text:
8. pkt., at midlerne i en opsparing i et penge- eller kreditinstitut omfattet af lov om finansiel virksomhed skal anbringes i overensstemmelse med §§ 50 og 51 i lov om finansiel virksomhed.
 Med hjemmel i §§ 50 og 51 i lov om finansiel virksomhed har Finanstilsynet i bekendtgørelse nr. 1464 af 13. december 2006 om puljepension og andre skattebegunstigede opsparingsformer m.v. (Puljebekendtgørelsen) fastsat nærmere regler om, i hvilke værdipapirer m.v. bl.a. ratepensioner og kapitalpensioner kan anbringes.
 Det følger af Puljebekendtgørelsens § 12, stk. 2 at rate- og kapitalpensioner i særskilte depoter kan placeres i unoterede kapitalandele, herunder anpartsselskaber, såfremt en række specifikke betingelser er opfyldt. Disse betingelser vil efter det oplyste være opfyldte.
 Af puljebekendtgørelsens § 12, stk. 13 fremgår endvidere at opsparing ikke kan anbringes i aktier, kapitalandele omfattet af stk. 1, nr. 10, og stk. 2, eller aktieretter til aktier i selskaber, der har som formål eller som et af sine formål at give brugsrettigheder, rabatter eller lignende rettigheder i selskabet. Dette gælder dog ikke, hvis rettigheden først kan udnyttes efter ophævelses-/frigivelsestidspunktet eller er omfattet af indberetningspligten i § 8 H i skattekontrolloven (indberetning af renter og andet afkast).
 Skatteministeriet finder, at det er afgørende for de stillede spørgsmål, om der til aktierne i Y A/S er knyttet brugsrettigheder jfr. puljebekendtgørelsens § 12, stk. 13.
 Finanstilsynet er rette myndighed for så vidt angår afgørelser i henhold til lov om finansiel virksomhed og puljebekendtgørelsen.
 Finanstilsynet har i notat af 3. maj 2011 vurderet om der er tale om brugsrettigheder i henhold til puljebekendtgørelsen.
 Finanstilsynets har opsummeret deres vurdering således:
 "På baggrund af de oplysninger, som advokaterne har givet på vegne af Spørger er det Finanstilsynets vurdering, at de fordele, der er forbundet med leje af de enkelte sejlbåde samt et eventuelt køb af sejlbådene efter en periode på 6 år, ikke er at opfatte som en brugsrettighed i henhold til puljebekendtgørelsens § 12, stk. 13.
 Dette begrundes med, at udlejningen og salget af sejlbådene foregår på markedsvilkår og at der ikke gives adgang til økonomiske fordele for aktionæren, som ikke tilbydes til andre.
 Det er således Finanstilsynets opfattelse, at hverken adgangen til at leje en båd, en lejeret til bådene samt adgangen til at købe bådene vil medføre et nedsat afkast på pensionsordningen, så længe at dette foregår på markedsvilkår.
 Et gratis medlemskab af klubben for aktionærer er efter Finanstilsynets opfattelse at betragte som en mindre ydelse, som ikke er omfattet af forbuddet i puljebekendtgørelsens § 12, stk. 13. Det er dog samtidig også Finanstilsynets opfattelse, at der vil være tale om en brugsrettighed jf. pulje-bekendtgørelsens § 12, stk. 13, såfremt der tilbydes en ekstra rabat ved leje af både på 10 % ved medlemskab af klubben.
 Det er Finanstilsynets opfattelse, at klubben primært vil være tiltænkt aktionærerne i charterselskabet. Hvis der gives adgang til en ekstra rabat ved leje af både på 10 % ved medlemskab af klubben vil det således medføre, at investeringen i aktier i charterselskabet vil være omfattet af forbuddet i § 12, stk. 13.


text:
Samlet set er det Finanstilsynets vurdering, at det ikke vil være i strid med puljebekendtgørelsens § 12, stk. 13, at investere pensionsmidler i unoterede aktier i det pågældende selskab, såfremt selskabet undlader at give adgang til en særlig rabat på udlejning af sejlbåde eller andre økonomiske fordele på baggrund af investeringen. Det er derudover væsentligt for vurderingen, at alle former for udlejning og salg af charterselskabets både foregår på markedsvilkår."
 Finanstilsynet har endvidere i et bilag til notatet taget stilling til spørgsmål 1-8.
 Skatteministeriet indstiller derfor, at der afgives bindende svar i overensstemmelse med Finanstilsynets besvarelse af spørgsmål 1-8 idet, det som ønsket af Spørger, forudsættes, at de øvrige betingelser jf. Puljebekendtgørelsens § 12, stk. 2 vil være opfyldte.
 Øvrig skattemæssige konsekvenser
 Skatteministeriet finder det også nødvendigt, at nævne at det ikke kan udelukkes at der kan opstå andre skattemæssige konsekvenser for aktionærerne i forbindelse med placeringen af lystbåde i selskabet. Der kan således være tale om maskeret udbytte til aktionærerne, såfremt udgifterne til bådene kan anses for afholdt i aktionærernes interesser og ikke i selskabets erhvervsmæssige interesser. Konsekvensen heraf kan være at selskabet nægtes fradrag for udgifter/underskud medens aktionærerne anses for at have modtaget beløbene som maskeret udbytte.
 I den juridiske vejledning 2011-2 afsnit C.B.3.5.2.1 beskrives maskeret udbytte i form af uvedkommende udgifter afholdt af selskabet.
 Heraf fremgår blandt andet, at hvis en udgift i et selskab ikke kan anses for en driftsomkostning, men i stedet synes afholdt i aktionærens interesse, så er der grundlag for at statuere maskeret udbytte. Se LL § 16 A, stk. 1.
 Driftsomkostninger er defineret som de udgifter, der "i årets løb er anvendt til at erhverve, sikre og vedligeholde indkomsten". Se SL § 6, stk. 1, litra a. Hjemmelen til at korrigere selskabets indkomst med maskeret udbytte er de almindelige regler om, hvad der er skattepligtig indkomst efter statsskatteloven §§ 4 og 5 sammenholdt med, hvad der efter statsskatteloven § 6 kan fradrages som driftsomkostninger.
 Aktionærer beskattes af alt, hvad der af selskabet udloddes til aktionærerne. Se LL § 16 A. Dette gælder, hvad enten udbyttet formelt er deklareret eller ikke
 For at statuere maskeret udbytte skal disse to spørgsmål altid vurderes konkret:
 Der er i henhold til praksis blandt andet statueret maskeret udbytte i forbindelse med ikke erhvervsmæssig virksomhed. Fra praksis kan nævnes Vestrelandsretsdom offentliggjort i TfS 1993, 362 VLD. Den omhandler et anpartsselskabs bådudlejning der ikke kunne anses for erhvervsmæssig virksomhed, hvorfor underskuddet blev anset for at være maskeret udlodning til hovedanpartshaveren.
 Se evt. Ligningsvejledningen Erhvervsdrivende afsnit E.A.1.2. om fradrag for ikke-erhvervsmæssig virksomhed og afsnit E.A.1.2.3.4 om bådudlejning m.v. Her anføres:
 " I sager om udlejningsvirksomhed, især bådudlejning, vil den blotte forekomst af privat benyttelse af de aktiver, der indgår i virksomheden, som udgangspunkt udelukke, at virksomheden anses for erhvervsmæssigt anlagt. Se endvidere DJV Erhvervsbeskatning, afsnit C.C.3.1.6.3 om udlejning af afskrivningsberettigede driftsmidler og skibe.
 Rentabilitet:
 I sager om bådudlejning lægges der især vægt på et rentabilitetssynspunkt, dvs. om der er udsigt til, at virksomheden giver et afkast, som står i et

type: other


text:
rimeligt forhold til den investerede kapital.
 Dette fremgår af de 2 ledende højesteretsdomme på området, TfS 1991, 233 HRD og TfS 1984, 332 HRD. Det er i disse sager ikke tillagt afgørende betydning, at der ikke kan påvises en personlig interesse i erhvervelsen af udlejningsbådene og i begge tilfælde har bådudlejerne udfoldet normale udlejningsbestræbelser. Det var afgørende for sagernes udfald, at der ikke var udsigt til, at virksomheden kunne give et forsvarligt afkast af den investerede kapital.
 "TfS 1991, 233 HRD vedrører et ægtepar, der som bibeskæftigelse drev en virksomhed med salg og udlejning af speedbåde, windsurfere og lystbåde samt udstyr hertil. I virksomheden indgik en lystbåd, der senere blev erstattet med en større lystbåd. Til trods for, at ægteparret havde udfoldet normale udlejningsbestræbelser, havde virksomheden kun haft relativt små lejeindtægter. Skatteyderen havde ingen særlige faglige forudsætninger for at drive virksomheden, og der var i forbindelse med etableringen alene opstillet et grovbudget for det første år, udvisende et mindre overskud før renter. Virksomheden havde i hele perioden givet underskud før afskrivninger og renter. Højesteret fandt ikke, at virksomheden havde haft udsigt til at opnå indtægter, der ville stå i et rimeligt forhold til den investerede kapital og anså ikke bådene for anskaffet med erhvervsmæssig forsvarlig drift for øje."
 "I TfS 1984, 332 HRD havde sagsøgeren, der var direktør i et autofirma, anskaffet en motorsejler for at leje den ud. Skatteyderen opnåede momsrefusion på købet, der var lånefinansieret. Der blev forsøgt udlejning af båden i det følgende år, men det lykkedes kun i begrænset omfang. Skatteyderen forsøgte udlejning gennem et udlejningsbureau og forsøgte også selv at udleje båden. Udlejningsindtægterne var imidlertid meget begrænsede i de 2 omhandlede indkomstår, og der var underskud før afskrivninger. Båden overgik derfor til privat brug. Direktøren var sejlkyndig, men et under sagen udmeldt syn og skøn støttede hans forklaring om, at båden ikke hidtil havde været benyttet privat. Da der ikke var udsigt til at opnå indtægter, der ville stå i et rimeligt forhold til den investerede kapital og under hensyn til udlejningsvirksomhedens omfang og manglende naturlige sammenhæng med skatteyderens erhvervsmæssige forhold i øvrigt, ansås båden ikke for anskaffet med erhvervsmæssig forsvarlig drift for øje."
 Fra praksis kan endvidere nævnes:
 SKM2009.92.BR. Retten fandt, at skatteyderen ikke kunne opnå fradrag for underskud ved bådudlejning i sine øvrige indtægter, idet skatteyderen ikke havde godtgjort, at der var udsigt til, at udlejning af båden kunne ske erhvervsmæssigt forsvarligt.
 SKM2002.395.HR Højesteret fandt, at bådudlejningsvirksomheden ikke havde en naturlig sammenhæng med skatteyderens erhvervsmæssige forhold i øvrigt, eller at bådudlejningsvirksomheden var etableret og drevet med udsigt til opnåelse af indtægter, der stod i rimeligt forhold til størrelsen af den investerede kapital.
 SKM2002.199.VLR Et selskab fik ikke fradrag for udgifter i forbindelse med klargøring af en båd til udlejning. Selskabet drev virksomhed med udlejning af bemandede skibe til bl.a. Øresundskonsortiet. I 1998 forespurgte Øresundskonsortiet selskabet om at få yderligere en båd stillet til rådighed. Selskabet indkøbte derefter en båd, men da det viste sig, at båden ikke uden væsentlige ombygninger kunne opnå de


text:
fornødne godkendelser, meddelte selskabet konsortiet, at man ikke kunne påtage sig opgaven. Båden blev herefter sat til salg og solgt i maj 1999. Båden havde, ubestridt, aldrig været anvendt erhvervsmæssigt i selskabets drift. Landsretten fandt, at selskabet ikke havde fradragsret for de udgifter, der var afholdt vedrørende båden, hverken efter SL § 6, stk. 1, litra a eller e, og at betingelserne for at foretage skattemæssige afskrivninger ikke var opfyldt.
 TfS 1999, 706 HRD. I Højesterets bemærkninger henviser flertallet til, at fradragsadgang er betinget af, at udlejningsvirksomheden har en naturlig sammenhæng med skatteyderens erhvervsmæssige forhold i øvrigt eller er etableret og drevet med udsigt til opnåelse af indtægter, der står i et rimeligt forhold til størrelsen af den investerede kapital således, at virksomheden i sig selv er erhvervsmæssigt forsvarlig og ikke alene baseret på fradrag af de skattemæssige afskrivninger. Flertallet anså ikke anskaffelsen af båden for sket med erhvervsmæssigt forsvarlig drift for øje, ligesom flertallet bemærkede, at der ikke ses at have været begrundet forventning om en væsentligt bedre fremtidig udvikling end oprindeligt budgetteret.
 I TfS 1996, 28 HRD fandt retten ligeledes, at skatteyderen ikke drev erhvervsmæssig virksomhed, selvom retten lagde til grund, at den pågældende båd var velegnet til udlejning, at der blev foretaget normale udlejningsbestræbelser, og at skatteyderen ikke selv benyttede båden i udlejningsperioden. Bortset fra 2 år var der i udlejningsperioden på 7 år et årligt underskud på den primære drift. Ved vurderingen af, om anskaffelsen og driften af båden var erhvervsmæssig forsvarlig, tillagde Højesteret det betydning, at det på baggrund af et af skatteyderen udarbejdet driftsregnskab måtte have stået skatteyderen klart, at der fra begyndelsen af udlejningsperioden var budgetteret med et urealistisk lavt omkostningsniveau, ligesom lejen var for højt budgetteret. Endvidere lagde Højesteret vægt på, at skatteyderen i forbindelse med nyudlejning fortsatte med at fastsætte udlejningsprisen på grundlag af en uændret budgettering af indtægter og omkostninger, selvom resultatet klart viste, at der ikke var grundlag herfor.
 I TfS 1996, 570 HRD lagde Højesteret til grund, at det primære sigte med udvikling og produktion af en båd, var deltagelse i Admiral's Cup.
 Se også TfS 1996, 498 HRD, TfS 1996, 552 ØLD, TfS 1996, 572 ØLD, TfS 1996, 916 ØLD, samt TfS 1998, 200 HRD, TfS 1998, 311 ØLD og TfS 1998, 369 ØLD.
 I TfS 1995, 828 HRD fandt Højesteret, at den båd, som skatteyderen havde købt, ikke var anskaffet med henblik på erhvervsmæssig forsvarlig drift. Landsretten fandt, at skatteyderen ikke før anskaffelsen af båden havde foretaget en budgetmæssig vurdering eller en analyse af virksomhedens rentabilitet. Højesteret stadfæstede landsrettens dom.
 Se TfS 1994, 531 VLD og TfS 1999, 29 VLD, hvor Landsretten fandt, at der ikke var grundlag for at statuere, at der ved udlejningsvirksomhedens etablering havde været udsigt til at opnå et resultat, der stod i rimeligt forhold til den investerede kapital. Se også TfS 1999, 405 ØLD, TfS 1993, 362 VLD og TfS 1990, 162 VLD.
 Konklusion vedr. øvrige skattemæssige konsekvenser
 Såfremt Y A/S's bådudlejning ikke er erhvervsmæssig virksomhed men udgifterne i stedet må


