægge sine dispositioner under hensyn til skattetænkning.
 I denne afgørelse påtænkte et holdingselskab at overdrage sine aktier i driftsselskabet til en ny ejer, hvorved holdingselskabet ville realisere en væsentlig avance. Aktierne havde været ejet af holdingselskabet i 2 år. Efter de dagældende regler ville en avance realiseret ved salg af aktier med en ejertid under 3 år imidlertid være skattepligtig, hvorimod en udbytteudlodning fra aktierne ville være skattefri efter en ejertid på 1 år. Under hensyn hertil valgte parterne i stedet for at foretage en overdragelse fra den tidligere ejer til den nye køber at gennemføre to dispositioner: for det første en kapitalforhøjelse i driftsselskabet, hvorved den nye ejer indtrådte, og straks derefter for det andet en kapitalnedsættelse hvor den hidtidige ejer fik annulleret sine aktier. Provenuet ved en kapitalnedsættelse behandles skattemæssigt efter ligningslovens § 16 B som udbytte. Ved denne fremgangsmåde blev sælgerens gevinst gjort skattefri som udbytte.
 SKAT fandt, at dispositionerne alene var tilrettelagt af skattemæssige årsager, og ønskede at beskatte den tidligere ejer med avancebeskatning. SKAT anerkendte således ikke, at dispositionerne var tilrettelagt af skattemæssige årsager med en kapitalforhøjelse og kapitalnedsættelse, fremfor at der i stedet blot var sket en overdragelse af aktierne direkte fra den tidligere ejer til den nye ejer. Således ville SKAT behandle sagen skattemæssigt, som om der var sket en direkte overdragelse.
 Højesteret afviste dette. Dissensen (2 dommere) havde fundet, at SKAT skulle have medhold. De henviste til: "Transaktionerne blev udelukkende tilrettelagt på denne måde og ikke som et direkte salg af aktierne, for at H1 kunne undgå at blive beskattet af avancen ved salget. Udover skattebesparelsen var der ingen forretningsmæssig begrundelse for den anvendte fremgangsmåde".
 Højesterets flertal (5 dommere) afviste derimod, at en disposition kan tilsidesættes blot som følge af, at den udelukkende er tilrettelagt af skattemæssige årsager. Flertallet henviste til, at de gennemførte dispositioner civilretligt og skatteretligt var gyldige. Med andre ord er parterne berettiget til at tilrettelægge deres dispositioner ud fra de skattemæssige forhold, som er mest optimale for parterne.
 Jeg gør gældende, at de påtænkte dispositioner i nærværende sag hver især er gyldige. Endvidere er dispositionerne forretningsmæssigt begrundet. Herudover opnås ikke utilsigtede skattemæssige fordele med den påtænkte overdragelse af aktierne i A A/S - underskuddet i A A/S kan således allerede i dag via sambeskatning udnyttes i overskuddet i F P/S.
 Ligeledes følger det af Højesterets praksis, at det er lovligt at tilrettelægge sine dispositioner under hensyn til skattemæssige forhold (lovlig skattetænkning), og at SKAT ikke kan tilsidesætte dispositionerne blot under henvisning til, at disse er tilrettelagt ud fra et motiv om at opnå en ønsket skattemæssig


text:
fordel; eller som i nærværende sag et motiv om at undgå en skattemæssig ulempe i form af underskudsbegrænsning.
 Det ønskes bekræftet, at der ikke indtræder underskudsbegrænsning efter selskabsskattelovens § 12 D, stk. 2, i A A/S ved den påtænkte overdragelse af 51 % af selskabskapitalen.
 Selskabsskattelovens § 12 D, stk. 1 og 2
 "Hvis mere end 50 pct. af aktiekapitalen i et selskab eller andelene i en forening omfattet af § 1, stk. 1, nr. 1, 2 eller 4, eller § 2, stk. 1, litra a, eller et tilsvarende selskab m.v. omfattet af § 2 A, stk. 1, ved indkomstårets udløb ejes af andre aktionærer eller deltagere end ved begyndelsen af et tidligere indkomstår, hvori den skattepligtige indkomst udviste underskud, kan underskuddet ikke nedbringe den skattepligtige indkomst til et beløb mindre end selskabets positive nettokapitalindtægter, jf. stk. 3, med tillæg af indkomst fra udlejning af afskrivningsberettigede driftsmidler og skibe. Tilsvarende gælder, hvis andre aktionærer eller deltagere ved indkomstårets udløb end ved begyndelsen af underskudsåret råder over mere end 50 pct. af den samlede stemmeværdi.
 Stk. 2. Ved ændring af ejerkredsen som nævnt i stk. 1, 1. pkt., eller ændring af stemmeværdien som nævnt i stk. 1, 2. pkt., kan underskuddet endvidere ikke nedbringe den skattepligtige indkomst, hvis selskabet eller foreningen på tidspunktet for ændring i ejerforhold til kapitalandele eller andele eller for ændring af råden over stemmeværdien i det væsentlige er uden økonomisk risiko ved erhvervsmæssig aktivitet eller ved erhvervsmæssig aktivitet i et eller flere datterselskaber, hvori selskabet ejer mindst 25 pct. af aktiekapitalen. 1. pkt. finder dog ikke anvendelse, hvis selskabet eller foreningen fra stiftelsen og indtil tidspunktet for ændring i ejerforhold til kapitalandele eller andele eller for ændring af råden over stemmeværdien ikke har drevet erhvervsmæssig virksomhed."
 Selskabsskattelovens § 33 A, stk. 3
 "Bestemmelsen i stk. 1 finder endvidere kun anvendelse, når overdragelsen vedrører kapitalandele i et selskab, der på overdragelsestidspunktet i det væsentlige er uden økonomisk risiko ved erhvervsmæssig aktivitet eller ved erhvervsmæssig aktivitet i et eller flere datterselskaber, hvori selskabet ejer mindst 25 pct. af aktiekapitalen."
 Dagældende selskabsskattelovens § 10, stk. 1
 "Som grundlag for skatteansættelsen for et givet skatteår for de i denne lov omhandlede selskaber og foreninger m.v. benyttes det indkomstår, der udløber i eller falder sammen med det foregående skatteår. Skatteåret omfatter perioden fra og med den 1. april til og med den 31. marts i det efterfølgende kalenderår. I skatteåret beregnes indkomstskatten. Indkomståret skal udløbe ved udgangen af et kvartal for
 Selskaber og foreninger m.v., der den 1. juli 1994 eller senere overgår til udelukkende eller i væsentlig grad ikke at have erhvervsmæssig aktivitet.
 Cirkulære nr. 26 af 5. februar 1996 (Handel med underskudsselskaber, gældseftergivelse og renter ved gældseftergivelse)
 "2. Handel med underskudsselskaber
 2.1. Begrænsning af adgangen til at fratrække underskud ved ejerskifte i selskabsbeskattede andelsforeninger og i »tomme« selskaber og foreninger
 2.1.2. Hvis selskabet eller foreningen på det tidspunkt, hvor der indgås aftale om at overdrage kapitalandele i selskabet eller andele i foreningen, i det væsentlige er uden økonomisk risiko ved


