text:
aspekter. Det var på grundlag af denne bestemmelse, at Danmark første gang blev dømt efter EMRK, nemlig ved dommen af 24. maj 1989 i Mogens Hauschildt mod Danmark. Dommen gav anledning til, at de danske regler om dommeres habilitet måtte revideres.58
 Herhjemme har Arbejdsretten været i søgelyset i henseende til spørgsmålet om upartiskhedskravet, særligt som følge af de hidtidige regler om organisationsudpegne dommere, hvis upartiskhed principielt måtte kunne betvivles i relation til en part, der ikke har udpeget dommer(e).59 Der gennemførtes i 1997 nogle ændringer i loven om arbejdsretten til sikring af rettens uafhængige appearance.60
 Spørgsmålet om, i hvilket omfang den i Danmark udstrakte brug af konstituerede dommere kan være i strid med EMRK, er ikke besvaret generelt, men vor praksis har næppe hævet over kritik, jf. UfR 1994.536 H, hvor Højesteret gennemgik den foreliggende praksis fra EMD og EMK og ikke fandt tilstrækkeligt grundlag for at fastslå, at det generelt vil blive anset for stridende mod art. 6(1) at anvende konstituerede dommere, men Højesteret tilføjede herom: »Omfanget og karakteren af den bestående konstitutionspraksis sammenholdt med det meget brede ansættelsesområde for ansatte i Justitsministeriet med tilhørende institutioner og den manglende retlige beskyttelse mod fjernelse fra stillingen gør det imidlertid tvivlsomt, om ordningen som helhed kan anses for forenelig med konventionen. Da der ikke er noget sikkert grundlag for at fastslå konventionens rækkevidde i denne henseende, og da en fortolkning, der i væsentlig grad afskærer anvendelse af konstituerede dommere, vil have meget indgribende følger for domstolsorganisationen, finder Højesteret, at en generel afklaring af spørgsmålet bør ske gennem lovgivning ...« Med virkning fra 1. juli 1999 gennemførtes lov om Domstolsstyrelsen, og i denne forbindelse har man i tilslutning til UfR 1994.536 H været indstillet på at bringe vor konstitueringspraksis uden for risikoen for berettiget EMRK-kritik.61
 Med amerikansk forfatningsret som forbillede hedder det i EMRK art. 6(2), at »[e]nhver, der anklages for en lovovertrædelse, skal anses for uskyldig, indtil hans skyld er bevist i overensstemmelse med loven«, dvs. princippet in dubio pro reo. Heri ligger ikke blot et bevisbyrdekrav, men også et krav om, at det grundlæggende er anklagemyndigheden, der skal fremskaffe beviserne mod tiltalte. Denne kan ikke pålægges at inkriminere sig selv. Højesteret har i UfR 2003.1328 H en kendelse af 31. marts 2003 (sag 156/2002) taget stilling til selvinkrimineringsforbuddets betydning under et dawn-raid, og kendelsen rummer en række principielle betragtninger til brug for afvejningen af modsatrettede hensyn i disse sager. Begge de foregående instanser havde i deres præmisser koncentreret sig om en gengivelse af, hvad Kommissionen forlangte af virksomheden, dvs. en gengivelse af de vidtgående krav om udlevering af materiale, besvarelse af spørgsmål mv., der fremgår af den for disse undersøgelser helt centrale forordning nr. 17 af 6. februar 1962. For Højesteret gjorde virksomheden gældende, at der ikke af byretten ved afsigelsen af kendelsen om kontrolundersøgelsen var foretaget en nærmere efterprøvelse af, om tvangsindgrebet var for vidtgående, og at virksomheden burde være tillagt en sigtets retsstilling med den følge, at den ikke havde pligt til at medvirke aktivt til kontrolundersøgelsens gennemførelse.


text:
Særligt blev det gjort gældende, at virksomheden herved kunne påberåbe sig selvinkrimineringsforbuddet i EMRK art. 6.
 Højesteret sammenfattede Domstolens og Rettens afvejning af de modsatrettede hensyn således, at »en virksomhed ikke kan undslå sig fra at give rent faktiske oplysninger, selv om disse vil kunne anvendes som bevis for en overtrædelse, men at Kommissionen dog ikke kan pålægge en virksomhed pligt til at besvare spørgsmål, såfremt virksomheden derved tvinges til at afgive tilståelse om at have bgået retsstridige handlinger, som det påhviler Kommissionen at føre bevis for«. Højesteret tilføjede: »Højesteret har ikke grundlag for at antage, at den beskrevne afvejning mellem Kommissionens beføjelser og retten til ikke at bidrage til selvinkriminering – som de pågældende embedsmænd under tvangsindgrebets udførelse har pligt til at respektere – skulle stride mod nationale bestemmelser med grundlovsrang«, og konkret godkendte Højesteret indgrebet.
 Ved UfR 2002.2729 V blev der draget den konsekvens af forbuddet mod selvinkriminering, at den strafbelagte regel i færdselslovens § 65 om en bilejers pligt til at oplyse, hvem der har benyttet bilen, ikke kan anvendes, når den pågældende selv kan have været fører af bilen. Hvis det derimod ligger fast, at bilejeren ikke selv kan have været føreren (idet dette fx klart fremgår af optagelserne fra politiets fotofælde), kan EMRK ikke fritage bilejeren fra oplysningspligten, jf. UfR 2003.1029 H, hvor art. 10 forgæves påberåbtes.
 Selv hvor bestyrelses- og direktionsmedlemmer måske kunne befrygte at ville blive sigtet/ tiltalt for særlovsovertrædelser (bogføringsloven, årsregnskabsloven, selskabslovgivningen) eller for straffelovsovertrædelser (mandatsvig, skyldnersvig), blev det i tidligere praksis antaget, at de alligevel havde møde- og forklaringspligt over for skifteretten i forbindelse med oprydningen i det konkursramte selskab, jf. UfR 1990.314 V, men ved UfR 2000.1201 H blev det fastslået, at når de pågældende er sigtet for strafbart forhold, eller der er grundlag for at rejse sigtelse, har de ikke pligt til at besvare spørgsmål, der kan have betydning ved bedømmelsen af det strafbare forhold, jf. rpl. § 752, stk. 1, og EMRK’s uskyldsformodning.62
 14. Afslutning og konklusion
 Det forudsattes som nævnt i bet. nr. 1220/1991, at »balancen mellem lovgivningsmagt og domstole« ikke herved må ændres. Det må ud over enhver rimelig tvivl være påvist i det foregående, at udviklingen har distanceret sig fra motivudtalelsernes forventninger om en tilbageholdende anvendelse af EMRK som korrektionsfaktor til danske regler, og at det i løbet af de 10 år er blevet rutine for advokater og dommere at efterprøve, om det resultat, der synes at fremstå på grundlag af rent danske regler, nu også er holdbart set i lyset af EMRK.
 Det er ikke herved relevant at tale om »dommerskabt ret« på bekostning af »lovgiverskabt ret«. Retteligt er situationen den, at lovgivningsmagten gennem inkorporeringen af dynamiske rammebestemmelser i EMRK har skabt en øget indflydelse på bruger-, advokat- og dommersiden, og denne forskydning er både ønskelig og nødvendig.
 1. Artiklen er disponeret således: 1) Hauschildtsagen og Jydebrødresagen som ilddåben, kort før inkorporeringen af EMRK, 2) inkorporeringen i 1992: Hvad der inkorporeredes, og hvad motiverne udtalte herom, 3) lex posterior eller lex superior?, 4) forbud

type: other


text:
mod diskriminering, 5) forbud mod tortur, nedværdigende behandling mv., 6) retten til frihed og sikkerhed, 7) retten til respekt for privat- og familieliv, 8) retten til at tænke frit og til samvittigheds- og religionsfrihed, 9) ytringsfriheden, 10) forsamlings- og foreningsfriheden, 11) ejendomsretten, 12) erhvervsfriheden: EMRK som løftestang for Grl. § 74, 13) retten til en retfærdig rettergang og 14) afslutning og konklusion.
 2. UfR 1991 B 227 ff (om folkeretlige retssikkerhedsgarantier; direkte virkning), J 1997 s. 50 ff (Botten-sagen i relation til EMRK art. 6), J 1997 s. 362 ff (EMRK’s virkning mellem private), J 1999 s. 73 ff (om EMRK som dynamisk retskilde samt inkorporeringen i national ret), UfR 2001 B s. 261 ff (»Frihedsrettigheders virkning mellem private«), EU&M 2001 s. 208 ff (»Ejendomsbegreb og ejendomsindgreb – krav om hjemmel, forudsigelighed, lighed og proportionalitet efter EMRK«), J 2002 s. 1 ff (»Ytringsbegreb og ytringsindgreb – hensyn, modhensyn og proportionalitet«), ERT 2002 s. 683 ff (»Freedom of expression, and interference with the freedom – Interests, conflicting interests and proportionality under the ECHR«).
 3. Jf. Erik Werlauff i artiklen »Da Danmark mistede sin menneskeretlige uskyld« i Peter Garde m.fl. (red.): Mindeværdige retssager (2002) s. 195 ff.
 4. Det særlige problem var, at Danmark allerede havde ændret rpl.’s habilitetsbestemmelser, endnu mens Hauschildtsagen verserede. Herved var det blevet foreskrevet, at dommeren var inhabil, hvis han alene havde fængslet efter § 762, stk. 2. Men dommeren i Jydebrødresagen havde også medciteret § 762, stk. 1. Var han da inhabil? Højesteret bortfortolkede – ligesom landsrettens flertal – ordet »alene« i forskrifterne om inhabilitet, mens dissensen i landsretten havde ment, at dette i givet fald ville kræve en lovændring.
 5. Jf. Jens Garde & Michael Hansen Jensen i J 1998 s. 351 ff.
 6. Jf. Erik Werlauff i J 1999 s. 73 ff (»Inkorporering af en konvention eller af en konventionstekst?«). Se i samme retning Henrik Zahle i »Grundlovens nutid og fremtid«, årsberetning 1998 fra Retvidenskabeligt Institut B, Københavns Universitet (1999) s. 233 ff (»Grundloven og europæiseringen«), særligt s. 238 med note 6, og Jens Vedsted-Hansen i J 2001 s. 44 ff, særligt s. 46 med note 10. Ole Spiermann vil i UfR 2002 B s. 412 ff med note 33 slet ikke sondre mellem selve konventionen og konventionsorganernes praksis. Se endvidere Annemarie Abben Madsen, Eva Lippert & Michala Rath i Justitia 2002 nr. 5 (»Den Europæiske Menneskerettighedskonventions stilling i dansk ret«).
 7. Jf. Lars Adam Rehof & Tyge Trier: Menneskeret s. 103 ff, med note 118.
 8. Præjudikater fra Strasbourg fortolkes ikke indskrænkende, men yderst loyalt af danske domstole, jf. Jørgen Aall i TfR 1998 s. 1 ff.
 9. Se om folkerettens virkninger i dansk ret Jonas Christoffersen i UfR 2001 B s. 143 ff.
 10. Jf. Ole Spiermann i UfR 2002 B s. 412 ff. I bet. nr. 1407/2001 om inkorporering af menneskerettighedskonventioner i dansk ret, s. 308, er der da også gjort reservationer over for lex posterior-princippets anvendelse i alle tilfælde, idet udvalget bemærker, at »inkorporeringsloven kun som udgangspunkt går forud for den


text:
ældre lov«.
 11. Om inkorporeringsmetoder kan det mere generelt siges, at nogle lande har et monistisk system, hvorefter alle eller visse folkeretlige forpligtelser gælder eo ipso i landets interne retsorden. Dette gælder fx Spanien, jf. den spanske grundlovs art. 96(1), dog alene for så vidt angår Spaniens traktatmæssige forpligtelser. Det samme gælder for Grækenland, jf. den spanske grundlovs art. 28(1) om Grækenlands traktater. Andre stater har ikke automatisk inkorporeret landets traktatretlige forpligtelser, men fx folkerettens almindelige bestanddele, jf. tysk art. 25 GG, hvorefter »Die allgemeinen Regeln des Völkerrechts sind bestandteil des Bundesrechtes. Sie gehen den Gesetzen vor und erzeugen Rechte und Pflichten unmittelbar für die Bewohner des Bundesgebietes«, dvs. et ganske vidtgående inkorporeringssystem præget af (1) automatisk inkorporering, (2) forrang og (3) direkte virkning. Tilsvarende forfatningsbestemmelser findes i Holland, jf. den nederlandske grundlovs art. 93-94.
 12. Jf. Ulf Østergaard-Nielsen i UfR 1992 B s. 58 ff, der finder, at »... bet. nr. 1220/1991 tyder ... i retning af, at den inkorporerede EMRK ... reelt forventes at få en højere retskildestatus end almindelig lovgivning ...«, og at det er »... tænkeligt, at den politiske udvikling vil styrke formodningsreglen i en sådan grad, at den vil tendere mod at sætte lex posterior princippet ud af kraft ...«. Det kan ikke ganske afvises, at denne forudsigelse vil holde stik.
 13. Et sådant generelt diskrimineringsforbud findes ikke i den danske Grundlov (Grl.). Der er alene nogle specielle og relativt begrænsede diskrimineringsforbud i Grl. §§ 67 og 70 om religionsfrihed og i § 74 om erhvervsfriheden (»den fri og lige adgang til erhverv«).
 14. Denne manglende reelle prøvelse kritiseres af Jonas Christoffersen i UfR 2002 B s. 407 ff og Ole Spiermann i UfR 2002 B s. 412 ff. Erkendes må det, at den saglige begrundelse for, at en taxivognmand skal have en bestemt indfødsret, langtfra er indlysende.
 15. Enkelte højtudviklede forfatninger sætter faktisk den menneskelige værdighed og dennes beskyttelse gennem statsmagten som ét af vigtigste mål for de forfatningssikrede frihedsrettigheder, jf. således art. 1(1) i den tyske Grundgesetz (GG): »Die Würde des Menschen ist unantastbar. Sie zu achten und zu schützen ist Verpflichtung aller staatlichen Gewalt.« Her og i de følgende stykker i art. 1 anvendes menneskeværdigheden som indgangsvinkel og grundlag for de frihedsrettigheder, der herefter sikres gennem de følgende bestemmelser i GG.
 16. Hovedhjørnestenen i Magna Carta var Section 39, som gav den enkelte (adelsmand mv.) ret til, når kongen ønskede at retsforfølge ham, at blive underkastet en due process of law, forstået som en retshandling efter forud fastlagte regler, og at få sin sag pådømt efter the law of the land, hvilket udtryk betegnede en indskrænkning i kongens ellers uindskrænkede kompetence, idet også kongen måtte erkende sin bundethed af the law of the land. Samtidig udviklede Magna Carta habeas corpus grundsætningen, forstået som en ret for den enkelte, der berøves sin frihed, til at rette en appel til dommeren om at prøve frihedsberøvelsens lovlighed.
 17. Jf. Lars Adam Rehof i UfR 1992 B s. 73 ff, der dog påpeger ulempen ved, at