text:
antages at være afholdt i aktionærerne interesse, skal underskuddet anses for, at være maskeret udbytte til aktionærerne.
 Selskabet vil ikke have fradrag for underskuddet og et beløb svarende til underskuddet vil skulle anses for udloddet fra selskabet. Da selskabets aktier er placeret i et pensionsdepot følger det af pensionsbeskatningslovens § 11 A, stk. 1, nr. 3 og 4, og § 12 stk. 1 nr. 2 og 3, at udbytte skal indgå i pensionsordningen.
 Det maskerede udbytte vil i sagens natur ikke være indgået på pensionsordningen og et tilsvarende beløb må derfor anses for udbetalt fra pensionsordningen til pensionsopspareren /aktionærerne. Denne udbetaling må alt efter de nærmere omstændigheder anses for, at være sket i utide og vil derfor udløse afgiftspligt (60%) efter pensionsbeskatningslovens § 30.
 Kan aktionær X anvende rate- og kapitalpensionsmidler i særskilte depoter, jfr. bekendtgørelse nr. 1464 af 13. december 2006, § 12, stk. 2 til investering i aktier i et selskab med Y A/S's formål uden at dette betragtes som ophævelse i utide eller i øvrigt får skatte- og afgiftsmæssige konsekvenser?
 Finanstilsynets svar:
 Ja. Dette er dog under forudsætning af, at selskabet undlader at give adgang til en særlig rabat på udlejning af sejlbåde eller andre økonomiske fordele på baggrund af investeringen.
 Skatteministeriet finder, under hensyntagen til Finanstilsynets svar; at X kan anvende rate- og kapitalpensionsmidler i særskilte depoter, jfr. bekendtgørelse nr. 1464 af 13. december 2006, § 12, stk. 2 til investering i aktier i et selskab med Y A/S's formål uden, at dette i sig selv kan betragtes, som ophævelse i utide. Imidlertid skal bemærkes at såfremt Y A/S's bådudlejningsvirksomheden ikke tilrettelægges med rentabel drift for øje og derfor ikke kan anses for erhvervsmæssig virksomhed må udgifterne i stedet antages, at være afholdt i aktionærerne interesse, hvorefter underskuddet må anses for, at være maskeret udlodning til aktionærerne.
 Da evt. maskeret udbytte ikke er indgået på pensionsordningen må beløbet anses for hævet i utide fra pensionsordningen og der skal svares afgift på 60 pct. af beløbet.
 Skatteministeriet indstiller, under henvisning til ovennævnte forudsætninger, at spørgsmål 1 besvares "Ja - se dog sagsfremstilling og begrundelse".
 Skatteministeriet indstiller, at spørgsmål 2 besvares "Nej".
 Kan Spørger lave en klub med de angivne fordele, hvor blandt andet aktionær X kan melde sig ind i klubben, uden at købet af aktier med pensionsmidler eller medlemskab af klubben får skatte- og afgiftsmæssige konsekvenser for X?
 Ja. Dette gælder såfremt der ikke gives adgang til særlig rabatter på udlejning af sejlbåde eller andre økonomiske fordele på baggrund af medlemskabet.
 Idet Skatteministeriet yderligere forudsætter, at bådudlejningsvirksomheden tilrettelægges med rentabel drift for øje jf. besvarelsen af spørgsmål 1, indstilles at spørgsmål 3 besvares "Ja - se dog sagsfremstilling og begrundelse".
 Nej. Dette gælder såfremt der ikke gives adgang til særlig rabatter på udlejning af sejlbåde eller andre økonomiske fordele på baggrund af medlemskabet.
 Skatteministeriet kan tilslutte sig Finanstilsynets besvares, idet det dog yderligere forudsættes, at Y A/S hverken direkte eller indirekte betaler klubben for aktionærens medlemskab men aktionærerne selv betaler kontingent på lige fod med øvrige


text:
medlemmer.
 Skatteministeriet indstiller, under henvisning til ovennævnte forudsætninger samt under forudsætning af, at bådudlejningsvirksomheden tilrettelægges med rentabel drift for øje, jf. besvarelsen af spørgsmål 1, at spørgsmål 4 besvares "Nej - se dog sagsfremstilling og begrundelse".
 Ja. Der kan dog ikke tilbydes rabat til aktionærerne ud over den, der ydes på markedsmæssige vilkår. Der kan således ikke gives adgang til økonomiske fordele for aktionæren, som ikke tilbydes til andre lejere og/eller potentielle lejere.
 Skatteministeriet indstiller, under forudsætning af, at bådudlejningsvirksomheden tilrettelægges med rentabel drift for øje, jf. besvarelsen af spørgsmål 1, at spørgsmål 5 besvares "Ja - se dog sagsfremstilling og begrundelse".
 Ja. Dette gælder dog udelukkende, hvis der er tale om, at udlejningen foregår på markedsvilkår og at der ikke gives adgang til økonomiske fordele for aktionæren, som ikke tilbydes til andre lejere og/eller potentielle lejere.
 Skatteministeriet antager, at det også for 3-mand ville være muligt, at leje en af bådene i 6 uger og at udlejning til aktionærer ikke medføre, at 3-mand ikke har mulighed for, at leje bådene i det ønskede omfang. Det skal i den forbindelse bemærkes, at der ved fastsættelse af markedslejen skal tages hensyn til hvilke uger der er mest attraktive og at aktionærerne, uanset retten, skal betale den leje som selskabet ville kunne opnå ved udlejning til 3-mand den pågældende periode.
 Skatteministeriet indstiller herefter, samt under forudsætning af, at bådudlejningsvirksomheden tilrettelægges med rentabel drift for øje, jf. besvarelsen af spørgsmål 1, at spørgsmål 6 besvares "Ja - se dog sagsfremstilling og begrundelse".
 Vil købet af aktier med pensionsmidler få skatte- og afgiftsmæssige konsekvenser for X, såfremt X via medlemskabet i klubben opnår rabat ved leje af bådene, som beskrevet?
 Ja. Det er Finanstilsynets opfattelse, at medlemskab af klubben primært vil være tiltænkt aktionærerne i charterselskabet. Hvis der gives adgang til en ekstra rabat ved leje af både på 10 % ved medlemskab af klubben vil det være at betragte som en brugsrettighed jf. puljebekendtgørelsen § 12, stk. 13. Rabatten vil således medføre, at investeringen i aktier i charterselskabet vil være omfattet af forbuddet i § 12, stk. 13.
 Skatteministeriet indstiller, at spørgsmål 7 besvares "Ja"
 Nej. Dette gælder under forudsætning af, at salget foregår på markedsmæssige vilkår.
 Skatteministeriet indstiller at spørgsmål 8 besvares "Nej - se dog sagsfremstilling og begrundelse".
 Skatteministeriet lægger til grund at X (og dennes familie) ejer under 25 % af aktiekapitalen og heller ikke i øvrigt kan anses som hovedaktionær i henhold til aktieavancebeskatningslovens § 4. X er således ikke omfattet af bestemmelsen i Ligningslovens § 16 A stk. 6 om beskatning af hovedaktionærs rådighed over lystbåd.
 Det følger af Ligningslovens § 16 stk. 1, at vederlag i form af formuegoder af pengeværdi, sparet privatforbrug og værdien af helt eller delvis vederlagsfri benyttelse af andres formuegoder skal beskattes efter reglerne i stk. 3-13 når tilskuddet eller godet modtages som led i et ansættelsesforhold eller som led i en aftale om ydelse af personligt arbejde i øvrigt. Tilsvarende gælder personer, der er valgt til medlem af eller medhjælp for bestyrelser,


text:
udvalg, kommissioner, råd, nævn eller andre kollektive organer, herunder Folketinget, regionsråd og kommunalbestyrelser.
 Af ligningslovens § 16 stk. 6 fremgår, at den skattepligtige værdi af en lystbåd, der er stillet til rådighed af en arbejdsgiver som nævnt i stk. 1, sættes til 2 pct. pr. uge af bådens anskaffelsessum inkl. moms og levering. Såfremt en lystbåd som led i et ansættelsesforhold er stillet til rådighed for en ansat direktør eller anden medarbejder med væsentlig indflydelse på egen aflønningsform, anses den pågældende som udgangspunkt for, at have lystbåden til rådighed hele året.
 Formodningsreglen om, at for en ansat direktør eller anden medarbejder med væsentlig indflydelse på egen aflønningsform, som udgangspunkt anses for, at have lystbåden til rådighed hele året blev indsat ved lov nr. 459 af 31. maj 2000 (lovforslag L 237).
 Ligningsvejledningen 2011-1 afsnit A.B.1.9.7 beskriver beskatningen af lystbåd stillet til rådighed. Her gennemgås blandt andet hvilke personer der skal anses for "en ansat direktør eller anden medarbejder med væsentlig indflydelse på egen aflønningsform" og dermed skal omfattes af formodningsreglen om, at lystbåden skal anses for, at være til rådighed hele året.
 "Personkredsen
 De ændrede regler for beskatning af fri lystbåd finder kun anvendelse for en bestemt personkreds nemlig "en ansat direktør eller en anden medarbejder med væsentlig indflydelse på egen aflønningsform". Ved afgrænsningen af den omfattede personkreds er valgt samme afgrænsning som i den hidtil gældende bestemmelse i LL § 16, stk. 9. Afgørelsen af hvilke personer, der er omfattet af udtrykket "en ansat, der er direktør eller en anden medarbejder med væsentlig indflydelse på egen aflønning" beror på en konkret skønsmæssig vurdering af samtlige forhold i ansættelsesforholdet. Det er ikke muligt præcist at angive, hvilke personer der vil være omfattet - det afgørende er, om vedkommende konkret har væsentlig indflydelse på egen aflønningsform. En direktørtitel er derfor ikke i sig selv nok til at være omfattet af personkredsen. Det er endvidere en betingelse, at personen er ansat. Dette indebærer, at fx bestyrelsesmedlemmer ikke er omfattet af reglerne, medmindre de tillige er ansatte med væsentlig indflydelse på egen aflønningsform. Vedkommende skal ikke nødvendigvis være (hoved)aktionær, men en ansat hovedaktionær vil imidlertid altid være omfattet, og spørgsmålet er i den situation kun om der er tale om et personalegode eller en udlodning. Der skal være tale om en væsentlig indflydelse på, hvordan aflønningen sker. Det er således ikke nok, at den pågældende person har indflydelse på sin aflønningsform eksempelvis ved, at den ansatte kan vælge at få en del af sin løn udbetalt i naturalier. Af forhold, der peger i retning af væsentlig indflydelse, kan nævnes besiddelse af en stor del af aktiekapitalen i selskabet og/eller råden over en stor del af stemmeværdien i selskabet - uden at den pågældende person er hovedaktionær som defineret i ABL § 4 . Endvidere kan en meget betydelig løn, en indflydelsesrig position i selskabet via en høj overordnet stilling eller andre forhold, der viser, at den pågældende har væsentlig indflydelse på arbejdsgiveren/sel-skabets ledelse, pege i retning af, at den pågældende har væsentlig indflydelse


text:
på egen aflønningsform. Der er under afsnit A.B.1.9.5 og A.B.1.9.6 nævnt nogle afgørelser, der kan bidrage til afgrænsningen."
 Skatteministeriet forudsætter, at X ikke er ansat i Y A/S men alene er medlem af bestyrelsen. X opfylder dermed ikke den i ligningsvejledningen anførte betingelse om, at være ansat. X kan således ikke anses for omfattet af formodningsreglen.
 Hvis det i øvrigt kan lægges til grund at Y A/S driver en reel chartervirksomhed med udlejning af sejlbåde til tredjemand og X kun har adgang til at leje bådene på samme vilkår som øvrige kunder kan X ikke anses for at have lystbåd stillet til rådighed.
 Skatteministeriet indstiller derfor, at der svares "Nej" til at der vil ske beskatning af X efter reglerne i Ligningslovens § 16, stk. 6 (rådighedsbeskatning af fri båd).


