text:
køretøjerne.
 Den danske ordning, hvorefter forsikringsselskaber er fritaget for at svare afgift af afsætning til registrerede virksomheder af varer, som overtages fra forsikringstagere i forbindelse med udbetaling af erstatning, havde frem til 1994 hjemmel i bekendtgørelser. Bekendtgørelserne var udstedt med hjemmel i den dagældende momslovs § 4, stk. 2, hvorefter Skatteministeriet kunne fritage ”andre grupper af virksomheder” for at svare afgift. § 4, stk. 2, blev ikke medtaget i momsloven fra 1994 (lov nr. 375 af 18. maj 1994), og den seneste bekendtgørelse fra 1988 (bekendtgørelse nr. 644 af 20. oktober 1988) blev samtidig ophævet. Som anført af landsretten har der i forlængelse heraf siden 1994 været opretholdt en praksis, hvorefter forsikringsselskaber ved afsætning af varer, der er overtaget fra forsikringstagere i forbindelse med udbetaling af erstatning, er fritaget for at pålægge moms.
 Den danske ordning er godkendt af EU-Kommissionen som særforanstaltning efter Rådets sjette momsdirektiv af 17. maj 1977 (77/388/EØF) artikel 27, stk. 5, jf. stk. 1, der omhandler tilladelse til at opretholde særlige foranstaltninger for at forenkle afgiftsopkrævningen. Hjemlen hertil er nu medtaget i momssystemdirektivets artikel 394. Det fremgår af Kommissionens godkendelse af 20. juni 1979, at fritagelsen for forsikringsselskabers afsætning af varer, som overtages fra forsikringstagere i forbindelse med udbetaling af erstatning, kun er tilladt, hvis afsætningen sker til registrerede virksomheder, således at der alene sker en afgiftssuspension.
 Højesteret finder, at der ikke er en sådan tvivl om forståelsen af EU-retten, at der er anledning til at forelægge spørgsmål for EU-Domstolen herom.
 Den danske ordning for forsikringsselskabers afsætning af varer er en undtagelse fra et grundlæggende princip i momssystemet, hvorefter der skal pålægges moms i alle fremstillings- og omsætningsled.
 Efter momssystemdirektivets og momslovens indhold og systematik samt Kommissionens godkendelse af den danske ordning finder Højesteret, at et forsikringsselskabs leverance ikke falder uden for reglernes anvendelsesområde med den virkning, at H1 I/S af den grund kan anvende brugtmomsordningen på selskabets efterfølgende salg af de reservedele, der udtages fra køretøjerne.
 Momslovens § 69, stk. 1, nr. 1
 Der skal herefter tages stilling til H1 I/S’s andet hovedanbringende om, at forsikringsselskaber er afgiftspligtige personer, men at de ikke handler i denne egenskab, når selskaberne til H1 I/S sælger forsikringskøretøjer, som er omfattet af den særlige danske ordning, hvorfor selskaberne skal betragtes som ikke afgiftspligtige personer i relation til momslovens § 69, stk. 1, nr. 1.
 Efter momslovens § 69, stk. 1, nr. 1, er det en forudsætning for at anvende reglerne om brugtmoms i kapitel 17, at brugte varer mv. er leveret af en ikke afgiftspligtig person.
 EU-Domstolen har i flere sager fortolket begreberne ”afgiftspligtig person” og ”økonomisk virksomhed”, jf. bl.a. EU-Domstolens dom af 15. september 2011 i de forenede sager C180/10 og C-181/10 (Slaby og Kuć), præmis 43 og 44, hvorefter en afgiftspligtig person defineres i relation til begrebet økonomisk virksomhed, og økonomisk virksomhed omfatter alle former for virksomhed mv. med henblik på at opnå indtægter af en vis varig karakter.
 Som tidligere nævnt har EU-Domstolen i præmis 28 og 29 i Bawaria Motors-dommen fastslået, at brugtmomsordningen, jf. momssystemdirektivets


text:
artikel 314, udgør en undtagelse til den almindelige ordning, at særordningen derfor skal fortolkes indskrænkende, og at ordningens anvendelsesområde er fastsat udtømmende.
 EU-Domstolens fortolkning af begreberne ”afgiftspligtig person” og ”økonomisk virksomhed” må lægges til grund ved fortolkning af begrebet ”ikke afgiftspligtig person” i momslovens § 69, stk. 1, nr. 1.
 Som anført af landsretten indgår forsikringsselskabers salg af skadede biler i selskabernes regelmæssige erhvervsmæssige virksomhed på en sådan måde, at der er tale om selvstændig økonomisk virksomhed i momslovens forstand, jf. § 3, stk. 1, jf. momssystemdirektivets artikel 9.
 Det følger heraf, at et forsikringsselskab, der sælger forsikringskøretøjer, ikke er en ”ikke afgiftspligtig person”, jf. momslovens § 69, stk. 1, nr. 1. H1 I/S kan derfor ikke anvende brugtmomsordningen i medfør af denne bestemmelse. Det bemærkes herved, at det, som anført af landsretten, efter momslovens § 69, stk. 1, nr. 1, ikke er afgørende, om en transaktion er afgiftspligtig, men om det er en ikke afgiftspligtig person, der leverer.
 Momslovens § 69, stk. 1, nr. 3, jf. § 13, stk. 1, nr. 10
 H1 I/S har som sit tredje hovedanbringende anført, at forsikringsselskabernes salg til H1 I/S af forsikringskøretøjer er omfattet af momslovens § 69, stk. 1, nr. 3, jf. § 13, stk. 1, nr. 10.
 Efter momslovens § 13, stk. 1, nr. 10, er forsikrings -og genforsikringsvirksomhed, herunder ydelser i forbindelse med sådan virksomhed, som udføres af forsikringsmæglere og -formidlere, fritaget for afgift. Bestemmelsen gennemfører momssystemdirektivets artikel 135, stk. 1, litra a.
 EU-Domstolen har i dom af 15. juni 1989 i sag C-348/87 (Stichting Uitvoering Financiële Acties) i præmis 13 udtalt, at fritagelserne i sjette momsdirektiv (nu artikel 135 og artikel 136 i momssystemdirektivet), skal fortolkes indskrænkende, da de er undtagelser fra det almindelige princip, hvorefter omsætningsafgift opkræves af enhver tjenesteydelse, der udføres mod vederlag af en afgiftspligtig person.
 Begrebet ”forsikringsvirksomhed” i de danske regler må fortolkes i overensstemmelse med begrebet ”forsikringstransaktioner” i de bagvedliggende EU-regler.
 EU-Domstolen har i dom af 16. juli 2015 i sag C-584/13 (Mapfre) i præmis 28 gentaget indholdet af præmis 17 i dom af 25. februar 1999 i sag C-349/96 (CPP), som landsretten har omtalt. Det fremgår af disse præmisser, at en forsikringstransaktion efter almindelig opfattelse kendetegnes ved, at forsikringsgiveren påtager sig, mod betaling af en præmie og i tilfælde af forsikringsbegivenhedens indtræden, til den forsikrede at betale den ydelse, der er blevet aftalt ved kontraktens indgåelse.
 Som anført af landsretten foretager forsikringsselskaber systematisk og organiseret salg af skadede motorkøretøjer og opnår herved løbende indtægter af en vis varig karakter, der supplerer indtægterne fra selskabernes forsikringsvirksomhed.
 Under henvisning hertil og til EU-Domstolens fortolkning af begrebet forsikringstransaktion tiltræder Højesteret, at selskabernes salg af forsikringskøretøjer udgør selvstændige transaktioner efter momslovens § 4, stk. 1, 1. pkt. H1 I/S kan derfor ikke anvende brugtmomsordningen i medfør af momslovens § 69, stk. 1, nr. 3, jf. § 13, stk. 1, nr. 10.
 Det, som H1 I/S har anført om betydningen af bemærkningerne til § 13, stk. 1, nr. 10, i forslag til lov om merværdiafgift (momsloven) (Folketingstidende 1993-94,