text:
EMD i stigende grad anlægger helhedsvurderinger i sine domme, og at de klare retningslinier, som bliver mere og mere nødvendige i takt med EMRK’s øgede anvendelse i medlemsstaterne, derfor savnes.
 18. I UfR 1986.383 V fandtes det ulovligt at anholde 16 personer i en bus, der var på vej til en demonstration, som politiet frygtede ville udvikle sig til ulovligheder. Sådanne »præventive anholdelser« er yderst problematiske i relation til art. 5 (og i øvrigt også til forsamlingsfriheden efter art. 11). Danske demonstranter blev i forbindelse med demonstrationer i Amsterdam i anledning af unionsafstemningen anholdt i det øjemed at forebygge uro, og hollandske domstole kendte efterfølgende dette retsstridigt og tilkendte erstatning.
 19. I en række henseender er der dog inden for strafferetsplejen lang vej igen, før equality of arms bliver en realitet og ikke blot en programerklæring, jf. Thomas Rørdam i J 1998 s. 277 ff, der blandt andet på baggrund af sine erfaringer som forsvarer i Plejebosagen, hvor en plejeassistent stod tiltalt for en række drab på plejehjemspatienter, påpeger, hvad forsvareren blandt andet kan gøre for at søge at etablere en reel equality of arms. Blandt andet fremhæver han muligheden for sagkyndige erklæringer og egentligt syn og skøn som modvægt til officielt indhentede lægeerklæringer mv. Han forholder sig i øvrigt kritisk til den udbredte praksis i nævningesager, hvor retsformanden i sin retsbelæring ved omtalen af bevisernes vægt jævnligt fremhæver, at tiltalte i modsætning til vidnerne ikke har sandhedspligt og derfor kan lyve – uanset at der efter dansk ret ikke er mulighed for, at en sigtet kan underkaste sig sandhedspligt, fx ved at afgive forklaring »under ed« eller tilsvarende.
 20. Kernen i kravet til retshåndhævelsesarrest efter EMD’s praksis er, at sigtedes løsladelse i det konkrete tilfælde vil medføre forstyrrelse af den offentlige orden, og fortsat fængsling er kun tilladt, så længe den offentlige orden konkret fortsat må anses for truet. En abstrakt risiko eller andre generelle hensyn er ikke tilstrækkelig. Dog må kravet om påvisning af en konkret krænkelse af retsfølelsen også kunne opfyldes gennem henvisninger til almindelige erfaringer med, hvilke kriminalitetsformer der i almindelighed støder den danske befolkning i en sådan grad, at den ville reagere, hvis en mistænkt gerningsmand forblev på fri fod. Således har Rigsadvokaten i hvert fald udlagt forholdet i sin cirkulæreskrivelse af 12. februar 1992.
 21. Jf. Kim U. Kjær i EU&M 1996 s. 173 ff, der finder, at mindre indgribende foranstaltninger end frihedsberøvelse – herunder navnlig en form for »meldepligt« over for myndighederne, jf. herved UfR 2000.1558 H – ofte vil være tilstrækkelige til at nå det tilsigtede mål: At holde udlændingen klar til den praktiske udvisning af landet. Han finder, at der for automatisk sker frihedsberøvelse ved domstolene i disse sager, og han fremhæver den danske ordnings nærmest »pønale« præg.
 22. Eftersom der er tale om én af de materielle rettigheder, som ikke kan være absolut, men som det kan være nødvendigt at gøre indgreb i, er der et »stykke 2« med undtagelser. Indgreb i privat- eller familieliv, hjem eller korrespondance kan således


text:
kun ske, hvis det »sker i overensstemmelse med loven og er nødvendigt i et demokratisk samfund af hensyn til den nationale sikkerhed, den offentlige tryghed eller landets økonomiske velfærd, for at forebygge uro eller forbrydelse, for at beskytte sundheden eller sædeligheden eller for at beskytte andres rettigheder eller friheder«, jf. art. 8(2).
 23. Opbevaring af en frifundet persons fingeraftryk antages efter dansk retspraksis ikke at stride mod art. 8, jf. UfR 1992.948 V, der kritiseres af Eva Smith i UfR 1994 B s. 99 ff, men er fastholdt ved UfR 2000.2101 V.
 24. Proportionalitetsbetragtninger er udtryk for en retspolitisk opfattelse, som selvsagt varierer over tid, og som i deres nuværende udformning er af nyere dato. De skal nu fortolkes i overensstemmelse med EMRK’s krav. Se fra tidligere ombudsmandsprsksis FOB 1968.51, hvor en mand skulle anholdes til afsoning af tre bøder på tilsammen 400 kr. Han barrikaderede sig på sin fraskilte hustrus bopæl og forsvarede sig mod 4 politibetjente med jernrør, kogende vand, syre, tjære og ca. 25 tomme flasker. Han blev anholdt under anvendelse af skydevåben og med anrettelse af meget omfattende skader på den faste ejendom. Ombudsmanden fandt, at der ikke fra politiets side var anvendt mere vold, end mandens – og i et vist omfang hans tidligere hustrus – modstand nødvendiggjorde. Det er langtfra sikkert, at en tilsvarende sag i dag ville få det samme udfald.
 25. Det var i forvejen blevet prøvet, om loven stred mod forsamlingsretten efter Grl. § 79, jf. den benægtende besvarelse heraf i UfR 1999.1798 H (= ND 2000.402 H) med tilføjelsen: »... jf. herved også EMRK art. 11«.
 26. Den proportionalitetsvurdering, der skal foretages i relation til EMRK art. 8 i sager om udvisning i forbindelse med straffedomme, faldt som nævnt ud til klagerens fordel i Amrollahi mod Danmark, dom af 11. juli 2002. Det fandtes stridende mod art. 8, at Danmark i forbindelse med en narkotikadom på 3 års fængsel havde udvist en iraner, der i Danmark havde hustru og børn. Disse var uden nogen forbindelse med Iran, og familien ville derfor ikke kunne forenes noget andet sted end i Danmark.
 27. Friheden til at udøve sin religion eller tro – men i sagens natur ikke retten til at tænke frit – kan »underkastes sådanne begrænsninger, som er foreskrevet ved lov og er nødvendige i et demokratisk samfund af hensyn til den offentlige tryghed, for at beskytte den offentlige orden, sundheden eller sædeligheden eller for at beskytte andres rettigheder og friheder«, jf. art. 9(2).
 28. Sagen indbragtes for Folketingets Ombudsmand, der ikke fandt anledning til at iværksætte en undersøgelse af sagen.
 29. Jf. nærmere Erik Werlauff i J 2002 s. 1 ff (»Ytringsbegreb og ytringsindgreb – hensyn, modhensyn og proportionalitet«) og samme i ERT 2002 s. 683 ff (»Freedom of expression, and interference with the freedom – Interests, conflicting interests and proportionality under the ECHR«).
 30. Dette forhold kritiseres af Eva Smith i UfR 1995 B s. 145 ff. Højesteret kunne ifølge hende have valgt en anden synsvinkel: I grønjakkesagen overtrådte


text:
journalisten ikke aktivt strfl., men var blot formidler af andres lovovertrædelser; i Svend Auken-sagen overtrådte journalisten derimod selv strfl. En vis støtte for en sådan sondrings betydning findes faktisk i EMD’s dom i grønjakke-sagen, præmis 31. Bent Unmack Larsen er i UfR 1995 B s. 250 ff uenig med Eva Smith, idet han anskuer både grønjakkesagen og sagen om Svend Aukens have som en anerkendelse af pressefriheden i henhold til art. 10, der indebærer en skrinlægning af dansk rets hidtil mere begrænsede anerkendelse af denne frihed. Marianne Holdgaard & Jørgen Albæk Jensen er i EU&M 1995 s. 185 ff ligeledes uenige med Eva Smith. Også de anskuer UfR 1994.988 H i sammenhæng med Jersild-sagen og konkluderer, at Højesteret handler samvittighedsfuldt og i overensstemmelse med Danmarks internationale forpligtelser. Højesteret har fulgt Jersild-dommens resultat, fordi der med denne er opstået en konflikt mellem gældende dansk ret og praksis fra Strasbourg. Eva Smith replicerer i EU&M 1996 nr. 2 s. 89 ff. Vedrørende Jersild-dommen (grønjakkesagen) finder hun EMD’s afgørelse forkert: Højesteret i Danmark har afvejet de to menneskerettigheder over for hinanden og har herved dømt til fordel for mindretalsbeskyttelsen. Når der som her er tale om et skøn, og Højesteret har vurderet de relevante hensyn, finder hun ikke, at EMD bør overcensurere. Marianne Holdgaard & Jørgen Albæk Jensen duplicerer i samme nummer s. 92 ff. Afsluttende indlæg fra Eva Smith i samme nummer, s. 96 ff.
 31. Se også UfR 2001.953 Ø, hvor nogle fængselsbetjente i deres egenskab af tillidsfolk på forespørgsel fra journalister havde udtalt, at fængslede rockere havde organiseret heroinsalg i fængslerne. Under en injuriesag anlagt af Bandidos (»Foreningen af 14. maj 1997 for fængslede medlemmer af Bandidos MC i Nyborg Statsfængsel«) kunne fængselsbetjentene ikke føre noget sandhedsbevis for deres udtalelser, men alligevel frifandtes de. Der blev lagt vægt på, at de udtalte sig som tillidsrepræsentanter med særligt kendskab til »negative stærke fanger«, og at det var journalisterne, der endeligt udformede udtalelserne. EMRK art. 10 blev udtrykkeligt medciteret, idet landsretten om den afvejning af modsatrettede hensyn, der skulle foretages, indledningsvis udtalte: »Spørgsmålet om strafbarhed må ..., også på grund af den offentlige interesse i området, afgøres efter strfl. § 269, stk. 1, således som denne bestemmelse i sammenhæng med § 267, stk. 1, må forstås i lyset af Menneskerettighedskonventionens art. 10«.
 32. Ved Domstolens dom af 19. juni 2003 i sagen Jørgen Pedersen & Sten Baadsgaard mod Danmark fandtes EMRK art. 10 ikke krænket. Domstolen lagde vægt på, at journalisterne ikke havde belæg for udsagnet om, at kriminalinspektøren bevidst skulle have set bort fra vigtige fakta i drabssagen.
 33. Derimod synes UfR 1997.1087 V om en tyrkisk ejerlejlighedsejers opsætning af parabol med henblik på at modtage tyrkiske programmer at være procederet og afgjort uden inddragelse af art. 10.
 34. Også forsamlings- og foreningsfriheden kan underkastes begrænsninger, som er »foreskrevet ved lov og er nødvendige i et demokratisk samfund af hensyn til den nationale sikkerhed eller den offentlige tryghed, for at forebygge uro eller forbrydelse, for at beskytte sundheden eller sædeligheden eller