text:
erhvervsmæssig aktivitet, er selskabet omfattet af ligningslovens § 15, stk. 7, 3. pkt. (...)
 Såfremt selskabet eller foreningen på aftaletidspunktet for overdragelse af kapitalandele eller andele er »tomt«, og der er aftalt overdragelser af kapitalandele for mere end 50 pct. af aktiekapitalen, finder bestemmelsen således anvendelse. Bestemmelsen finder endvidere anvendelse, såfremt der indgås 2 eller flere aftaler om overdragelse af kapitalandele i et »tomt« selskab eller forening, hvor den enkelte aftale vedrører overdragelse af kapitalandele for mindre end 50 pct., men alle aftaler under et vedrører overdragelse af kapitalandele med mere end 50 pct. i perioden.
 Hvis der i den nævnte periode er aftalt overdragelse af kapitalandele eller andele i selskabet eller foreningen med mere end i alt 50 pct., men en eller flere af disse aftaler er indgået på tidspunkter, hvor selskabet eller foreningen ikke kan anses for at være »tomt«, indgår disse overdragelser ikke ved opgørelsen af, om der er sket overdragelse af kapitalandele eller andele med mere end i alt 50 pct.
 Bestemmelsen i § 15, stk. 7, 3. pkt., finder således heller ikke anvendelse, såfremt der på et tidspunkt, hvor selskabet eller foreningen ikke er »tomt«, aftales overdragelse af kapitalandele for mere end 50 pct., og der på et andet tidspunkt inden for perioden, hvor selskabet eller foreningen er »tomt«, indgås aftaler om overdragelser af kapitalandele for i alt mindre end 50 pct., uanset at der er sket ejerskifte (et eller flere) på mere end i alt 50 pct. i perioden. Tilsvarende gælder for aftaler om ændring af råden over stemmeværdien. I disse tilfælde vil underskudsfremførselsadgangen alene som hidtil være begrænset efter ligningslovens § 15, stk. 7, 1. og 2. pkt.
 Et underskud, der er omfattet af begrænsningerne i ligningslovens § 15, stk. 7, bortfalder ikke, men kan fremføres til modregning i senere års indkomst inden for den almindelige 5 års frist, hvis der sælges aktier eller andele tilbage til de oprindelige aktionærer eller medlemmer i et omfang, der indebærer, at der i den pågældende periode er sket et ejerskifte i selskabet eller foreningen på mindre end 50 pct.
 2.1.2.1. Afgørende for, om der indtræder underskudsbegrænsning efter ligningslovens § 15, stk. 7, 3. pkt., er, om selskabet eller foreningen er »tomt« på det tidspunkt, hvor der indgås aftale om overdragelse af kapitalandele eller andele eller ændring af råden over stemmeværdien.
 Det er således uden betydning for adgangen til underskudsfremførsel, om den oprindelige aktivitet i selskabet m.v. efter aftaletidspunktet for overdragelse af kapitalandele indstilles, eller der indlægges ny og - i forhold til den hidtidige aktivitet - anden aktivitet i selskabet m.v. efter det nævnte tidspunkt.
 Det er ligeledes uden betydning for adgangen til at fremføre underskud, om der er indlagt ny aktivitet i selskabet m.v. før tidspunktet for aftale om overdragelse af kapitalandele, og den oprindelige aktivitet samtidig indstilles. Tilsvarende gælder for aftaler om ændring af råden over stemmeværdien.
 Efter ligningslovens § 15, stk. 7, 3. pkt., kan et underskud ikke nedbringe den skattepligtige indkomst overhovedet, hvis selskabet eller foreningen ved en ændring af ejerkredsen som


text:
nævnt i ligningslovens § 15, stk. 7, 1. pkt., eller en ændring af råden over stemmeværdien som nævnt i ligningslovens § 15, stk. 7, 2. pkt., i det væsentlige er uden økonomisk risiko ved erhvervsmæssig aktivitet.
 Ved et »selskab eller forening, der i det væsentlige er uden økonomisk risiko ved erhvervsmæssig aktivitet« forstås efter ligningslovens § 15, stk. 7, 3. pkt., for det første selskaber eller foreninger, hvor den erhvervsmæssige aktivitet reelt er ophørt, eller hvor den erhvervsmæssige aktivitet i selskabet eller foreningen er så ringe, at det praktisk taget er »tomt«.
 L 234 1993/94 (Selskabstømninger m.v.) selskabsskattelovens § 10 og § 33 A
 Aktiverne i et selskab uden erhvervsmæssig aktivitet vil alene eller hovedsagelig bestå af en likvid pengebeholdning eller værdipapirer, og selskabets passiver alene eller hovedsagelig bestå af skyldig eller latent selskabsskat samt eventuelt andre skyldige skatter og afgifter.
 Ved selskaber, der i det væsentligste er uden økonomisk ved erhvervsmæssig aktivitet, forstås navnlig selskaber, hvor den erhvervsmæssige aktivitet er ophørt eller, hvor den erhvervsmæssige aktivitet i selskabet er ubetydelig. (...)"
 L 139 1994/95 (Handel med underskudsselskaber, gældseftergivelse og renter ved gældseftergivelse) ligningslovens § 15
 "1. Lovens formål
 Handel med underskudsselskaber har været genstand for megen omtale. Særligt de handler, som gennemføres alene for at udnytte et skattemæssigt underskud i et "tomt" selskab til nedbringelse af skattepligtig indkomst, som intet har med det underskudsgivende selskab eller dette selskabs aktivitet at gøre, giver anledning til kritik.
 L 117 1995/96 (Beskatning af investeringsforeninger og deres medlemmer, afgrænsning af »tomme« selskaber, underskudsbegrænsning ved skattefri fusion m.v.) ligningslovens § 15
 Den foreslåede ændrede affattelse af bestemmelsen indeholder to ændringer:
 1) Efter ligningslovens § 15, stk. 7, 1. pkt., kan et underskud i et selskab m.v. ikke føres til fradrag i nettokapitalindtægter med tillæg af indkomst fra udlejning af afskrivningsberettigede driftsmidler og skibe. Dette gælder dog kun, hvis mere end 50 pct. af aktiekapitalen m.v. ved udløbet af det pågældende indkomstår ejes af andre aktionærer eller medlemmer end ved begyndelsen af det indkomstår, hvori underskuddet opstod. Efter ligningslovens § 15, stk. 7, 2. pkt., indtræder den samme underskudsbegrænsning ved en ændring af råden over stemmeværdien med mere end 50 pct. Det er efter § 15, stk. 7, 1. og 2. pkt., uden betydning, hvorledes den ændrede indflydelse i selskabet på mere end 50 pct. er kommet i stand.
 Endvidere kan et underskud efter ligningslovens § 15, stk. 7, 3. pkt., ikke nedbringe den skattepligtige indkomst, hvis selskabet på det tidspunkt, hvor der indgås aftale om overdragelse af kapitalandele m.v. i et selskab eller af andele i en forening, i det væsentlige er uden økonomisk risiko ved erhvervsmæssig aktivitet, dvs. at selskabet er »tomt«. Sidstnævnte bestemmelse blev gennemført ved lov nr. 412 af 14. juni 1995.
 Underskudsbegrænsningsreglerne finder efter lovteksten i § 15, stk. 7, 1. pkt., anvendelse, såfremt mere end 50 pct. af aktiekapitalen ved indkomstårets udløb ejes af andre aktionærer end ved begyndelsen af underskudsåret. Dette gælder, uanset hvordan ejerskiftet er kommet i stand. I det tilfælde, hvor en kapitalforhøjelse eller kapitalnedsættelse eller