type: other


text:
tillæg A, lovforslag nr. L 124, sp. 4393) og om hensynet til at undgå dobbelt afgiftsbelastning, kan af de grunde, som landsretten har anført, herunder med henvisning til Bawaria Motors-dommen, ikke føre til en udvidende fortolkning af undtagelsesbestemmelsen om afgiftsfritagelse i § 13, stk. 1, nr. 10, i strid med momssystemdirektivet.
 Momslovens § 69, stk. 1, nr. 3, jf. § 13, stk. 2, 1. led
 H1 I/S har som sit fjerde hovedanbringende gjort gældende, at forsikringsselskaber er afgiftspligtige personer, men at deres salg af forsikringskøretøjer er omfattet af fritagelsesbestemmelsen i momslovens § 13, stk. 2, 1. led.
 Efter § 13, stk. 2, 1. led, er levering af varer, der alene har været anvendt i forbindelse med virksomhed, der er fritaget for afgift efter stk. 1, også fritaget for afgift.
 Bestemmelsen gennemfører momssystemdirektivets artikel 136, litra a, hvorefter levering af varer, der udelukkende har været anvendt i forbindelse med sådanne former for virksomhed, som er fritaget for afgift i medfør af nærmere opregnede artikler, herunder artikel 135, litra a, om forsikringsvirksomhed, fritages for afgift, såfremt disse varer ikke har givet ret til fradrag. Opregningen omfatter ikke artikel 394, der som nævnt er hjemmel for den danske ordning vedrørende forsikringskøretøjer.
 EU-Domstolen har i dom af 6. juli 2006 i de forenede sager C-18/05 og C-155/05 (Salus og Villa Maria Beatrice Hospital) taget stilling til artikel 13, punkt B, litra c, i sjette momsdirektiv. Momssystemdirektivets artikel 136, litra a, svarer til denne artikel. Efter dommens præmis 31 er det en betingelse for at være omfattet af bestemmelsen, at de videresolgte goder forudgående er erhvervet af en afgiftspligtig person til brug for en form for virksomhed, der er fritaget i henhold til artikel 13 (der svarer til momssystemdirektivets artikel 135), og at momsen ved denne erhvervelse er endeligt erlagt uden mulighed for fradrag heraf.
 Som tidligere nævnt har EU-Domstolen i præmis 28 og 29 i Bawaria Motors-dommen fastslået, at brugtmomsordningen, jf. artikel 314, udgør en undtagelse til den almindelige ordning, at særordningen derfor skal fortolkes indskrænkende, og at ordningens anvendelsesområde er fastsat udtømmende.
 Højesteret finder herefter, at momslovens § 13, stk. 2, 1. led, ikke er anvendelig, idet forsikringskøretøjer ikke har været anvendt til brug for forsikringsvirksomhed efter § 13, stk. 1, nr. 10, og da der ikke beregnes moms i forbindelse med forsikringsselskabernes overtagelse af forsikringskøretøjer fra forsikringstagerne.
 H1 I/S har som sit femte hovedanbringende anført, at forsikringsselskaber succederer i forsikringstagers momsmæssige stilling med den virkning, at H1 I/S kan benytte brugtmomsordningen. Det gælder både, når forsikringstager er en privatperson, og når forsikringstager er en afgiftspligtig person, som ikke har haft momsfradrag. H1 I/S har herved navnlig henvist til momssystemets neutralitetsprincip.
 EU-Domstolen har i flere sager fastslået, at princippet om afgiftsneutralitet ikke er en primærretlig regel, men et fortolkningsprincip, jf. bl.a. dom af 9. marts 2017 i sag C-573/15 (Oxycure Belgium), præmis 32.
 Som tidligere anført er det ifølge Bawaria Motors-dommen, præmis 41 og 42, uden betydning for fastlæggelse af betingelserne for anvendelse af brugtmomsordningen, at en afgiftspligtig videreforhandler bliver udsat for delvis


text:
Nogen har misbrugt dit NemID, hænger du på de aftaler, de har indgået? – Forbrugerbloggen.dk
 Der dukker jævnligt sager op i medierne om, at nogen har fået misbrugt deres NemID til at oprette lån eller til at købe dyre varer på kredit. I disse sager kommer indehaveren af NemID’et nogle gange til at hænge på gælden, selv om han/hun ikke selv har oprettet lånet eller indgået aftalen. Andre gange bliver indehaveren ikke selv gjort ansvarlig. Men hvornår kan du egentlig blive gjort økonomisk ansvarlig for lån, andre har optaget i dit navn, eller mobiltelefoner andre har købt i dit navn, og hvad kan du selv gøre for at undgå at komme i problemer. Det kan du læse mere om nedenfor.
 Lad os starte med udgangspunktet. Hvis nogen har misbrugt dit NemID til at indgå en aftale på dine vegne, f.eks. optaget et lån eller købt en dyr mobiltelefon, så er du som det klare udgangspunkt ikke bundet af den aftale. Du kan sammenligne det med, at nogen i gamle dage forfalskede din underskrift. I sådanne situationer var du heller ikke bundet af det. Juridisk kalder man det ”falsk”, men for dig betyder det som sagt bare, at du ikke bliver bundet af sådan en aftale.
 Et godt eksempel på dette udgangspunkt er denne sag, som Vestre Landsret har afgjort:
 Den tidligere samlever (U2019.3219V)
 I denne sag var der blevet oprettet et lån på 25.000 kr. i en person, vi kan kalde Jeanettes navn. Lånet var blevet oprettet af Jeanettes tidligere samlever ved brug af Jeanettes NemID oplysninger. Jeanette afviste under sagen, at hun skulle have givet sin tidligere samlever lov til at oprette et lån i hendes navn, ligesom hun heller ikke havde udleveret hverken NemID-nøglekortet eller koden til NemID’et til den tidligere samlever. Mens de boede sammen, kunne han dog have afluret koden, ligesom det kunne have været muligt for ham at tage en kopi af hendes nøglekort. I øvrigt havde han på et tidspunkt fået lov til at låne hendes dankort og i den forbindelse havde hun oplyst ham koden til det, hvilket kan være forklaringen på, hvordan det var lykkedes ham at hæve pengene fra lånet fra hendes konto.
 Landsretten lagde i denne sag til grund, at Jeanette ikke havde udleveret hverken nøglekort eller koden til NemID’et til den tidligere samlever, og den omstændighed, at det uden Jeanettes vidende måtte være lykkedes ham at aflæse oplysningerne, førte ikke til, at Jeanette kunne siges at have givet ham en fuldmagt til at oprette lånet. Jeanette kom derfor ikke til at hænge på lånet.
 Dommen bekræfter som nævnt det klare udgangspunkt om, at man ikke selv bliver holdt ansvarlig, hvis nogen uden ens vidende har fået kendskab til ens NemID-oplysninger og derefter misbrugt dem.
 Men det er som nævnt kun udgangspunktet.
 Hvis nogen har misbrugt dit NemID, har nogen jo på en eller anden måde fået fat på både dit brugernavn, din adgangskode og dit NemID-kort, og afhængig af under hvilke omstændigheder, det er sket, kan du faktisk komme


text:
til at hænge på lån, mobilabonnementer og andet, som du ikke selv har indgået.
 De sager, der har været om misbrug af NemID kan inddeles i forskellige grupper alt efter hvordan misbruget er foregået. Min gennemgang nedenfor tager udgangspunkt i disse forskellige grupper af misbrugssituationer.
 I de første to sager, jeg gennemgår, har Højesteret opstillet nogle retningslinjer for, hvornår du kan blive bundet af en aftale, hvis en anden har misbrugt dit NemID. Det er disse retningslinjer, de øvrige domstole og klagenævn tager udgangspunkt i, når de afgør sager om misbrug af NemID, og derfor nævner jeg dem allerede her.
 Højesteret har for det første fastslået, at man altid må vurdere omstændighederne i den konkrete sag ud fra det samlede hændelsesforløb. I den forbindelse nævner Højesteret 3 forhold, der må indgå i vurderingen:
 under hvilke omstændigheder tredjemand/misbrugeren er kommet i besiddelse af indehaverens/dine NemID oplysninger (brugernavn, adgangskode og nøglekort til NemID),
 om indehaveren har haft kendskab til, at tredjemand er kommet i besiddelse af de pågældende oplysninger, og
 om indehaveren har gjort, hvad der var muligt for at forhindre misbrug, f.eks. ved at spærre sit NemID så hurtigt som muligt
 Du har selv videregivet brugernavn, adgangskode og nøglekort til dit NemID
 Højesteret har i to afgørelser fra 2019 afgjort, at NemID indehaverne i de to sager kom til at hænge på de lån, som en tredjemand havde optaget ved misbrug af de to personers NemID. Her et kort resume af de to sager:
 Narkogælden (U2019.1192H)
 En person, som vi kan kalde Dennis, led efter det oplyste af en psykisk diagnose. Dennis havde også fået opbygget en narkogæld på 15.000 kr. En dag blev Dennis som betaling for gælden presset til at udlevere sit Mastercard, pas, kopi af NemID nøglekort og koden til NemID’et, idet han blev truet med vold, hvis ikke han gjorde det. Efterfølgende havde han ikke tænkt nærmere over, hvad der kunne ske med oplysningerne, han var blot glad for at være sluppet af med gælden på den måde. Han gjorde ikke efterfølgende noget for at spærre NemID’et.
 De kriminelle brugte Dennis’ cpr-nummer, NemID’et samt forfalskede lønsedler og årsopgørelse til at oprette et lån i Basisbank på ca. 50.000 kr., som det herefter lykkedes dem at få udbetalt.
 Højesteret fastslog, at en digital underskrift med NemID er bindende på samme måde som en fysisk underskrift. Højesteret lagde også til grund, at Dennis havde udleveret sit nøglekort til NemID sammen med brugernavn og adgangskode til tredjemand, som herefter uden Dennis’ medvirken misbrugte NemID-oplysningerne ved at underskrive et digitalt gældsbrev.
 Højesteret konstaterede, at spørgsmålet om Dennis er aftaleretligt forpligtet afhænger af under hvilke omstændigheder tredjemand er kommet i besiddelse af oplysningerne, om Dennis havde haft kendskab til, at tredjemand var kommet i besiddelse af oplysningerne, og om Dennis havde gjort, hvad der var muligt for at forhindre misbrug, f.eks. ved at spærre NemID’et så hurtigt som muligt. I den konkrete sag fandt Højesteret, at Dennis havde udvist en sådan grad af uagtsomhed, at han hæftede for lånoptagelsen på aftaleretligt grundlag,