text:
18-03-2020 | Forsikrings- og erstatningsret
 Det kan kort om sagen BS-33797/2019-HJR oplyses, at ”tys-tys-kilden” tilbage i 2008-2009 overgav nogle kreditkortoplysninger om diverse kendisser til ugebladet Se og Hør. Tys-tys-kilden blev betalt af Se og Hør for at skaffe kreditkortoplysninger om de kendte. Dette førte til en straffesag – som er blevet kaldt Danmarks største medieskandale – hvor bl.a. udgiver, chefredaktør og tys-tys-kilden blev straffet – sidstnævnte med ubetinget fængsel i 1,5 år.
 Herefter fandt nogle af de berørte kendisser, at udgiveren af Se og Hør, chefredaktøren(e) for Se og Hør samt kilden til kreditkortoplysningerne skulle betale dem en godtgørelse for tort. Dette førte til en række sagsanlæg. I disse sagsanlæg repræsenterer TVC Advokatfirma tys-tys-kilden.
 En af sagerne er efter at have været blevet ført ved Retten i Lyngby, Østre Landsret og senest Højesteret nu blevet endeligt afgjort. En række øvrige sager er sat i bero på afgørelsen i denne sag.
 Sagens hovedperson var en folketingspolitiker, som tilbage i 2008 stod i forhold til en kendt studievært. Da parret i foråret 2008 var sammen i Berlin, tippede en dansk turist Se og Hør herom. Den danske turist fotograferede parret, mens de spadserede rundt i Berlin. Se og Hørs journalist fandt frem til, at politikeren var i Berlin i anledning af et møde i NATO. Et tjek af mødelister i NATO viste, at politikeren ikke havde skrevet sig ind til møderne. Se og Hør fik fra politikerens kolleger oplyst, at denne person ikke hele tiden havde været til stede til møderne i NATO.
 Ifølge vidneforklaringen fra Se og Hørs journalist, havde Se og Hør herefter det fulde materiale til at skrive historien om politikeren og studieværtens tur til Berlin. I forbindelse med at artiklen var ved at blive færdiggjort, tikkede der en sms ind fra tys-tys-kilden om, at folketingspolitikeren havde anvendt sit kreditkort på en bar i Berlin. Dette fik journalisten til at tilføje en passus i artiklen herom.
 Artiklen førte til, at politikeren i 2008 klagede til Pressenævnet, men Pressenævnet fandt ikke anledning til at kritisere Se og Hør i sagen.
 I 2014 blev politikeren opmærksom på, at hans kreditkortoplysninger på et tidspunkt var blevet hacket og videregivet til Se og Hør. Politikeren stævnede herefter som nævnt udgiveren af Se og Hør, chefredaktøren for Se og Hør og tys-tys-kilden. Sagen blev anlagt ved Retten i Lyngby, hvor politikeren rejste et krav på godtgørelse for tort, jf. erstatningsansvarslovens § 26, stk. 1, på 250.000 kr. Ved behandlingen af sagen ved Retten i Lyngby blev det lagt til grund, at politikerens kreditkortoplysninger var blevet hacket og videregivet 5-6 gange til Se og Hør.
 Kreditkortoplysningerne førte ikke til flere artikler om politikeren end artiklen om turen til Berlin, hvor kreditkortoplysningen havde ført til en sætning. Politikeren fandt tillige, at krænkelsen bl.a. bestod i den ”overvågning” af hans kreditkortoplysninger, som tys-tys-kilden i samarbejde med Se og Hør havde iværksat.
 Retten i Lyngby fandt med en meget udførlig begrundelse frem til, at det passerede ikke kunne begrunde et krav på tort, og at politikeren således ikke


text:
havde noget krav, og alle de sagsøgte blev frifundet.
 Politikeren ankede sagen til Østre Landsret, idet han dog nedsatte påstanden til 125.000 kr. Under forberedelsen af sagen kom det frem, at der sandsynligvis var blevet videregivet 10-11 kreditkortoplysninger om politikeren i en periode på godt et år. Disse var sendt pr. sms til 1-2 journalister. Transaktionerne vedrørte bl.a. betaling på hoteller og i restauranter, bestilling af rejsebilletter og køb i stormagasiner – der var dermed tale om dagligdagsbetalinger.
 Samtidig kom det frem, at politikerens navn sammen med navne på andre kendisser havde stået på en liste, som var blevet udvekslet enkelte gange mellem journalister ved Se og Hør og tys-tys-kilden.
 Østre landsret frifandt også samtlige indstævnte med den begrundelse, at der ikke forelå tort, jf. erstatningsansvarslovens § 26, stk. 1.
 Med Procesbevillingsnævnets tilladelse indbragte politikeren sagen for Højesteret, idet påstanden for Højesteret var nedsat til 75.000 kr. Højesteret fandt, at politikeren under de anførte samlede omstændigheder havde været udsat for grove retsstridige krænkelser af sit privatliv i form af overvågning af sine kreditkorttransaktioner – og dermed i en vis udstrækning af sin færden.
 Spørgsmålet var herefter, om disse krænkelser havde påført ham en tort. Anvendelsesområdet for erstatningsansvarslovens § 26, stk. 1, fremgår bl.a. af forarbejderne til loven. I disse forarbejder anføres bl.a., at tort forudsætter en uagtsom krænkelse af en vis grovhed, og at krænkelsen skal angå den pågældendes selv- og æresfølelse, dvs. vedkommendes opfattelse af eget værd og omdømme.
 Krænkelserne i sagen bestod i, at politikeren i en periode havde stået på en liste, som kilden sendte til Se og Hør med navne på en række offentligt kendte personer, at kilden i et antal tilfælde havde skaffet sig adgang til oplysninger om politikerens kreditkorttransaktioner og videregivet oplysningerne til Se og Hør, og at Se og Hør havde anvendt en af disse oplysninger i en artikel. Oplysningerne om de pågældende transaktioner afslørede ikke personfølsomme forhold.
 Højesteret fandt, at disse krænkelser efter deres karakter og omfang ikke var egnede til at påvirke politikerens selv- og æresfølelse. Som følge heraf tiltrådte Højesteret, at politikeren ikke var berettiget til godtgørelse for tort efter erstatningsansvarslovens § 26, stk. 1.
 Det er vores opfattelse, at dommen er udtryk for, at et offer for en strafbar overtrædelse ikke automatisk har et berettiget godtgørelseskrav for tort mod gerningsmanden. Tortgodtgørelse kræver, at der er sket en retsstridig krænkelse, der er egnet til at påvirke selv- og æresfølelsen. Der skal således ligge en ydmygelse, der er nedværdigende for personens eget værd og omdømme.
 Højesteret fandt netop ikke, at dette var tilfældet i denne sag, hvor der ikke forelå personfølsomme oplysninger, og hvor oplysningerne ikke var anvendt i særlig vid udstrækning og ikke i en sammenhæng, som var egnet til at krænke politikerens selvværd, hvorfor politikeren ikke havde lidt tort.
 Sagen blev for Retten i Lyngby og Østre Landsret ført af advokat Natascha Navne og for Højesteret ført af advokat Anders Ørgaard.
 Natascha Navne, Advokat
 nna@tvc.dk


text:
Louis Vuitton Kvinder M602852,235.7 DKK 704.5 DKKLouis Vuitton Brea Mm Håndtasker M916901,797.4 DKK 1,242.6 DKK
 Louis Vuitton Calf Leather Ballerina i RoyalLouis Vuitton Calf Leather Ballerina i Royal lige noget for dig.Det er et stykke arbejde, som fuldt ud kunne stå for LV s stype og ånd.Dens aldrig-out-date design er så attraktiv, at du ikke kan flytte dine øjne mod det.Sin fine form og høj kvalitet...
 Louis Vuitton Debbie Ballerina i EncreLouis Vuitton Debbie Ballerina i Encre lige noget for dig.Det er et stykke arbejde, som fuldt ud kunne stå for LV s stype og ånd.Dens aldrig-out-date design er så attraktiv, at du ikke kan flytte dine øjne mod det.Sin fine form og høj kvalitet vil...
 Louis Vuitton Damier Flats For Wowen Sko CreamLouis Vuitton dybt forstå en række forskellige strategier for at fastholde sin legendariske, klassiske, ædle følelse af value.today har navnet Louis Vuitton nu spredt over hele verden, bliver symbolet på fineste mode, rejseartikler.I kortfattede...
 Louis Vuitton Monogram Vernis Ballerina i NoirLouis Vuitton Monogram Vernis Ballerina i Noir lige noget for dig.Det er et stykke arbejde, som fuldt ud kunne stå for LV s stype og ånd.Dens aldrig-out-date design er så attraktiv, at du ikke kan flytte dine øjne mod det.Sin fine form og høj...
 Louis Vuitton Flats lærred Bowknot For Kvinder Brown ShoesLouis Vuitton dybt forstå en række forskellige strategier for at fastholde sin legendariske, klassiske, ædle følelse af value.today har navnet Louis Vuitton nu spredt over hele verden, bliver symbolet på fineste mode, rejseartikler.I kortfattede...
 Louis Vuitton Open Toe Initialer Flade i Lys GuldI vores Louis Vuitton outlet-butik finder du alle de mest aktuelle Louis Vuitton Sko, og vi er stolte af at tilbyde det bredeste udvalg af kvalitet, moderigtige håndtasker på omkostninger, du har råd til. Vi forsøger at tilbyde køberne den bekvemme,...
 Louis Vuitton Flats lærred bowknot SortLouis Vuitton dybt forstå en række forskellige strategier for at fastholde sin legendariske, klassiske, ædle følelse af value.today, har navnet Louis Vuitton nu spredt over hele verden, bliver symbolet på den fineste mode, rejseartikler.I...
 Louis Vuitton Flats Canvas bowknot New GreyLouis Vuitton dybt forstå en række forskellige strategier for at fastholde sin legendariske, klassiske, ædle følelse af value.today, har navnet Louis Vuitton nu spredt over hele verden, bliver symbolet på fineste mode, rejseartikler.I kortfattede...
 Louis Vuitton Sko Open Toe Monogram Idylle i NoirI vores Louis Vuitton outlet-butik finder du alle de mest aktuelle Louis Vuitton Sko, og vi er stolte af at tilbyde det bredeste udvalg af kvalitet, moderigtige håndtasker på omkostninger, du har råd til. Vi forsøger at tilbyde køberne den bekvemme,...
 Louis Vuitton Open Toe Initialer Flade i BrownLouis Vuitton Shoes almindeligvis elsket med en masse mennesker, sandsynligvis den virkelighed, at Louis Vuitton mærke mærke insistere delikat, kvalitet, hyggelig & quot; rejser & quot; kollegium af troede som design og stil og stil afgang...
 Louis Vuitton Calf Leather Ballerina i NoirLouis Vuitton Calf Leather Ballerina i Noir lige noget for dig.Det er et stykke arbejde, som fuldt ud kunne stå for LV s stype og


text:
ånd.Dens aldrig-out-date design er så attraktiv, at du ikke kan flytte dine øjne mod det.Sin fine form og høj kvalitet...
 Louis Vuitton Damier Flats Bowknot til kvinder BlåLouis Vuitton dybt forstå en række forskellige strategier for at fastholde sin legendariske, klassiske, ædle følelse af value.today, har navnet Louis Vuitton nu spredt over hele verden, bliver symbolet på fineste mode, rejseartikler.I kortfattede...
 Louis Vuitton Damier Canvas Dejlig Ballerina Brownvores Louis Vuitton sko til kvinder er altid på mode i denne foranderlige æra, vil billige louis vuitton damier canvas dejlig ballerina brun med lav pris helt sikkert give dig en stor overraskelse. Vi kan give dig stor rabat, når du bestiller. Herfra...
 Louis Vuitton Sko Open Toe Monogram Idylle in BlueI vores Louis Vuitton outlet-butik finder du alle de mest aktuelle Louis Vuitton Sko, og vi er stolte af at tilbyde det bredeste udvalg af kvalitet, moderigtige håndtasker på omkostninger, du har råd til. Vi forsøger at tilbyde køberne den bekvemme,...
 Louis Vuitton Calf Leather Ballerina i VioletLouis Vuitton Calf Leather Ballerina i Violet lige noget for dig.Det er et stykke arbejde, som fuldt ud kunne stå for LV s stype og ånd.Dens aldrig-out-date design er så attraktiv, at du ikke kan flytte dine øjne mod det.Sin fine form og høj...
 Louis Vuitton Monogram Multicolore Ballerina in BlueLouis Vuitton Monogram Multicolore Ballerina i blå er til dig.Det er et stykke arbejde, som fuldt ud kunne stå for LV s stype og ånd.Dens aldrig-out-date design er så attraktiv, at du ikke kan flytte dine øjne mod det.Sin fine form og høj kvalitet...
 Louis Vuitton Monogram Multicolore Ballerina i AmaranteLouis Vuitton Monogram Multicolore Ballerina i Amarante lige noget for dig.Det er et stykke arbejde, som fuldt ud kunne stå for LV s stype og ånd.Dens aldrig-out-date design er så attraktiv, at du ikke kan flytte dine øjne mod det.Sin fine form og...
 Louis Vuitton Shoes Patent Leather Loafer i NoirI vores Louis Vuitton outlet-butik finder du alle de mest aktuelle Louis Vuitton Sko, og vi er stolte af at tilbyde det bredeste udvalg af kvalitet, moderigtige håndtasker på omkostninger, du har råd til. Vi forsøger at tilbyde køberne den bekvemme,...