text:
lignende ændrer ejerkredsen med mere end 50 pct., er det således tilsigtet, at der indtræder underskudsbegrænsning.
 § 15, stk. 7, 3. pkt., som fastlægger det relevante tidspunkt for, hvornår selskabet skal være »tomt« for at være omfattet af reglerne, taler imidlertid om tidspunktet for »overdragelse« af kapitalandele. Dette udtryk omfatter ikke umiddelbart ejerskifte, der er sket ved kapitalforhøjelser m.v. Der kan således opstå tvivl om bestemmelsens forståelse og rækkevidde ved kapitalforhøjelser m.v.
 Bestemmelsen i ligningslovens § 15, stk. 7, 3. pkt., foreslås affattet således, at der indtræder underskudsbegrænsning, såfremt selskabet m.v. på tidspunktet for ændring i ejerforhold til kapitalandele eller andele eller for ændring af råden over stemmeværdien i det væsentlige er uden økonomisk risiko ved erhvervsmæssig aktivitet.
 Højesteret tilsidesatte et skattearrangement, hvor formålet med arrangementet var at skabe et tab, der kunne fratrækkes skattemæssigt.
 De pågældende to moderselskaber ønskede at få tabsfradrag på aktier efter den dagældende 3 års regel, hvorefter fortjeneste på aktier, der var ejet i mindre end 3 år, var skattepligtige og tab fradragsberettigede. De to moderselskaber lod derfor hver to datterselskaber indgå modsatrettede valutaterminskontrakter med det ene formål at konstruere et tab i det ene af de to selskaber. I det selskab, som led tab på valutaterminskontrakten, betalte det ene af moderselskaberne banken for tabet og lod senere aktiekapitalen i datterselskabet ved at forhøje ved et kapitalindskud. Herved skabtes et større tab ved, at de moderselskaber solgte aktierne i de to tabslidende selskaber.
 Appellanten fik i juni 1999 tilladelse til skattefrit at tilføre aktiver til et datterselskab H1.1 A/S under stiftelse, jf. fusionsskattelovens § 15 c, stk. 2. I juli 1999 blev der foretaget en kapitalforhøjelse i H1.1 A/S, hvor G1 Inc. indskød kapital i henhold til en betinget aftale herom fra maj 1999. Den 23. december 1999 besluttede generalforsamlingen i H1.1 A/S at udlodde 19 mio. kr. til appellanten. H1.1 A/S havde ifølge regnskabet for selskabets første regnskabsår et resultat på ca. 1,8 mio. kr.
 Sagen drejede sig om, hvorvidt SKAT med rette havde tilbagekaldt den meddelte tilladelse til skattefri tilførsel af aktiver med den begrundelse, at udlodningen skulle anses for et kontant vederlag for den foretagne aktivtilførsel i strid med fusionsskattelovens § 15 c, stk. 2, 1. pkt.
 På baggrund af samtlige omstændigheder i den foreliggende sag lagde højesteret til grund, at der mellem appellanten og G1 Inc. bindende var aftalt en samlet plan for, dels forløbet af den planlagte skattefrie tilførsel af aktiver til H1.1 A/S, dels den efterfølgende kapitaltilførsel til dette selskab. Det indgik i det aftalte forløb, at en del af vederlaget til appellanten for tilførslen af aktiver til datterselskabet under stiftelse skulle betales ved udlodning fra datterselskabet af en del af den indskudte kapital.
 SKAT var derfor berettiget til at tilbagekalde tilladelsen.
 Selskab (S), der 100 pct. ejede et tysk datterselskab (D), gav en konsulent til opgave at levere en finansiel konstruktion, der tilsigtede at give S et skattemæssigt underskud på 100 mio. kr. Ifølge den model for konstruktionen, der blev angivet i opgaven, skulle der etableres et udenlandsk


text:
selskab, der skulle forestå køb og salg af værdipapirer samt finansiering af køb af disse efter en konstruktion, der var beskrevet og kommenteret i et udkast til en revisorredegørelse.
 Konstruktionen indebar køb og delsalg af investeringsbeviser, idet det første delsalg af investeringsbeviser, der isoleret gav en fortjeneste på godt 13.000 kr., fandt sted den 28. december 1994, mens det andet delsalg, der isoleret set gav et tab på godt 166.000, skete den 3. januar 1995. Det beregnede tab på 106 mio. kr., som S anså sig for berettiget til at fradrage ved opgørelsen af sambeskatningsindkomsten for 1995, var i hovedsagen en konsekvens af, at der fra afståelsessummen på ca. 11 mio. kr. ved salget af de resterende 10 pct. af investeringsbeviserne i 1995 var fratrukket anskaffelsessummen på ca. 111 mio. kr. for samtlige investeringsbeviser.
 S henviste til administrativ praksis, hvorefter skatteyderen uanset afhændelse af en del af en post aktier eller andre værdipapirer til det udstedende selskab/den udstedende forening, kan fradrage anskaffelsessummen for samtlige værdipapirer ved et efterfølgende salg af den resterende del af værdipapirerne til tredjemand.
 Formålet med den administrative praksis måtte antages at være at kompensere for, at afhændelse til det udstedende selskab/den udstedende forening efter ligningslovens § 16 B, stk. 1, medførte beskatning af hele afståelsessummen som udbytte uden adgang til at fradrage anskaffelsessummen. Den i praksis opstillede regel kunne på denne baggrund ikke anses for anvendelig i den foreliggende situation, hvor der som følge af eksemptionsprincippet i dobbeltbeskatningsoverenskomsten mellem Danmark og Tyskland og skattefriheden efter tyske regler ikke var sket beskatning ved afståelsen i 1994 til den udstedende investeringsforening. I denne situation er der ikke tale om et reelt tab, men om et tab, der er konstrueret med henblik på at opnå et skattefradrag.
 Sagen vedrørte spørgsmålet, om der var tale om et skattefrit salg af aktier til det udstedende selskab eller reelt om en aktieoverdragelse til tredjemand, således at avancen var skattepligtig efter aktieavancebeskatningslovens § 2 i en situation, hvor det udstedende selskab ikke finansierede tilbagekøbet med frie reserver, der var opsparet i selskabet, men ved et samtidigt kapitalindskud.
 Højesteret fastslog, at ejerforholdene i et aktieselskab kan gennemføres efter aktieselskabslovens § 44 a, stk. 1, nr. 2, og § 48 b, nr. 1, ved en kapitalnedsættelse, der kan kombineres med en samtidig kapitalforhøjelse, jf. lovens § 46. Det må lægges til grund, at de dispositioner, der er foretaget i forbindelse med appellantens udtræden som aktionær og G1 Miljø og Energis indtræden, er sket i overensstemmelse med aktieselskabslovens regler.
 Højesteret fandt videre, at ligningslovens § 16 B på samme måde som lovens § 16 A må omfatte enhver afståelsessum fra selskabet, uanset om den hidrører fra indtjent overskud, indkomstskattefri formueforøgelser eller - som her - fra den kapital, som er indskudt i selskabet. Sådanne afståelsessummer er derfor skattefri, når betingelserne i selskabsskattelovens § 13, stk. 1, nr. 2, er opfyldt.
 Et moderselskab modtog ved låneoptagelsen hos et koncernforbundet selskab et provenu på 120 mio. kr.og anvendte det til en kontant kapitalforhøjelse i et datterselskab, der var