text:
selv om han ikke selv havde underskrevet gældsbrevet (digitalt).
 Vennetjenesten (U2019.1197H)
 I denne sag var en person, vi kan kalde Brian, via Facebook blevet kontaktet af to venner, som havde fortalt ham, at en for Brian ukendt person ved navn Erik havde brug for hjælp til at få hævet 40.000 kr. Vennerne hentede Brian i Kalundborg og sammen kørte de til Holbæk, hvor han mødte Erik på havnen. Brians venner sagde, at Brian skulle udlevere sit CPR-nummer, sine NemID oplysninger og kontooplysninger. Brian fik at vide, at oplysningerne skulle bruges, for at pengene kunne hæves til Erik, der skulle have pengene i kontanter. Brian fik flere gange at vide, at han skulle gøre, som de (vennerne) sagde, ”fordi hvis Erik ikke fik det, som han ville have det, kunne han godt finde på at gøre noget, der ikke var så godt”, eller noget i den retning. Brian følte sig truet/presset til at udlevere sine personlige oplysninger, herunder brugernavn og password til NemID.
 Senere samme dag hævede Brian 40.000 kr. fra sin konto og gav dem til Erik. Han fik 3.000 kr. i kontanter for at gøre det, men blev først om aftenen klar over, at det var penge, der var udbetalt via et gældsbrev, der var oprettet i hans navn via internettet. Han anmeldte forholdet til politiet næste dag.
 Udover at begrunde afgørelsen som ovenfor, henviste Højesteret også til Landsrettens afgørelse, der bl.a. sagde følgende:
 Landsretten finder, at Brian ved at udlevere de nævnte oplysninger og ved – uanset at han efter sin forklaring havde følt sig truet til at udlevere oplysningerne – senere samme dag at hæve 40.000 kr. og udlevere til Erik uden forinden at foranstalte nærmere undersøgelse af, hvorfra dette beløb, der stod på hans konto, stammede, har udvist en sådan grad af uagtsomhed, at han i forhold til långiver hæfter for lånoptagelsen.
 I begge sager havde dem, hvis NemID var blevet misbrugt, oplyst at de var blevet truet til at udlevere oplysningerne. Dette er tilsyneladende ikke tillagt nogen betydning, hvilket må tages som udtryk for, at retten ikke har troet på det, eller at truslerne i hvert fald ikke er blevet anset for alvorlige nok. Kunne de have bevist, at de reelt var blevet truet til at udlevere oplysningerne ved trussel om umiddelbar anvendelse af vold, kunne sagerne alt efter omstændighederne have fået et andet udfald.
 Det er lykkes nogen at lokke NemID oplysningerne ud af dig
 Også situationer hvor du ikke selv velvilligt eller under en form for tvang har udleveret dine NemID oplysninger, men hvor det er lykkede nogen at lokke oplysningerne ud af dig, hæfter du for de aftaler, der bliver indgået.
 Det viser i hvert fald denne sag fra Teleankenævnet vedrørende en sag om køb af en iPhone ved brug af NemID:
 Skattemedarbejderen (Teleankenævnssag sag 18-122)
 Nogen havde i Klagers navn og ved brug af Klagers NemID købt en iPhone 8 Plus med tilhørende abonnement, og teleselskabet krævede nu, at Klager måtte hæfte for købet og abonnementet (godt 4.000 kr.), da det


text:
var godkendt med Klagers NemID.
 Klager nægtede og oplyste, at hun ikke selv havde foretaget købet. Klager oplyste først, at hendes NemID var blevet stjålet. Efterfølgende ændrede hun dog dette til at hun i et telefonopkald havde givet oplysninger om sit NemID til en ukendt person, der påstod at være en medarbejder hos SKAT. Den pågældende person havde oplyst, at det ville gøre det nemmere for Klager at få tilbagebetalt penge fra SKAT på den måde. Klager havde efterfølgende anmeldt forholdet til politiet.
 Teleankenævnet fandt, at Klager hæftede for købet af telefonen, da Klager havde handlet så uforsvarligt ved at udlevere sine NemID oplysninger (brugernavn, personlig kode og nøglekort) til en ukendt person, at Klager blev bundet af aftalen som om hun selv havde indgået den.
 Du har ikke passet godt nok på dine NemID oplysninger
 Selv om du måske ikke selv har videregivet oplysningerne til andre, kan du ifølge praksis fra domstolene stadig godt komme til at hænge på lån og andet andre har indgået i dit navn, hvis ikke du har passet godt nok på dine NemID oplysninger. Det viser følgende tre sager fra henholdsvis Østre og Vestre Landsret:
 Den lidt for tillidsfulde (U2018.406Ø)
 I denne sag havde Anettes ven gennem 6 år, Benny, misbrugt Anettes NemID til at oprette et lån på 45.000 kr. Anette havde haft sine personlige papirer og nøglekort liggende frit fremme i sit hjem under flere besøg fra Benny, ligesom hun på et tidspunkt havde oplyst sin NemID-kode kode til ham. Både byret og landsret vurderede, at Anette havde udvist en sådan grad af uagtsomhed i omgangen med sit NemID, at hun hæftede for lånet som om hun selv havde oprettet det. Landsretten lagde i den forbindelse især vægt på, at Anette ifølge sin egen forklaring på et tidspunkt havde oplyst NemID-koden til Benny.
 Investoren (U2020.217Ø)
 En mand, som vi kan kalde Sebastian havde fået noget hjælp til nogle investeringer af søsterens kæreste, Leif. Leif havde i den forbindelse lånt Sebastians computer og telefon, hvorpå Sebastian opbevarede sin NemID kode og et foto af sit NemID nøglekort. Uden at Sebastian vidste det eller havde accepteret det, havde Leif herefter ved brug af Sebastians NemID optaget et lån på 290.000 kr. i Sebastians navn og overført pengene til sig selv.
 Efter det oplyste gik der mere end et halvt år, fra Sebastian fandt ud af misbruget, til han reagerede ved at indgive politianmeldelse, kontakte banken og spærre sit NemID (idet Sebastian først prøvede at løse problemet med Leif direkte af hensyn til familien). Byretten mente ikke, dette kunne have nogen betydning, da skaden jo allerede var sket, da lånet blev udbetalt umiddelbart efter oprettelsen, og selv en hurtigere reaktion kunne derfor ikke have forhindret Leif i at få fat på pengene. Landsretten fandt imidlertid at opbevaringen af NemID kode og et foto af NemID nøglekortet sammenholdt med den tid, der gik, inden Sebastian gjorde banken opmærksom på situationen, betød at Sebastian havde handlet så uforsigtigt, at han hæftede for lånet, som hvis han selv


text:
havde indgået det.
 Den overnattende ven (U2019.2593V)
 Susanne, der havde forskellige fysiske og psykiske udfordringer, herunder glemsomhed og koncentrationsbesvær, var nødt til at skrive ting, hun skulle huske, ned på papir. Dette gjaldt også koden til hendes NemID, som hun opbevarede i en bog i en boks over køleskabet. NemID nøglekortet opbevarede hun i sin pung.
 Susanne havde en god ven, som var stofmisbruger, og som boede hos Susanne i perioder og dermed også nogle gange var til stede i lejligheden, mens Susanne ikke selv var hjemme. På en tidspunkt fik denne ven på en eller anden måde kendskab til Susannes NemID kode, ligesom det var lykkedes ham at få kendskab til indholdet af hendes NemID nøglekort, og via disse oprettede han et lån på 30.000 kr. i Susannes navn. Pengene, som blev udbetalt til Susannes Nem-konto, overførte vennen senere til en anden konto.
 Byretten mente ikke, at Susanne hæftede for lånet, da hun hverken selv havde optaget det eller havde givet sine NemID oplysninger til vennen. Landsretten var imidlertid iskold og sagde, at det var hendes eget problem, når hun havde opbevaret kode og nøglekort i henholdsvis bogen over køleskabet og i pungen og samtidig havde ladet vennen være alene i lejligheden. Susanne kom derfor i landsretten til at hænge på lånet.
 Din (evt. tidligere) ægtefælle/samlever har misbrugt dine NemID oplysninger
 Når det er en nuværende eller tidligere ægtefælle eller samlever, der har misbrugt dine NemID oplysninger, er det lidt mere uklart, hvad der gælder.
 Den første sag omtalt i indledningen (som drejede sig om tidligere samlevere) er som nævnt der et eksempel på, at du ikke kommer til at hænge på et lån, en anden har oprettet med dine NemID oplysninger, hvis ikke selv du har givet vedkommende dine NemID oplysninger. Dette gælder selvfølgelig også, hvor der er tale om ægtefæller/samlevere, nuværende eller tidligere.
 Man kunne imidlertid forestille sig, at domstolene ville udvise en vis forståelse for, at det ikke altid på samme måde som i forhold til andre er muligt for ægtefæller/samlevere at holde ens NemID oplysninger hemmelige for hinanden, og at denne omstændighed ville føre til en vis forsigtighed med at statuere hæftelse, hvis en af parterne på et tidspunkt bryder den tillid, der må forventes at bestå mellem ægtefæller og samlevende.
 De to afgørelser herunder peger imidlertid lidt i hver deres retning:
 Ludomanen (U2020.1225V)
 Hanne og Mads havde boet sammen i 8 år og havde 2 børn sammen, da Hanne fandt ud af, at Mads, for at finansiere sin hemmeligholdte ludomani, havde optaget 3 lån på i alt 44.000 kr. i Hannes navn uden hendes tilladelse eller viden. Hannes cpr-nummer kendte Mads af gode grunde (svært ikke at komme til når man bor sammen), hendes nøglekort havde han taget i hendes pung og affotograferet uden hendes vidende, og brugernavn og adgangskode var det lykkedes ham at få adgang til, fordi Hanne på et tidspunkt i forbindelse med log ind på en hjemmeside, der krævede NemID, var kommet til at sige ja til, at browseren på