text:
Ret: domstole, Landsskatteretten, Skatterådet
 2018 Taksationskommissioner - ikke retssikkerhed
 2018 Ringe erstatning.. Vindmøller og veje
 Højeste(u)ret har den 29. juni 2018 afsagt domme i en række sager om erstatning til lodsejere, der bliver nabo til vindmøller.
 Naboerne har efter Højesterets domme nok følt sig tromlet ned.
 Udsigten til at få vindmøller i lokalområdet er en udsigt, som traditionelt og forståeligt har bragt følelserne i kog hos naboerne.
 Modstanden har - med rette eller urette - været udbredt. Og beslutningen i energiaftalen 2020-2024 fra 29. juni 2018 om at reducere antallet af vindmøller på land er givetvis blevet hilst velkommen af lodsejere, der har kunnet ånde lettet op ved tanken om at slippe for netop denne nabo.
 Partierne bag energiaftalen er således enige om, at antallet af landvindmøller skal reduceres betydeligt over aftaleperioden og årene efter, og at fremtidig vindproduktion gradvist skal opprioriteres på havet. Prioriteringen er baseret på en forventning om, at pris og teknologisk udvikling vil understøtte denne udvikling. Konkret er parterne ifølge aftaleteksten enige om, at antallet af landvindmøller skal mere end halveres. Det indebærer, at antallet af landvindmøller reduceres fra de nuværende ca. 4.300 til et loft på 1.850 i 2030. De nye store vindmøller leverer så meget mere strøm, at de helt kan erstatte de tidliger eover 6.000 gamle møller.
 For de lodsejere, der allerede har fået landvindmøller tæt ind på livet, er situationen ikke helt så enkel. Lodsejerne er næppe hverken lettede eller tilfredse med Højesterets domme om udmåling af erstatning for gener som følge af landvindmøller.
 I lovgivningen om vedvarende energianlæg er fastsat nærmere regler om udmåling af erstatning for tab til naboer ved opstilling af vindmøller i nærområdet. Som loven er udformet på nuværende tidspunkt, er hovedprincippet, at den, der ved opstilling af en eller flere vindmøller forårsager et værditab på en beboelsesejendom, skal betale herfor. Det fremgår af lovforslaget til disse regler nærmere, at vindmølleopstilleren skal erstatte »det fulde individuelle værditab«.
 Bl.a. med det formål at sikre både lodsejere og vindmølleopstillere en afklaring af situationen gennem en enkel og dermed også hurtig proces har Folketinget fastsat en særlig procedure for opgørelse af erstatningen i loven.
 Erstatningen skal således opgøres af en taksationsmyndighed, der træffer afgørelse om erstatningen, før møllerne opføres. Taksationsmyndigheden består af to personer: dels en formand, der er jurist, og dels en sagkyndig i vurdering af fast ejendom. Ifølge lovforslaget forventes den sagkyndige at være ejendomsmægler, og således at der ved udpegningen af ejendomsmægleren i en konkret vurderingssag vil blive lagt vægt på, dels at den pågældende ejendomsmægler ikke driver virksomhed i det pågældende område, således at eventuelle interessekonflikter undgås og dels, at det sikres, at den pågældende har kendskab til priser og prisudvikling for ejendomme i området. Hvordan disse to - næppe helt forenelige hensyn - opfyldes på én og samme tid melder lovforslaget dog ikke noget om.
 Opgørelse af erstatningen
 Taksationsmyndigheden skal foretage en individuel vurdering af den enkelte ejendom, som den er og forefindes på tidspunktet for afholdelse af det offentlige møde om opstilling af vindmøllen. Der


text:
skal herunder tages hensyn til de muligheder og restriktioner, der er for ejendommen efter kommunalplanen, lokalplanen m.v., og de muligheder og restriktioner, som er tinglyst på ejendommen.
 Det er endvidere forudsat i lovforslaget til reglerne herom, at taksationsmyndigheden ved vurderingen af værditabet bl.a. skal tage hensyn til områdets karakter og områdets huspriser. Ligeledes vil det ifølge lovforslaget kunne have betydning, om der i forvejen er opstillet vindmøller i området, eller om der er andre tekniske anlæg i nærheden, ligesom der kan tages hensyn til vindmøllens afstand fra bebyggelsen og til møllens højde og forventede genevirkninger.
 Da erstatningen opgøres, før vindmøllerne er opsat, kan taksationsmyndigheden pålægge opstilleren af vindmøllerne at fremskaffe de nødvendige visualiseringer og skyggekast- og støjberegninger til brug for vurderingen.
 En lodsejer kan ikke klage over taksationsmyndighedernes afgørelse til en højere administrativ klageinstans, men afgørelsen kan indbringes for domstolene.
 Det er denne proces, der for en række lodsejeres vedkommende nu er afsluttet i Højesteret.
 Spørgsmålet om erstatningens størrelse blev i en enkelt, konkret sag forelagt for Højesteret allerede i sommeren 2017. Denne sag drejede sig i korthed om en lodsejer, hvis bolig lå i en afstand på 874 m til den første af tre nye vindmøller, hver med en højde på 125 m. Der var enighed mellem den virksomhed, der havde opstillet vindmøllerne, og lodsejeren om, at generne som følge af vindmøllerne havde forårsaget et værditab på ejendommen, men der var uenighed om erstatningens størrelse. Taksationsmyndigheden havde således tilkendt lodsejeren en erstatning på 50.000 kr. Lodsejeren havde foranlediget en ny vurdering af tabet ved en ny ejendomsmægler gennem et syn og skøn, og denne vurdering viste derimod et tab på 350.000 kr.
 Højesteret udtalte i denne sag bl.a., at der på baggrund af de særlige regler i loven om taksationsmyndighedens sagkundskab og funktion mv. ikke bør ske tilsidesættelse af denne myndigheds skøn over værditabets størrelse uden sikkert grundlag herfor.
 Spørgsmålet var herefter, hvad der måtte anses som et »sikkert grundlag herfor«.
 Efter Højesterets opfattelse ville der f.eks. kunne ske tilsidesættelse, hvis taksationsmyndighedens skøn havde været baseret på forudsætninger om gener i form af visuelle påvirkninger, støj og skyggekast mv., som viste sig ikke at holde stik efter opstillingen af møllerne, og det måtte antages at have betydning for vurderingen af værditabet.
 Ligeledes ville der ifølge Højesteret kunne ske tilsidesættelse af taksationsmyndighedens skøn, hvis det med fornøden sikkerhed kunne lægges til grund, at taksationsmyndighedens afgørelse om værditabet afveg væsentligt fra det, som efter bevisførelsen måtte anses for ejendommens reelle værditab.
 Om sidstnævnte omstændighed anførte Højesteret videre, at »det er ikke i sig selv tilstrækkeligt bevis herfor, at der foreligger en skønserklæring med en anden konklusion om værditabets størrelse, heller ikke selv om skønsmandens vurdering er foretaget på baggrund af en besigtigelse efter opstilling af vindmøllerne«.
 Med denne sidste tilføjelse fra Højesterets side vil det som udgangspunkt være overordentligt vanskeligt for en nabo til en vindmølle at bevise, at værditabet er større, end hvad taksationsmyndigheden er nået frem til.
 Det relevante retsmiddel for en nabo for at dokumentere et værditab på


text:
en fast ejendom er i denne sammenhæng at indhente netop en skønserklæring, der rekvireres efter reglerne for tilvejebringelse af beviser for domstolene, dvs. gennem et sagkyndigt syn og skøn. Men med en forhåndstilkendegivelse fra Højesteret om, at en sådan skønserklæring ikke i sig selv er et tilstrækkeligt bevis for værditabet, vil en domstolsprøvelse som udgangspunkt være op ad bakke for lodsejeren.
 Det lykkedes da heller ikke lodsejeren i den konkrete sag at opnå en højere erstatning end den erstatning på 50.000 kr., som taksationsmyndigheden havde udmålt.
 Højesteret har den 29. juni 2018 truffet afgørelse i en række sager om samme problemstilling. Der var her tale om opsætning af 22 vindmøller med en højde på 149,9 m. Samtidig blev der nedtaget vindmøller med en højde på knap 100 m.
 Sagerne var anlagt af lodsejere i nærområdet med en afstand til nærmeste vindmølle i størrelsesordenen 604-1.141 m.
 Sagerne blev alle afgjort med afsæt i de principper, som Højesteret udstak i dommen fra august 2017, og alle sager fik samme udfald, nemlig at Højesteret ikke fandt grundlag for at tilsidesætte taksationsmyndighedens vurdering af værditabet for den enkelte lodsejer.
 Retssikkerhed ??????? - nej!
 Tilbage står det forhold, at tabet - som følge af et hensyn til at sikre en enkel sagsbehandling for naboerne og vindmølleopstilleren og i sidste ende af hensyn til en samfundsmæssig interesse i overgang til grøn energi - som udgangspunkt vil blive fastsat af én enkelt ejendomsmægler. Og da af en mægler, som ganske vist på den ene side forudsættes at have »kendskab til priser og prisudvikling for ejendomme i området«, men som på den anden side »ikke driver virksomhed i det pågældende område«. Lodsejerne synes med rette at kunne rejse spørgsmålet, om denne proces yder lodsejerne den fornødne og behørige retssikkerhed.
 Man kan rejse spørgsmålet, om en opnået salgspris for en naboejendom ved et salg inden for en rimelig tidshorisont efter møllernes opsætning vil kunne anses som et tilstrækkeligt bevis for et værditab påført en lodsejer som følge af vindmøller ved en senere domstolsprøvelse.
 Det kan næppe antages at være tilfældet. Det må antages, at grundejeren her vil blive mødt med alskens argumenter, såsom at det var en liebhaver, der købte ejendommen etc.
 Det er næppe for vidtgående at hævde, at loven ikke yder det minimum af retssikkerhed, som er kendetegnende for stort set alle andre områder inden for dansk ret. Dette svarer til andre taksationskomissioner der oftest ledes af en pensioneret dommer.
 I sagerne omkring København, hvor god landbrugsjord eksprorieres til alle mulige ligegyldige formål sker der hele tiden overgreb vedt at jord inddrages uden fuld kompensation.
 Der skal i sådanne sager tages hensyn til den forøgede gene der er en følge af ekspropriationen dette tilsidesættes fuldstændigt af dommeren. (den pensionerede forstås). End videre begås der klar diskrimination idet erstatningen indrettes efter formålet med ekspropriationen. Dette forhold har dog intet med jordejerens forhold at gøre - dette er alene et offentligt anliggende og bør derfor ikke indgå.
 Denne diskrimination kom særligt til udtryk ved ekspropriatin af mange gårde omkring


text:
Skat.dk: Told - hæftelse for godsregistrerede varer
 24 May 2002 10:05
 SKM2002.280.HR
 II 508/2000
 Hæftelsespligt, speditionsfirma, godsregistrerede varer, manglende T-dokument
 Højesteret stadfæstede landsrettens dom, som fastslog, at varemodtageren her i landet hæftede for den toldskyld, der var opstået i anledning af, at en række varer ikke var blevet angivet til den tilladte toldmæssige bestemmelse eller anvendelse.
 Mangler ved administrativ behandling gjorde ikke opkrævning af told- og afgiftsbeløb uberettiget
 Toldbehandlingsbekendtgørelsen § 30, stk. 2 (dagældende)
 EF-toldkodeks artikel 203, stk. 3
 EF-toldkodeks artikel 204, stk. 3
 J&B International I/S ved Kurt Jahns og Michael Lynge Bendtsen
 (advokat Per Ekelund)
 I tidligere instans er afsagt dom af Vestre Landsrets 11. afdeling den 31. oktober 2000.
 Hornslet, Marie-Louise Andreasen, Poul Sørensen, Jørgen Nørgaard og Jytte Scharling.
 Appellanten, J&B International I/S ved Kurt Jahns og Michael Lynge Bendtsen, har gentaget sine påstande.
 Indstævnte, Skatteministeriet, Told- og Skattestyrelsen, har påstået stadfæstelse og har subsidiært gentaget sin påstand om hjemvisning.
 Det er for Højesteret ubestridt, at J&B International som godsregistreret varemodtager hæftede for betaling af told- og afgiftsbeløb.
 Sidste afsnit i J&B Internationals skrivelse af 4. august 1995 til H.S. Spedition lyder i sin helhed således:
 "Venligst send kopi af afstemplet T-doc. til os ved afgang - på fax. no.: 75-942933."
 Til brug for Højesteret er der tilvejebragt yderligere oplysninger og afgivet en ny forklaring.
 I et internt arbejdspapir udfærdiget den 11. august 1995 af H.S. Spedition vedrørende opgaven for J&B International er under bemærkninger anført: "chauffør fik T-dokument med, men det er ikke åbnet". Arbejdspapiret bærer endvidere følgende påtegning: "Kurt vil finde ud af, hvad der er sket med T-dok. Jeg har ringet til ham d. 31.08.1995. Jan."
 Jan Holst har forklaret, at han i 1995 var ansat som speditørassistent hos H.S. Spedition. H.S. Spedition havde et fast samarbejde med J&B International, idet H.S. Spedition udfærdigede tolddokumenter for virksomheden.
 H.S. Spedition har modtaget skrivelsen af 4. august 1995, hvor J&B International anmodede om udfærdigelse af T-dokumentet. De omhandlede varer var godsregistreret og skulle genudføres, og i den forbindelse skulle der udfærdiges T-dokument efter opsplitning af varen. Om sidste afsnit i skrivelsen af 4. august 1995, hvori J&B International anmoder om at få tilsendt kopi af afstemplet T-dokument ved afgang, forklarer han, at chaufføren efter at have fået udleveret T-dokumentet skal henvende sig til toldvæsenet for at få dokumentet afstemplet, hvorefter chaufføren skal komme tilbage til H.S. Spedition med dokumentet, der efter anmodning sendes til J&B International.
 Han kan af arbejdspapiret af 11. august 1995 se, at han har kontaktet Kurt Jahns den 31. august 1995 for at høre, hvad der var sket med T-dokumentet. Han erindrer ikke telefonsamtalen. Han har med sikkerhed overfor Kurt Jahns oplyst, at T-dokumentet ikke har været åbnet og dermed forbi toldmyndighederne. Dette antager han på baggrund af notatet på arbejdspapiret, men han kan ikke huske indholdet af samtalen.
 Højesteret finder, at Told- og Skattestyrelsen ikke på grund af mangler ved den administrative behandling har været uberettiget til at opkræve told- og afgiftsbeløb. Med denne bemærkning og i øvrigt af de grunde,