text:
et finansielt underskudsselskab, med henblik på indtjening i dette datterselskab. Datterselskabet udlånte beløbet til et koncernforbundet selskab, som anvendte det til anskaffelse af aktier.
 Den valgte fremgangsmåde var begrundet i et ønske om at etablere en ordning, som gjorde det muligt for datterselskabet at udnytte den adgang til at fremføre tidligere års underskud til modregning i renteindtægter, som bestod efter de dagældende bestemmelser i ligningslovens § 15, stk. 1, jf. stk. 5 og stk. 7, nr. 3. En sådan ordning, der kunne have været etableret, uden at der blev ydet lån mellem de koncernforbundne selskaber, må karakteriseres som en lovlig udnyttelse af den udtrykkelige undtagelse for finansielle underskudsselskaber i ligningslovens § 15, stk. 7, nr. 3.
 Aktierne i et selskab blev overdraget til en ny ejer den 1. september 1996. I indkomståret 1996 havde selskabet underskud. Landsretten lagde til grund, at underskuddet reelt var realiseret ved aktieoverdragelsen. På grundlag af oplysninger i selskabets regnskab fandt landsretten desuden, at selskabets drift reelt havde været indstillet i 20 måneder før aktieoverdragelsen, hvorfor selskabet på overdragelsestidspunktet ansås i alt væsentligt at være uden økonomisk risiko ved erhvervsmæssig virksomhed og således måtte betragtes som "tomt", efter ligningslovens § 15, stk. 7, 3. pkt. (nu selskabsskattelovens § 12 D, stk. 2).
 Der var ikke grundlag for at nægte et selskab underskudsfremførsel jf. ligningslovens § 15, stk. 7 (nu selskabsskattelovens § 12 D, stk. 2), idet der på tidspunktet for ændringen af selskabets ejerforhold forelå erhvervsmæssig aktivitet med en vis økonomisk risiko, idet selskabet stadigvæk afholdt visse personaleudgifter og videreførte dets aktivitet
 Landsskatteretten anså et selskabs underskud for omfattet af reglerne om underskudsbegrænsning i ligningslovens § 15, stk. 7 (nu selskabsskattelovens § 12 D, stk. 2) , idet selskabet i det væsentlige var uden økonomisk risiko ved erhvervsmæssig aktivitet på tidspunktet for aftalen om overdragelse af anparterne i selskabet.
 En person (X) ejede 100 pct. af selskabet (A) ApS. Et selskab (B) påtænkte at indtræde i selskabet, idet B skulle tegne ny kapital i A for at blive medejer og for at styrke kapitalen. X påtænkte herefter at gennemføre en skattefri anpartsombytning uden tilladelse. Før anpartsombytningen eller umiddelbart efter påtænkte spørger at ændre vedtægterne i A, så anpartskapitalen opdeles i 2 anpartsklasser, A- og B-anparter. Når ombytningen var gennemført, skulle B indskyde ny kapital i A i form af en kapitalforhøjelse, og der ville her være en forlods udbytteret, knyttet til de anparter, som var ejet af person X.
 Skatterådet fandt, at de beskrevne dispositioner skulle indgås i umiddelbar forlængelse af hinanden og som led i et samlet aftalekompleks. Der var således reelt tale om en samlet plan, hvorved bestemmelsen i aktieavancebeskatningslovens § 36 om, at skattefriheden i forbindelse med ombytningen var betinget af, at anpartshaveren havde eller opnåede majoriteten i det erhvervede selskab, ikke var iagttaget.
 Et selskabs opkøb af aktierne eller majoriteten heraf i et andet selskab ville under de givne omstændigheder påvirke dette selskabs ret til at fremføre underskud. Skatterådet kom frem til, at selskabet var uden økonomisk risiko ved erhvervsmæssig aktivitet og


text:
derfor måtte betragtes som et "tomt selskab", jf. ligningslovens § 15, stk. 7, 3 pkt. (nu selskabsskattelovens § 12 D, stk. 2), hvorfor begrænsninger i adgangen til at fremføre underskud blev anvendt i den foreliggende situation.
 Den juridiske vejledning 2015-1, afsnit C.D.2.4.5.2.2 Underskudsbegrænsning ved væsentlig skift i selskabets ejerkreds - SEL § 12 D
 Det fremgår af bestemmelsen i selskabsskattelovens § 12 D, stk. 2, at hvis mere end 50 pct. af aktiekapitalen i et selskab ved indkomstårets udløb ejes af andre aktionærer end ved begyndelsen af underskudsåret, kan underskuddet ikke nedbringe den skattepligtige indkomst, såfremt selskabet på tidspunktet for ændring i ejerforholdene til kapitalandele eller for ændring af råden over stemmeværdien i det væsentlige er uden økonomisk risiko ved erhvervsmæssig aktivitet eller ved erhvervsmæssig aktivitet i et eller flere datterselskaber, hvori selskabet ejer mindst 25 pct. af aktiekapitalen.
 Af cirkulære nr. 26 af 5. februar 1996 følger om begrænsning i adgangen til at foretage underskudsfremførsel i "tomme" selskaber, at ved selskaber, der i det væsentlige er uden økonomisk risiko ved erhvervsmæssig aktivitet, forstås selskaber, hvor den erhvervsmæssige aktivitet er ophørt, eller hvor den erhvervsmæssige aktivitet i selskabet er ubetydelig.
 Afgrænsningen af "tomme" selskaber er den samme som i selskabsskattelovens § 33 A, stk. 3. Efter denne regel er bestemmelsen i selskabsskattelovens § 33 A, stk. 1, om hæftelse for selskabsskat mv. ved overdragelse af kapitalandele til overpris begrænset til selskaber, der reelt er frigjort for risikoen ved erhvervsmæssig virksomhed.
 Reglen i selskabsskattelovens § 33 A, stk. 3, blev indsat ved lov nr. 442 af 1. juni 1994, L 234 1993/94 (Selskabstømninger m.v.)
 Af de almindelige bemærkninger til L 234 1993/94 (Selskabstømninger m.v.) fremgår, at der ved et overskudsselskab forstås almindeligvis et aktie- og anpartsselskab, hvori den oprindelige erhvervsmæssige aktivitet er ophørt, og selskabets eneste aktiv hovedsageligt er en likvid pengebeholdning og værdipapirer.
 Ved lov nr. 442 af 1. juni 1994 blev der endvidere indsat en (nu ophørt) bestemmelse i selskabsskattelovens § 10 om, at indkomståret for selskaber der overgår til udelukkende eller i væsentlig grad ikke at have erhvervsmæssig aktivitet skulle udløbe ved udgangen af et kvartal.
 Af bemærkningerne til denne bestemmelse fremgår, at aktiverne i et selskab uden erhvervsmæssig aktivitet alene eller hovedsageligt vil bestå af en likvid pengebeholdning eller værdipapirer, og selskabets passiver alene eller hovedsageligt bestå af skyldig eller latent selskabsskat samt eventuelle andre skyldige skatter og afgifter.
 Ved afgørelsen af nærværende sag er det således afgørende at afklare, om A A/S "i det væsentlige er uden økonomisk risiko ved erhvervsmæssig aktivitet" på tidspunktet for aftale om overdragelse af kapitalandele.
 Af anmodningen fremgår, at A A/S ikke har erhvervsmæssige aktiviteter.
 Det fremgår endvidere af anmodningen, at fra gennemførelsen af dispositionerne 1-4 og forinden overdragelsen af ejerandelen på 51 pct. af A A/S fra D til E vil der gå en periode på minimum nogle uger.
 De påtænkte dispositioner nr. 1-4 samt overdragelsen af 51 pct. af kapitalandelene i A A/S fra D til E skal ske på grundlag af en samlet bedømmelse af alle foreliggende omstændigheder