text:
for at beskytte andres rettigheder eller friheder«, jf. art. 11(2), der ydermere tilføjer: »Denne artikel skal ikke forhindre, at der pålægges medlemmer af de væbnede styrker, politiet eller statsadministrationen lovlige begrænsninger i udøvelsen af disse rettigheder.«
 35. Jf. Erik Werlauff i J 1997 s. 362 ff, Caroline Heide-Jørgensen i UfR 2001 B s. 266 ff og UfR 2002 B s. 160 ff samt Jonas Christoffersen i UfR 2001 B s. 446 ff og UfR 2002 B s. 276 ff.
 36. Det er muligt, at Højesteret herved fortolker § 79 i lyset af art. 11, men dommen kan også forstås således, at Højesteret simpelthen ikke konstaterede nogen regelkonflikt, jf. ordene i præmisserne: »... jf. herved også EMRK art. 11« – et ordvalg, der kritiseres af Jonas Christoffersen i UfR 2000 B s. 593 ff, der finder, at det må forudsætte »mere generelle overvejelser, hvis grundloven skal fortolkes som EMRK«, og fordi EMRK kan ophæves ved almindelig lov.
 37. Der blev lagt vægt på forbuddets generelle karakter og på, at de øvrige ejerbeføjelser, fx retten til at sælge eller udleje ejendommen, var i behold. Heller ikke EMRK art. 8 om retten til privat- og familieliv fandtes overtrådt.
 38. Om negativ foreningsfrihed, dvs. om foreneligheden med art. 11 af eksklusivklausuler, se nærmere Erik Werlauff i J 1997 s. 362 ff, Caroline Heide-Jørgensen i UfR 2001 B s. 266 ff og UfR 2002 B s. 160 ff samt Jonas Christoffersen i UfR 2001 B s. 446 ff og UfR 2002 B s. 276 ff.
 39. Se til spørgsmålet fra dansk praksis også UfR 1986. 898 H (HT-sagen), UfR 1992.469 H (Max Blicher Hansen) og UfR 1992.555 Ø (hundeførere i et vagtselskab). Også UfR 2000.1728 H anerkender gyldigheden af en ekslusivklausul. Negativ foreningsfrihed trives ikke blot i fag-, men også i brancheforeninger mv. Mens pligten for advokater i Danmark til medlemskab af Advokatsamfundet kan forsvares med de mange offentlige opgaver, er det mere problematisk med eksklusivklausulerne inden for sundhedssektoren, dvs. lægers og speciallægers brancheorganisationer, jf. Caroline Heide-Jørgensen i UfR 2001 B s. 266 ff. Spørgsmålet om grundrettighedernes betydning for det kollektive overenskomstsystem i Danmark er nærmere anlyseret af Torben Rønsted i Justitia 2001 nr. 6, som generelt finder, at den individuelle beskyttelse på arbejdsmarkedsområdet i Danmark er blevet utilstrækkelig. Bet. nr. 1419/2002 om eksklusivbestemmelser antager, at sådanne ikke er ulovlige efter EMRK, men anbefaler dog et lovmæssigt forbud mod dem.
 40. Også immaterielle rettigheder er omfattet af ejendomsbegrebet, jf. fx UfR 1999.1621 SH, hvor Sø- og Handelsretten inddrager EMRK ved vurderingen af, om en ny varemærkeregel fandt anvendelse på en verserende sag. Afgørelsen er således et eksempel på overvejelser om, hvorvidt der ville blive tale om et indgreb i en ret, der beskyttes af EMRK.
 41. Det var allerede ved UfR 1999.1798 H (= ND 2000.402 H) blevet lagt til grund, at loven ikke stred mod Grl. § 79 om forsamlingsretten, idet Højesteret tilføjede: »... jf. herved også EMRK art. 11«.
 42. § 74 sætter, efter omstændighederne i kombination med legalitets- og proportionalitetsprincippet, grænser for


text:
de mulige indgreb i erhvervsfriheden, som forvaltningsmyndigheder kan foretage, jf. herved UfR 1979.253 Ø med et krav om sikker lovhjemmel til et pålæg til en apoteker om at oprette filial til ekspedition af receptpligtig medicin, jf. Bent Christensen i UfR 1982 B s. 209 ff, særligt s. 215 f. Endvidere kan der med styrke argumenteres for, at også lovgivningsmagten ud fra grundtanken i § 74 er underlagt et krav om det mindst mulige indgreb i de tilfælde, hvor det er nødvendigt at foretage regulering af et erhverv.
 43. Jf. nærmere Sten Bønsing i J 1997 s. 396 ff.
 44. Jf. Anders K. Levy i Justitia 1998 nr. 1.
 45. Der er endnu et samspil mellem § 74 og EMRK, som det er værd at bemærke. Efterhånden som EMRK har fået stadigt stigende betydning for forståelsen og indholdet af en række grundrettigheder, herunder foreningsfriheden, er den selvstændige betydning af § 74 på netop dette område reduceret i nogen grad. I det omfang fx EMRK art. 11 sikrer en forenings- og organisationsfrihed af tilstrækkeligt omfang (og en ytringsfrihed i sammenhæng hermed, jf. art. 10), bliver det ufornødent at påberåbe § 74 som selvstændig retskilde i disse henseender. Skønt § 74 uden held har været søgt påberåbt som retsgrundlag for organisationsfrihed, jf. UfR 1986.898 H, påpeges det af Henrik Zahle bd. 3 s. 198 f, at bestemmelsen ikke kan være ganske uden betydning for en retlig vurdering af adgangen til erhverv og arbejde, uanset at bestemmelsen angår vilkårene for at etablere sig som selvstændig erhvervsdrivende, ikke vilkårene for at opnå ansættelse som lønmodtager eller for at organisere sig som lønmodtager.
 46. Specielt om domsforhandlingen mv. i straffesager fastslår EMRK blandt andet, jf. art. 6(2)-(3), at enhver, der anklages for en lovovertrædelse, skal anses for uskyldig, indtil hans skyld er bevist i overensstemmelse med loven (bevisbyrden for et strafbart forhold er således hos anklagemyndigheden), at den anklagede har ret til ufortøvet at modtage udførlig underretning på et sprog, han forstår, om arten af og årsagen til den sigtelse, der er rejst mod ham, at han har ret til at få tilstrækkelig tid og lejlighed til at forberede sit forsvar, at han har ret til at forsvare sig personligt eller ved en sagfører, han har valgt, og – hvis han ikke har tilstrækkelige midler til at betale sagførerbistand – at modtage den uden betaling, når retfærdighedens interesse kræver det, at han har ret til at afhøre eller lade afhøre vidner, der føres imod ham, (politirapporter kan altså ikke bruges som hovedbevis, hvis den, der har forklaret til politirapporten, ikke kan afhøres i retten), at han har ret til at få vidner i hans interesse tilsagt og afhørt på samme betingelser som vidner, der føres imod ham, og at han har ret til at få vederlagsfri bistand af en tolk, hvis han ikke forstår eller taler det sprog, der anvendes i retten.
 47. Fx kan urimelige krav om sikkerhedsstillelse (fra udenlandske sagsøgere) efter omstændighederne stride mod art. 6, jf. herved problemstillingen i NRT 1999.961 H om


text:
en jugoslavisk statsborgers sagsanlæg fra hjemlandet med krav om erstatning for ulovlig frihedsberøvelse under opholdet i Norge. Norges Højesteret fritog for sikkerhedsstillelse.
 48. Som et eksempel på, hvordan en EMRK-krænkelse som følge af prohibitivt store retsafgifter kun med nød og næppe blev undgået, anfører rådet herefter UfR 2000.412 H, hvor Højesteret ved en »velvillig« fortolkning af retsafgiftsloven fik nedsat kravet om retsafgift af en stævning fra lejerne i en ejendom mod udlejeren vedrørende lejelovens regler om tilbudspligt fra det oprindeligt krævede afgiftsbeløb på 4,5 mio. kr. til – 400 kr. Om det oprindeligt krævede beløb bemærker rådet, at et afgiftsbeløb af en sådan størrelse »reelt er prohibitivt for tre almindelige beboelseslejere«, og rådet tilføjer (s. 80): »Havde Højesteret stadfæstet landsrettens afgørelse, kunne en konventionskrænkelse formentlig kun være undgået ved en bevilling af fri proces.« Hjemlen ville i givet fald have været § 5 i bkg. om fri proces. Efter denne regel kan der bevilges fri proces, selv om ansøgeren ikke opfylder de økonomiske betingelser herfor, hvis sagens omkostninger skønnes at blive ekstraordinært store.
 49. Jf. UfR 1994.953 H om afgrænsningen af Arbejdsrettens kompetence i forhold til individuelt søgsmål ved de almindelige domstole, UfR 1997.889 H om bortfortolkning af en endelighedsbestemmelse mellem sygesikringen og lægernes organisation, UfR 1997.1062 H om prøvelse af gyldigheden af en afgørelse fra Procesbevillingsnævnet og UfR 1997.1157 H om prøvelse af en endelighedsbestemmelse vedrørende Flygtningenævnets afgørelse.
 50. Jf. Claus Haagen Jensen i Advokatsamfundets festskrift i anledning af grundlovens 150 års jubilæum s. 25 ff samt Henrik V. Elmquist: Singulær lovgivning og samme i J 2002 s. 338 ff. Dette standpunkt støttes af EMD’s dom af 28. oktober 1999 fra EMD i Zielinski, Pradal, Gonzalez m.fl. mod Frankrig, hvor en fransk lov, der greb ind i en tvist om fortolkningen af en kollektiv overenskomst, ansås at stride mod art. 6, idet lovindgrebet »i realiteten [havde] afgjort de pågældende tvister«.
 51. Jf. Line Ravlo i UfR 1999 B s. 404 f.
 52. Se hertil Eva Smith i UfR 1999 B s. 200 ff og Peter Garde & Asbjørn Strandbakke i UfR 1999 B s. 237 ff.
 53. Jf. NRT 1999.1363 H, Karmøy-sagen, der med tre dommerstemmer mod to godkender lagmannsrettens erstatningsretlige domfældelse af den samtidigt strafferetligt frifundne tiltalte i en sag om drab på en pige.
 54. Klagerne havde selv et vist medansvar for, at sagens behandling var blevet så langvarig. EMD var opmærksom på, at retssagen var reguleret af forhandlingsmaksimen, hvorefter det er sagens parter, der har hovedansvaret for, hvordan sagen skrider frem. Men det, der stod på spil for klagerne under retssagen, var af afgørende betydning for dem, og de kompetente administrative og judicielle myndigheder havde haft en positiv forpligtelse til at handle med ekstraordinær omhu (exceptional diligence). Landsretten imødekom alle parternes anmodninger om udsættelse, idet den sjældent anvendte sin kompetence til fx at tvinge parterne til at redegøre for deres påstande og anbringender eller til at bestemme, hvem der skulle udmeldes som sagkyndig. Selv når den forsinkelse, som klagerne havde været skyld i, blev taget i


text:
betragtning, havde myndighederne ikke handlet med den ekstraordinære omhu, som art. 6 nødvendiggjorde i den foreliggende sag. Der var krævet beløb på 325.000-425.000 kr., men der blev kun givet 100.000 kr., henset til, at den danske stat havde udbetalt en godtgørelse, og at klagerne selv havde bidraget væsentligt til forsinkelsen. Se om den danske blødersag Bertil A. Frosell i EU&M 1996 nr. 3, s. 121 ff.
 55. Der var i fire omgange rettet forespørgsel til Arbejdsskadestyrelsen vedrørende erhvervsevnetabsprocenten, og EMD understregede, at staten er ansvarlig også for tidsforbruget ved et sådant offentligretligt organ. Også de udsættelser og forsinkelser, der kunne henføres til de to sagsøgte forsikringsselskaber, var domstolene og dermed Danmark ansvarlig for. Der lagdes endvidere vægt på, at den samlede periode, hvor sagen lå stille i én eller anden instans, var 5 år og 9 måneder ud af den samlede sagsbehandlingstid. Kurt Nielsen fik 75.000 kr. i godtgørelse (just satisfaction) efter EMRK art. 41.
 56. Hans sag om objektivt individualansvar efter køre-hviletidsreglerne havde verseret i næsten 10 år, nemlig fra hans chauffør i 1985 blev noteret for overtrædelse af reglerne, til der ved UfR 1995.9 H faldt endelig dom. Selv når man tager i betragtning, at sagen i mellemtiden havde måttet forelægges for EFD, jf. dennes dom af 10. juli 1990, C-326/88, Hansen & Søn I/S, og at danske myndigheder i relation til »rimelig frist« i EMRK art. 6(1) ikke er ansvarlige for sagsbehandlingstiden ved EFD, jf. EMD’s dom af 26. februar 1998, Pafitis m.fl. mod Grækenland, var et tidsspand på næsten 10 år om en mindre bødesag for meget, og det er derfor forståeligt, at den danske stat valgte forligsvejen. Det samlede tidsforløb kan i øvrigt nok give stof til eftertanke. Gerningstidspunktet i denne bødesag var 1985. EFD udtalte sig i 1990. Den danske højesteretsdom faldt i 1994. Forlig for EMD blev indgået i 2000. I alt 15 år var »systemet« – alle kompetence myndigheder i ind- og udland herved iberegnet – om at behandle og afslutte denne sag.
 57. Dette opnås blandt andet gennem følgende tiltag: (1) Anmodning om udsættelse samt om fremsættelse af nye påstande (nova) afskæres i videre omfang end hidtil, nemlig således at retten kan afslå trods modpartens indforståelse, jf. rpl. § 357, stk. 3 (og § 383, stk. 3, om anke). Det er indlysende, at der herved er tale om at afveje modstridende retssikkerhedshensyn over for hinanden, for ønsket om en vis adgang til nova er begribeligvis af betydning for retssikkerheden. (2) De frister, retten sætter med hensyn til indlevering af processkrifter, skal kunne sanktioneres med udeblivelsesvirkning, dvs. med afvisningsdom i forhold til sagsøgeren hhv. udeblivelsesdom i forhold til sagsøgte, jf. rpl. § 378, stk. 2. Også her er der tale om afvejning af modstridende retssikkerhedshensyn. (3) Der skal tidligst muligt, under et udvidet forberedende møde (ny rpl. § 355, stk. 4, jf. stk. 1, der gør § 355-møder til hovedreglen), opstilles en køreplan for retssagen, herunder med fastlæggelse af tidsfrister for de enkelte processkridt. (4) Retten kan forlange indlevering af påstandsdokument med