text:
Skat.dk: Rette indkomstmodtager - omgørelse og betalingskorrektion
 15 Dec 2014 11:22
 28 Nov 2014 13:23
 SKM2014.846.ØLR
 14. afdeling, B-2621-13 og B-3017-13
 Tjenesteforhold, personligt, arbejde, skattebesparelse, skatteudskydelse, priser, vilkår
 I sagen var et vederlag for en læges arbejde blevet placeret i et selskab og ikke hos lægen personligt.
 Østre Landsret fandt, at en læge personligt og ikke hans selskab var rette indkomstmodtager af et vederlag, idet Landsretten fandt, at arbejdet var ydet for personligt arbejde i tjenesteforhold.
 Landsretten afviste, at lægen og hans selskab var berettiget til at omgøre dispositionen i medfør af skatteforvaltningslovens § 29, stk. 1, nr. 1, idet det ikke var godtgjort, at dispositionen med at lægge indkomsten i selskabet ikke i overvejende grad har været båret af hensynet til at spare eller udskyde skatter.
 Selskabet gjorde gældende, at det var berettiget til betalingskorrektionen efter ligningslovens § 2, stk. 5. Østre Landsret fastslog indledningsvis, at Højesteret med dommene i SKM2012.92.HR og SKM2012.221.HR ikke har taget stilling til og fastslået, at sager om rette indkomstmodtager er omfattet af ligningslovens § 2, hvilket selskabet ellers havde gjort gældende. Da sager om rette indkomstmodtager ikke vedrører korrektion af "priser og vilkår", som ligningslovens § 2 omhandler, men er en skattemæssig henførsel af indkomsten til lægen som rette indkomstmodtager, er disse sager ikke omfattet af ligningslovens § 2. Da ændringen således ikke var foretaget i henhold til ligningslovens § 2, stk. 1, kan selskabet ikke foretage betalingskorrektion i h.t. ligningslovens § 2, stk. 5, og dermed kunne selskabet heller ikke undgå af blive tilskudsbeskattet af det beløb, som var blevet placeret i selskabet.
 Den juridiske vejledning 2014-2 C.C.1.2.1
 Den juridiske vejledning 2014-2 C.C.1.2.2
 Den juridiske vejledning 2014-2 A.A.14.1.2
 Den juridiske vejledning 2014-2 C.D.11.8
 14. afd. nr. B-2621-13:
 14. afd. nr. B-3017-13:
 Lone Kerrn-Jespersen, Bodil Dalgaard Hammer og Anja Kim Gudbergsen (kst.)
 Disse sager angår for det første spørgsmålet om, hvorvidt A er rette indkomstmodtager af vederlag udbetalt fra H2.1 A/S til H1 ApS (sagen B-3017-13).
 Dernæst er det spørgsmålet, om der, hvis A er rette indkomstmodtager, kan ske omgørelse efter skatteforvaltningslovens § 29 eller betalingskorrektion efter ligningslovens § 2, stk. 5, (sagen B-2621-13).
 Spørgsmålet om betalingskorrektion angår, om en ændring af den skattemæssige ansættelse ud fra et synspunkt om rette indkomstmodtager er en korrektion omfattet af ligningslovens § 2, stk. 1, og i givet fald om § 2, stk. 5, finder anvendelse.
 Sagen om omgørelse/betalingskorrektion er anlagt ved byretten den 4. april 2013 og ved kendelse af 7. august 2013 henvist til behandling ved Østre Landsret i medfør af retsplejelovens § 226, stk. 1.
 Sagen om rette indkomstmodtager er anlagt ved byretten den 5. april 2013 og efter landsrettens udtalelse efter retsplejelovens § 254, stk. 2, ved kendelse af 25. september 2013 henvist til landsretten til behandling i forbindelse med sagen om omgørelse/betalingskorrektion.
 Sagerne har været behandlet samlet.
 B-3017-13 (rette indkomstmodtager)
 A har nedlagt påstand om, at hans skattepligtige indkomst i hvert af indkomstårene 2007-2009 (begge inkl.) nedsættes med 2.200.000 kr., subsidiært at der sker hjemvisning til ligningsmyndighederne.
 Skatteministeriet har heroverfor nedlagt


text:
påstand om frifindelse.
 B-2621-13 (omgørelse/betalingskorrektion)
 Skatteministeriet har nedlagt påstand om, at H1 ApS for hvert af indkomstårene 2007, 2008 og 2009 skal anerkende, at selskabet ikke kan foretage betalingskorrektion i form af tilbageførsel af honorar på netto 2,2 mio. kr. udbetalt fra H2.1 A/S til H1 ApS.
 H1 ApS har principielt nedlagt selvstændig påstand om, at Skatteministeriet tilpligtes at anerkende, at der kan ske skattemæssig omgørelse, jf. skatteforvaltningslovens § 29, for så vidt angår honorar udbetalt fra H2.1 A/S til H1 ApS. Subsidiært har H1 ApS nedlagt påstand om stadfæstelse af landsskatterettens afgørelse.
 Skatteministeriet har over for H1 ApS' selvstændige påstand nedlagt påstand om frifindelse.
 Landsskatteretten afsagde kendelse i begge sager den 7. januar 2013.
 Landsskatterettens kendelse i sagen om rette indkomstmodtager
 Af denne kendelse fremgår blandt andet:
 Klagen skyldes, at klageren, der er overlæge, er anset skattepligtig af honorarindtægter udbetalt fra et af klageren [ejet] selskab til et andet af klageren ejet selskab.
 SKAT har anset klageren for skattepligtig af
 udbetaling fra H2.1 A/S med netto
 Landsskatteretten stadfæster afgørelsen. ...
 A (klageren), der er speciallæge, er eneejer af selskabet H2.1 A/S via selskabet H2 ApS. Endvidere er han eneejer af selskabet H1 ApS. Selskabskonstruktionen ser således ud:
 H2.1 A/S
 Om H2.1 A/S er oplyst, at H2.1 A/S åbnede i 1995 og siden har udviklet sig til at have 6 sengepladser. H2.1 A/S tilbyder behandling indenfor 15 specialer. I de første 4-5 år var aktierne ejet ligeligt mellem klageren og en partner. I 2009 havde selskabet en omsætning på 21,6 mio. kr. og en egenkapital på 29 mio. kr. Selskabet har tilknyttet ca. 20 speciallæger, som for fleres vedkommende sideløbende med arbejdet på H2.1 A/S også har arbejde på offentlige sygehuse. Klageren er direktør i selskabet.
 Om H1 ApS er oplyst, at selskabet blev stiftet i 1992 og modtog i 1993 og 1994 honorarer fra G1, G2 og G3. I 1998 erhvervede selskabet diverse driftsmidler i forbindelse med G1s konkurs. I 1999, hvor klageren havde overtaget samtlige aktier i H2.1 A/S, blev en del af driftsmidlerne overdraget til H2.1 A/S. Selskabet har herefter leveret lægefaglige ydelser udelukkende til H2.1 A/S. Sideløbende hermed er foretaget investeringer i værdipapirer. Klageren er selskabets direktør og eneste ansatte.
 Den 30. juli 2001 indgik H1 ApS og H2.1 A/S samarbejdskontrakt på følgende vilkår:
 Samarbejdskontrakten er i sin helhed gældende fra 1. august 2001 og fortsætter indtil den skriftligt opsiges af en af parterne med 6 måneders varsel til den første i en måned.
 H1 ApS foretager plastikkirurgiske operationer for H2.1 A/S, idet H1 ApS stiller speciallæge A til rådighed for H2.1 A/S.
 H1 ApS er således forpligtet til at udføre alle aktuelle operationer og al lægefaglig rådgivning, der falder indenfor det plastikkirurgiske område.
 H1 ApS stiller desuden bil til rådighed for arbejdets udførelse, men kun til erhvervsmæssig kørsel.
 Det årlige honorar andrager 600.000 kr., skriver sekshundredetusinde, der erlægges månedsvis bagud med 50.000 kr. pr. måned, første gang den 31. august 2001.
 Da aftalen vedrører lægefaglige ydelser er ydelsen excl. moms.
 H1 ApS afholder lønsumsafgift af


text:
ydelsen, som er H2.1 A/S uvedkommende.
 Parterne er enige om, at den årlige honorering skal tages op til drøftelse hvert år, når selskabernes årsregnskaber er godkendt af selskabernes ledelse. Første gang i år 2002.
 Samme dag, den 30. juli 2001, indgik H2.1 A/S og klageren direktørkontrakt bl.a. på følgende vilkår:
 Direktøren ansættes i selskabet fra den 1. august 2001.
 Det påhviler direktøren at lede selskabets drift under iagttagelse af Anparts-selskabslovgivningens regler, selskabets vedtægter og i øvrigt efter de almindelige og specielle retningslinier, som måtte være fastlagt af selskabets bestyrelse.
 Direktøren har pligt til løbende at holde bestyrelsen underrettet om selskabets drift og er pligtig til, inden væsentlige beslutninger træffes, at konferere sådanne med bestyrelsen.
 Direktøren ansætter og afskediger selskabets personale, ligesom han fastsætter personalets lønforhold, dog efter forudgående drøftelse i bestyrelsen. Direktøren fastsætter personalets arbejdsområder og beføjelser for det overordnede personales vedkomne.
 Den årlige gage andrager 240.000 kr., skriver tohundredeogfiretitusinde.
 Lønnen udbetales månedsvis bagud med 20.000 kr. pr. måned.
 Eventuel regulering finder sted hvert år, når selskabets årsregnskab er godkendt på generalforsamlingen. Første gang i år 2002.
 Direktøren har krav på at få stillet bil til rådighed til såvel erhvervsmæssig som privat kørsel. Direktøren beskattes heraf efter gældende regler.
 Der er mellem selskabet og H1 ApS, som ejes af direktør A, indgået aftale om honorering af speciallægeydelser i form af operationer mv., hvortil henvises.
 Aktiviteten i H2.1 A/S er gradvist steget, hvilket har medført, at klageren nu bruger al sin arbejdstid på H2.1 A/S. Klageren er registreret hos sundhedsstyrelsen som virksomhedsansvarlig læge ved H2.1 A/S.
 For indkomstårene 2007, 2008 og 2009 er der ydet følgende vederlag:
 Honorar fra H2.1 A/S til H1 ApS
 Løn fra H2.1 A/S til A
 241.424
 241.498
 Løn fra H1 ApS til A
 Honorarindtægterne fra H2.1 A/S udgør hele omsætningen i H1 ApS for de anførte år.
 H1 ApS har ifølge regnskaberne for 2007, 2008 og 2009 afholdt følgende driftsudgifter til telefon, telefax, revision, kontingenter, fragt og porto, faglitteratur, forsikring, lønsumsafgift og autodrift (personbil):
 120.062 kr.
 129.466 kr.
 154.855 kr.
 Regnskabsmæssig afskrivning, personbil:
 128.395 kr.
 32.413 kr.
 I 2009 indgår der en avance fra salg af bil på 117.587 kr. i de regnskabsmæssige afskrivninger, hvorfor der reelt er afskrevet 150.000 kr.
 H1 ApS har ingen driftsmidler ud over den personbil, der ifølge samarbejdskontrakten med H2.1 A/S stilles til rådighed for erhvervsmæssig kørsel.
 SKAT har anset klageren for rette indkomstmodtager af honoraret fra H2.1 A/S. Klageren er herefter beskattet i 2007 af honorar udbetalt fra H2.1 A/S på netto 2.200.000 kr., i 2008 på netto 2.200.000 kr. og i 2009 på netto 2.200.000 kr. Hertil kommer reguleringer i relation til den bil, som H1 ApS har stillet til rådighed for H2.1 A/S.
 Som begrundelse for afgørelsen om rette indkomstmodtager er henvist til statsskattelovens § 4, samt til cirkulære nr. 129 af 4. juli 1994 om personskatteloven, afsnit 3.1.1 om afgrænsningen mellem lønmodtagere og selvstændige erhvervsdrivende og Ligningsvejledningen, afsnit S.C.1.1.1.
 Det er SKATs opfattelse, at honorarerne ifølge samarbejdskontrakten mellem H2.1 A/S og H1 ApS må anses for vederlag