text:
i det konkrete tilfælde, jf. SKM2011.501.HR, hvor Højesteret fandt, at der mellem parterne bindende var aftalt en samlet plan, og at dispositionerne således indgik i et aftalt forløb.
 I den foreliggende sag må det på grundlag af samtlige omstændigheder lægges til grund, at dispositionerne 1-4 alene skal gennemføres med henblik på at gennemføre overdragelsen af ejerandelen på 51 pct. af A A/S fra D til E og således flytte underskudsselskabet fra D koncernen til E koncernen.
 Det må lægges til grund, at der mellem D og E bindende er aftalt en samlet plan for dispositionerne 1-4 og overdragelsen af A A/S. Det indgår i det således aftalte forløb, at for at overdrage underskudsselskabet A A/S og undgå en underskudsbegrænsning skal dispositionerne 1-4 gennemføres først.
 SKAT lægger b.la. vægt på, at med disposition 2, hvor E udlåner 4.840.000 kr. til A A/S, og til sikkerhed for lånet giver D ApS långiver underpant i dennes ejerandel på 51 pct. af A A/S. Idet O og P ikke er interesseforbundne parter, er det SKATs opfattelse, at underpanten alene bliver givet for at sikre den endelige gennemførelse af overdragelsen af ejerandelen på 51 pct. i underskudsselskabet A A/S fra D til E.
 Derudover lægger SKAT vægt på, at der er en nær tidsmæssig sammenhæng mellem dispositionerne 1-4 og overdragelsen af A A/S, jf. ovenfor om, at der minimum vil gå nogle uger.
 På baggrund heraf anses A A/S for et "tomt" selskab på tidspunktet for aftale om overdragelse af kapitalandele på 51 pct. fra D til E.
 SKAT kan derfor ikke bekræfte, at der ikke indtræder underskudsbegrænsning efter selskabsskattelovens § 12 D, stk. 2, i A A/S.
 SKAT bemærker, at der ikke for nærværende er taget stilling til værdiansættelsen af aktiver og passiver i forbindelse med de beskrevne dispositioner.
 Repræsentanten oplyser i høringssvaret, at der (nu) kan gå helt op til 1,5 år inden overdragelsen af A A/S gennemføres. SKAT bemærker, at selve overdragelsestidspunktet af A A/S er irrelevant, da det afgørende er, om selskabet er tomt på det tidspunkt, hvor der indgås aftale om overdragelse af kapitalandelene i A A/S, jf. cirkulære nr. 26 af 5. februar 1996.
 Det gøres gældende fra repræsentantens side, at der er tale om gyldige dispositioner. Det er SKATs opfattelse, at der reelt er indgået en aftale om gennemførelsen af den samlede aftale forinden nogen af dispositionerne gennemføres, idet alle transaktioner skal ses som en del af en samlet bindende aftale.
 Repræsentanten henviser til, at pantsætningen gives af forretnings- og sikkerhedsmæssige årsager, for at sikre tilbagebetaling af lånet. SKAT er af den opfattelse, at pantsætningsaftalen indgås som led i den samlede aftale om gennemførelsen af dispositionerne 1-4 samt den endelige overdragelse af underskudsselskabet A A/S mellem parterne E og D. Dette sker som en garanti og sikkerhed for, at alle transaktioner gennemføres i relation til den samlede aftale. SKAT finder ikke, at der er en forretningsmæssig begrundelse for D til at stille underpant for lånet, som er ydet af E, med sine 51 pct. af aktierne i A


text:
A/S.
 Derudover henviser repræsentanten til, at pantsætningsaftalen ikke indeholder en købsoption eller anden ret E til at købe aktierne i A A/S. Hertil bemærker SKAT, at såfremt lånet fra E ikke tilbagebetales/misligholdes af A A/S, kan E udnytte retten i henhold til pantsætningsaftalen og udøve kontrol over Ds 51 pct. af aktierne i A A/S.
 Dernæst gør repræsentanten gældende, at dispositionerne er forretningsmæssigt begrundede. SKAT mener, at et ønske om en mere simpel koncernstruktur under alle omstændigheder ikke kan udgøre en tilstrækkelig forretningsmæssig begrundelse.
 Repræsentanten gør endvidere gældende, at D via sambeskatningen med H i dag udnytter underskuddet i A A/S i halvdelen af overskuddet i F P/S. Repræsentanten mener derfor ikke, at der opnås nogen skattemæssige fordele.
 I den nye struktur skal F P/S, hvori underskuddet i A A/S udnyttes, flyttes til E koncernen. Derved kan underskuddet i A A/S udnyttes i F P/S' overskud 100 pct. i stedet for som nu med kun 50 pct.
 Afslutningsvis gør repræsentanten gældende, at højesterets praksis er udtryk for, at det er lovligt at tilrettelægge dispositioner under hensyn til skattemæssige forhold.
 SKAT finder ikke, at højesterets praksis støtter repræsentantens opfattelse, jf. gennemgangen af dommene nedenfor.
 SKM2011.501.HR viser, at højesteret i den konkrete situation vurderede, at der mellem parterne var indgået en bindende aftale om en samlet plan for alle dispositionerne. Højesteret fandt således, at SKATs tilbagekaldelse af tilladelsen til skattefri tilførsel af aktiver var berettiget. Denne argumentation har Skatterådet også anvendt i SKM2012.504.SR, hvori Skatterådet bl.a. fandt, at dispositionerne var indgået som led i et samlet aftalekompleks, og at der reelt var tale om en samlet plan. På baggrund heraf fandt Skatterådet, at bestemmelsen i aktieavancebeskatningslovens § 36 om, at skattefriheden i forbindelse med ombytningen var betinget af, at anpartshaveren havde opnået majoriteten i det erhvervede selskab, således ikke var opfyldt. Det samme gør sig gældende i denne sag.
 Repræsentanten henviser til SKM2003.482.HR. Dommen vedrører en situation, hvor et finansielt underskudsselskab kunne udnytte adgangen til at fremføre tidligere års underskud til modregning i (nye) renteindtægter, der skyldtes et koncerninternt udlån, som igen var muliggjort af en (koncernintern) kapitalforhøjelse.
 SKAT mener ikke, at dommen er relevant for denne sag, allerede fordi der ikke - som her - var tale om en situation, hvor lovgiver specifikt har taget stilling til, at tab i visse finansielle underskudsselskaber ikke skal kunne overføres til brug.
 Endvidere henviser repræsentanten til SKM2006.749.HR, som SKAT heller ikke mener er relevant. Af dommen fremgår, at de gennemførte dispositioner civilretligt og skatteretligt blev anset for gyldige, og således var der tale om en anden situation end denne. Her er der tale om påtænkte dispositioner, som efter SKATs opfattelse skal anses for en samlet bindende aftale mellem parterne, der er foranlediget af den sidste disposition med overdragelsen af A A/S.
 Højesteret lagde vægt på forarbejderne til de relevante bestemmelser, og dette medførte, at dispositionerne var i overensstemmelse med lovens formål.
 I modsætning til SKM2006.749.HR fandt højesteret i de senere domme SKM2014.422.HR og SKM2007.29.HR, at uanset om der var tale om gyldige og reelle


text:
dispositioner, var dispositionerne alene gennemført med det formål at opnå et skattemæssigt fradrag.
 Forskellen mellem på den ene side SKM2006.749.HR og på den anden side SKM2014.422.HR og SKM2007.29.HR er, at i førstnævnte dom var der en forretningsmæssig begrundelse for at foretage dispositionerne, men i de to sidstnævnte domme var dispositionerne alene etableret og tilrettelagt af skattemæssige årsager.
 I denne sag fremgår det af forarbejderne til bestemmelsen i selskabsskattelovens § 12 D, stk. 2, at det er lovgivers ønske at modvirke handler, som gennemføres alene for at udnytte et skattemæssigt underskud i et tomt selskab til nedbringelse af skattepligtig indkomst, som intet har med det underskudsgivende selskab (A A/S) eller dette selskabs (F P/S) aktivitet at gøre, jf. de almindelige bemærkninger til L 139 94/95 til ligningslovens § 15.
 Der er i denne sag ikke en forretningsmæssig begrundelse med dispositionerne, og det eneste formål er at opnå en skattemæssig fordel. Derfor anses der reelt for at være indgået en aftale mellem E og D om overdragelsen af A A/S på tidspunktet for de forudgående dispositioners gennemførelse.
 SKAT finder efter en konkret vurdering, at selskabsskattelovens § 12 D, stk. 2, finder anvendelse.