text:
anbringender, bevisfortegnelse mv., jf. rpl. § 356 a. (5) Ved sagens optagelse til dom skal retten oplyse tidspunktet for domsafsigelsen, og denne skal som hovedregel ske senest 6 uger senere for byretssagers vedkommende og senest 3 måneder senere for landsretssager, jf. rpl. § 219, stk. 1. De nævnte lovændringer var motiveret i et ualmindelig velgennemarbejdet lovforslag med særdeles detaljerede motiver, herunder med grundige henvisninger til EMRK og EMD’s praksis.
 58. Se om habilitetspraksis efter EMRK art. 6 Michael Ellehauge i UfR 2002 B s. 123 ff.
 59. Jf. Lars Adam Rehof i UfR 1995 B s. 49 ff.
 60. Efter den tidligere § 1 valgtes Arbejdsrettens ordinære medlemmer og suppleanter af en række forskellige arbejdsgiver- og lønmodtagerorganisationer samt offentlige instanser. Nu gælder i stedet, at de ordinære dommere og suppleanter for fremtiden beskikkes af arbejdsministeren efter indstilling fra organisationerne for en periode af 5 år. Herved har man ønsket at sikre opfyldelsen af kravet om uafhængige dommere i art. 6(1). Reglerne om Arbejdsretten er et godt eksempel på respekten for art. 6, jf. Merete Preisler i UfR 1997 B s. 384 ff.
 61. Dette er som bekendt sket ved at gøre Domstolsstyrelsen til ansættelsesmyndighed for dommerfuldmægtige og retsassessorer, ligesom kompetencen til at afskedige og uansøgt forflytte er henlagt til Den Særlige Klageret efter indbringelse fra Domstolsstyrelsen, jf. rpl. §§ 1 a, 49, 49 a, 50 og 55. Erkendes må det, at der herved er udfoldet omfattende og oprigtige bestræbelser på at holde os inden for rammerne af EMRK.
 62. Jf. Lars Henriksen & Troels Lind Pedersen i UfR 2000 B s. 382 ff, der efter afgørelsen finder, at selvinkrimineringsforbuddet helt generelt bør øve indskrænkende indflydelse på oplysningspligter i dansk ret. Det påpeges af Jonas Christoffersen i UfR 2000 B s. 593 ff, at det efter EMD’s praksis ville have været i orden at pålægge de pågældende at afgive forklaring, når blot denne ikke efterfølgende kunne tjene som eneste eller afgørende bevis mod dem. Årsagen til, at Højesteret således lægger et højere beskyttelsesniveau på efterforskningstidspunktet, end hvad EMRK strengt taget kræver, er efter denne forfatters opfattelse, at en regel om beskyttelse mod efterfølgende anvendelse af forklaringen er vanskelig at håndtere og harmonerer mindre godt med det danske retssystem. I tilslutning til UfR 2000.1201 H bemærker Gert Holst Matthiesen i FM 2001 s. 24 f, at der herefter formentlig må opereres på tre niveauer: (1) Er der rejst sigtelse, skal afhøring normalt undlades. (2) Er der ikke rejst sigtelse, men kan det ses, at dette kunne blive aktuelt, må afhøring undlades, og der må eventuelt indgives anmeldelse. (3) Angår sigtelsen kun en begrænset disposition, må der foretages en konkret vurdering for hvert enkelt spørgsmål.


text:
frie børnehver og fritidshjem | Undskabens Hotel
 frie børnehver og fritidshjem
 Jan Hoby metoden
 Medie- og kulturmogulen, Morten Hesseldal, der var ven med ”journalisten” Jan Stage om hans arbejdsmetode:
 Det cubanske efterår lægger ud med at gengive beskyldningerne mod Stage for at pynte på sandheden – hvorfor var det vigtigt at få med?
 MH: At arrangere virkeligheden var en del af Jans journalistiske metode, der derfor også tit lå tættere på essaystik end på traditionel journalistik. Dermed fik han lavet nogle helt fantastiske reportager, der ofte kom sandheden meget tættere end ved såkaldt ’objektiv journalistik’. Jeg er glad for, at ikke alle journalister går til opgaven som Jan, men jeg er omvendt utrolig glad for, at han gjorde, som han gjorde. Det fik formidlet nogle sammenhænge, følelser og situationer, som traditionel journalistik ikke kommer bare i nærheden af. Det samme gjorde Hemingway i øvrigt.
 En injuriesag anlagt af det hedengangne ”Frie Fritidshjem og Børnehaver” illustrere fint hvorledes nogle fagforeninger kan finde på at opførere sig og i særdeleshed visse af deres ansats_valgte sagsbehandlere kan te sig, i det her tilfælde den fra debat tv så kendte debatskriger og sagsbehandler i pædagogfagforeningen LFS, pomade kommunisten Jan Hoby. Tidligere om Jan Hoby, her.
 Hoby er kendt fra mindst et andet tilfælde af tilsvarende optræden, nemlig som anstifter af, at halvdelen (cirka 10) af psykolog Nicolai Sennels psykolog kolleager på en af skolepsykologklinikerne under Købehavns Kommune, anklagede ham for ”racisme”.
 Metoden er enkel nok, man griber fat i et eller andet som en eller anden man ikke kan li’ har sagt eller gjort, eller endnu bedre; at andre fortæller om noget de mener at vide om den man ikke kan lide har sagt eller gjort, som man så kan bringe frem for myndigheder, medierne eller domstolene. En combo af de to første er klart at foretrække, bl.a. fordi man i hvert fald overfor offentligheder kan fylde godt og grundigt på med påstande der ikke kan kontrolleres af udenforstående pga. at offentlige instanser naturligvis ikke kan give aktindsigt i personsager i almindelighed. En ”metode” der er en intrigant teenage tøs, eller en middelaldrene rejkælling på heksejagt værdig.
 Imidlertid kan det jo gå galt, som f.eks. i den sag, der citeres fra nedenfor. Sagen handler om en pædagogmedhjælper der bliver fyret pga for meget sygefravær, LFS finder ikke anledning til at gå ind i sagen af den grund. LFS har derimod i forvejen har et eller andet kørende med den pågældende institution. Institutionerne er en del af ”Frie Børnehaver og Fritidshjem” (FBF). Den fyrede medarbejde retter i en mail til LFS/fællestillidsmand/Jan Hoby en stribe grove anklager med tilhørende ukvemsord om og mod den pågældende leder af institutionen. LFS/Jan Hoby får med afsæt i mailen sat institutionen under skærpet komunalt tilsyn. Lederen af institutionen og FBF svare igen med en injurie sag. – Hvilket i øvrigt fint viser hvornår injuriesager giver mening.
 Sagen var igennem By, Lands, og Højesteret. Jan Hoby og LFS blev ikke som de ynder at omtale det frifundet, men By og Højsteret


text:
fandt, at der forelå straffrihedsgrunde for de grove injurier pædagogmedhjælperen og Jan Hoby/LFS havde fremsat.
 At Jan Hoby nære animositet mod Landsforeningen frie børnehaver og fritidshjem kom f.eks. til udtryk i en artikel på det marxistiske/kommunistiske Kritiskdebat.dk tilbage i 2009:
 Mere arbejdsglæde, lettere administration, effektiv styring, direkte borgerindflydelse, besparelser uden serviceforringelser og mere selvbestemmelse. Det er ikke pæne ord det skorter på når JensTerp skal rose de selvejende institutioner fortræffeligheder. Effektiv styring og lettere administration er to af de påstande, som slynges ud i luften som argumenter for flere selvejende institutioner. Det er i bedste fald en sandhed med modifikationer. I artiklen fremlægges ingen saglig argumentation for at det skulle være tilfældet. Udmeldingerne virker derfor som ren overlevelsesstrategi fra Jens Terps side. Landsforeningen for Frie Børnehaver og Fritidshjem ser det nærmest som en naturlov, at selvejende institutioner er bedre til styring og administration end de offentlige. Det er ingenlunde tilfældet. Tværtimod nyder de selvejendeinstitutioner godt af kommunernes administrative og økonomiske håndsrækning. Kommunerne betaler nemlig et ekstra særligt administrationsgebyr til de selvejende institutioner.
 Fra forklaringer gengivet i Byrettens dom:
 Lederen af børnehaven
 “Det gik altid voldsomt mod forældre med fremmed baggrund. Hun blev ofte kaldt psykopat og som jeg husker tydeligt en forældre sagde; “Det kvindemenneske er syg i hovedet og burde spærres inde..”
 Der er afgivet partsforklaring af sagsøger B, A og C og vidneforklaring af D.
 Sagsøger B (lederen af institutionen) har forklaret, at hun er uddannet pædagog. Hun har været ansat i institutionen i knap 25 år og siden 2000 som leder. Hun har aldrig haft klager eller skærpet tilsyn. Hun har ikke fået klager fra forældrene, hverken mundtlige eller skriftlige. Hun var sygemeldt fra marts 2010.
 A (pædagogmedhjælperen) blev opsagt på grund af for meget sygefravær. Hun ville ikke anerkende dette sygefravær. Hun sagde, at når hun havde en lægeerklæring, skulle dette trækkes fra. Det skulle det jo ikke. De havde ikke bedt om en lægeerklæring. LFS blev inddraget, da sagsøger indkaldte hende til en syge- og omsorgssamtale. LFS har ikke gjort indsigelse mod opsigelsen.
 Foreholdt sagsøgers påstandsdokument udsagn 8, forklarede hun vedrørende forældre med fremmed baggrund, at Børnehaven Ø ofte bliver anbefalet mellem forældre med fremmed baggrund indbyrdes. Børn af de forældre, hun har haft, ønsker plads i institutionen. De har tradition for børn med fremmed baggrund i børnehaven. Antallet af disse er for nedadgående efter privatiseringen. Der er også personale fra forskellige lande. Der er pt. 60 børn i institutionen.”
 ”Hun har drøftet injuriesagen med Frie Børnehaver. Hun har holdt dem underrettet om, hvad der skete i sagen.
 Hun ved ikke noget om, hvorvidt der er tale om en faglig kamp mellem Frie Børnehaver og LFS. Det er ikke noget, hun har talt med dem om.
 Børnehaven Ø er en spydspids for Frie Børnehaver. Man kan ikke have en leder, som der er rettet sådanne beskyldninger mod.”
 ”Sagsøgte A (pædagogmedhjælperen) har forklaret, at hun er født og opvokset i Polen. Hun kom til Danmark i 1989. Hun var da 23 år. Det var svært at


text:
lære dansk. Det kan godt være, at hun kommer til at overdrive, når hun er følelsesmæssigt påvirket. Hun blev ansat i Børnehaven Ø fra 1. januar 2010. Hun startede først 4. januar 2010. Hun blev ansat som vikar. Hun blev fast ansat, meget muligt fra 1. februar 2010. Mellem personalet var samarbejdet fint. B var meget optaget af sit arbejde på kontoret og var ikke meget ude på stuerne. Folk smågræd i hjørnerne. Man fik at vide, at sagsøger havde sagt et eller andet, fordi den pågældende havde gjort noget forkert. Det var ikke rart at være der.
 ”Foreholdt bilag 2, forklarede sagsøgte, at hun ikke blev opfordret til at skrive denne mail af Q (fællestillidsmand med arbejdsplads/kontor hos LFS og Jan Hoby som chef). Sagsøgte havde det så dårligt. Hendes krop reagerede voldsomt. Hun kastede op og kunne ikke spise. Derfor satte hun sig ned og skrev mailen. Redegørelsen blev lang, for hun havde meget at sige.”
 ”Hun har drøftet sagen med repræsentanter fra LFS. Alle har behandlet det som en personsag. Der er ingen, der har behandlet det som en sag om mellem Frie Børnehaver og LFS.”
 ”Foreholdt bilag A-F, forklarede sagsøgte, at hun har fået klagerne udleveret af forældrene. Sagsøgte har sendt dem til LFS, der har sendt dem videre til X-by Kommune.
 Hun undrer sig ikke over, at forældrene først klagede halvandet år senere. Hun tænkte, at de endelig fik mulighed for at klage. Måske havde de været bange for at klage. Hun drøftede ikke indholdet med forældrene. Hun mødte L, som havde kontakt med nogle af forældrene. Sagsøgte havde kontakt til N og Gs mor.
 Foreholdt bilag 2, forklarede sagsøgte, at chikanen for eksempel var, at da sagsøgte var tilbage efter 3 dage, sagde sagsøger til sagsøgte, at hun havde “været syg samtidig med sin stuekollega i juni 2011”. Sagsøgte tog det til sig og lukkede det inde i sig selv. Hun klagede sig ikke til fagforeningen. Hun har set alle medarbejdere græde. Hun er helt overbevist om, at de græd på grund af sagsøger. Det undrer hende ikke, at medarbejderne ikke har klaget over sagsøger. De tør ikke at sige noget, når der kommer tilsyn Det er, fordi sagsøger har så megen magt.
 Hun har ikke selv set, at sagsøger har sparket en forælder. K har fortalt, at sagsøger har sparket en forælder.
 Der har altid været en skarp tone over for forældre med fremmed baggrund. Hun ved ikke, om man kan sige, at sagsøger er racistisk. Hun behandlede generelt ikke-etniske danskere dårligt. Nogen blev bedre behandlet end andre. Etniske danskere blev bedre behandlet end de øvrige. Tidligere og nuværende medarbejdere kan bevidne det. En rengøringsassistent, der har været på Ø i 11 år, kan måske sige noget om det. Sagsøgte har hørt, hvordan sagsøger har behandlet rengøringsassistenten.
 C (Jan Hoby) har forklaret, at han er næstformand i LFS. Han har ansvaret for at formulere de vedtagne politikker. Han har institutionssager, dvs. hvor der er samarbejdsvanskeligheder. Han er næstformand for hovedsamarbejdsudvalget. Han har faglige