text:
husstandens fælles iPad/tablet skulle huske hendes oplysninger til næste gang.
 Byretten mente ikke, at Hanne skulle hæfte for de 3 lån, da hun hverken, havde oplyst brugernavn, kodeord eller nøglekort til Mads, ligesom hun ikke var bekendt med, at han havde fået kendskab til disse. Retten lagde også vægt på, at Mads havde gjort meget for at slette sporene efter de oprettede lån, idet han løbende havde slettet beskeder i Hannes e-boks herom. På den baggrund fandt retten ikke, at Hanne ved at opbevare sit nøglekort i sin pung og ved at have gjort brugernavn og adgangskode tilgængelig inden for husstandens rammer, havde handlet så uforsvarligt, at hun skulle hænge på lånene.
 Landsretten derimod havde ingen forståelse for situationen og konstaterede blot, at det havde været meget uforsigtigt af Hanne at lade browseren på husstandens tablet gemme brugernavn og adgangskode. Landsretten fandt derfor, at Hanne måtte hæfte for de lån, Mads havde indgået.
 Denne dom er efter min opfattelse både forkert og åbenbar urimelig. Forkert fordi det af forarbejderne til reglerne om NemID fremgår, at hæftelse i misbrugssituationer formentlig må kræve, at NemID-indehaveren har viden om, at nøglen til NemID’et er kommet til en andens kendskab, hvilket ikke var tilfældet i denne sag. Åbenbar urimelig fordi landsretten udviser en mangel på forståelse for, både hvordan såvel et ægteskab/samliv som en internetbrowser fungerer. Sagen er anket til Højesteret, hvor man kan håbe, at udfaldet bliver det samme som i byretten, hvis afgørelse var lige efter bogen og i overensstemmelse med forarbejderne til reglerne om NemID.
 I følgende sag fra Østre Landsret fik sagen et andet udfald:
 Samleveren (Østre Landsrets dom af 13. september 2019)
 I perioden 2015-2017 var der blevet oprettet flere telefonabonnementer i Lises navn og ved brug af Lises NemID oplysninger i form af cpr-nr., kode og nøglekort. Lise fik fremsendt fakturaer for købene, men afviste at det var hende, der havde indgået aftalerne, og hun nægtede derfor at betale for abonnementerne. Sagen var den, at det var Lises daværende samlever, som hun havde boet sammen med i 6-7 år og havde et barn sammen med, der havde oprettet abonnementerne og i den forbindelse misbrugt Lises NemID oplysninger. Lise forklarede under sagen, at hun opbevarede sit nøglekort i en kommodeskuffe i parrets lejlighed, og at hun ikke havde oplyst koden til nogen. Hun vidste ikke, hvordan hendes tidligere samlever havde fået kendskab til koden, men han kunne muligvis have afluret den.
 Byretten mente, at Lise var bundet af de indgåede aftaler, da hun ikke havde passet godt nok på sine NemID oplysninger. Ud fra oplysningerne i sagen er det selvfølgelig en åbenbart forkert afgørelse. Der gælder ikke et krav om, at man skal låse sit nøglekort inde i et pengeskab, man kun selv har koden til eller et krav om at man altid, også mens man sover og er i bad skal have sit nøglekort på sig. Samtidig er det heller ikke indehaveren af NemID’et, der skal bevise, at han/hun ikke har oplyst koden til nogen.
 Landsretten ændrede derfor


text:
naturligt nok også denne afgørelse og afgjorde, at Lise ikke kunne gøres ansvarlig for de indgåede aftaler, da hun hverken havde udleveret kode eller nøglekort til den tidligere samlever. Det forhold, at det uden Lises viden var lykkedes den tidligere samlever at komme i besiddelse af oplysninger gjorde ikke i sig selv, at man kunne konstatere, at Lise havde opbevaret oplysningerne uforsvarligt. Landsretten lagde i den forbindelse vægt på oplysningerne om parrets samliv og Lises oplysninger om, hvordan hun opbevarede oplysningerne.
 Denne dom er ligesom dommen fra Vestre Landsret om ludomanen anket til Højesteret. Det er svært at se, at Højesteret skulle kunne nå frem til et andet resultat end landsretten i denne sag.
 Indtil Højesteret træffer afgørelse i de to sager, må det siges at være lidt uklart, hvad der gælder i situationer, der involverer ægtefæller/samlevere.
 Har nogen misbrugt dit NemID, er det klare udgangspunktet som nævnt i indledningen, at det ikke er dit ansvar, og at du derfor heller ikke kan gøres ansvarlig for aftaler, andre uden dit samtykke har indgået i dit navn.
 Næsten lige så klart er det ifølge praksis ved både domstole og klagenævn, at du hænger på lån og andre aftaler, du ikke selv har indgået, hvis du selv har videregivet både brugernavn, adgangskode og nøglekort til dem, der har misbrugt oplysningerne.
 Men også i situationer, hvor du ikke decideret har videregivet oplysningerne til andre, men hvor du ikke har passet godt nok på oplysningerne, kan du komme til at hænge på aftaler, du ikke selv har indgået.
 Sidstnævnte gælder måske ovenikøbet selv om det er din egen ægtefælle/samlever, der har misbrugt oplysningerne, som Vestre Landsret nåede frem til i sagen om ludomanen ovenfor. Særligt denne sag virker som nævnt stødende, da det må antages ikke at være helt unormalt, at ægtefæller fra tid til anden bliver bekendt med hinandens NemID oplysninger, uden at det af den grund burde føre til hæftelse for en stor gæld, hvis ægtefællen så senere misbruger oplysningerne. Denne sag behandles for tiden ved Højesteret, og man kan håbe, den bliver omgjort der, men det er nok tvivlsomt ud fra afgørelserne i de sager, Højesteret allerede har behandlet.
 Det kan derfor ikke understreges nok, at du skal tage hemmeligholdelsen af dine NemID oplysninger alvorligt og aldrig nogensinde oplyse dem til andre. Det er i hvert fald den eneste måde, du kan være sikker på ikke at komme til at hænge på gæld, andre har stiftet i dit navn.
 Derudover skal du altid sørge for at spærre dit NemID, hvis det er blevet væk, eller hvis du har mistanke om, at det er blevet misbrugt eller risikerer at blive misbrugt.
 Hvis du er bekendt med, hvor der er købt noget i dit navn, optaget lån i dit navn eller lignende, er det også en god ide hurtigst muligt at gøre virksomhederne opmærksom på det.
 En sidste ting, du kan gøre, er at ændre brugernavnet til dit NemID. Det må betragtes som en alvorlig fejl i designet af NemID, at brugernavnet pr.


text: automatik er ens cpr-nummer i stedet for et selvvalgt brugernavn. Man siger gerne, at der er tre fortrolige dele i ens NemID, brugernavnet, adgangskoden og nøglekortet. Men i mange situationer er det ikke svært at finde ud af en persons cpr-nummer, og at man så samtidig dermed kender brugernavnet til personens NemID er ret uhensigtsmæssigt. Du kan derfor med fordel ændre dit brugernavn til et andet selvvalgt brugernavn. Det kan du gøre via selvbetjeningen på www.nemid.nu, så har du i hvert fald forbedret sikkerheden lidt mere.


text:
British højesteret for Kina; Baggrund; Retsbygninger; Ændringer; Sager; Dommere ved Domstolen
 British højesteret for Kina
 December 22, 2015 Margrethe Faye B 0 1
 Den britiske højesteret for Kina var en domstol etableret i Shanghai International Settlement at prøve sager mod britiske undersåtter i Kina efter principperne om ekstraterritorialitet.
 Det blev først etableret som den britiske højesteret for Kina og Japan i 1865 for at høre sager, der involverer britiske undersåtter i Kina og Japan. I 1883, Det Forenede Kongerige opnåede ekstra territorialitet i Korea; Domstolens kompetence blev efterfølgende udvidet til Korea, men rettens navn forblev uændret. I 1899, Det Forenede Kongerige opgav ekstraterritorialitet i Japan og domstol, i 1900, omdøbt den britiske højesteret for Kina og Korea og senere Hans britiske Majestæts højesteret for Kina og Korea). Da Sydkorea blev en japansk koloni i 1910, Det Forenede Kongerige mistede også ekstra-territoriale rettigheder i Korea og domstolen blev i januar 1911 omdøbt den britiske højesteret for Kina.
 Den ret også hørt appeller fra konsulære domstole i Kina, Japan og Korea og fra den britiske domstol for Japan, som blev etableret i 1879.
 Storbritannien havde erhvervet ekstraterritoriale rettigheder i Kina under nankingaftalen i 1842. USA opnåede yderligere eksterritoriale rettigheder i henhold til traktaten Wanghsia som Storbritannien var i stand til at drage fordel af under mestbegunstigelsesbehandling bestemmelse i en supplerende aftale til nankingaftalen . Efterfølgende under tianjintraktaten underskrevet i 1858 og ratificeret i 1860 disse rettigheder blev fastsatte direkte i en kinesisk-britiske traktat. I 1858, Storbritannien opnåede eksterritoriale rettigheder i Japan under den engelsk-japanske traktaten om venskab og handel. I Korea, Storbritannien opnåede eksterritoriale rettigheder i 1883 under et traktaten Venskab og handel, som blev undertegnet i Hanyang den 26. november 1883.
 I Shanghai blev retten til huse i det britiske konsulat forbindelsen. Fra 1865 til 1871 sager blev hørt ved hjælp af de værelser, der var blevet anvendt af den konsulære domstol. I 1871 en dedikeret retsbygning til at stå på bagsiden af konsulatets bygningen overfor videre til Yuanmingyuan Road blev åbnet. I 1913 blev bygningen udvidet til at tilføje en Politi Court og en anden domstol umiddelbart syd for den vigtigste domstol værelse. Værelser af samme størrelse blev bygget nord for konsulater. Bygningen står stadig den dag i dag og kan ses fra Yuanmingyuan Road.
 Den britiske Court for Japan i Yokohama, sad i det britiske konsulat bygningen. Bygningen blev ødelagt i 1923 Great Kanto jordskælv.
 I andre byer, da dommerne ved retten gik på kredsløb til fjerntliggende byer, de ville generelt sidder i domstole i britiske konsulat bygninger, men på lejligheder ville bruge andre lokaler, hvor vigtige sager af stor offentlig interesse blev hørt.
 I 1879, hvilket afspejler de voksende britiske kommercielle interesser i Japan, og besværet med at bringe en første instans handling i Shanghai, blev den britiske Court for Japan etableret i Kanagawa med første instans jurisdiktion i Japan. Domstolen for Japan hørte også appeller fra konsulære domstole i Japan. Klager fra Domstolen for Japan blev hørt af Chief Justice og dommer ved højesteret i Shanghai. I