text:
Sø- og Handelsretten - Anke og kære
 Danmarks Domstole Alle retsinstanser Sø- og Handelsretten Sagsbehandling og vejledninger Anke og kære
 Her får du et overblik over dine muligheder for at appellere Sø- og Handelsrettens afgørelser.
 Afgørelser fra Retsafdelingen
 Anke til Højesteret
 Domme, der er afsagt af Sø- og Handelsretten, kan af parterne ankes til Højesteret, hvis sagen er af principiel karakter og har generel betydning for retsanvendelsen og retsudviklingen eller væsentlig samfundsmæssig rækkevidde i øvrigt, eller hvis andre særlige grunde i øvrigt taler for, at sagen behandles af Højesteret som 2. instans, jf. retsplejelovens § 368, stk. 4.
 Højesteret påser af egen drift, om betingelserne for anke til Højesteret er opfyldt. Er betingelserne ikke opfyldt, afviser Højesteret anken ved kendelse. Appellanten kan i så fald indbringe sagen for landsretten efter reglerne i retsplejelovens § 368, stk. 6.
 Anke sker ved oprettelse af en appelsag på www.minretssag.dk inden ankefristens udløb.
 Ankefristen er 4 uger fra dommens afsigelse.
 Ved anke betales retsafgift efter reglerne i retsafgiftsloven.
 Anke til landsret
 Domme, der er afsagt af Sø- og Handelsretten kan ankes til landsret, jf. retsplejelovens § 368, stk. 4.
 Anke sker til den landsret, i hvis retskreds sagen skulle have været anlagt, hvis den var anlagt ved byret som 1. instans.
 Anke til landsret sker ved oprettelse af en appelsag på www.minretssag.dk inden ankefristens udløb.
 Er en dom, der er afsagt af Sø- og Handelsretten, blevet anket til landsretten, og ønsker en anden part, at ankesagen behandles af Højesteret, indbringer denne part ankesagen for Højesteret ved at indlevere et svarskrift til landsretten med anmodning om sagens behandling i Højesteret inden udløbet af den frist, som landsretten har fastsat for afgivelse af svarskrift, jf. retsplejelovens § 368, stk. 5.
 Anke af sagsomkostningsafgørelse
 Bestemmelser om sagsomkostninger i domme afsagt af Sø- og Handelsretten, kan kun ankes særskilt med tilladelse fra Procesbevillingsnævnet, jf. retsplejelovens § 368, stk. 8.
 Ansøgning om tilladelse skal indgives til Procesbevillingsnævnet inden 4 uger fra dommens afsigelse, jf. retsplejelovens § 371, stk. 2.
 Gå til Procesbevillingsnævnet
 Kære af kendelser og beslutninger
 Delafgørelser efter retsplejelovens § 253 kan kæres til landsretten, hvis afgørelsen kan fuldbyrdes, eller Procesbevillingsnævnet har tilladt, at afgørelsen indbringes særskilt, jf. retsplejelovens § 392 a, stk. 1.
 Andre kendelser og beslutninger kan kun kæres til landsretten med Procesbevillingsnævnets tilladelse, jf. retsplejelovens § 392 a, stk. 2.
 Ansøgning om kæretilladelse skal indgives til Procesbevillingsnævnet inden 2 uger efter, at afgørelsen er truffet.
 Kære sker ved oprettelse af en appelsag på www.minretssag.dk.
 Kære sker til den landsret, som sagen ville høre under, hvis sagen var anlagt ved byret som 1. instans.
 Kan afgørelsen kæres uden Procesbevillingsnævnets tilladelse, er kærefristen 2 uger fra den dag, afgørelsen blev truffet.
 Er der meddelt tilladelse til kære, er kærefristen 2 uger fra den dag, hvor tilladelsen til kære blev givet.
 Kæreafgiften på 400 kr. skal betales ved oprettelse af appelsagen.
 Afgørelser om midlertidigt forbud og påbud
 Kære af en kendelse om forbud eller påbud
 Sø- og Handelsrettens kendelser i sager om forbud og påbud kan kæres til


text:
den landsret, som sagen ville høre under, hvis sagen var anlagt ved byret som 1. instans.
 Kærefristen er 4 uger fra kendelsens afsigelse.
 Afgørelser fra Skifteretten
 Afgørelser fra Sø- og Handelsrettens skifteret kan appelleres til Østre Landsret. Nogle afgørelser skal indbringes ved kære, andre ved anke.
 Regler om anke og kære findes i konkurslovens kapitel 31.
 Anke benyttes:
 hvis en part vil appellere en af skifterettens domme
 hvis en part vil appellere skifterettens stadfæstelse af regnskab i et konkursbo
 Anke af skifterettens dom sker ved at oprette en appelsag på www.minretssag.dk.
 Ankefristen er fire uger efter afsigelsen af dommen eller stadfæstelsen af regnskabet.
 Anke af skifterettens stadfæstelse af regnskabet i et konkursbo sker ved indlevering af ankestævning til skifteretten.
 Ved anke betales retsafgift efter retsafgiftslovens regler.
 Kære benyttes:
 hvis en part vil appellere en af skifterettens kendelser, for eksempel om konkurs eller gældssanering
 hvis en part vil appellere en af skifterettens beslutninger
 Kære har som udgangspunkt ikke opsættende virkning, men skifteretten eller landsretten kan efter anmodning tillægge et kæremål opsættende virkning.
 Kærefristen er to uger efter afsigelsen af kendelsen eller beslutningen.
 Kære sker ved indlevering af et kæreskrift til skifteretten.
 Kæreafgiften er 400 kr. som skal betales ved kæreskriftets indlevering.
 En afgørelse kan dog også kæres straks under retsmødet. Skifteretten noterer i så fald kærendes påstand i retsbogen og opkræver kæreafgiften.
 Østre Landsret behandler normalt kæresager på skriftligt grundlag.
 Kære af en kendelse om konkurskarantæne
 Sø- og Handelsrettens afgørelser om konkurskarantæne kan appelleres til Østre Landsret ved kære.
 Kæreafgiften er 400 kr.
 Kærefristen er to uger efter afsigelsen af kendelsen.
 Kære sker ved at oprette en appelsag på www.minretssag.dk