text:
sekretærer og tillidsrepræsentanter, der bistår ham. Hovedvægten i hans arbejde er politikformulering og forhandlinger med politikere og embedsmænd. En meget sjælden gang har han selv en personsag.
 FOA og FLS har i mange år været modstandere af privat udlicitering. Det samme er det politiske flertal i X-by. Frie Børnehaver er en samarbejdspartner. Han kan godt skille personsagsbehandling og overordnede politikker. Han kan godt genkende, at han har en kontrovers med P fra Frie Børnehaver. Det har været et længe kendt krav fra FLS, at man herfra mener, at alle institutioner bør være kommunale. BUPL har en anden holdning. Denne generelle politiske holdning har intet med konkrete sager at gøre.
 Foreholdt bilag 5, forklarede han, at han sagtens kan huske sagen. Den vedrørte en medarbejder ved navn K, der havde bedt om en uges ferie til at køre sin datter ind i institution efter endt barsel. Der havde været et langt tovtrækkeri. Sagsøger havde været meget ufleksibel med hensyn til at imødekomme Ks rimelige ønske. Han blev meget stødt på manchetterne over sagsøgers holdning. Han mener, at sagsøgers holdning var i strid med samarbejdsaftalen med KTO §§15-17. Medarbejderen havde bedt om ferie i en uge nærmest et år fremme i tiden. Han fandt, at sagsøgers holdning var anstødelig. Han kendte ikke Ø i detaljer. Han havde ikke nogen klager fra forældre i baghovedet. Han forholdt sig udelukkende til den konkrete sag.
 Q er fællestillidsrepræsentant. Hun er ansat hans afdeling, og han har dagligt ansvar for hende. Udgangspunktet er, at de kvalitetssikrer det materiale, de sender videre til Kommunen. De har en skærpet indberetningspligt. Breve bliver læst igennem. Der bliver afholdt et møde med det medlem, der klager. Medlemmet skal kunne “stå på mål” for det, der bliver sagt.
 Fællestillidsmænd i LFS her
 Det pågældende medlem har forklaret, hvad der var problemet. Medlemmet har i dag undskyldt brugen af ordet Gestapo. Han mener, at ordet Gestapo er skudt over målet. FLS har ment, at medlemmet havde så mange kritikpunkter, at brevet burde sendes til kommunen.
 Udgangspunktet er, at der tidligere havde været en sag. Tilsyn vil aldrig afsløre ting, som A har forklaret om. Folk er bange for at miste deres stilling, og forældrene er bange for, at en klage skal gå ud over deres børn.
 Vedrørende tvangsfodring forklarede han, at der i dag er afgivet forklaring om, at børn er blevet krænket i spisesituationen. Der er andre medarbejdere, som har forklaret LFS om dette, Der er en konkret medarbejder, som ikke har ønsket at stå frem. Dette viser, at der foregår pædagogisk uhensigtsmæssige handlinger og situationer. Det at tvinge et barn i spisesituationen er pædagogisk uhensigtsmæssigt. Det er et led i en magtrelation. Det kan diskuteres, om man burde bruge udtrykket “tvangsfodring”. Der er ingen grund for sagsøgte til at tro, at medlemmet skulle lyve. Der er sket kvalitetssikring.
 Foreholdt bilag 8, forklarede han, at han har været og er en inkarneret kritiker af X-by Kommunes pædagogiske tilsyn. Det er rigtig svært at opfange noget på et sådan tilsyn. Hvis en


text:
medarbejder bliver spurgt om pågældende har noget at udsætte på lederen, vil den pågældende næppe svare, at den er helt gal. Der er rigtig store problemer med tilsynet. Derfor er der indført klynge-institutioner på det kommunale område. Dette har hævet kvaliteten. Han vil ikke bruge ordet Gestapo. Hvis man reagerer, som det er fremgået i dag, på medarbejderes og forældres henvendelser og kritik, mener han ikke, at det lever op til kravene til en leder.
 Det pædagogiske tilsyn af Ø og andre private institutioner har ikke været tilstrækkeligt og ikke levet op til kravene til et pædagogisk tilsyn. Institutionen brude have været gennemgået med en tættekam.
 Kvalitetssikring er, at medarbejderen skal “stå på mål”. Kritikken skal også have “en vis gang på jorden”. Fagforeningen har ret til at fremføre medlemmers kritik.
 D har forklaret, at hun er ansat i X-by Kommunes afdeling for privat børnepasning og kommunal dagpleje.
 I sommeren 2012 modtog hun klager over Ø. Hun ringede til den tilsynsførende og sagde, at det var alvorligt, og at de skulle derud med det samme. De tog derud dagen efter. Lederen var meget forbavset over, at de kom.
 Byretten konklusion er, at LFS og pædagogmedhjælperen har rejst krænkende sigtelser mod lederen som de ikke kunne bevise, men at straffrihedsgrundende vejer tungest og kommer derfor frem til straffrihed fordi der er tale om et forsøg på at varetage berettigede interesser.
 Oven på ”sejren” i Byretten kunne man på FOAs hjemmeside bl.a. læse:
 ”FOA og LFS har vundet en injuriesag, som var anlagt mod en pædagogmedhjælper af Landsforeningen Frie Børnehaver og Fritidshjem på vegne af en institutionsleder for en privat børnehave i København.
 Pædagogmedhjælperen var blevet sagsøgt for injurier, fordi hun havde meldt sin tidligere arbejdsgiver for blandt andet at ”tvangsfodre børnene” og skrive ”Det ligner Gestapo-metoder og ikke en børnehave”.
 Selv om flere af pædagogmedhjælperens udtalelser normalt ville have været på kant med injurieloven, blev hun frikendt i byretten, fordi hun varetog børnenes interesser.”
 ”Næstformand i LFS Jan Hoby aflagde vidneforklaring i retten, hvor han oplyste, at LFS har haft andre sager imod institutionen. Han ser dommen som en vigtig sejr for offentligt ansattes ytringsfrihed.
 ”Man har en skærpet indberetningspligt som offentligt ansat og som pædagogmedhjælper. Man er barnets advokat og skal ikke tøve med at indberette svigt og overgreb, fordi man frygter at blive anklaget for injurier,” siger han til Fagbladet FOA.
 Sagen blev afgjort i Københavns Byret den 10. januar, hvor pædagogmedhjælperen og LFS blev frikendt.”
 Landsrettens dom:
 C (Jan Hoby) har supplerende forklaret blandt andet, at LFS har en aftale med kommunen om, at man videresender medlemmers klager ucensureret. LFS fungerede således også i denne sag alene som budbringer af As klage, idet den, der klager, selv må stå på mål for indholdet af sin klage. Han fastholder sin kritik af det kommunale pædagogiske tilsyn, som aldrig påviser alvorlige fejl. Det er altid andre, herunder forældre og personale, som gør kommunen opmærksomme på fejl, og han ville ønske, at flere ansatte og forældre ytrede sig om kritisable forhold.


text:
Det skærpede tilsyn med Børnehaven Ø har dog virket på den måde, at forholdene tilsyneladende har bedret sig, men det siger intet om, hvorledes forholdene var forud herfor.
 Højesteret finder ikke grundlag for at afvise appellantens anbringende om, at A (pædagogmedhjælperen) ikke kan dømmes for en formulering i mailen fra LFS, Landsforeningen for Socialpædagoger, som hun ikke selv har anvendt. Da A ikke selv har anvendt udtrykket ”tvangsfodrer”, finder Højesteret, at der ved vurderingen af hendes udsagn skal ses bort fra dette udtryk.
 Såvel A som LFS har erkendt, at udtalelsen om ”Gestapo-metoder” er en ærekrænkende sigtelse, som ikke burde være fremsat. Sigtelsen er allerede derfor ikke fremsat i god tro, men i bevidst skadevoldende øjemed. Sigtelsen er uhørt grov og falder klart uden for det område, som underretningspligten efter serviceloven berettiger til. Selv efter As egne forklaringer er der heller ikke grundlag for de øvrige særdeles grove sigtelser, hun har fremsat.
 Efterfølgende kommenterede Generalsektretæren for FOA, kommunisten Dennis Kristensen, afgørelsen således i et af FOA bladene:
 Disse udtalelser fik lederen til at sagsøge pædagogmedhjælperen for injurier. Pædagogmedhjælperen var først blevet frikendt i Byretten, men blev senere idømt dagbøder i Landsretten. Nu har sagen så nået sin afslutning med frikendelse i Højesteret.
 ”Der er en vigtig og principiel afgørelse, som vi er glade for i FOA. Det er ikke fordi, at vi skal slå os op på at anvende bramfri udtalelser. Men det er en afgørende forudsætning for en velfungerende offentlig sektor at ansatte har muligheden for at sige fra – og at henvendelser til tilsynsmyndigheder behandles konkret og forsvarligt,” siger FOAs formand Dennis Kristensen i en pressemeddelelse.
 Afgørelsen fandt også vej til den skriftligeberetning til FOAs kongres, som afholdes hvert 4′ år:
 Sag vundet i Højesteret 29. august 2016 – ytringsfriheds grænser
 Højesteret fandt, at det var inden for ytringsfrihedens grænser, da en sygemeldt pædagogmedhjælper i 2012 påpegede stærkt kritisabel adfærd hos en leder i en børnehave og først gik til sin fagforening og dernæst til kommunen med anklagerne.
 Pædagogmedhjælperens ordvalg i henvendelsen til kommunen havde været meget skarpt. Bl.a. blev det påpeget, at lederen tvang børn til at spise. At lederen var voldelig over for en forælder. Og at lederen havde et alkoholproblem. Pædagogmedhjælperen nævnte at ’det ligner Gestapometoder’.
 Disse udtalelser affødte en injuriesag fra den pågældende leder mod pædagogmedhjælperen. Pædagogmedhjælperen vandt først sagen i byretten, men modparten ankede den til Landsretten, hvor pædagogmedhjælperen blev idomt dagbøder. I Højesteret blev hun frikendt for injurier. Højesteret har tilkendegivet, at udtalelserne er fremsat i god tro og til berettiget varetagelse af børnenes tarv, og derfor er straffri efter straffeloven § 269, stk 1.
 Fagforeningernes tekstprostituerede misbruger det forhold, at byret og siden højesteret fandt at straffrihedsbetingelserne var opfyldt til, at fremstille det som om børnehavelederen var ”skyldig” i de rejste anklager. Det fremgår tydeligt af dommene, at det gør domstolene ikke, samt at to af fem højesteretsdommere ville dømme for udtrykket ”gestapometoder”. Det tangere bagvaskelse overfor børnehavelederen og under alle omstændigheder er det dårlig vejledning til medlemmerne, fordi sagen jo


text:
var på vippen i Højesteret. Det havde været redeligt at skrive: ”vi/vores medlem var tæt på at blive dømt, pas på med ukvemsord og anklager uden substans”.
 Advokatfirmaet KromannReumert om dommen, her.
 Posted in belyvning, Dansk korruption, islamofili, jura&legal affairs, kulturmarxisme, ngoer, Uncategorized and tagged østrelandsret, dennis kristensen, foa, frie børnehver og fritidshjem, højesteret, jan hoby, jan stage, jens terp, landsforeningen for socialpædagoger, lfs, morten hesseldal, nicolai sennels on June 16, 2017 by Hans Und. Leave a comment


text:
Skat.dk: Personalegoder - firmabil
 26 Jan 2012 11:24
 24 Jan 2012 10:34
 SKM2012.47.SR
 11-187183
 Personalegoder, firmabil
 Skatterådet kan ikke bekræfte, at medarbejdere på spørgers arbejdsplads, der som led i et forskningsprojekt vedrørende brug af elbiler får en bil stillet til rådighed for testkørsel, ikke er skattepligtige af værdi af privat kørsel heri, og at spørger derfor ikke er pligtig at indeholde A-skat af værdi af fri bil.
 Den juridiske vejledning 2012-1, afsnit C.A.5.14.1.10
 Kan det bekræftes, at medarbejdere ved spørgers virksomhed, der som led i et forskningsprojekt vedrørende brug af elbiler får en bil stillet til rådighed for testkørsel, ikke er skattepligtige af værdi af privat kørsel heri, og at spørger derfor ikke er pligtig at indeholde A-skat af værdi af fri bil?
 Spørger er i øjeblikket i gang med at oprette et nationalt testcenter for elbilers infrastruktur, hvor leverandører af elbiler og leverandører af ladestandere skal kunne få testet deres udstyr med hensyn til kompatibiliteten.
 I den forbindelse har spørger opstartet et - foreløbigt - egenfinansieret forskningsprojekt, hvis formål er at klarlægge, hvorledes elbilens batterier påvirkes under forskellige kørselsmønstre, der afspejler den forskellighed, som private bilister udsætter en bil for (korte contra lange ture, hurtige accelerationer contra moderate accelerationer osv.).
 De konkrete tests med privatpersoner og forskellige kørselsmønstre har endvidere til formål at kortlægge de tekniske specifikationer til måle- og testudstyr til indbygning i andre elbiler til brug ved referencemålinger på denne biltype.
 Til brug for de konkrete tests har spørger anskaffet en 100 % eldrevet bil af mærket XX. Der er ikke betalt moms eller afgifter af bilen.
 Bilen er udstyret med GPS og andet måleudstyr til brug for kortlægning af, hvorledes bilens batteri påvirkes under disse forskellige kørselsmønstre.
 For at opnå et så præcist testgrundlag som muligt er det hensigten, at bilen skal stilles til rådighed for medarbejdere ved spørgers virksomhed i 1-2 uger ad gangen. I denne periode skal den pågældende medarbejder anvende bilen på samme måde, som medarbejderen ville anvende sin egen bil. Testkørslerne vil således primært være en sædvanlig privat brug af elbilen.
 I medfør af tekstanmærkning nr. 104 ad § 29.24.08 blev der ved bekendtgørelse nr. 1142/2008 givet mulighed for Energistyrelsen til at yde statstilskud af midler i finansloven til en forsøgsordning for anvendelse af elbiler i afgrænsede flåder af biler. Det fremgår af bekendtgørelsens § 3, at tilskuddene kan ydes til
 "projekter, som har til formål at gennemføre afprøvning og forsøg med drift af en flåde af elbiler i en længere periode med henblik på erfaringsindsamling om tekniske, organisatoriske, økonomiske og miljømæssige forhold ved
 1) anvendelse af elbiler under praktiske forhold og
 2) forsyning af elbiler med elektricitet som drivmiddel"
 Det fremgår endvidere af bekendtgørelsens § 5, at Energistyrelsen foretager offentlig indkaldelse af ansøgninger om tilskud til projekter og fastsætter krav til ansøgningerne.
 Det bemærkes, at der for den omhandlede testbil ikke har været sådanne midler at søge om tilskud i, og at projektet derfor indtil videre er finansieret af spørger selv.
 For en ansat, der af sin arbejdsgiver får stillet en