text:
henhold til den engelsk-japanske-traktaten Erhvervs- og Navigation underskrevet i 1894, Storbritannien opgav eksterritoriale rettigheder i Japan med virkning fra juli 1899. Retten for Japan hørte officielt sin sidste sag, som var blevet indgivet inden udgangen af juli 1899 i begyndelsen af 1900. Højesteret blev omdøbt højesteret for Kina og Korea i 1900.
 Under Japan og Korea-traktaten 1910 blev Sydkorea annekteret af Japan og Storbritannien automatisk tabte ekstraterritoriale rettigheder i Korea. Den ret så blev højesteret for Kina.
 I 1920'erne var der forhandlinger med Kina til at opgive eksterritoriale rettigheder. I 1930 og 1931 efter Kuomingtang konsoliderede deres styre i Kina, Storbritannien indgået en principaftale med den kinesiske udenrigsminister til at opgive eksterritoriale rettigheder. Den japanske invasion af Manchuriet i 1931 og derefter det nordlige Kina i 1937 sætte spørgsmålet på en dæmper. Domstolen reelt ophørte med at fungere den 8. december 1941, da den japanske flåde besatte rettens lokaler i starten af Stillehavskrigen. Efter 9 måneders praktik, var enten hjemme eller i Cathay Hotel, dommerne og britisk personale i retten evakueret til Storbritannien ombord på SS. Narkunda.
 Det var dog kun i 1943 under Anden Verdenskrig, at Storbritannien, sammen med USA, opgav eksterritoriale rettigheder i Kina under den britisk-kinesiske traktat om Tilbagelevering af eksterritoriale rettigheder i Kina underskrev den 11. januar 1943, og som trådte i kraft den 20. maj 1943. Retten derfor havde haft jurisdiktion over britiske undersåtter i Korea for 27 år; i Japan i 34 år, og i Kina i 78 år, da domstolen blev endeligt opløst i 1943.
 Den ret prøvet sager i alle beskrivelser, hele tiden at anvende engelsk ret i Kina, Japan og Korea, herunder mord forsøg før juryer, skilsmissesager, kommercielle tvister, varemærke og forbipasserende off krav, habeas corpus applikationer og tilfælde af tyveri. Nogle af dens sager er online på Macquarie University Colonial Cases hjemmeside. Officielle case-rapporter kan findes i det nordøstlige Kina Herald som også var Højesteret og konsulære Gazette. Sager fra andre konsulære domstole i Shanghai blev også offentliggjort i det nordøstlige Kina Herald.
 Nogle berømte sager omfattede en bagvaskelse påstand anlagt af Baron von Gumpach mod Robert Hart, Chief Inspector af kinesisk Maritime Told, som i sidste ende gik til Statsrådets Retsudvalg, i 1873, under navnet Hart v Gumpach; retssagen i 1908 af Ernest Bethell, indehaver af den koreanske Daily News for oprør mod den japanske regering Korea samt en bagvaskelse påstand anlagt af Bethell, også i 1908, mod den nordlige Kina Herald; en habeas corpus ansøgning, i 1939, på vegne af 4 kinesiske indehaves af britiske embedsmænd i Tianjin, men ønskede af de japanske myndigheder i Kina for mord; og retssagen, i 1897, i den britiske Court for Japan af Edith Carew for arsen forgiftning af sin mand i Yokohama.
 Dommere ved Domstolen
 I sine 78 års eksistens fra 1865 til 1943 domstolen havde 15 fuldtidsansatte dommere, herunder den første Chief dommer Sir Edmund Hornby, egyptolog Charles Wycliffe Goodwin; Frederick Bourne, modtager af tak fra den amerikanske præsident for ydede tjenester; en aristokrat, Havilland de Sausmarez for hvem baronetage


text:
af De Sausmarez Baronets blev skabt; og en modtager af en dekoration fra kongen af Siam, Skinner Turner. Dommerne kom fra en række forskellige steder, herunder fra England, Wales, Skotland, Irland, De Britiske Jomfruøer og Sydafrika.
 Gennem det eksistens domstolen havde to faste dommere på én gang. Fra 1865 til 1878 og fra 1905 til 1943 den øverste dommer havde titlen dommer og junior dommer titel var assisterende dommer. Mellem 1878 og 1905 den øverste dommer havde titlen Chief Justice og junior dommer titel var dommer.
 Sir Edmund Grimani Hornby
 Robert Anderson Mowat
 Sir Richard Temple Rennie
 Sir Nicholas John Hannen
 George Jamieson, CMG
 Sir Frederick Samuel Augustus Bourne, CMG
 Sir Hiram Shaw Wilkinson
 Sir Havilland de Sausmarez
 Sir Skinner Turner
 Sir Peter Grain
 Gilbert Walter konge, OBE
 Penrhyn Grant Jones, CMG
 Sir Allan George Mossop
 Crown Fortalere
 Fra 1878 blev den position Crown Advocate oprettet. Dette svarede til positionen af en statsadvokat i en koloni. Crown Advocate var ikke en fuldtidsansat medarbejder i Udenrigsministeriet, men modtaget betaling for at virke som Crown Advocate. Crown Advocate fik lov til at acceptere sager fra private kunder, som ikke i konflikt med sin rolle som Crown Advocate. De 6 herrer, der tjente som Crown Advocate var:
 Hiram Parkes Wilkinson)
 Allan George Mossop
 Victor Priestwood
 Hiram Parkes Wilkinson var søn af Hiram Shaw Wilkinson. Sammen fungerede som Crown Advocate til i alt 44 år.
 Forrige artikel Buckie Thistle F.C.
 Næste artikel Slaget ved Krusi


text:
Skat.dk: Behandling af modtagne betalinger og modtagne underskud efter UK consortium relief regler under dansk international sambeskatning
 26 Sep 2017 08:59
 17-0681868
 Consortium Relief, international sambeskatning, skattepligt, underskud og betalinger
 Skatterådet kunne ikke bekræfte, at et engelsk selskabs (H2) modtagelse af betalinger for overdragelse af underskud til et andet engelsk selskab (H5) eller et dermed koncernforbundet selskab under de engelske Consortium Relief regler, ikke var skattepligtige for det modtagende selskab (H2) under den internationale sambeskatning med det danske selskab H1.
 Skatterådet kunne heller ikke bekræfte, at et engelsk selskabs (H3) modtagelse af betalinger for overdragelse af underskud til det engelske selskab H4 under de engelske Consortium Relief regler ikke ville være skattepligtige for H3 under den internationale sambeskatning med det danske selskab H1.
 Skatterådet bekræftede, at hvis H1 (UK) modtog et skattemæssigt underskud fra det engelske selskab H4 under de engelske Consortium Relief regler med eller uden betaling herfor, så ville et sådant modtaget eller erhvervet skatteaktiv ikke være skattepligtigt for H1 (UK) under den internationale sambeskatning med H1.
 Skatterådet bekræftede, at såfremt det engelske selskab H3 modtog et skattemæssigt underskud fra det engelske selskab H4 under de engelske Consortium Relief regler med eller uden betaling herfor, så ville et sådant modtaget eller erhvervet skatteaktiv ikke være skattepligtigt for H3 under den internationale sambeskatning med H1.
 Selskabsskatteloven § 31, stk. 8
 Selskabsskatteloven § 31 D, stk. 1
 Selskabsskatteloven § 13, stk. 1
 Ligningsloven § 16 A, stk. og 2
 Den juridiske vejledning 2017-2, afsnit C.C.6.4.1.1.
 Den juridiske vejledning 2017-2, afsnit C.C.2.1.3.3.1.
 Kan det bekræftes, at såfremt H2. modtager betaling for overdragelse af underskud til H5 eller et dermed koncernforbundet selskab (H5) under de engelske Consortium Relief regler, er modtagne beløb ikke skattepligtige for H2. under den internationale sambeskatning med H1?
 Kan det bekræftes, at såfremt H3 modtager betaling for overdragelse af underskud til H4 under de engelske Consortium Relief regler, er de modtagne beløb ikke skattepligtige for H3 under den internationale sambeskatning med H1?
 Kan det bekræftes, at såfremt H1 (UK) modtager et skattemæssigt underskud fra H4 under de engelske Consortium Relief regler med eller uden betaling herfor, så vil et sådant modtaget eller erhvervet skatteaktiv ikke være skattepligtigt for H1 (UK) under den internationale sambeskatning med H1?
 Kan det bekræftes, at såfremt H3 modtager et skattemæssigt underskud fra H4 under de engelske Consortium Relief regler med eller uden betaling herfor, så vil et sådant modtaget eller erhvervet skatteaktiv ikke være skattepligtigt for H3 under den internationale sambeskatning med H1?
 1. Sagens faktiske forhold og oplysninger om den påtænkte disposition
 H1s division (”H1 (UK)”) har blandt flere andre opført aktiviteter H2, H3 samt H4 i UK.
 H1 (UK) har en forretningsmæssig strategi om at inkludere eksterne investorer i forbindelse med opførelse af aktiviteter. H1 (UK) har også eksterne investorer med i de fleste af de eksisterende britiske aktiviteter og ønsker at fortsætte hermed ved etablering af nye aktiviteter.
 De britiske aktiviteter ejes generelt af separate projektselskaber, der ejes delvist af H1 (UK) og delvist af eksterne investorer i joint ventures.