text:
for As personlige arbejde i tjenesteforhold, og at A derfor skal beskattes som lønmodtager, jf. statsskattelovens § 4.
 - Klageren har været ansat som speciallæge fra 1984 til 2001 på G4, og derefter i H1 ApS, og fra 2011 i H2.1 A/S.
 I henhold til statsskattelovens § 4 betragtes som skattepligtig indkomst den skattepligtiges samlede årsindtægter bestående i penge eller formuegoder af pengeværdi. Indkomsten henføres til beskatning hos den, der har oppebåret indkomsten.
 Ifølge ligningslovens § 2, stk. 1 skal skattepligtige, der udøver en bestemmende indflydelse over juridiske personer, ved opgørelsen af [den] skattepligtige indkomst anvende priser og vilkår for handelsmæssige eller økonomiske transaktioner med nævnte juridiske personer i overensstemmelse med, hvad der kunne være opnået, hvis transaktionerne var afsluttet mellem uafhængige parter.
 Afgrænsningen mellem selvstændige erhvervsdrivende mv. og lønmodtagere skal i skattemæssig henseende foretages på baggrund af de kriterier, der er angivet i pkt. 3.1.1 i cirkulære, nr. 129 af 4/7 1994 til personskatteloven. Som udgangspunkt anses en person herefter som lønmodtager, hvis vedkommende modtager vederlag for personligt arbejde i et tjenesteforhold efter hvervgivers anvisninger og for dennes regning og risiko. Selvstændig erhvervsvirksomhed er kendetegnet ved, at der for egen regning og risiko udøves en virksomhed af økonomisk karakter med det formål at opnå et overskud. I tvivlstilfælde må afgrænsningen ske på grundlag af en samlet bedømmelse af forholdet mellem hvervgiver og hvervtager.
 A, der er speciallæge, er eneejer af selskabet H2.1 A/S via selskabet H2 ApS. Han er endvidere eneejer af selskabet H1 ApS (H1 ApS).
 Mellem H1 ApS og H2.1 A/S blev der pr. 1. august 2001 indgået en samarbejdskontrakt bl.a. på vilkår, jf. § 2, at H1 ApS foretager plastikkirurgiske operationer for H2.1 A/S, idet H1 ApS stiller speciallæge A til rådighed for H2.1 A/S. H1 ApS er således forpligtet til at udføre alle aktuelle operationer og al lægefagligt rådgivning, der falder indenfor det plastikkirurgiske område. I 2007, 2008 og 2009 er der udbetalt honorar med 2.400.000 kr. pr. år. fra H2.1 A/S til H1 ApS, i hvilke år A har været selskabets eneste ansatte, idet han har brugt al sin arbejdskraft i H2.1 A/S.
 Under disse omstændigheder, hvor klageren som eneejer af selskaberne H2.1 A/S og H1 ApS har stillet al sin arbejdskraft til rådighed for det ene selskab H2.1 A/S samtidig med, at honoreret for det udførte arbejde er udbetalt til det andet selskab H1 ApS, bærer klageren bevisbyrden for, at udbetalingen fra H2.1 A/S ikke skulle have været udbetalt til ham personligt som lønindkomst. Klageren har ikke løftet denne bevisbyrde.
 Ved afgørelsen er lagt vægt på, at klagerens arbejde for H2.1 A/S udgjorde hans hovedbeskæftigelse, at arbejdet blev honoreret med et fast månedligt beløb, og at H2.1 A/Ss personale og lokaler blev benyttet uden betaling herfor. Klagerens arbejde indgik som en løbende og integreret del af H2.1 A/Ss virksomhed, og han fremstod overfor patienterne som ansat i H2.1 A/S. Det må lægges til grund, at det var H2.1 A/S, der stod for den overordnede tilrettelæggelse af arbejdet mv., ligesom klagerens ansvar for eventuelle


text:
fejl må anses for at have været det samme uden hensyn til, om arbejdet blev udført i stillingen som ansat eller ej.
 SKATs afgørelse om at anse ham som rette indkomstmodtager af vederlaget fra H2.1 A/S stadfæstes hermed. Det er i den forbindelse uden betydning, han formelt ikke har været begrænset i sit arbejde for andre, når han faktisk ikke har udført arbejde for andre og i øvrigt heller ikke har haft mulighed herfor på grund af arbejdets omfang.
 Da der ikke er rejst talmæssige indsigelser, stadfæstes SKATs afgørelse herefter.
 Landsskatterettens kendelse om omgørelse/betalingskorrektion
 Af denne kendelse fremgår - udover de faktiske omstændigheder, der er gengivet i ovennævnte kendelse - bl.a..:
 Som konsekvens af at A er anset for rette indkomstmodtager af honorar udbetalt fra H2.1 A/S til H1 ApS ønskes omgørelse af dispositionerne i henhold til skatteforvaltningslovens § 29.
 SKAT har ikke imødekommet anmodning om omgørelse / betalingskorrektion i form af tilbageførsel af honorar på netto 2,2 mio. kr. udbetalt fra H2.1 A/S til H1 ApS.
 Landsskatteretten ændrer afgørelsen.
 Landsskatteretten ændrer afgørelsen
 SKAT har ved afgørelse af 5. april 2011 for indkomstårene 2007, 2008 og 2009 anset A, der er speciallæge, og ikke hans 100 % ejede selskab H1 ApS, for rette indkomstmodtager af indtægt fra H2.1 A/S. For indkomståret 2010 har H1 ApS ifølge indgivne selvangivelser viderebetalt den modtagne indtægt fra H2.1 A/S til A som løn, idet selskabet har fratrukket betalingen. SKAT har ikke korrigeret indkomsten.
 Ved den af SKAT foretagne indkomstansættelse for indkomstårene 2007, 2008, 2009 og 2010 er A personligt blevet beskattet af netto 2,2 mio. kr. pr. år.
 Ifølge repræsentanten betyder SKATs afgørelse reelt, at de nævnte beløb på 2,2 mio. kr. pr. år både vil blive beskattet hos A og i H1 ApS, og senere igen vil beløbene blive beskattet hos A som løn eller udbytte. Samlet vil indkomsten således blive beskattet med 112,5 %.
 På den baggrund er der ansøgt om tilladelse, jf. skatteforvaltningslovens § 29, subsidiært betalingskorrektion, jf. ligningslovens § 2, stk. 5.
 Ifølge anmodningen ønskes omgørelsen primært foretaget således, at H1 ApS forpligter sig til at betale de modtagne beløb på 2,2 mio. kr. pr. år til H2.1 A/S. For H1 ApS vil omgørelsen betyde, at selskabet ikke anses for at have modtaget betalingerne fra H2.1 A/S. For A vil omgørelsen betyde, at han ikke beskattes af udbetalinger.
 Hvis omgørelsen ikke kan godkendes gennemført som anført, ønskes omgørelsen subsidiært foretaget således at H1 ApS forpligter sig til at betale de modtagne beløb på 2,2 mio. kr. pr. år til A. For H1 ApS vil omgørelsen betyde, at selskabet ikke anses for at have modtaget betalingerne fra H2.1 A/S. For A vil omgørelsen betyde, at han beskattes af udbetalingerne fra H2.1 A/S.
 SKAT har givet afslag både på anmodning om omgørelse, jf. skatteforvaltningslovens § 29, og på tilladelse til betalingskorrektion, jf. ligningslovens § 2, stk. 5.
 Ifølge skatteforvaltningslovens § 29, stk. 1, kan der - i det omfang en skatteansættelse hviler på en privatretlig disposition - gives tilladelse til, at en


text:
efterfølgende ændring af dispositionen lægges til virkning for skatteansættelsen (omgørelse), hvis følgende 5 betingelser er opfyldt:
 Alle, der skatteretligt vil blive berørt af en tilladelse til omgørelse, har tiltrådt omgørelsesanmodningen.
 Landsskatteretten har i en kendelse samtidig hermed ... truffet afgørelse for A om, at han må anses for rette indkomstmodtager af honorarer fra H2.1 A/S til det af ham ejede selskab H1 ApS.
 Af afgørelsen fremgår, at A for sin arbejdsindsats i H2.1 A/S alene modtog et mindre vederlag, medens et større honorar blev placeret i H1 ApS. Ved at placere honorarerne i H1 ApS, frem for at lade sig personligt beskatte heraf, foretog han en disposition, der i overvejende grad må antages for båret af hensynet til at spare eller udskyde skatter. Der er herved henset til, at honorarerne blev beskattet mere lempeligt i H1 ApS end hos A personligt.
 Det er således ikke godtgjort, at dispositionerne ikke i overvejende grad har været båret af hensyn til at spare eller udskyde skatter.
 Betingelsen i skatteforvaltningslovens § 29, stk. 1, nr. 1, er således ikke opfyldt, hvorfor anmodningen om omgørelse, hverken efter den primære eller efter den subsidiære påstand kan imødekommes.
 Det forhold, at A evt. kunne have ladet sig beskatte af et mindre beløb med et større overskud i selskabet til følge er uden betydning for bedømmelsen, idet det er de faktiske forhold, herunder honoreringen, der er afgørende.
 Ifølge ligningslovens § 2, stk. 1 skal skattepligtige, der udøver en bestemmende indflydelse over juridiske personer, ved opgørelsen af skattepligtige indkomst anvende priser og vilkår for handelsmæssige eller økonomiske transaktioner med nævnte juridiske personer i overensstemmelse med, hvad der kunne være opnået, hvis transaktionerne var afsluttet mellem uafhængige parter. Ved ændringen i ansættelsen af indkomsten efter stk. 1 kan den skattepligtige i medfør af § 2, stk. 5 undgå yderligere følgeændringer (sekundære justeringer), ved at forpligte sig til betaling i overensstemmelse med de i stk. 1 anvendte priser og vilkår. Det følger af ordlyden af § 2, stk. 5, at den skattepligtige alene kan foretage betalingskorrektion i medfør af denne bestemmelse, når SKAT forinden har foretaget en forhøjelse af den skattepligtiges ansættelse til markedsværdien efter § 2, stk. 1.
 Ifølge skatteforvaltningslovens § 26, stk. 5 udløber fristerne efter lovens § 26, stk. 1 og 2 først i det 6. år efter indkomstårets udløb for skattepligtige omfattet af § 3 B i skattekontrolloven, for så vidt angår de kontrollerede transaktioner.
 Højesteret har i dom af 23. marts 2012, offentliggjort i SKM2012.221.HR, afgjort, at skattemæssig korrektion efter praksis om rette indkomstmodtager, er omfattet af 6- års fristen i skatteforvaltningslovens § 26, stk. 5. I dommens præmisser er henvist til Højesterets dom af 2. februar 2012, offentliggjort i SKM2012.92.HR, hvoraf fremgår, at enhver ansættelsesændring vedrørende skattepligtiges kontrollerede transaktioner er omfattet af fristen. I dommen er henvist til forarbejderne til bestemmelsen i ligningslovens § 2, stk. 1, hvoraf fremgår, at bestemmelsen omfatter alle forbindelser mellem de interesseforbundne parter.
 I nærværende sag er ændringerne af As skatteansættelser for indkomstårene 2007-2009 ændret efter praksis om rette indkomstmodtager.


text:
Disse ændringer er herefter omfattet af ligningslovens § 2, stk. 1, hvorfor der er mulighed for korrektion efter ligningslovens § 2, stk. 5. H1 ApS kan herefter undgå følgeændringer i form af beskatning af tilførslerne via A som skattepligtigt tilskud, hvis selskabet forpligter sig til at betale de modtagne beløb til klageren. As skatteansættelse for indkomstårene 2010 er ikke ændret af SKAT, hvorfor der ikke er mulighed for betalingskorrektion for dette år.
 Af årsrapporterne for H2.1 A/S fremgår bl.a.:
 Det fremgår af en note i årsrapporten for 2009, at posten personaleomkostninger på i alt 4.710.412 kr. omfatter "Løn og gager" opgjort til i alt 3.678.111 kr.
 Af H2.1 A/Ss kontoudtog vedrørende "Gager læger" for perioden 1. januar til 31. december 2009 fremgår, at der månedligt er konteret et honorar på 200.000 kr., i alt 2,4 mio. kr. med teksten "Honorar H1 ApS" og derefter månedsangivelse.
 Som det fremgår af landskatterettens kendelse modtog A i 2007 241.424 kr. fra H2.1 A/S og 200.000 kr. fra H1 ApS. Det fremgår af R 75 for 2007, at begge beløb er A-indkomst. Det er oplyst, at differencen på 1.424 kr. i forhold til det honorar, der fremgår af As direktørkontrakt med H2.1 A/S, skyldes, at Dataløn har lavet en fejl.
 Af ledelsesberetningen i årsrapporterne for H1 ApS for de relevante år fremgår, at selskabets aktiviteter er drift af plastikkirurgisk speciallægepraksis. Af resultatopgørelserne fremgår, som det er nævnt i landsskatterettens ovenfor gengivne kendelse i sagen om rette indkomstmodtager, at nettoomsætningen var 2,4 mio. kr. i såvel 2007, 2008 og 2009, og at denne bestod i honorarindtægter fra H2.1 A/S. Det fremgår endvidere, at der var en person ansat i selskabet. Egenkapitalen var pr. 31. december 2007 opgjort til ca. 10,4 mio. kr., mens den pr. 31. december 2009 var steget til ca. 12 mio. kr. Endelig fremgår det af årsrapporterne, at der havde været samhandel med søsterselskabet H2.1 A/S, og det var angivet, at samhandlen var foregået på markedsmæssige vilkår.
 H1 ApS har fremlagt en forsikringspolice for erhvervsansvarsforsikring udstedt den 1. december 2011 af G5 Forsikring A/S til H2.1x ApS, hvilket er H2.1 A/S' tidligere navn. Forsikringen dækker virksomheden og de deri beskæftigede personer.
 Under sagernes behandling i landsretten har Skatteministeriet opfordret A til at fremlægge samtlige direktør- og ansættelseskontrakter mellem ham og H1 ApS, herunder en kontrakt, som efter det oplyste skulle være indgået i 2003.
 Til besvarelse heraf oplyste As revisor, SR, i et brev af 19. september 2013, at der var udarbejdet og underskrevet ansættelseskontrakt mellem H1 ApS og A. Kontrakten var en del af selskabets stammateriale, der var samlet i et særligt ringbind. Materialet blev efter ønske fra SKATs sagsbehandler forelagt i forbindelse med SKATs indledende besøg i virksomheden. Herefter har aftalen ifølge revisoren ikke kunnet findes i virksomheden.
 SKAT har hertil i en e-mail af 14. november 2013 oplyst, at der ikke under SKATs besøg i virksomheden blev forelagt nogen ansættelseskontrakt mellem H1 ApS og A, ligesom SKAT ikke efterfølgende har modtaget kopi af en sådan ansættelseskontrakt.
 Revisor SR har