text:
bil til rådighed for privat anvendelse, er udgangspunktet, at værdien heraf er skattepligtig i henhold til ligningsloven § 16, stk. 4, og at arbejdsgiveren skal indeholde A-skat af værdien heraf.
 Hvis formålet med befordringen imidlertid ikke er personbefordring, men derimod kørsel med varer, vareafprøvning osv., falder forholdet som udgangspunkt uden for ligningsloven § 16, stk. 4, jf. også UfR 1996.1352 H.
 Som anført ovenfor, er der i Finansloven givet mulighed for statstilskud til særlige forskningsprojekter vedrørende elbiler. I medfør af tekstanmærkning nr. 108 ad § 29.24.08 på Finansloven for 2011 er der skattefrihed for værdien af den private brug af en elbil omfattet af disse statsstøttede forsøgsordninger.
 Herudover kan der henvises til en kendelse fra Landsskatteretten, jf. SKM 2007.596, hvori Landsskatteretten omgjorde et bindende svar fra det daværende Ligningsråd i en sag om privatkørsel i en testbil.
 Landsskatteretten fastslog, at medarbejdere i en privat virksomhed, der bl.a. udviklede bilkompressorer under nærmere angivne betingelser ikke ville være skattepligtige af testkørsel i selskabets testbil. Det fremgår af sagens beskrevne omstændigheder, at der var tale om en Fiat Punto, og at der ved speciel måleteknik installeret i bilen løbende ville blive indsamlet måledata.
 Omfanget af testkørsler mellem hjem og arbejde ville være ca. 20 dage for hver ansat i gennemsnit pr. år.
 Landsskatteretten fandt, at forholdet som udgangspunkt måtte anses for at falde indenfor anvendelsesområdet for ligningsloven § 16, men at det primære formål med kørslen mellem hjem og arbejde ikke var transport af medarbejderen selv, men derimod "vareafprøvning", jf. UfR 1996.1352 H. Den private kørsel mellem arbejdspladsen og hjemmet ville derfor ikke udløse beskatning af medarbejderen, hvis medarbejderen - gennem en skriftlig rådighedsfraskrivelse - var afskåret fra at anvende bilen privat, når den holdt ved hjemmet, og at medarbejderen ved kørebog kunne dokumentere dette.
 I det foreliggende tilfælde får den ansatte ved spørgers virksomhed stillet den omhandlede bil til rådighed i en periode på 1-2-uger med henblik på at teste bilen som led i forskningsprojektet.
 Formålet med forskningsprojektet er at teste og måle indvirkningen på batteriet under forskellige "normale" kørselsmønstre. Dette kan kun lade sig gøre, hvis bilen udsættes for testkørsel under normale/sædvanlige forhold. Derfor anmodes den medarbejder, der tester bilen, om at anvende bilen på sædvanlig vis - som var det vedkommendes egen private bil.
 Denne kørsel er som udgangspunkt i skattemæssig forstand privat, idet bilen jo netop skal anvendes af medarbejderen til privat kørsel.
 Kørslen er dog efter repræsentantens opfattelse ikke skattepligtig, og hvis man beskattede kørslen ville det ikke være muligt at udføre de omhandlede tests af bilen.
 Realiteten er, at den pågældende medarbejder ikke i egentlig forstand får stillet bilen til rådighed for privat personbefordring, således som ligningsloven § 16, stk. 4 tager sigte på. Formålet er at teste bilens batteris muligheder og begrænsninger, som kun kan lade sig gøre på denne måde.
 Der er tale om et forskningsprojekt på et forskningscenter, og den pågældende enkelte ansatte skal netop kun teste bilen i en kort periode på 1-2 uger. Dette har intet med privat rådighed over en firmabil


text:
at gøre - uanset at bilen anvendes til privat kørsel i skattemæssig forstand.
 Formålet med anvendelsen er således ikke personbefordring, men udelukkende at foretage test af bilen. Forholdet falder derfor efter repræsentantens opfattelse uden for ligningsloven § 16, stk. 4, jf. princippet i U 1996.1352 H.
 At der netop ikke under de beskrevne omstændigheder skal ske beskatning understreges efter repræsentantens opfattelse af tekstanmærkningen til finansloven, som der er henvist til ovenfor. I tekstanmærkningen er der skabt skattefrihed for privat brug af elbiler, der indgår i de statsstøttede forskningsforsøg.
 Som anført er spørgers konkrete forskningsprojekt ikke støttet af Energistyrelsen, hvilket primært skyldes, at der på nuværende tidspunkt ikke er indkaldt ansøgninger af Energistyrelsen, som foreskrevet i bekendtgørelsen.
 Denne omstændighed har dog efter repræsentantens opfattelse ikke afgørende betydning for spørgsmålet om beskatning af spørgers medarbejdere, der deltager i det konkrete forskningsprojekt.
 For det første bekræfter hjemmelen på finansloven - både hvad angår bevilling af statsmidler og skattefriheden for testkørere - at forskning i el-energi er et samfundsanliggende.
 For det andet skal afgrænsningen af skattefriheden til forsøgsordninger omfattet af bekendtgørelsen efter repræsentantens opfattelse blot ses som udtryk for en "blåstempling" af, at der også reelt er tale om en forsøgsordning. Der er således ingen bevismæssig tvivl om, at der er tale om en forsøgsordning, hvis ordningen har opnået statsstøtte efter bekendtgørelsen. Denne bevistvivl er imidlertid heller ikke til stede i forhold til spørger, der jo er en forskningsinstitution, hvor det omhandlede projekt netop hører under institutionens program for forskning i vedvarende energi (bl.a. el-energi).
 Der er ikke tvivl om, at projektet falder ind under de kriterier, som fastlægges i bekendtgørelsen - og at projektet ville være støtteberettiget, hvis Energistyrelsen indkaldte ansøgninger.
 På denne baggrund er det repræsentantens opfattelse, at den konkret beskrevne kørsel i den omhandlede testbil ikke udløser beskatning af de udvalgte test-kørere hos spørger, og at dette endvidere ikke er i strid med ligningsloven § 16, stk. 4, fordi hovedformålet med kørslen netop ikke er personbefordring, men derimod afprøvning af bilen.
 Repræsentanten gør i sit høringssvar gældende, at i relation til Landsskatterettens kendelse SKM2007.596 LSR var situationen, at der utvivlsomt ville være tale om privat kørsel i henhold til ligningsloven § 9C, hvis formålet med kørslen var personbefordring. Landsskatteretten lagde imidlertid vægt på, at kørslen var en del af medarbejdernes arbejde, og at formålet med den - objektivt ubestridelige private kørsel - ikke var medarbejderens private befordring, men derimod test af bilen.
 Tilsvarende gælder for Højesterets dom i UfR 1996.1352 H. Højesteret begrundede netop fradraget med, at det primære formål med kørslen var varekørsel til grønttorvet og ikke befordring af grønthandleren selv.
 Det er derfor udtryk for en mistolkning af Højesterets præmisser, når ministeriet anfører, at Højesteret ikke tog stilling til denne væsentlige sondring. Tværtimod kan dette udledes direkte af følgende præmisser i dommen:
 "At Fjæld G.V. Pedersen gennem den valgte transportform for sine varer fra gartneriet i Ishøj også opnåede befordring fra sin bopæl sammesteds til arbejdspladspladsen på Grønttorvet kan ikke bevirke......." (Repræsentantens understregninger).
 Højesteret udtrykker således direkte, at det


text:
afgørende er, om formålet med kørslen er privat personbefordring eller erhvervsmæssig varekørsel - en sondring der da også er fulgt i den efterfølgende praksis, jf. f.eks. blot den ovenfor anførte kendelse fra Landsskatteretten.
 Repræsentanten henviser endvidere til Skatteministeriets kommentar i SKM 2005.218 DEP i forbindelse med beslutning om ikke at indbringe en kendelse fra Landsskatteretten for domstolene. Sagen drejede sig om skattefri befordringsgodtgørelse til en døgnplejer.
 Af kommentaren fremgår bl.a. følgende:
 "Som følge af de helt særlige konkrete omstændigheder, der forelå i døgnplejerens tilfælde, var det af hensyn til plejebarnets adfærdsmæssige forhold og pasningsbehov nødvendigt for døgnplejeren at være sammen med barnet, herunder også under transport af barnet til og fra skole. Under disse helt særlige forhold blev bilen dermed en rullende arbejdsplads for døgnplejeren, og det primære formål med døgnplejerens befordring af barnet til og fra skole var udførelse af plejearbejdet og ikke at fungere som chauffør" (Repræsentantens understregning).
 Betingelsen for at få skattefri kørselsgodtgørelse er, at der er tale om erhvervsmæssig befordring i henhold til ligningsloven § 9B. Ligningsloven § 9 B fastlægger ud fra helt objektive kriterier, hvad der skal anses som erhvervsmæssig personbefordring.
 Det voldte, som det fremgår af kommentaren, ministeriet vanskeligheder at passe døgnplejerens kørsel ind under ligningsloven § 9 B, hvorfor rækkevidden af beslutningen blev søgt begrænset til netop den slags "helt særlige konkrete omstændigheder". Afgørende for beslutningen om ikke at indbringe kendelsen for domstolene var, som det udtrykkeligt fremgår, at formålet med kørslen var at varetage pasningen af plejebarnet, dvs. ikke at befordre døgnplejeren selv.
 For spørgers medarbejdere gælder det tilsvarende, at testbilen stilles til rådighed i en ganske kort periode på op til to uger med det ene formål at teste bilen under forskellige kørselsmønstre. Dette lader sig ikke gøre på anden vis.
 Det er efter repræsentantens opfattelse åbenbart, at formålet med at stille en testbil til rådighed i en helt kort periode på 1-2 uger jo ikke er at stille en bil til rådighed for privat kørsel - i lovens forstand, og at formålet med kørslen i denne periode således ikke er privat personbefordring af den pågældende "testkører". Formålet med kørslen er udelukkende en test af bilen, hvorfor der også er monteret diverse måleudstyr i bilen.
 Afgørende for spørgsmålet om, hvorvidt medarbejderne er skattepligtige af kørslen, er derfor, om formålet med kørslen er privat befordring af disse eller en test af bilen.
 På den baggrund er det repræsentantens opfattelse, at medarbejderne under disse omstændigheder ikke skal beskattes af kørslen i bilen i testperioden.
 Den skattepligtige værdi af en bil, der er stillet til rådighed for den ansattes private benyttelse af en arbejdsgiver, ansættes til en årlig procentdel af bilens værdi, dog mindst 160.000 kr. Procentdelen udgør 25 % af den del af bilens værdi, der ikke overstiger 300.000 kr. og 20 % af resten. Er bilen kun til rådighed en del af året, nedsættes den skattepligtige værdi svarende til det antal hele måneder, hvori bilen ikke har været til rådighed.
 Stk. 1 Erhvervsmæssig kørsel omfatter følgende befordring:
 a) befordring mellem sædvanlig


text:
bopæl og arbejdsplads i indtil 60 arbejdsdage indenfor de forudgående 12 måneder
 b) befordring mellem arbejdspladser
 c) befordring indenfor samme arbejdsplads
 I finansloven for 2010 er der skabt hjemmel til en midlertidig skattefrihed for privat brug af en elbil i en forsøgsperiode. Hjemlen er fornyet i finansloven for 2011, og er gentaget i forslag til finanslov for 2012. Bestemmelsen nr. 108 ad 29.24.08 har følgende ordlyd:
 Stk. 2. Skattefritagelsen ophører, såfremt tilskud bortfalder helt eller delvist i henhold til bekendtgørelsen § 10. Det sker fra tidspunktet for Energistyrelsens afgørelse herom, jf. dog stk. 3.
 Den juridiske vejledning 2011-2 C.A.5.14.1 Firmabil
 UfR 1996.1352H
 En gartner G, der drev gartneri fra sin ejendom i Ishøj, hvor han tillige havde bopæl, transporterede selv gartneriets produkter i virksomhedens varebil til Københavns Grønttorv, hvor han solgte varerne fra en stadeplads. Under henvisning til, at Grønttorvet skatteretligt var et fast arbejdssted, anså skattemyndighederne kørslen mellem gartneriet og Grønttorvet som privat kørsel, der alene berettigede til fradrag efter ligningslovens §9 C om kørsel mellem bopæl og arbejdsplads.
 Da den omstændighed, at G gennem den valgte transportform også opnåede befordring fra sin bopæl til arbejdspladsen på Grønttorvet, ikke kunne bevirke, at retten til fuldt fradrag efter statsskattelovens §6, stk. 1, litra a, bortfaldt, fik G medhold i, at han havde ret til fuldt fradrag for udgifterne ved transporten af varerne.
 "Udgifter til transport af varer, ved hvis salg der erhverves en indkomst, er fradragsberettigede som driftsomkostning efter statsskattelovens §6, stk. 1, litra a. At Fjæld G.V. Pedersen gennem den valgte transportform for sine varer fra gartneriet i Ishøj også opnåede befordring fra sin bopæl sammesteds til arbejdspladsen på Grønttorvet kan ikke bevirke, at retten til fuldt fradrag efter §6, stk. 1, litra a, for de størrelsesmæssigt ubestridte udgifter ved varernes transport bortfalder."
 Et selskab, der bl.a. udviklede bilkompressorer, ønskede at teste disse ved at lade 3 grupper af ansatte anvende den dertil indrettede og afgiftsfritagne testbil frem og tilbage mellem arbejdspladsen og bopælen et givent antal gange årligt. De ansatte skulle indgå aftale med selskabet, hvorefter de alene måtte anvende testbilen til erhvervsmæssige formål, og ville blive kompenseret for tiden i testbilen ved reduktion i den ugentlige arbejdstid. Bl.a. under disse forudsætninger fandt Landsskatteretten ud fra samme principper som anført af Højesteret i TfS 1996, 663, at testkørslen mellem arbejdspladsen og bopælen overvejende måtte anses som foretaget af hensyn til vareafprøvning og ikke af hensyn til transport af de ansatte selv. Testkørslen kunne derfor ikke udløse beskatning i medfør af ligningslovens § 16, stk. 4.
 En ansat beskattes af fri bil, jf. ligningsloven § 16, stk. 4, når arbejdsgiveren stiller en bil til rådighed for medarbejderens private kørsel.
 Erhvervsmæssig kørsel omfattet af ligningsloven § 9B, d.v.s. kørsel mellem arbejdspladser, kørsel indenfor samme arbejdsplads og kørsel mellem sædvanlig bopæl og arbejdsplads i indtil 60 arbejdsdage, medfører ikke beskatning af fri bil.
 Det er oplyst, at medarbejderen skal anvende bilen på samme måde, som medarbejderen ville anvende sin egen bil. Bilen stilles således til rådighed for medarbejderens private brug, hvilket