text:
H1 har i henhold til selskabsskattelovens § 31 A, stk. 3, valgt international sambeskatning for en ny 10-års periode startende i indkomståret 2015.
 Der ønskes taget stilling til en række forskellige problemstillinger i forbindelse med anvendelse af engelske Consortium Relief regler i disse joint ventures.
 I forhold til det eksisterende joint venture H2., som kontrolleres af H1, ønsker H1 en afklaring af, hvordan en påtænkt betaling fra medinvestoren H5, for brugen af H2.’s skattemæssige underskud under de engelske Consortium Relief regler, skal behandles i H2.’s danske skatteopgørelse.
 H1 er endvidere indirekte investor i aktiviteter. H4, der har en ejerfordeling på 50/50, og hvor H1 ikke inkluderer H4 i den danske sambeskatning. H1 ønsker en afklaring af de skattemæssige konsekvenser, såfremt der foretages en overførsel af underskud til eller fra H4 til H1s øvrige selskaber i UK under Consortium Relief reglerne, jf. den nærmere beskrivelse af reglerne nedenfor.
 H1 (UK) har efter aktionæroverenskomsten i H2. aftalt, at medinvestoren H5 kan anvende skattemæssige underskud fra H2. under de britiske Consortium Relief regler. H1 ønsker af konkurrencemæssige årsager at lade H5 og andre medinvestorer anvende de engelske Consortium Relief regler for at sikre, at de eksterne investorer ikke stilles dårligere ved at indgå partnerskab med H1 i forhold til koncernens konkurrenter på det britiske marked.
 H1 ønsker også, på tilsvarende vis som dets medinvestor samt dets konkurrenter på det engelske marked, at kunne drage nytte af de engelske Consortium Relief regler ved at kunne modtage skattemæssige underskud fra H4 uden økonomisk ulempe eller begrænsning for koncernen.
 1.2. Consortium Relief reglerne
 I UK gælder de såkaldte ”Group Relief” regler, der i hovedtræk minder om de danske sambeskatningsregler. Group Relief reglerne kan anvendes, såfremt der er et ejerskab på 75 % eller mere til et selskab, i hvilket tilfælde der består et ”Group Relationship”. Reglerne om Group Relief kan også finde anvendelse, såfremt der er et ”Consortium Relationsship”.
 Et Consortium Relationship omfatter et selskab (”Konsortieselskabet”) samt dets aktionærer, der:
 Tilsammen ejer mindst 75 % af aktiekapitalen i selskabet.
 Hver især ejer mindst 5 % af aktiekapitalen i selskabet direkte.
 Yderligere omfatter Consortium Relationships selskaber, der har et ”Group Relationship” med Konsortieselskabet eller en af de kvalificerende aktionærer i Konsortieselskabet.
 Reglerne om Consortium Relationship muliggør, at joint ventures kan opnå de samme skattemæssige fordele som selskaber omfattet af ”Group Relationship ” definitionen.
 Underskudsanvendelse kan i tilfælde af Consortium Relationship alene finde sted pro rata i forhold til det enkelte konsortiemedlems ejerandel. Dette er i modsætning til Group Relationship, hvor der kan ske udnyttelse af op til 100 % af underskud ved et ejerskab på mindst 75 %.
 I det følgende anvendes begrebet Consortium Relief for underskudsanvendelse, når der foreligger et Consortium Relationship. Det er dog grundlæggende de samme engelske regler, der gælder for Group Relief som Consortium Relief, jf. dog ovenfor.
 Group Relief og Consortium Relief giver mulighed for at overføre underskud selskaber imellem. Det indebærer dog ikke, at der sker en fuld konsolidering i skattemæssig henseende, uanset om der består et Group Relationship eller Consortium


text:
Relationship. De enkelte selskaber skal således fortsat opgøre deres skattepligtige indkomst på individuel basis.
 Selskabet, der overfører underskud, kaldes ”surrendering company” (”Overdragende Selskab”), mens selskabet, der modtager underskud, kaldes ”claimant company” (”Modtagende Selskab”).
 Konsekvensen af Group Relief er, at det Modtagende Selskabs skattepligtige indkomst reduceres med det Overdragende Selskabs overførte underskud. Der er tale om en egentlig overførsel af underskud, der har lighed med de danske regler og er modsat de svenske, norske og finske regler, hvor sambeskatningen sker i form af, at et selskab har fradrag for en betaling til et underskudsgivende selskab (koncernbidrag).
 Der er særlige regler, der gælder i tilfælde af, at selskaberne ikke måtte have samme regnskabsperiode eller ikke måtte have haft den påkrævede ejerskabsforbindelse i hele indkomståret.
 Ved udnyttelse af et Overdragende Selskabs underskud vil det Modtagende Selskab oftest betale et beløb til det Overdragende Selskab på mellem 0 og den nominelle skatteværdi af det overførte underskud.
 Et Modtagende Selskab skal have samtykke fra det Overdragende Selskab for at anvende dets underskud. Dette gives almindeligvis på en blanket i forbindelse med selvangivelsen. Der sker således ingen automatisk overførsel af underskud. Ønskes der Consortium Relief, kræves ud over en tilladelse fra det Overdragende Selskab tilladelse fra alle konsortiets øvrige medlemmer. Øvrige konsortiemedlemmer kan således blokere for anvendelse af Consortium Relief- reglerne, hvorved konsortiemedlemmer kan beskyttes mod formueforskydning. Som følge heraf reguleres anvendelsen af Consortium Relief nøje mellem konsortiets medlemmer for at undgå, at konsortiemedlemmer senere vil blokere for brugen af Consortium Relief (typisk via en aktionæroverenskomst), hvilket også er tilfældet for H2. samt H4
 For at undgå formueforskydning mellem konsortiets medlemmer aftales det normalt, at der betales for brugen af underskud, men i tilfælde, hvor alle konsortiets medlemmer erhverver underskud svarende til deres proportionale ejerandel heraf, sker der ingen formueforskydning mellem konsortiets medlemmer, hvorfor der ikke nødvendigvis er noget behov for vederlæggelse. Muligheden for at undlade vederlæggelse kan være en fordel i situationer, hvor der ikke ønskes overskudslikviditet i det Overdragende Selskab.
 Det er endvidere et krav, at de selskabsretlige regler overholdes, hvorefter vederlæggelse alene kan undlades såfremt selskabet, der overdrager sine underskud, har tilstrækkeligt med frie reserver. Det Overdragende selskabs frie reserver reduceres således i det omfang, der ikke modtages fuld betaling for det overførte underskud.
 I sammenhæng med ovenstående kan det aftales, at kompensation til det Overdragende Selskab skal tidsværdijusteres baseret på det Overdragende Selskabs forventninger til udnyttelse af underskuddet i fremtiden. Dette vil som oftest kunne aftales mellem aktionærerne, idet det Overdragende Selskabs fremtidige frie cash flow, hvor brug af skattemæssige underskud også har indflydelse, er værdiansat baseret på en Net Present Value tilgang. Denne tilgang skal sikre, at kompensationer til det Overdragende Selskab ikke påvirker den enkelte aktionærs værdiansættelse af det Overdragende Selskab.
 Overdragelse af underskud samt betalinger herfor mellem de enkelte selskaber i et konsortium er i henhold til de engelske Consortium Relief regler den skattepligtige indkomst uvedkommende. De engelske regler er således sammenlignelige med selskabsskattelovens § 31, stk. 8 og 31 A, stk. 6, idet betalingerne, som foretages mellem selskaberne,


text:
ikke har skattemæssige konsekvenser.
 I H1s kontrollerede engelske selskaber vil modtagne underskud og betalinger herfor indgå i regnskabets skattelinje sammen med en notebeskrivelse heraf. Overdrages underskud uden betaling, vil det reflekteres i regnskabets skattenote for både det Modtagende og Overdragende selskab.
 2. Den konkrete situation
 Da Consortium Relief reglerne giver mulighed for overdragelse af underskud i situationer, hvor dansk sambeskatning ikke er tilsvarende muligt, opstår der en række spørgsmål om kvalifikationen af underskudsoverførslerne samt betalinger herfor.
 H1 og de eksterne parter er i alle tilfælde uafhængige, og det kan lægges til grund, at aftaler om brug af og betaling for underskud for både H2. og H4 som nærmere beskrevet nedenfor vil være på armslængdevilkår, idet det er i parternes interesse at undgå formueforskydninger imellem dem.
 Alle aktionærer ejer i begge situationer mere end 10 % af aktiekapitalen i Konsortieselskabet, og vil være berettiget til at modtage udbytter skattefrit herfra.
 2.1. H2
 H2 kontrolleres af H1 og har H6 og H5 som medinvestorer.
 H1 (UK) kontrollerer H2, der begge indgår i H1s internationale sambeskatning. H5 ønsker at anvende underskud i H2 i henhold til de engelske Consortium Relief regler. H5 skal efter aktionæroverenskomsten betale en tidsjusteret skatteværdi af de overførte underskud fra H2, dog maksimeret til den nominelle skatteværdi.
 Uagtet den indgåede aktionæroverenskomst, skal H1 (UK) i henhold til Consortium Relief reglerne formelt give sit samtykke til en underskudsoverførsel til H2., hvilket også skal dokumenteres i forbindelse med selvangivelsen. Inden H2 og H1 (UK) samtykker til, at H2 overfører underskud til medinvestoren H5 mod betaling, ønskes sikkerhed for, at den modtagne betaling ikke er skattepligtig ved opgørelsen af H2’s indkomst under den danske internationale sambeskatning.
 Spørgsmål 1 vedrører denne situation.
 Såfremt H1 (UK) ikke giver sit samtykke, kan H1 (UK) eventuelt ifalde et kontraktuelt ansvar for brud på aktionæroverenskomsten.
 Strukturen er illustreret nedenfor:
 2.2. H4
 H1 ejer indirekte 100 % af det engelske selskab H1 (UK) der ejer 100 % af aktierne i H7, der ejer 50 % af aktierne i H4a, der ejer 100 % af aktierne i H7 kontrollerer ikke H4a samt H4, og selskaberne indgår således ikke i den danske internationale sambeskatning.
 H1 (UK) ejer 100 % af aktierne i H3, og begge selskaber indgår i international sambeskatning med H1.
 H4 forventes at have skattemæssige underskud i de kommende år på grund af den massive kapitalinvestering i aktiviteter, men selskabet forventes på et senere tidspunkt at få positiv skattepligtig indkomst. Underskud kan efter Consortium Relief reglerne overføres til og fra H1’s UK selskaber, som opfylder betingelserne, herunder H3 H1 (UK) såvel som H4 kan overføre underskud til og fra den eksterne investor, såfremt denne opfylder betingelserne. Der betales som udgangspunkt for brug af overførte underskud, men det er i aktionæroverenskomsten aftalt, at betaling for brug af H4’s underskud kan reduceres eller helt undlades, såfremt både et selskab i H1-koncernen og den eksterne investor ønsker at gøre brug af Consortium Relief reglerne. Undladelse af betaling ønskes for at undgå overskudslikviditet i H4 Det er under engelsk ret (som også