text:
i sin e-mail af 19. september 2013 oplyst, at A modtager vederlaget på 200.000 kr. fra H1 ApS for at stille hele sin arbejdskraft som speciallæge i plastikkirurgi til rådighed for H1 ApS.
 Revisor SR har endvidere i et brev af 23. oktober 2013 oplyst følgende:
 A har i de relevante år ydet fuldtids arbejdsindsats.
 A erhvervede selskabet i 1992. Selskabet var på erhvervelsestidspunkt uden aktivitet. ... Selskabet anskaffede komplet plastikkirurgisk udstyr, og aktiviteten har herefter i perioden 1993-1998 bestået i plastikkirurgiske ydelser for privathospitaler i Danmark samt udfærdigelse af attester, alt udført af A som ansat i H1 ApS, sideløbende med hans ansættelse som overlæge på G4. Herefter har aktiviteten i alt overvejende grad bestået i plastikkirurgiske ydelser for søsterselskabet H2.1 A/S.
 A modtog mundtlig rådgivning fra statsautoriseret revisor OF, R1 i forbindelse med etableringen af H1 ApS. Formålet med selskabsmodellen var, at indtægten ved hans erhvervsmæssige bibeskæftigelse løbende kunne opspares i selskabet som alternativ til opsparing i privat regi ved anvendelse af virksomhedsskatte-ordningen, og modellen gav endvidere mulighed for på et tidspunkt eventuelt at erhverve et ydernummer og drive praksis i selskabsform.
 Ved etableringen af H2.1 A/S blev A ikke eneaktionær i dette selskab. Denne omstændighed samt ønsket om at nedtone H2.1 A/Ss reelle indtjening overfor de tilknyttede (ikke aktieejende) læger betød, at det ikke var hensigtsmæssigt at placere aktiviteten i H2.1 A/S direkte i H1 ApS. Søsterselskabsmodellen blev derfor valgt.
 Også ved etableringen af H2.1 A/S modtog A mundtlig rådgivning fra statsautoriseret revisor OF, R1. Det var revisors vurdering, at den valgte model var forretningsmæssigt velbegrundet, og at den skattemæssigt ville give samme muligheder som alternativt ville kunne opnås ved anvendelse af virksomhedsskatteordningen i privat regi eller ved begrænset/ingen hævning af løn ved drift af virksomhed i selskabsform.
 I et processkrift afgivet af A er det anført, at vederlaget til H1 ApS er fastsat ud fra, at H2.1 A/S afholder personaleudgifter, lokaleudgifter mv. Det er endvidere oplyst, at den omsætning, som As eget arbejde via H1 ApS medførte for H2.1 A/S i de omhandlede år var på henholdsvis 8,5 mio. kr., 7,6 mio. kr. og 11,6 mio. kr.
 (Der er sket enkelte ændringer i bestemmelsens ordlyd i forhold til den ordlyd, der var gældende i de pågældende indkomstår, men disse ændringer er uden betydning for sagen.)
 Bestemmelsen er en videreførelse af den tidligere bestemmelse i skattestyrelseslovens § 37 C. Af forarbejderne til skattestyrelseslovens § 37 C, jf. Folketingstidende 1998-99, Tillæg A, side 4567, fremgår bl.a. følgende:
 Ved § 37 C, stk. 1, nr. 1, foreslås, at adgangen til omgørelse begrænses til dispositioner, der primært er båret af andre hensyn end skattebesparende eller skatteudskydende. Omgørelse vil således normalt ikke kunne tillades af dispositioner i form af f.eks. overdragelse af aktiver til en åbenbar over- eller underkurs mellem en hovedaktionær og det af denne beherskede selskab. På den anden side vil omgørelse normalt kunne tillades af dispositioner, der indebærer succession, selvom successionen indebærer en skatteudskydelse, fordi en sådan disposition må antages i overvejende grad at være båret af andre


text:
hensyn end at udskyde skatten.
 Ligningslovens § 2, stk. 1 og 5, har følgende ordlyd:
 § 2. Skattepligtige,
 der er en udenlandsk fysisk eller juridisk person med et fast driftssted i Dan- mark, eller
 der er en udenlandsk fysisk eller juridisk person med kulbrintetilknyttet virksomhed omfattet af kulbrinteskattelovens § 21, stk. 1 eller 4, skal ved opgørelsen af den skatte- eller udlodningspligtige indkomst anvende priser og vilkår for handelsmæssige eller økonomiske transaktioner med ovennævnte parter i nr. 1-6 (kontrollerede transaktioner) i overensstemmelse med, hvad der kunne være opnået, hvis transaktionerne var afsluttet mellem uafhængige parter...
 Stk. 5. Ved ændringer i ansættelsen af den skatte- eller udlodningspligtige indkomst i henhold til stk. 1, kan den skattepligtige undgå yderligere følgeændringer (sekundære justeringer) ved at forpligte sig til betaling i overensstemmelse med de i stk. 1 anvendte priser og vilkår.
 Ligningslovens § 2 blev indsat i loven ved lov nr. 432 af 26. juni 1998 (Lovfæstelse af armslængde princippet og værn mod tynd kapitalisering). I de almindelige bemærkninger til lovforslaget, jf. Folketingstidende 1997-98, 2. samling, tillæg A, side 2454-2456, hedder det bl.a.:
 Formålet med lovforslaget er at få lovfæstet, at interesseforbundne parter ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst skal anvende priser og vilkår for deres transaktioner, der svarer til de priser og vilkår uafhængige parter ville fastsætte for tilsvarende transaktioner (armslængde princippet).
 Lovfæstelse af armslængde princippet
 Af de almindelige skatteretlige principper - indeholdt i statsskattelovens §§ 4-6 - følger, at ethvert skattesubjekt kun skal beskattes af sine egne indtægter, men skal beskattes af alle sine skattepligtige indtægter. Af disse principper er hidtil blevet udledt, at såfremt der foretages transaktioner mellem to interesseforbundne skattesubjekter, der ikke er sket på armslængde vilkår, vil der ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst være mulighed for at skattemyndighederne kan korrigere denne, således at indkomsten kommer til at svare til, hvad der kunne være opnået, hvis transaktionerne var sket på armslængde vilkår. Disse principper svarer til de grundlæggende OECD-principper for transfer pricing, dvs. handel mellem interesseforbundne parter over grænserne.
 Ved låneforhold mellem interesseforbundne parter, hvor den beregnede rente afviger fra, hvad der ville have været fastsat mellem to uafhængige parter, er der hidtil sket korrektion af denne rente. Den 11. februar 1998 afsagde Højesteret imidlertid en dom i en sag vedrørende rentekorrektion, der stiller spørgsmålstegn ved selve adgangen til at foretage rentekorrektion (HD af 11. februar 1998, gengivet i TfS 1998.199).
 Sagen vedrørte spørgsmålet, om der for 1989 kunne fastsættes en fikseret rente af et tilgodehavende, som skatteyderen havde opnået ved salg af en række udlejningsejendomme til anpartsselskaber, hvis anparter tilhørte et af skatteyderen ejet aktieselskab. Skatteyderen solgte udlejningsejendommene i 1987, og i forbindelse med handlerne opnåede skatteyderen betydelige kontante tilgodehavender, som skatteyderen lod henstå uforrentet. Skattemyndighederne fastsatte herefter en rente. Højesteret udtalte imidlertid, at der hverken i statsskattelovens § 4, litra e, eller i skattelovgivningen i øvrigt er taget stilling til, hvorvidt og i givet fald under hvilke omstændigheder aftaler om rentefrihed skattemæssigt kan tilsidesættes i en situation som den foreliggende. Beskatning hos långiveren af en fikseret lejeindtægt


text:
må herefter forudsætte, at der med de foretagne dispositioner er tilsigtet en omgåelse af skattelovgivningen. I den foreliggende sag var der herefter ikke grundlag for at tilsidesætte aftalen om rentefrihed. Ved dommen blev der ikke fastlagt kriterier for, hvornår der vil være tale om omgåelse.
 Efter Højesterets dom er der behov for en lovfæstelse af det almindeligt anerkendte princip om anvendelse af armslængde vilkår ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst ved transaktioner mellem interesseforbundne parter.
 Lov nr. 131 af 25. februar 1998, Lov om ændring af skattekontrolloven og skattestyrelsesloven (Oplysningspligt vedrørende koncerninterne transaktioner), der blev vedtaget den 3. februar 1998 vedrører transaktioner mellem interesseforbundne parter over landegrænserne (L 84). Ved loven blev der indført en udvidet selvangivelsespligt samt en pligt til at udfærdige og opbevare skriftlig dokumentation for priser og vilkår for koncerninterne transaktioner. Lovens formål er at øge skattemyndighedernes mulighed for at sikre korrekt prisfastsættelse og dermed korrekt opgørelse af den skattepligtige indkomst ved koncerninterne transaktioner på tværs af landegrænserne.
 Loven berører imidlertid ikke de materielle regler for armslængde princippet. Loven forudsætter, at skattemyndighederne har adgang til at korrigere priser og vilkår, såfremt disse ikke svarer til, hvad uafhængige parter ville have fastsat i en lignende situation...
 Det er et internationalt anerkendt princip, at interesseforbundne parter skal handle på armslængde vilkår. OECD har udsendt retningslinier om hvilke principper og fremgangsmåder, som internationalt kan anerkendes ved ligningen i transfer pricing sager. Disse retningslinier er baseret på armslængde princippet. Samtlige OECD-lande - herunder Danmark - har tilsluttet sig sig disse retningslinier. De nye danske regler indført ved lov nr. 131 af 25. februar 1998 om ændring af skattekontrolloven og skattestyrelsesloven er således også i overensstemmelse med OECD's retningslinier.
 Som tidligere nævnt er det tvivlsomt, hvilken rækkevidde Højesterets dom har for korrektioner af priser og vilkår ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst for transaktioner mellem interesseforbundne parter. Lovforslaget vil imidlertid - ved at lovfæste armslængdeprincippet - fjerne denne usikkerhed med hensyn til skattemyndighedernes adgang til at foretage korrektioner af priser og vilkår ved transaktioner mellem interesseforbundne parter. Lovforslaget sikrer således materielle regler svarende til dem, der var forudsat ved Folketingets vedtagelse af L 84 (lov nr. 131 af 25. februar 1998).
 Lovforslagets bestemmelse om en lovfæstelse af armslængde princippet vil få virkning på en række forskellige områder. Interesseforbundne parter kan indgå aftaler eller foretage andre dispositioner på tilsvarende vis som alle andre, medmindre der på et særligt område er et udtrykkeligt forbud herimod, jf. eksempelvis det selskabsretlige forbud mod aktionærlån.
 Praksis for korrektioner i låneforhold vil blive berørt af lovforslaget, hvorfor praksis for forskellige låneforhold inden Højesterets dom er kort beskrevet nedenfor. Principperne for denne praksis tilsigtes opretholdt ved nærværende lovforslag.
 Ved lån mellem interesseforbundne parter er der hidtil, såfremt den fastsatte rente ikke har svaret til den rente uafhængige parter ville have fastsat i en tilsvarende situation, sket korrektion af renten (rentekorrektion/rentefiksering). Rentekorrektion indebærer, at der fastsættes en rente svarende til markedsrenten, dvs. den rente to uafhængige parter ville have fastsat i et tilsvarende låneforhold. Den administrative praksis for rentekorrektion varierer