text:
er omfattet af reglerne om beskatning af fri bil, jf. ligningsloven § 16, stk. 4..
 Finansloven 2011 - tekstanmærkning nr. 108 ad § 29.24.08
 Tekstanmærkningen er en undtagelse til reglen i ligningsloven § 16, stk. 4 om beskatning af fri bil. Tekstanmærkningen omfatter efter sin ordlyd ikke spørgers forskningsprojekt, da det ikke er led i den i anmærkningen nævnte forsøgsordning.
 Generelt må en udvidende fortolkning af en undtagelsesbestemmelse altid overvejes nøje. I dette tilfælde omfatter undtagelsesbestemmelsen forsøg, som er godkendt af en anden myndighed. Efter Skatteministeriets opfattelse kan undtagelsesbestemmelsen ikke udvides til også at omfatte andre forsøg eller forskningsprojekter, som ikke tilsvarende er godkendt af samme myndighed.
 I denne sag var testkørslerne en del af de ansattes arbejde og blev medregnet i de ansattes samlede arbejdstid.
 Derudover blev det for Landsskatteretten oplyst, at ingen af de ansatte havde mulighed for at benytte bilen i privat regi. Det var af arbejdsgiveren udtrykkeligt gjort klart over for de ansatte, at bilen ikke måtte benyttes til anden privat kørsel end testkørslerne mellem hjem og arbejde.
 Sagen er efter Skatteministeriets opfattelse ikke sammenlignelig med spørgers forskningsprojekt, hvor medarbejderne skal anvende bilen, som de ville anvende deres egen bil.
 UfR 1996.1352 H
 Højesteret ses ikke ifølge sine bemærkninger at have foretaget vurdering af, om transporten hovedsageligt bliver foretaget af hensyn til varetransport eller af hensyn til personbefordring.
 Højesteret bemærker, at skatteyderen har ret til fradrag for transport efter statsskatteloven § 6a, og at det ikke kan ændre herved, at skatteyderen samtidig opnår transport af sin person.
 Højesteretsdommen skal således ses som udmøntning af det skatteretlige legalitetsprincip, hvorefter ingen skat kan pålægges uden lovhjemmel. Således kan en skatteyder heller ikke miste det skattefradrag for transport af varer, som loven giver ham ret til, alene fordi han ved samme lejlighed selv bliver transporteret til sin arbejdsplads.
 Det skatteretlige legalitetskrav er nærmere beskrevet i Jan Pedersen m.fl. "Skatteretten 1" 5. udg. kap 7, hvor det på side 130 fremgår, at højesteretsdommen skal ses i lyset af dette legalitetskrav.
 I denne sag er lovhjemlen til beskatning af fri bil imidlertid helt klar. Og der ses ikke at være hjemmel til at undtage for denne beskatning.
 Det er derfor Skatteministeriets opfattelse, at medarbejderne i spørgers forskningsprojekt efter det oplyste skal beskattes af fri bil efter ligningsloven § 16, stk. 4, uanset at bilen er stillet til rådighed af arbejdsgiveren som led i et forskningsprojekt.
 Spørger er således pligtig at indeholde A-skat af værdi af fri bil.
 Skatteministeriet kan vejledende oplyse, at såfremt bilen kun er til rådighed en del af året, nedsættes den skattepligtige værdi svarende til det antal hele måneder, hvori bilen ikke har været til rådighed.


text:
Casumo bonus giver dig 100 % op til 1000 DKK & 20 bonus spins
 Casumo bonus: Få 1000 DKK og 20 bonus spins i velkomstbonus
 Læs vores anmeldelse af det online casino som byder dig på Casumo bonus på 100 % op til 1000 DKK, 20 bonus spins til Starburst, attraktivt loyalitetsprogram, prisvindende mobil app mm.
 Bonus: 100 % op til 1000 DKK + 20 bonus spins til Starburst
 "100 % op til 1000 DKK og 20 bonus spins til Starburst"
 Bonus hos Casumo - op til 1000 DKK
 Hvis du endnu ikke har oprettet dig på det populære online casino som alle taler om, kan du i dag vælge at oprette en bruger med en Casumo bonus på 100 % op til 1000 DKK og få 20 bonus spins til Starburst oveni hatten. I denne anmeldelse kan du læse om det prisvindende online casino med masser af spilleautomater, lækker mobil app, kundeservice døgnet rundt og meget mere.
 Tivoli Casino udbetalinger
 Tilbud hos Tivoli Casino
 Hvad kan jeg få med min Casumo bonus?
 Kampagne detaljer
 Gør krav på din Casumo bonus
 Indbetalingsbonus 100 % op til 1000 DKK og 20 bonus spins Aktivér din bonus
 Minimum depositum 100 kr Aktivér din bonus
 Gratis spins spil Starburst Aktivér din bonus
 Hvordan kan jeg få min Casumo bonus?
 Du kan få din Casumo bonus utroligt simpelt, nemt og hurtigt. Du behøver ikke engang at indtaste en specifik Casumo bonuskode for at få din velkomstbonus. Du skal blot følge nedenstående proces:
 Tryk på knappen nedenunder denne liste.
 Tryk på ”åben konto” i venstre side hos Casumo Danmark.
 Udfyld de to trin med dine personlige data.
 Bekræft din konto med NemID,
 Opfyld bonusbetingelserne.
 Casumo bonusbetingelser
 Der er som sagt regler og vilkår for din Casumo bonus. Du skal først og fremmest være et nyt medlem og sikre dig at ingen andre i din husstand allerede har modtaget en velkomstbonus fra siden, da der er et tilbud per husstand.
 Derudover skal du mindst indbetale 100 DKK og sørge for at gennemspille din bonus samt eventuelle gevinster mindst ti gange. Du kan læse mere om regler og vilkår ved at besøge det online casino ved at trykke på knappen nedenfor.
 Andre kampagner og tilbud
 Når du opretter dit login på siden skal du først og fremmest angive din e-mailadresse. Det online casino vil ikke sende dig spam. De vil sende dig informationer om diverse kampagner og tilbud, så du ikke nøjes med kun at få Casumo bonus, når du opretter din konto.
 Vi kunne godt mangle en kampagne-sektion på siden, da det i første omgang er svært at danne et overblik over andre nuværende tilbud ud over den aktuelle velkomstbonus.
 Ud over løbende kampagner og tilbud byder det online casino også på et fantastisk loyalitetsprogram hvor du kan blive forkælet med alt fra indbetalingsbonus til kolde kontanter, bonus spins og en gang imellem kan du også få gevinst boost, når du rykker et trin op ad stigen i loyalitetsprogrammet.
 Casumo casinospil
 På siden kan du finde


text:
både traditionel form for online casino samt live casino. Der er masser af spilleautomater fra populære softwareleverandører som fx NetEnt, PlayNGo, Quickspin, IGT, Relax Gaming og mange andre.
 Du kan endda prøve spillene gratis af og få en smagsprøve uden at skulle satse dine penge i første omgang, hvis du foretrækker den valgmulighed for at lære spillene af kende.
 Derudover har det online casino også en enorm live casino sektion med kortspil som fx Ultimate Texas Hold’Em, Three Card Poker samt bordspil som fx roulette, blackjack, baccarat og meget andet, der kan underholde i flere timer.
 Der er to muligheder for at spille på det online casino mens du er på farten; i din mobile browser eller ved at downloade app’en, hvis du har en iOS-enhed. Det online casino har designet en app, der passer til Apple produkter som fx tablet og iPhones.
 Hvis du har Android kan du besøge det online casino via din mobile browser og det foregår også som smurt. Begge valgmuligheder giver dig adgang til mere end 300 spil, sikre ind- og udbetalinger og meget mere.
 Du kan vælge mellem flere forskellige betalingsmetoder, når det kommer til ind- og udbetaling. Du skal være opmærksom på at du skal vælge den samme metode til såvel ind- som udbetaling og nedenfor kan du få en ide af hvilke valgmuligheder du har.
 Betalingskort: VISA, MasterCard, Dankort.
 E-wallets: Skrill, Neteller, PaySafe eWallet.
 Vi anbefaler at du benytter metoder som fx de moderne e-wallets Skrill, Neteller eller PaySafe eWallet. Casumo har desværre ikke PayPal, men hvis du har en konto på en af de andre sider kan du nyde gavn af at udbetaling af penge til de metoder sker øjeblikkeligt efter godkendelse.
 Hos Casumo Danmark skal det online casino først og fremmest administrere din udbetaling og det garanterer de at gøre indenfor 23 timer efter at du har anmodet om det.
 Du kan som sagt også vælge betalingsmetoderne betalingskort eller bankoverførsel. Med betalingskort skal du forvente at udbetaling kan tage mellem en og fem hverdage efter godkendelse, mens bankoverførsel sker øjeblikkeligt eller op til en dag efter godkendelse.
 Et godt online casino skal altid have en god live support funktion, som kan hjælpe brugerne i tilfælde af at der er spørgsmål. Dette krav lever Casumo Danmark op til med deres fremragende kundeservice, som primært arbejder via live chat funktionen.
 Det er muligt at kontakte sidens ambassadører og få hjælp når som helst alle ugens dage. Du kan også skrive til dem på hey@casumo.com.
 Måske har du dog ikke brug for at kontakte supporten, da der er en fremragende sektion med svar på ofte stillede spørgsmål. Denne sektion finder du ved at åbne menuen i venstre side og klikke på ”FAQ”. Længere nede har vi også svaret på nogle af de ofte stillede spørgsmål, som vi får.
 Hvis du ikke allerede har fået ideen af det med vores generelt meget positive anmeldelse af det online casino kan vi opsummere at vi er godt tilfredse med denne hjemmeside.
 Der er mange imponerende aspekter


text:
som fx den aktuelle Casumo bonus på 100 % op til 1000 DKK, kundeservice døgnet rundt, masser af spil, lækkert loyalitetsprogram og meget andet, som gør at vi kan anbefale at du opretter et login på siden.
 Kundeservice 24/7 Ingen Casumo mobil app til Android
 Casumo bonus med lave gennemspilskrav på ti gange Mangel på PayPal blandt betalingsmulighederne
 Mere end 500 forskellige spil Manglende kampagne-sektion
 Er du en Casumo bonus på nuværende tidspunkt?
 Ja, lige nu kan du få en indbetalingsbonus på 100 % op til 1000 DKK og 20 bonus spins til Starburst.
 Alle nye medlemmer på siden, som er mindst 18 år gamle, kan gøre krav på denne Casumo bonus. Bemærk at der kun er én velkomstbonus per IP-adresse hvilket i de fleste tilfælde betyder at der er en indbetalingsbonus per husstand.
 Er der en mobil Casumo bonus?
 Nej, der er ikke en specifik Casumo bonus til deres mobile app. Men du kan godt oprette dig med den aktuelle velkomstbonus på din mobiltelefon enten i den mobile browser eller med casinoets app til iOS.
 Kan jeg gøre krav på andre kampagner ud over den aktuelle velkomstbonus?
 Ja, du kan sagtens udnytte den aktuelle Casumo bonus til nye medlemmer samt andre kampagner som fx deres loyalitetsprogram hvor du kan nyde gavn af andre tilbud og bonusser.
 Jeg har problemer med at få min Casumo bonus, hvad skal jeg gøre?
 I dette tilfælde anbefales du at kontakte sidens kundeservice, som sidder klar ved live chatten hele døgnet rundt alle ugens dage.