text:
reflekteret i aktionæroverenskomsten) aftalt, at der skal være frie reserver, såfremt der ikke skal betales fuldt ud for underskud overført fra H4. Uddrag af aktionæroverenskomsten vedrørende H4 er modtaget af SKAT.
 Spørgsmål 2 vedrører situationen, hvor H4 måtte betale H3 for overførte underskud til H4.
 Spørgsmål 3 vedrører situationen, hvor H1 (UK) modtager skattemæssige underskud fra H4 med eller uden betaling.
 Spørgsmål 4 vedrører situationen, hvor H3 modtager skattemæssige underskud fra H4 med eller uden betaling.
 Repræsentanten har oplyst til SKAT, at der kan være flere forskellige situationer ift. om selskaberne i eksemplerne har underskud eller overskud efter danske og engelske regler. Uagtet at både de danske og engelske skatteregler grundlæggende tager udgangspunkt i de regnskabsmæssige resultater, vil der være såvel permanente og midlertidige forskelle, der kan og vil indebære, at de engelske og danske skattemæssige resultater afviger. Den forskellige afskrivningsprofil og adgangen til at undlade at foretage afskrivninger efter det ene lands skatteregler, mens der afskrives fuldt ud efter det andet lands regler, er et eksempel på hvorledes de skattemæssige resultater kan variere.
 Det er således muligt, og det har i flere indkomstår været tilfældet, at der har været skattemæssige underskud i det samme selskab efter både danske og engelske regler. Dette er og behøver dog ikke at være tilfældet hvert år, og det kan variere fra selskab til selskab. Det er således muligt, at der kan være underskud efter danske regler men overskud efter engelske eller omvendt, ligesom der kan være overskud eller underskud efter begge landes regler. Repræsentanten bemærker i øvrigt, at såfremt overførslerne af underskud og betalinger herfor er skattepligtige efter danske regler, mens disse er den skattepligtige indkomst uvedkommende efter engelske regler, vil dette give anledning til permanente forskelle i de skattemæssige resultater efter danske og engelske skatteregler.
 Efter repræsentantens opfattelse bør det ikke være af betydning for de rejste spørgsmål, om selskaberne konkret har overskud eller underskud efter henholdsvis danske og engelske skatteregler.
 Repræsentanten henleder i øvrigt generelt opmærksomheden på, at genbeskatningsreglerne finder anvendelse i H1’s internationale sambeskatning, hvorfor fratrukne underskud i den danske indkomst som altovervejende hovedregel genbeskattes og for H1’s vedkommende konkret også forventes at blive genbeskattet.
 Som drøftet kan overførslerne af underskud rejse visse spørgsmål om hvorledes en evt. creditberegning kan påvirkes. Det vil være repræsentantens forventning, at en betaling for overførte underskud ikke kan anses som en skattebetaling, der giver mulighed for credit, hvorved credit kan fortabes. Dette har repræsentanten ikke spurgt til, og repræsentanten finder ikke, at indregningen i en dansk creditberegning bør have betydning for spørgsmålet om, hvorvidt overførte underskud og betalinger herfor skal indgå i den skattepligtige indkomst.
 Ønsket om at overdrage engelske underskud er for H1's vedkommende forretningsmæssigt drevet af ønsket om at imødekomme og tiltrække medinvestorer samt reducere engelske betalbare skatter.
 Skatteyders opfattelse
 Kan det bekræftes, at såfremt H2. modtager betaling for overdragelse af underskud til H5 eller et dermed koncernforbundet selskab (H5) under de engelske Consortium Relief regler, er de modtagne beløb ikke skattepligtige for H2. under den internationale sambeskatning med H1?
 Overførsler under


text:
de britiske Consortium Relief regler er den skattepligtige indkomst uvedkommende
 Efter vores opfattelse er betalinger modtaget for overført underskud den danske indkomstopgørelse uvedkommende, hvorved beløb, som H2. måtte modtage fra H5, ikke kan anses som skattepligtig indkomst for selskabet under den internationale sambeskatning med H1.
 Det følger af selskabsskattelovens § 31 A, stk. 1, om international sambeskatning, at:
 ”Det ultimative moderselskab kan vælge, at sambeskatningen for de koncernforbundne selskaber og foreninger m.v., som sambeskattes efter § 31, tillige skal gælde alle koncernforbundne udenlandske selskaber og foreninger m.v.
 Bestemmelserne i § 31 om national sambeskatning finder tilsvarende anvendelse ved international sambeskatning med de tilføjelser og undtagelser, der følger af stk. 2-14. ...”
 Den eneste regel i selskabsskattelovens § 31 A, der direkte regulerer udenlandske sambeskatningslignende systemer, findes i bestemmelsens stk. 2,der alene omfatterkoncernbidrag.
 Der er således ikke i selskabsskattelovens § 31 A taget stilling til andre udenlandske sambeskatningssystemer, som ikke indebærer koncernbidrag, men i stedet andre metoder til indkomstudjævning. Det må derfor antages, at det er de almindelige regler for national sambeskatning, der gælder, når den skattemæssige behandling af øvrige sambeskatningssystemer skal vurderes, jf. selskabsskattelovens § 31 A, stk. 1.
 Den eneste danske regel, der generelt tager stilling til den skattemæssige behandling af fremmede staters sambeskatningssystemer, er bestemmelsen i selskabsskattelovens § 32, stk. 9, jf. nærmere nedenfor.
 I mangel af anden regulering må det derfor antages, at såfremt et udenlandsk sambeskatningssystem har lighed med de danske regler for sambeskatning, så vil konsekvenserne af en udenlandsk sambeskatning være de samme, som er gældende i selskabsskattelovens § 31, stk. 8 – nemlig, at betalinger for udnyttelse af underskud under en udenlandsk sambeskatning vil være den danske skattepligtige indkomst uvedkommende.
 Denne antagelse bygger dels på, at en udenlandsk indkomst under en international sambeskatning skal opgøres efter tillempede danske regler, samt at et andet resultat som udgangspunkt ville stride i mod reglerne om fri etableringsret eller kapitalens frie bevægelighed i Traktaten om den Europæiske Unions Funktionsmåde (TEUF).
 De engelske regler om Consortium Relief adskiller sig primært fra de danske sambeskatningsregler, ved at give mulighed for sambeskatning på ejerandele ned til 5 %, dog kun med et beløb, der svarer til konsortiedeltagerens ejerandel i konsortiet.
 Derudover er reglerne om Group Relief i øvrigt sammenlignelige med de danske sambeskatningsregler og fungerer efter samme grundprincipper og har samme økonomiske virkning, herunder har betalinger for skattemæssige underskud og overdragelse af skattemæssige underskud ikke skattemæssige konsekvenser for de implicerede selskaber.
 Ligningsrådet har ved flere lejligheder taget stilling til de britiske sambeskatningsregler i relation til de danske CFC-regler. Dette er relevant i forhold til den nugældende bestemmelse i selskabsskattelovens § 32, stk. 9, der har følgende ordlyd:
 ”Stk. 9. Ved moderselskabets indkomstopgørelse medregnes datterselskabets fremførte underskud. Tilsvarende gælder underskud, der er overført fra andre selskaber som led i en sambeskatning eller andet regelsæt, hvorved underskud kan overføres. Datterselskabets fremførte og overførte underskud kan dog højst medregnes med et beløb svarende til underskuddet opgjort efter danske regler.”
 Uanset at CFC-reglerne ikke finder anvendelse, når en koncern har valgt international sambeskatning, jf. selskabsskattelovens