text:
alt efter, hvilken relation lånet er ydet i. Såfremt der foretages en rentekorrektion, er der som hovedregel sket beskatning hos långiver af den korrigerede renteindtægt, medens låntager får et tilsvarende fradrag ved indkomstopgørelsen.
 Som en afledet effekt af rentekorrektionen er der endvidere hidtil foretaget en skattemæssig vurdering af den økonomiske fordel, som rentefriheden eller den lave forrentning indebærer for låntager. Beskatningen af rentefordelen hos låntager afhænger af, hvordan rentefordelen skattemæssigt kvalificeres, idet der kan være tale om gave, tilskud, udbytte eller løn. Den skattemæssige kvalificering af rentefordelen har dermed også en afledet betydning for, om långiver kan få fradrag for den ydede rentefordel ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst.
 Ved lån fra en hovedaktionær til vedkommendes selskab betragtes en rentefordel, der ikke er forretningsmæssigt begrundet, som et skattepligtigt tilskud for det låntagende selskab. For det låntagende selskab er nettovirkningen derfor, at der ikke sker nogen ændring af den skattepligtige indkomst, idet det skattepligtige tilskud neutraliseres af det indrømmede rentefradrag. For hovedaktionæren (långiver) bliver nettovirkningen en beskatning af den fikserede renteindtægt (kapitalindkomst), idet der ikke er fradragsret for det ydede tilskud.
 Ved lån fra et datterselskab til et moderselskab vil en eventuel rentefordel normalt blive anset for udbytte, der kan være skattefrit for det låntagende selskab (moderselskabet) efter de nærmere bestemmelser herom i selskabsskattelovens § 13 eller § 17. For det låntagende selskab (moderselskabet) vil nettovirkningen derfor typisk blive, at moderselskabet indrømmes et rentefradrag af samme størrelse som den rente, der beskattes hos det långivende selskab (datterselskabet). For långiver vil der ikke være fradragsret for ydelse af en rentefordel, der betragtes som udbytte. Nettovirkningen for långiver vil derfor blive en beskatning af den fikserede renteindtægt.
 Ved lån fra et moderselskab til et datterselskab og ved lån mellem søsterselskaber betragtes en rentefordel som et skattepligtigt tilskud. For det låntagende selskab er nettovirkningen derfor, at der ikke sker nogen ændring af den skattepligtige indkomst, idet det skattepligtige tilskud neutraliseres af det indrømmede rentefradrag. For det långivende selskab er nettovirkningen også her beskatning af den fikserede renteindtægt, idet der ikke er fradrag for ydelse af tilskud.
 I de specielle bemærkninger til forslaget (side 2459), hedder det bl.a.:
 Til stk. 1-3:
 Kravet om anvendelse af pris og vilkår for de kontrollerede transaktioner ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst i overensstemmelse med hvad der kunne have været opnået, hvis transaktionerne var afsluttet mellem uafhængige parter, omfatter skattepligtige, der kontrolleres af fysiske eller juridiske personer, eller kontrollerer juridiske personer, eller er koncernforbundet med en juridisk person, eller har et fast driftssted i udlandet eller er en udenlandsk fysisk eller juridisk person med et fast driftssted i Danmark. De skattepligtige, der kan være omfattet, er fysiske personer, selskaber, fonde, dødsboer, faste driftssteder m.v.
 Afgrænsningen af de skattepligtige, der er omfattet af den foreslåede nye § 2 i ligningsloven, svarer til den afgrænsning af skattepligtige, der er foretaget i skattekontrollovens § 3 B, som indført ved lov nr. 131 af 25. februar 1998. Til forskel fra skattekontrollovens § 3 B forudsætter den foreslåede § 2 imidlertid ikke et grænseoverskridende


text:
element (undtagen for så vidt angår faste driftssteder). Ved handel mellem to interesseforbundne parter, der begge er skattepligtige i Danmark, vil de begge have pligt til ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst at fastsætte pris og vilkår for deres handel i overensstemmelse med, hvad der kunne have været opnået, hvis handelen var foregået mellem to uafhængige parter. Den foreslåede bestemmelse omfatter - forudsat begge parter er skattepligtige i Danmark - såvel sælger som køber i et handelsforhold, långiver som låntager i et låneforhold m.v.
 Såfremt der mellem to interesseforbundne parter er etableret et rentefrit lån, der ikke ville have været etableret på tilsvarende vilkår såfremt parterne havde været uafhængige, vil skattemyndighederne kunne fastsætte en rente svarende til markedsrenten. Långiver vil derefter blive beskattet af den pågældende renteindtægt og låntager vil få et tilsvarende rentefradrag. Låntager har imidlertid tillige modtaget en rentefordel ved ikke at have skullet betale rente. Såfremt der eksempelvis er tale om et låneforhold mellem to selskaber, hvor moderselskabet er långiver, vil denne rentefordel være at betragte som et skattepligtigt tilskud, jf. statsskattelovens §§ 4-6.
 De i bestemmelsen omhandlede kontrollerede transaktioner omfatter alle forbindelser mellem parterne. Til eksempel kan nævnes levering af tjenesteydelser, låneforhold, overførsel af aktiver, immaterielle aktiver, der stilles til rådighed m.v.
 Til stk. 4 [nu stk. 5]:
 Det foreslås, at ved ændringer i ansættelsen af den skattepligtige indkomst i henhold til stk. 1, kan den skattepligtige undgå yderligere følgeændringer (sekundære justeringer) ved at forpligte sig til betaling i overensstemmelse med de i stk. 1 anvendte priser og vilkår. Denne adgang finder imidlertid alene anvendelse for en kontrolleret transaktion omfattet af skattekontrollovens § 3 B, såfremt den pågældende udenlandske skattemyndighed foretager en beskatning, der er i overensstemmelse med de priser og vilkår, der er lagt til grund ved ansættelsen af den skattepligtige indkomst i henhold til stk. 1.
 Såfremt et moderselskab har ydet et datterselskab et rentefrit lån og der efter stk. 1 er fastsat en rente på armslængde vilkår, vil korrektionen efter stk. 1 indebære at moderselskabet beskattes af dette rentebeløb og datterselskabet får et tilsvarende rentefradrag. Datterselskabet vil imidlertid efter gældende dansk praksis tillige blive beskattet af et tilskud fra moderselskabet. Dette tilskud svarer til den sparede rente, der ikke er betalt til moderselskabet. Såfremt datter selskabet ønsker at undgå denne sekundære justering af den skattepligtige indkomst, kan datterselskabet i medfør af stk. 4 forpligte sig til betaling af det i overensstemmelse med stk. 1 fastsatte rentebeløb til moderselskabet.
 En sekundær justering betyder, at man justerer for det forhold, at der ikke er sket betaling svarende til den pris, der er fastsat i overensstemmelse med armslængde princippet. Betegnelsen "sekundær justering" anvendes tillige af OECD i deres retningslinier for transfer pricing (Transfer Pricing Guidelines for Multinational Enterprices and Tax Administrations).
 Der er afgivet forklaring af A og SR.
 A har forklaret blandt andet, at han blev færdiguddannet som læge i 1983 og som plastikkirurg i 1992. Efter at han var blevet læge, var han først ansat på forskellige hospitaler i Danmark og et enkelt i


text:
Sverige, hvorefter han var uddannet som plastikkirurg og blev overlæge på G4. Han havde en del erhvervsmæssige operative aktiviteter ved siden af ansættelsen på offentlige sygehuse. Fra 1992 til omkring 2002 foregik disse aktiviteter via H1 ApS. Han stiftede H2.1 A/S i 1995, idet han ville etablere en plastikkirurgisk klinik og derved udnytte ressourcerne bedre. Han ejede selv 80 % af aktiekapitalen og en kollega fra G4, LE, ejede de resterende 20 %.
 Han var i 2001 blevet eneejer af selskabet, idet LE var trådt ud. H1 ApS udførte også forud for 2001 ydelser for H2.1 A/S. Samarbejdskontrakten af 30. juli 2001 var således en videreførelse af samarbejdet. Alle hans ydelser, der ikke var tilknyttet det offentlige sygehusvæsen, foregik gennem H1 ApS, og det var i overensstemmelse hermed via H1 ApS, at han foretog plastikkirurgiske operationer for H2.1 A/S. Vederlaget for operationerne på H2.1 var fastsat svarende til det vederlag, som de andre plastikkirurger på klinikken fik. Hans revisor fortalte ham, at vederlaget skulle fastsættes på markedsvilkår, og det samlede vederlag på 2,4 mio. kr. i hvert af de tre omhandlede år svarer til, hvad de andre plastikkirurgiske speciallæger modtog i vederlag. Honoreringen ligger på ca. 25 % af den omsætning, som han genererede. De andre plastikkirurgiske læger havde ikke en lige så stor omsætning, som han havde. Han omsatte således for 8-10 mio. kr., hvilket de andre ikke gjorde. Vederlaget på 25 % af omsætningen er fastsat ud fra, hvad der er normalt i branchen. På de offentlige sygehuse har han dog fået en enhedspris for den enkelte operation. Her var det sygehuset, der afholdt de faste udgifter til lokaler m.v.
 Han kan ikke forklare, hvorfor vederlaget til H1 ApS for hans operationer er angivet som "løn og gager" i H2.1 A/S' årsregnskab for 2009.
 Der var til H2.1 A/S frem til 2009 tilknyttet ca. 20 læger, som kom og udførte arbejde som selvstændigt erhvervsdrivende, hvorefter det ikke længere kunne lade sig gøre. Nogle af lægerne drev aktiviteten i selskabsform. De var alle overlæger på offentlige sygehuse. De fik som anført 25 % af den skabte omsætning i vederlag, og de sendte kvartalsvis regninger for det udførte arbejde. Fra 1995 til 2009 var det således stort set alle lægerne, der arbejdede som selvstændigt erhvervsdrivende. Han kan ikke sige, om enkelte var lønmodtagere. Det var hans bogholder, der attesterede regningerne fra lægerne. Det er hovedsageligt de samme læger, der har været med siden 1995. Der er i dag 4-5 læger, som er godkendt til at arbejde som selvstændigt erhvervsdrivende på H2.1.
 H1 ApS sendte også regninger til H2.1 A/S. Samarbejdsaftalen med H1 ApS blev bl.a. indgået for at give et mere retvisende økonomisk billede af forholdene i H2.1 A/S, idet H1 ApS sendte regninger til H2.1 A/S på samme måde, som tilfældet var for de øvrige lægers ydelser. G6 Avis har bl.a. skrevet om H2.1 A/S' omsætning og overskud, og selskabets indtjening er ikke retvisende, hvis hans honorering ikke er taget ud.
 Direktørkontrakten af 30. juli 2001 indebar, at han


text:
skulle tage sig af det administrative arbejde i H2.1 A/S. Han fik en løn for dette arbejde, der var fastsat svarende til det administrative arbejde, der var i selskabet.
 Efter at G1 var gået konkurs, købte han i 1994 det kirurgiske udstyr for ca. 150.000 kr. Det udstyr, som han købte af G1, ejes af H1 ApS. Det er det udstyr, der i dag bruges på H2.1. Det var planen, at udstyret skulle føres over i H2.1 A/S, men det er aldrig blevet gjort, bortset fra nogle få ting. Dette skyldes, at der i starten var underskud i H2.1 A/S. Klinikken har ikke betalt leje for brugen af det pågældende udstyr, bortset fra honoreringen af ham. Han har opfattet det sådan, at betalingen for brugen af udstyret var indeholdt i det aftalte honorar. De andre læger på H2.1 anvender klinikkens udstyr, forudsat de synes, at det er tilstrækkeligt. Det er ikke omtalt i samarbejdsaftalen, at H1 ApS stiller udstyr til rådighed for H2.1 A/S. Inden for plastikkirurgi opererer man med samme slags udstyr, som dengang han blev uddannet. Hvis udstyret skulle genanskaffes, ville det koste over 1 mio. kr. Der er siden etableringen investeret i andet udstyr i H2.1 A/S, men dette er primært til brug for de andre specialer.
 Det overordnede formål med at drive virksomhed i H1 ApS var at udføre plastikkirurgi. Han fik rådgivning om, at det var hensigtsmæssigt at udføre det i et selskab. De penge, som han har tjent i H1 ApS, er brugt til indskud i H2.1 A/S. Han har haft og har fortsat planer om investering i andre aktiviteter. Formålet med holdingselskabet H2 ApS er at reducere en risiko, og han har forstået på sin revisor, at det er en hensigtsmæssig konstruktion, når klinikken skal sælges ved hans pensionering.
 Samarbejdsaftalen hindrer ikke, at han kan udføre arbejde for andre, og han har da også udført arbejde på andre sygehuse, bl.a. G7, mens han har haft H2.1 A/S. Han medbragte udstyr og en operationssygeplejerske i forbindelse med arbejdet på G7. G7 modtog fakturaer for arbejdet fra H1 ApS. Det var ikke sædvanligt, at han havde en sygeplejerske med, idet det normalt er den pågældende klinik, der sørger for dette. Han har dog medbragt sygeplejerske i nogle tilfælde. Hvis stedet, hvor han skal operere, har det nødvendige udstyr, medbringer han heller ikke udstyr. Klinikkerne har oftest det nødvendige udstyr. Han har udført samme slags operationer på G8. H1 ApS har ikke annonceret efter kunder.
 I 2007-2009 udførte han ikke så meget andet arbejde end arbejdet for H2.1 A/S. Han har i perioden haft arbejde for forskellige forsikringsselskaber med at udfærdige attester. Honorarerne skulle være indgået i H1 ApS, men det kan godt være, at de er blevet bogført i H2.1 A/S i stedet for. Det har han ikke tidligere været opmærksom på. Han udfylder attesterne således, at de kommer fra H1 ApS. Den samlede årlige omsætning lå på omkring 20 mio. kr., og det kan godt passe, at omsætningen for hans arbejde på klinikken i