text:
Skat.dk: Placering af pensionsmidler i unoterede aktier, lystbåd, rådighedsbeskatning af fri båd
 04 Nov 2011 13:54
 25 Oct 2011 15:00
 SKM2011.727.SR
 10-104031
 Selskabsbeskatning + Pensionsafkastbeskatning (PAL)
 Pensionsmidler, unoterede aktier, lystbåd
 Skatterådet afgiver bindende svar vedrørende placeringen af pensionsmidler i unoterede aktier i et selskab der køber et antal både med henblik på udlejning. Aktionærerne spm . 1-8 angår primært, hvorvidt rate- og kapitalpensionsmidler kan anvendes til investering i aktier i Y A/S, uden dette betragtes som ophævelse i utide eller i øvrigt får skatte- og afgiftsmæssige konsekvenser. Finanstilsynet har til sagen udtalt, at det ikke vil være i strid med puljebekendtgørelsens § 12, stk. 13, at investere pensionsmidler i unoterede aktier i det pågældende selskab, såfremt selskabet undlader at give adgang til en særlig rabat på udlejning af sejlbåde eller andre økonomiske fordele på baggrund af investeringen. Skatterådet besvarer de enkelte spørgsmål i overensstemmelse med Finanstilsynets udtalelse, men anfører yderligere, at såfremt Y A/S bådudlejningsvirksomhed ikke kan anses for erhvervsmæssig virksomhed må underskuddet anses for, at være maskeret udlodning til aktionærerne. I spm. 9 bekræfter Skatterådet at der ikke vil ske beskatning efter reglerne i Ligningslovens § 16, stk. 6 (rådighedsbeskatning af fri båd), af aktionær der ejer under 25 % af aktierne og er bestyrelsesmedlem, men ikke ansat i Y A/S.
 Pensionsbeskatningsloven § 12, stk. 1
 Ligningsloven § 16, stk. 6
 Den juridiske vejledning 2011-2 afsnit C.B.3.5.2.1
 Kan aktionær X anvende rate- og kapitalpensionsmidler i særskilte depoter, jfr. bekendtgørelse nr. 1464 af 13. december 2006, § 12, stk. 2 til investering i aktier i et selskab med Y A/S's formål, uden at dette betragtes som ophævelse i utide eller i øvrigt får skatte- og afgiftsmæssige konsekvenser?
 Vil det have betydning for ovennævnte svar, om der i Y A/S også er investorer, der investerer "frie midler" (andet end pensionsopsparingsmidler) i Y A/S?
 Kan F.Y. Invest A/S lave en klub med de angivne fordele, hvor blandt andet aktionær X kan melde sig ind i klubben, uden at købet af aktier med pensionsmidler eller medlemskab af klubben får skatte- og afgiftsmæssige konsekvenser for X?
 Vil det få skatte- og afgiftsmæssige konsekvenser for aktionær X såfremt medlemskabet til klubben knyttes til aktiebesiddelsen i Y A/S, og X dermed ved køb af aktier automatisk bliver medlem af Klubben?
 Kan Y A/S tilbyde aktionær X at leje både til markedslejen uden at købet af aktier med pensionsmidler får skatte- og afgiftsmæssige konsekvenser for X?
 Kan der til aktierne i Y A/S knyttes en ret til at leje bådene i op til 6 uger, såfremt leje i øvrigt skal ske på markedsvilkår, uden at købet af aktier med pensionsmidler får skatte- og afgiftsmæssige konsekvenser for X?
 Vil købet af aktier med pensionsmidler få skatte- og afgiftsmæssige konsekvenser for X, såfremt X via medlemskabet i klubben opnår rabat ved leje af bådene, som beskrevet nedenfor?
 Vil købet af aktier med pensionsmidler få skatte- og afgiftsmæssige konsekvenser for X såfremt X får ret til at byde på bådene ved udløbet af brugsperioden, når X skal afgive bud der


text:
matcher eller overstiger tilbagekøbsgarantien?
 Vil der ske beskatning af X efter reglerne i Ligningslovens § 16, stk. 6 (rådighedsbeskatning af fri båd), hvis X ejer op til (men under) 25 % af aktierne og er bestyrelsesmedlem, men ikke ansat i Y A/S?
 Ja - se dog sagsfremstilling og begrundelse.
 Nej - se dog sagsfremstilling og begrundelse
 Ja - se dog sagsfremstilling og begrundelse
 Spørger ønsker, at oprette et eller flere charter- (udlejnings-) selskaber, der køber et antal både med henblik på udlejning af disse til sejlere.
 Charter/udlejningsselskaberne:
 Charter/udlejningsselskaber benævnes Y A/S i det efterfølgende. Selskabet Y A/S oprettes som et aktieselskab. Aktierne i Y A/S er unoterede. Selskabets formål bliver "at drive chartervirksomhed med eksklusive danske sejlbåde".
 Primært vil der investeres i eksklusive sejlbåde i top kvalitet med gode sikre sejlegenskaber og masser af plads til hele familien. Det forventes, at hvert selskab (Y A/S) skal eje minimum 5 både.
 Levering Service og garanteret tilbagekøbsværdi:
 Spørger leverer bådene til charterselskabet Y A/S og vil forestå al normal service og vedligeholdelse af bådene, herunder vinteropbevaring og forårsklargøring/søsætning, i hele den periode charterselskabet ejer disse. Dette er inkluderet i købsprisen. Eventuelle reparationer betales særskilt.
 Spørger yder en tilbagekøbsgaranti overfor Y A/S, og er således forpligtet til at tilbagekøbe bådene efter udløb af perioden, hvor de har været chartret af Y A/S, såfremt salg til anden side ikke er muligt. Tilbagekøbsgarantien træder i kraft, når bådene har været udlejet i 6 år. Den garanterede tilbagekøbsværdi vil være den nedskrevne værdi. Der nedskrives til 70 % svarende til den forventede markedsværdi på tilbagekøbstidspunktet.
 Aktionærerne i Y A/S (benævnes X) træffer beslutning om salg af bådene ved udløb af lejeperioden. Aktionærerne kan derfor træffe beslutning om at aktionærerne kan afgive bud på bådene, til en pris der svarer til eller overstiger tilbagekøbsprisen.
 Udlejning af bådene:
 Udlejning af bådene foregår via Spørger (eller evt. et datterselskab ejet af Spørger), der forestår al administration for Y A/S. Retten til at disponere over bådene og indgå aftale om udlejning heraf er således via en administrationsaftale overgivet til Spørger, der skal håndtere annoncering og udlejning.
 Bådene udlejes på ugebasis, og kan i de uger, hvor bådene ikke er udlejet, lejes på dagsbasis. Lejen fastsættes af Spørger, og Y A/S er ikke berettiget til at ændre denne eller give rabatter på lejen. Spørger modtager som betaling for varetagelse af administrationen 20 % af lejeindtægterne fra Y A/S.
 Aktionærernes evt. brug af sejlbådene:
 Det er hensigten, at aktionærerne i charterselskabet skal have adgang til at leje bådene på samme vilkår som øvrige kunder. Aktionærerne skal således rette henvendelse til Spørger såfremt de ønsker at chartre en båd. Det kan oplyses at markedsvilkår pt. er således, at kunder ved leje af båd i længere perioder f.eks. 3 uger tilbydes rabat således at der ved leje i 3 uger alene betales for 2. Generelt tilbydes minimum 25% rabat ved leje i 3 eller flere uger. Disse rabatter tilfalder alle kunder.
 Det overvejes, at der til aktien knyttes 6 ugers lejeret til sejlbådene. Der


text:
er tale om en ret, der sikrer aktionærerne mulighed for at leje bådene 6 uger pr. sæson. Samtidig skal leje dog betales på markedsvilkår, og der er således ikke til retten knyttet økonomiske fordele.
 Der vil blive dannet en forening/klub for indehavere af sådanne sejlbåde. Kontingentet til denne klub udgør ca. kr. 500,00 årligt. Klubben tilbyder medlemsarrangementer, f.eks. vinsmagning, foredrag med kendte sejlere og sejlture med samme, rabat på sejlertøj og på bådleje. Der vil herudover i klubregi blive arrangeret events såsom kapsejladser for medlemmerne af klubben. Aktionærerne i Y A/S kan blive medlem af denne klub, mod betaling af sædvanligt kontingent.
 Det overvejes, at medlemmer af klubben skal tilbydes en ekstra rabat ved leje af både på 10%.
 Det overvejes samtidig, at medlemskabet til klubben knyttes til aktiebesiddelse i Y A/S således, at X ved køb af aktier automatisk bliver medlem af klubben. Disse forhold afhænger af besvarelsen af de stillede spørgsmål.
 Aktionærerne vil ikke blive ansat i Y A/S, men flere (evt. alle aktionærer, afhængig af antal) må forventes at blive medlem af Y A/S's bestyrelse.
 Investering i aktierne:
 Aktierne i charterselskabet vil blandt andet blive tilbudt investorer (X), der ønsker at købe aktierne for rate- eller kapitalpensionsmidler i særskilte depoter, jfr. reglerne i puljebekendtgørelsen, bekendtgørelse nr. 1464 af 13. december 2006.
 Det kan ved besvarelsen lægges til grund, at betingelserne i puljebekendtgørelsen § 12, stk. 2 vil være opfyldt ved investorernes erhvervelse af aktier.
 X vil således investere mindst 100.000,00 kr. i Y A/S, ligesom værdien af de unoterede aktier på investeringstidspunktet maksimalt vil andrage de i § 12 stk. 2 fastsatte grænser. X vil ikke komme til at eje 25 % eller mere af kapitalen i Y A/S.
 Y A/S vil få en aktiekapital på kr. 500.000,00. Y A/S vil blive ledet af en bestyrelse og en direktion.
 Der vil blive indsat et pantsætningsforbud i vedtægterne.
 Aktierne vil blive udbudt til interesserede investorer og det er derfor ikke på forhånd fastlagt hvorvidt der alene vil blive investeret i selskabet med pensionsmidler. Dette afhænger ligeledes af besvarelsen af de ovenfor stillede spørgsmål.
 Besvarelse af de stillede spørgsmål er nødvendig for, at Spørger kan iværksætte projektet. Dispositionen er endnu ikke gennemført, idet pensionsopsparernes (X) forhold indledningsvist må afklares. Charterselskabet (Y A/S) er endnu ikke stiftet.
 Det følger af bekendtgørelse nr. 1464 af 13. december 2006 (puljebekendtgørelsen) § 12, stk. 2 at rate- og kapitalpensioner i særskilte depoter kan placeres i unoterede kapitalandele, såfremt de i stk. 2 nr. 1-5 anførte betingelser er opfyldte.
 Skatteministeriet kan i denne sag lægge til grund, at disse betingelser vil være opfyldt ved pensionsopsparer X's investering i aktier i Y A/S.
 X kan herved blive ejer af indtil 25 % af aktiekapitalen. Der stilles ikke i bekendtgørelsen eller i lovgivningen i øvrigt krav til sammensætningen af den øvrige aktiekapital.
 Det er derfor spørgerens opfattelse, at den øvrige aktiekapital frit kan sammensættes af pensionsmidler jfr. puljebekendtgørelsen eller frie midler. Såfremt grænserne for investering af pensionsmidler overholdes er der efter spørgerens opfattelse ikke noget til


text:
hinder for at selskabet Y A/S's aktionærkreds udelukkende består af personer, der investerer med rate- og kapitalpensionsmidler jfr. puljebekendtgørelsen.
 Det følger yderligere af puljebekendtgørelsens §12, stk. 13 at opsparingen ikke må anbringes i aktier, der har til formål at give brugsrettigheder, rabatter eller lignende rettigheder i selskabet.
 I nærværende sag er selskabets formål at drive chartervirksomhed med udlejning af eksklusive danske sejlbåde. Selskabet har ikke til formål at yde aktionærerne særlige brugsrettigheder. Formålet er at drive virksomhed med udlejning af både.
 Uanset om der til en aktie i selskabet knyttes en ret til at leje båd i 6 uger pr. sæson vil forholdet ikke blive omfattet af forbuddet. Leje af båd skal i øvrigt ske på sædvanlige markedsvilkår, og der er derfor alene tale om en forudbestillingsret, og ikke en særlig brugsret, der nedsætter afkastet af pensionsordningen.
 På tilsvarende vis vil medlemskabet af klubben ikke give aktionærerne flere fordele end øvrige medlemmer af klubben, og der er derfor ikke tale om en særlig rettighed, rabat eller lignende, som er knyttet til investeringen. Rabat ved leje af båden gives til alle kunder, idet dette er vilkårene på markedet.
 Hertil kommer, at værdien af de fordele der er knyttet til klub medlemskabet er af særdeles begrænset størrelse og derfor, henset til investeringens størrelse, vil denne ikke have nogen indflydelse på investeringens afkast.
 Dette gælder efter spørgerens opfattelse uanset om der tilbydes medlemmerne af klubben en ekstra rabat på 10% ved leje af både.
 Henset til størrelsen af kontingentet for medlemskab i klubben kan dette efter spørgerens opfattelse knyttes til aktiebesiddelsen, uden at dette bør få skatte- og afgiftsmæssige konsekvenser.
 Det er ligeledes spørgers opfattelse at retten til at afgive bud på bådene efter udløbet af anvendelsesperioden ikke indebærer en rettighed/fordel, der har betydning for investeringens afkast. Selskabet Y A/S er fra bådleverandørens side garanteret en tilbagekøbsværdi, der svarer til den nedskrevne værdi. Idet det må antages at nedskreven værdi svarer til realisationsværdien på dette tidspunkt, kan der ikke forventes højere salgsværdi, og salg af båden til en aktionær X, vil derfor ikke have betydning for investeringen i Y A/S.
 X kan eje op til 25 % af kapitalen i Y A/S og deltage i bestyrelsen. X kunne herved have bestemmende indflydelse i selskabet, men da X ikke ansættes i selskabet, og særligt da X ikke har fri rådighed over en båd, men alene en forudbestillingsret, skal der efter spørgerens opfattelse ikke ske beskatning af rådigheden efter Ligningslovens § 16, stk. 6.
 Spørgsmål 1-8
 Spørgsmålene angår primært, hvorvidt rate- og kapitalpensionsmidler kan anvendes til investering i aktier i Y A/S, uden dette betragtes som ophævelse i utide eller i øvrigt får skatte- og afgiftsmæssige konsekvenser.
 Imidlertid finder Skatteministeriet, at nogle af spørgsmålene 1-8 er formuleret så bredt, at det også må påses om der kan være andre forhold der får uønskede skattemæssige konsekvenser. Dette behandles nedenfor under afsnittet "Øvrige skattemæssige konsekvenser".
 Kan rate- og kapitalpensionsmidler anvendes til investering i aktier i Y A/S
 Det følger af pensionsbeskatningslovens § 12, stk. 1, nr. 1,