text:
Advokaten 10 - Advokatnævnet - to Højesterets afgørelser
 Højesterets flertal på tre dommere fandt, at advokaten havde handlet culpøst. Flertallet fandt derimod ud fra en helhedsbedømmelse af karakteren af fejlen og advokatens efterfølgende reaktion, at der ikke var sket en tilsidesættelse af god advokatskik.
 Spørgsmål om kompetence kan prøves ved domstolene
 Af Tine Rønde, juridisk konsulent, Advokatnævnets Sekretariat
 Højesteret har ved dom af 12. august 2014 (sag 276/2013) taget stilling til spørgsmålet om prøvelse af Advokatnævnets afgørelser.
 Sagen angik spørgsmålet om, hvorvidt Jysk Ejendomsadministration under en retssag anlagt mod Advokatnævnet kunne få prøvet, om nævnet skulle realitetsbehandle en klage over en advokat. Advokatnævnet havde ved kendelse af 16. april 2012 afvist klagen med den begrundelse, at klagen henhørte under skifteretten, og at nævnet derfor ikke kunne behandle sagen.
 Højesteret fastslog i dommen, at Advokatnævnet er en offentlig myndighed, og at et sådant spørgsmål om Advokatnævnets kompetence kan prøves under en retssag anlagt af en klager mod nævnet i medfør af grundlovens § 63, hvorefter sagen blev hjemvist til fornyet behandling ved byretten. Højesteret fastslog samtidig, at det forhold, at domstolsprøvelse af Advokatnævnets realitetsafgørelser alene tilkommer den berørte advokat, jf. retsplejelovens §§ 147 d og 147 e, ikke afskærer denne prøvelse.
 Højesteret ændrede dermed Østre Landsrets dom af 19. juni 2013.
 Dommen udvider klagers mulighed for at indbringe Advokatnævnets afgørelser for domstolene i forhold til, hvad der har været opfattelsen af klagers muligheder indtil nu. Dommen er imidlertid klart afgrænset til alene at angå spørgsmål om prøvelse af Advokatnævnets kompetence og kan ikke tages til indtægt for, at klager ligeledes har mulighed for at få prøvet andre typer af afvisningssager. Derimod er det med dommen endeligt fastslået, at det udelukkende er den berørte advokat, som har mulighed for domstolsprøvelse af Advokatnævnets realitetsafgørelser.
 Højesteret har ved dom af 16. oktober 2014 (sag 89/2013) taget stilling til, om en advokats ekspeditionsfejl udgjorde en tilsidesættelse af god advokatskik.
 Advokaten havde for sin klient påtaget sig en opgave med at sikre, at købesummen for en maskine, som klienten havde købt i Irland, blev deponeret og alene frigivet til sælger efter advokatens accept. Advokaten udarbejdede derfor en deponeringstekst og overlod det herefter til sin sekretær at sørge for den øvrige del af deponeringen.
 Da sekretæren modtog oplysning om SWIFT-kode og IBAN-nummer fra klienten, spurgte hun advokaten, om hun nu skulle overføre beløbet til den irske bank, hvilket advokaten bekræftede. Det viste sig imidlertid, at det oplyste kontonummer ikke var en deponeringskonto men en konto, som sælgeren frit kunne disponere over.
 Da advokaten opdagede fejlen, erkendte han den straks, og vedstod sig erstatningsansvaret for det eventuelle tab, som klienten måtte have lidt som følge heraf.
 Spørgsmålet var herefter, om advokaten havde tilsidesat god advokatskik ved ikke at sikre sig, at købesummen blev deponeret og alene frigivet til sælger efter advokatens accept.
 Advokatnævnet havde ved kendelse af 2. februar 2011 fastslået, at advokaten havde tilsidesat god advokatskik og havde – under hensyntagen til karakteren af den begåede fejl og det forhold, at advokaten tidligere var pålagt bøder for


text:
tilsidesættelse af god advokatskik – pålagt advokaten en bøde på 20.000 kr. Nævnets kendelse blev stadfæstet ved Vestre Landsrets dom af 11. januar 2013.
 En helhedsbedømmelse
 Flertallet lagde herved særligt vægt på, at der var tale om en fejl i forbindelse med den praktiske ekspedition af en opgave af rutinemæssig karakter, at ekspeditionen var overladt til en erfaren sekretær, at sælgeren måtte antages at have handlet i strid med parternes aftale ved at oplyse en konto, som ikke var en deponeringskonto, og at advokaten, da fejlen blev opdaget, påtog sig ansvaret på en sådan måde, at klienten i det væsentlige blev stillet, som om beløbet var deponeret korrekt.
 Højesterets mindretal på to dommere fandt ligesom Advokatnævnet og Vestre Landsret, at advokaten havde begået en fejl, der måtte karakteriseres som forholdsvis grov, og at han havde gjort sig skyldig i en forsømmelse, som isoleret set indebar en tilsidesættelse af god advokatskik.
 Mindretallet lagde herved særlig vægt på, at advokaten havde fået i opdrag at sørge for deponering af købesummen, men at købesummen ikke blev deponeret som aftalt, fordi advokaten gav grønt lys for overførslen uden først at sikre sig, at det IBAN-nummer, som hans sekretær havde modtaget, faktisk angik en særskilt deponeringskonto. Advokatens fejl relaterede sig dermed til selve hovedfunktionen i den opgave, han var antaget til at udføre.
 Højesterets mindretal fandt i øvrigt ikke, at det forhold, at advokaten efterfølgende – da fejlen blev opdaget – anerkendte at være erstatningsansvarlig for klientens tab som følge af fejlen, kunne føre til en anden bedømmelse.
 Højesterets afgørelse er udtryk for en konkret vurdering af de særlige omstændigheder i den pågældende sag, men det må forventes, at Advokatnævnet fremover vil tillægge de momenter vægt, som Højesteret generelt har anført.
 Tine Rønde
 Juridisk konsulent, ansat i Advokatnævnets sekretariat siden august 2014. Har en baggrund fra bl.a. Kammeradvokaten/Advokatfirmaet Poul Schmith.


text:
Elmer Advokater | Forhåndsafslag til kvindelig jobansøger koster 25.000,00 kr. - Principiel dom fra Højesteret - Elmer Advokater
 Forhåndsafslag til kvindelig jobansøger koster 25.000,00 kr. – Principiel dom fra Højesteret
 Virksomheden T søgte gennem jobnet.af.dk 8 medarbejdere til deres lager. 2 stillinger var med henblik på fastansættelse og 6 som juleassistance.
 En 27-årig kvinde med truckcertifikat og erfaring fra lagerarbejde på virksomheder af sammenlignelig karakter søgte jobbet. Dagen efter fik hun dette svar på e-mail: ”Tak for din ansøgning, men desværre må jeg give dig afslag, idet vore faciliteter ikke er til at have både kvinder og mænd på arbejdspladsen”.
 Virksomheden beskæftiger ca. 500 medarbejdere. 80% er kvinder. Det gælder også i ledergruppen. På lageret var udelukkende beskæftiget mænd. Den kvindelige leder, der sendte mailen har forklaret, at hun ikke kunne forestille sig, at nogen kvinde ville ønske at arbejde under de forhold de tilbød, og at hun troede, at man skulle tilbyde kvinder og mænd separate toilet- og badefaciliteter. Ifølge arbejdsmiljøreglerne har kvinder og mænd ikke krav på separate toilet- og badefaciliteter. Der er alene krav om, at de skal kunne anvende faciliteterne hver for sig.
 Ansøgeren gik til HK, der på hendes vegne gjorde gældende, at der var tale om kønsdiskriminering i strid med ligebehandlingslovens § 2 og rejste krav om en godtgørelse herfor. Virksomheden erkendte overtrædelsen og tilbød umiddelbart efter HK’ henvendelse den kvindelige ansøger job. På det tidspunkt var der gået 5 uger. Hun havde i den mellemliggende tid fået et tilsvarende job på en anden virksomhed og afslog derfor tilbuddet om ansættelse i virksomheden. Hun havde i øvrigt ikke lyst til at arbejde for en virksomhed, der først havde givet hende afslag på grund af køn.
 HK gjorde gældende, at der skulle udmåles en godtgørelse, der svarede til andre godtgørelser indenfor ligebehandlingsområdet med særlig vægt på de godtgørelser, der tildeles medarbejdere, der bliver opsagt på grund af graviditet. Højesteret har i den såkaldte TDC dom slået fast, at godtgørelsen for afskedigelse på grund af graviditet under en meget kort ansættelse udmåles til 6 måneders løn. I TDC-sagen havde en ansøger til et 6 måneders vikariat ikke oplyst, at hun var gravid. Som følge af graviditeten kunne hun kun arbejde 4 ud af de 6 måneder. Da TDC blev bekendt hermed, blev vikaren inden udløbet af 2. ansættelsesmåned opsagt. Det takserede Højesteret til en godtgørelse efter Ligebehandlingsloven på 6 måneders løn. Det kan være vanskeligt at se forskel på beskyttelsesbehovet for den medarbejder, der ikke bliver ansat i en fast tidsubegrænset stilling, og for den medarbejder, der er påbegyndt arbejde, men som opsiges fra en kort midlertidig ansættelse. HK henviste videre til, at der på beslægtede områder kan opstå tilsvarende problemstillinger. Personer, der er handicappede eller lider af anden sygdom, kan i medfør af helbredsoplysningsloven og forskelsbehandlingsloven tilkendes godtgørelser, hvis de diskrimineres af de årsager. Virksomheden gjorde gældende, at der var tale om en undskyldelig uvidenhed om reglerne for toilet- og badefaciliteter, samt at det som udgangspunkt var et misforstået hensyn til den kvindelige ansøger, der


text:
gjorde, at hun fik forhåndsafslag. Videre gjorde virksomheden gældende, at man ved at tilbyde et job efterfølgende havde repareret på fejlen.
 Domstolenes vurdering:
 Både Sø- og Handelsretten og efterfølgende Højesteret tilkendte medarbejderen 25.000 kr. i godtgørelse. Højesteret anfører i dommen: ”Ved fastsættelsen af godtgørelsen finder Højesteret, at denne situation ikke kan sidestilles med de tilfælde, hvor en medarbejder afskediges i strid med Ligebehandlingsloven. Højesteret finder, at godtgørelsen i en situation som den foreliggende som udgangspunkt skal fastsættes til 25.000,00 kr. Der foreligger ikke omstændigheder, som kan begrunde en fravigelse af dette udgangspunkt”.
 Der er indenfor en kort periode afsagt domme vedrørende ulovlig videoovervågning af en medarbejder; manglende fastansættelse på grund af religiøse forhold og denne sag med manglende ansættelse på grund af køn. I alle sager er domstolene nået frem til betaling af en godtgørelse på kr. 25.000,00. Dommene er afsagt af henholdsvis Sø- og Handelsretten, Østre Landsret og Højesteret. Noget tyder derfor på, at domstolene mener, at kr. 25.000,00 er et passende beløb, når en lønmodtager skal have et plaster på såret i forbindelse med diverse forskelligartede krænkelser. Formålet med tilkendelse af en godtgørelse bør være, at krænkelser af denne art undgås for fremtiden. Derfor er det præventive hensyn det absolut væsentligste hensyn. I den sammenhæng er et beløb på 25.000 kr. for lille. Virksomheder af en størrelse som den der var sagsøgt, vil ikke lade adfærden påvirke af betaling af et beløb i den størrelse. Ofte vil sager, hvor en person ikke opnår ansættelse på grund af usaglig diskriminering, ikke blive forelagt domstolene. Det er ganske enkelt for vanskeligt at bevise overtrædelsen. Også i det lys er det ærgerligt, at Højesteret ikke udmålte en højere godtgørelse. Generelt kan det være vanskeligt at gennemskue den indbyrdes sammenhæng mellem godtgørelser i ansættelsesretlige sammenhænge. Denne dom har ikke gjort det nemmere.
 Dommen er afsagt af Højesteret den 29. januar 2008.
 Spørgsmål til sagen kan rettes til advokat Jacob Goldschmidt, der førte sagen for HK.


text:
Skat.dk: Ejendomsavance - investeringsprojekt - udbyderhonorar - anskaffelsessum
 22 Mar 2013 10:08
 06 Mar 2013 13:11
 SKM2013.200.ØLR
 18. afdeling, B-1879-12
 Projekt, udlejningsejendom, kommanditselskab
 Udgifterne til udbyderhonorar kunne ikke medregnes ved opgørelsen af anskaffelsessummen i forbindelse med beregningen af den skattepligtige avance ved salg af en ejendom, der var erhvervet som led i et ejendomsinvesteringsprojekt i kommanditselskabsform. Landsretten henviste til SKM2008.967.HR samt SKM2009.562.HR og bemærkede, at principperne for opgørelsen af anskaffelsessummen efter ejendomsavancebeskatningsloven er de samme som dem, der gælder efter afskrivningsloven.
 Udgifterne til en investorrejse, som var afholdt og fradraget af projektudbyderen, kunne heller ikke medregnes ved investorernes opgørelse af anskaffelsessummen.
 Landsretten fastslog endvidere, at der ikke var hjemmel til at fradrage udgifterne til udbyderhonorar og investorrejse ved opgørelsen af afståelsessummen i forbindelse med beregningen af den skattepligtige ejendomsavance.
 Ejendomsavancebeskatningsloven § 4
 Den juridiske vejledning 2013-1 C.C.2.4.4.3
 Den juridiske vejledning 2013-1 C.C.3.1.7.2
 Den juridiske vejledning 2013-1 C.H.2.1.8.4
 Sagen er anket til Højesteret og efterfølgende hævet
 Ulla Staal, Steen Mejer og Lisbeth Adserballe (kst.)
 Byrettens dom af 8. maj 2012 (BS 2-97/2011) SKM2012.515.BR er anket af A med påstand om, at indstævnte, Skatteministeriet, skal anerkende, at de projektomkostninger, herunder udgifter til investorrejse og udbyderhonorar til G2 A/S, som K/S G1 afholdt i forbindelse med anskaffelsen af den af sagen omhandlede ejendom i 2003, i forbindelse med kommanditistselskabets afståelse af ejendommen i indkomståret 2006
 principalt skal tillægges den skattemæssige anskaffelsessum for ejendommen og dermed indgå i As skattemæssige avanceopgørelse efter ejendomsavancebeskatningsloven, og således at hans skatteansættelse for indkomståret 2006 hjemvises til fornyet behandling ved SKAT,
 subsidiært skal fragå den skattemæssige afståelsessum for ejendommen, således at den skattemæssige avance efter ejendomsavancebeskatningsloven reduceres med disse beløb, og således at hans skatteansættelse for indkomståret 2006 hjemvises til fornyet behandling ved SKAT,
 mest subsidiært at hans skatteansættelse for indkomståret 2006 hjemvises til fornyet behandling ved SKAT.
 Om K/S G1s formål hedder det i vedtægterne som vedtaget på kommanditselskabets stiftende generalforsamling den 12. juni 2003:
 Kommanditselskabets formål er at drive virksomhed ved køb og drift af en udlejet erhvervsejendom beliggende ...1.
 I G2 A/S' endelige prospekt af 12. november 2003 for K/S G1 hedder det om "Køb af ejendommen":
 Køb af ejendommen
 Ejendommen forventes overtaget af K/S G1 pr. 18. december 2003 for t.kr. 88.852 ekskl. handelsomkostninger. Ejendommen erhverves med den ubetingede ejendomsret freehold.
 Ejendommen i K/S G1 er en særdeles flot og velholdt ejendom bygget i 1920'erne og med en fremragende beliggenhed midt på gågaden.
 Der er budgetteret med en inflation på 2,5 % p.a. over en investeringsperiode på 20 år.
 Værdistigningen på ejendommen er ligeledes budgetteret til 2,5 % p.a.
 Der budgetteres i hele investeringsperioden på en GBP-kurs på 10,80.
 Handelsomkostningerne indeholder de sædvanlige udgifter ved en engelsk ejendomshandel. Disse handelsomkostninger er projektomkostninger, stempelomkostninger, engelsk advokat, engelsk ejendomsmægler, finansieringsomkostninger og et udbyderhonorar på 5 % til G2 A/S. Disse omkostninger udgør i alt t.kr. 14.216 og eventuelle afvigelser i positiv eller negativ retning reguleres i udbyders honorar. Den årlige lejeindtægt udgør i alt t.kr. 5.873, hvilket medfører et startafkast på 6,6 % af ejendommens købspris.