text:
§ 32, stk. 2, er det vores opfattelse, at vurderingen af fremmede staters sambeskatningssystemer – i mangel af andre udtrykkelige regler herom i selskabsskattelovens § 31 A – bør ske efter tilsvarende principper, som angivet i selskabsskattelovens § 32, stk. 9, og den praksis, der relaterer sig til denne bestemmelse.
 Dette understøttes af, at selskabsskattelovens § 32, ved L 35 1995, blev indført som en regel om ”tvungen sambeskatning”, hvilket også fremgik direkte af ordlyden af den daværende § 32, stk. 1. Reglen er således baseret på en præmis om, at CFC-selskaber skal behandles som om, de var underlagt en dansk sambeskatning.
 Ved L 99 2002 ses, at der skete en objektivering af CFC-reglerne, men den nuværende affattelse af selskabsskattelovens § 32 ændrer ikke ved den grundlæggende præmis, hvorefter CFC-reglerne indebærer en tvungen sambeskatning.
 Der fremgår følgende af lovforslag L 35 1995:
 ”De regler, der gælder for sambeskattede selskabers indkomstopgørelse, hvad enten der er tale om lovregler eller vilkår fastsat af Ligningsrådet, gælder som udgangspunkt tilsvarende ved tvungen sambeskatning. Særligt kan nævnes, at skattepligtigt udbytte fra datterselskabet kan fradrages ved moderselskabets indkomstopgørelse, i det omfang udbyttet kan indeholdes i den del af datterselskabets indkomst for det forudgående indkomstår, der skal medregnes i moderselskabets skattepligtige indkomst (det såkaldte udbyttefradrag).”
 Når det efter CFC-reglerne om ”tvungen sambeskatning” er muligt at overdrage underskud efter lokale regelsæt, og rent faktisk også anvende disse underskud ved den danske indkomstopgørelse, bør det derfor tilsvarende være muligt under international sambeskatning at anvende lokale regelsæt om underskudsoverførsel, og den praksis, der er gældende under selskabsskattelovens § 32, stk. 9, må derfor også finde tilsvarende anvendelse for vurderinger under regelsættet i selskabsskattelovens § 31 A.
 Vi henviser til sagerne om de britiske regler om Group Relief, der er offentliggjort i SKM 2004.36LR og SKM2008.229SR.
 Det blev i begge sager anerkendt, at de britiske regler om Group Relief måtte betragtes som et ”andet regelsæt, hvorved underskud kan overføres” i henhold til selskabsskattelovens § 32, stk. 9, 3. pkt. Som faktum er beskrevet i de pågældende sager, omhandlede spørgsmålene overførsler mellem selskaber, der var undergivet reglerne om Group Relief. Da der under Group Relief reglerne ikke er et krav om betaling for brug af underskud, kan dette i sig selv derfor ikke indebære, at de engelske regler ikke skal anses som et regelsæt, der er sammenligneligt med de danske sambeskatningsregler.
 Af afgørelsen SKM 2004.36 LR fremgår følgende fra Ligningsrådets konklusion (vores fremhævelse med fed):
 ”Sammenfattende skal der således efter styrelsens opfattelse ved opgørelsen af sammenligningsindkomsten efter SEL § 32, stk. 3 og 4 for UK Finco foretages fradrag for underskud fra andre engelske koncernselskaber, i det omfang sådanne underskud er overført til UK Finco efter de engelske regler om "group relief". Der skal imidlertid ved opgørelsen af de udenlandske underskudsselskabers underskud ske en maksimering af de udenlandske underskudsselskabers underskud, idet disse underskudsselskabers underskud skal opgøres efter de almindelige danske regler om opgørelse af selskabers skattepligtige indkomst.”
 Der kan således ikke indfortolkes et krav om, at den i udlandet foretagne underskudsoverførsel også


text:
vil være mulig efter de danske skatteregler, idet det alene er afgørende, at der ved anvendelsen af de danske indkomstopgørelsesregler i sig selv fremkommer et underskud.
 Det kan derfor også ved besvarelsen af spørgsmål 1 i nærværende anmodning konkluderes, at det er uden betydning, om H2. kunne overføre et underskud efter danske regler til H5, når blot der efter danske regler forekommer et underskud.
 Skatterådet bekræftede i afgørelsen i SKM2008.229.SR resultatet i SKM 2004,36LR. Der fremgår følgende af afgørelsen:
 ”Det er på den baggrund SKATs opfattelse, at SKM2004.36.LR fortsat er gældende, hvorved de engelske regler om group relief må betragtes som værende “andet regelsæt, hvorved underskud kan overføres”. Det gælder derfor, at har A Limited udnyttet group relief reglerne på en måde, så selskabets engelske indkomstopgørelse er mindsket, skal dette som udgangspunkt også give sig udslag i B A/S' indkomstopgørelse.”
 Da Group Relief og Consortium Relief i al væsentlighed fungerer ens, bør der også for Consortium Relief være tale om et andet regelsæt, hvorved underskud kan overføres, uanset at overførsler tillades for ejerandele ned til 5 %, så længe der er mindst 75 % ejerskab gennem et ”konsortium”.
 Overførsler af underskud og betalinger herfor er under de danske sambeskatningsregler den skattepligtige indkomst uvedkommende, jf. selskabsskattelovens § 31, stk. 8. Den samme regel findes også under de engelske Group Relief regler, der som nævnt også gælder for Consortium Relief.
 Betalinger, som det Modtagende Selskab måtte modtage via Consortium Relief, bør således tilsvarende anses som at være skattefrie ved den danske indkomstopgørelse, da sammenlignelige betalinger under det danske sambeskatningssystem også er den skattepligtige indkomst uvedkommende.
 Dette kan også finde støtte i SKM2013.320.HR, der refereres nærmere nedenfor. Heri fastslog Højesteret indledende, at der ikke var nogen parallel til de tyske Organschaft-regler i dansk ret. Der fremgår følgende af dommen:
 ” Vi finder herefter, at de omhandlede tyske datterselskabers virksomhed i overensstemmelse med den tyske lovbestemte ordning om Organschaft, der ikke har en parallel i dansk selskabsret, ved den danske skatteretlige bedømmelse må anses for drevet for det tyske moderselskabs regning, og at underskudsudligningsbetalingerne fra moderselskabet til datterselskaberne under disse omstændigheder ikke er omfattet af statsskattelovens § 4, men er skattefri for datterselskaberne.”
 Da slutresultatet af dommen blev, at Højesteret anså betalinger under de tyske Organschaftregler for den danske skattepligtige indkomst uvedkommende, kan det klart udledes af denne præmis, at et udenlandsk sambeskatningssystem kan accepteres, selvom der er væsentlige forskelle, jf. ”... ikke har parallel i dansk selskabsret...”, til de danske selskabsretlige regler og dermed de danske sambeskatningsregler.
 Umiddelbart må de britiske Consortium Relief regler anses som et sammenligneligt regelsæt med de danske sambeskatningsregler, hvorfor betalingerne foretaget bør behandles som betalinger foretaget i henhold til selskabsskattelovens § 31, stk. 8, jf. selskabsskattelovens § 31 A, stk. 1, 3. pkt.
 I den ovenfor nævnte dom i SKM 2013.320 H tog Højesteret stilling til de tyske sambeskatningsregler under en international sambeskatning efter de dagældende regler herom. Uanset at de tyske regler på nogle punkter adskiller sig fra de britiske og danske sambeskatningsregler, understøtter denne dom klart,


text:
at udenlandske regler om sambeskatning i vidt omfang bør accepteres og ikke få skattemæssige konsekvenser for det danske moderselskab.
 Det fremgår af Højesterets præmisser, at:
 ”Den skattemæssige virkning af overskudsoverførselsaftalerne og de betalinger, der er sket til datterselskaberne til udligning af underskud, skal bedømmes efter danske skatteregler ved opgørelsen af sambeskatningsindkomsten for 2003 for G4S Holding (DK) A/S. Bedømmelsen efter danske skatteregler skal ske på grundlag af den retlige kvalifikation efter tysk aktieselskabsret, der således indgår i bedømmelsen som faktum.”
 Bedømmelsen efter danske regler i denne sag skal altså ske på baggrund af den retlige kvalifikation i UK.
 Højesteret tillægger det afgørende betydning, at der i den konkrete sag efter tyske regler var tale om overskudsoverførselsaftaler, hvorefter de deltagende selskaber blev betragtet som driftssteder af det tyske moderselskab. Overskud og underskud fra datterselskabernes virksomhed måtte derfor anses som at tilhøre det tyske moderselskab, som virksomhed drevet for det tyske moderselskabs regning. Det tyske moderselskab foretog betalinger til datterselskaberne for anvendelsen af disses underskud. Slutresultatet er således det samme i det engelske Consortium Relief-system. De tyske regler gav i lighed med det engelske skattesystem mulighed for at udligne underskud i et selskab med overskud i et andet.
 Højesteret tillagde det endvidere betydning, at betalingerne efter tyske regler ikke var skattepligtige eller fradragsberettigede:
 ”Denne forståelse støttes af, at betalingerne efter tysk skatteret er indkomstopgørelsen uvedkommende, og således hverken er skattepligtige for aktieselskabet eller fradragsberettigede for den anden part.”
 De tyske regler var således i denne henseende sammenlignelige med de nuværende danske sambeskatningsregler, og tilsvarende er betalinger for anvendelse af underskud efter de engelske Consortium Relief regler hverken skattepligtige eller fradragsberettigede. De engelske regler fungerer således i denne henseende på tilsvarende vis som de tyske Organschaft-regler som beskrevet i SKM 2013.320 H.
 Fra sagsfremstillingen ses det i øvrigt, at der er en række yderligere tekniske sammenfald og forskelle mellem de tyske og engelske regler.
 Hvor der var fælles hæftelse over for kreditorer i et Organschaft, er der ikke en sådan fælles hæftelse under de engelske regler.
 Tilsvarende de tyske regler skal den skattemæssige indkomst efter de engelske regler opgøres selskab for selskab, jf. punkt 4.3.2. i sagsfremstillingens gengivelse af de tyske regler.
 Tilsvarende de tyske regler, som er aftalebaserede, skal der også indgås en ”aftale” qua det påkrævede indhentede samtykke til, at det Modtagende Selskab overtager skatteaktiver fra det Overdragende Selskab.
 Hvor der efter de tyske regler krævedes råderet over flertallet af stemmer for at anvende Organschaft-reglerne samt at mindst 75 % af den repræsenterede aktiekapital stemte for indgåelse af et Organschaft på selskabets generalforsamling, er der under Consortium Relief mulighed for overdragelse af underskud til og fra aktionærer ned til 5 % ejerskab, dog således at der kræves et fælles ejerskab på mindst 75 %, samt at overførsler kræver alle de øvrige konsortiemedlemmers accept, hvorfor der også her kræves accept fra mindst 75 % af aktionærerne. De tyske ejerskabskrav for at indgå i Organschaft indgår ikke i Højesterets præmisser.
 Hensigten og virkningen af de tyske regler, som beskrevet i afgørelsen, adskiller sig


text:
efter vores opfattelse ikke væsentligt fra de engelske Group Relief regler, hvorfor vi mener, at den skatteretlige behandling af betalingerne bør være ens, uagtet de tekniske forskelle i de to skattesystemer til at nå det samme mål.
 Ovenstående kan sammenfattes således:
 at selskabsskattelovens § 31 A ikke indeholder nogen regulering af behandlingen af udenlandske sambeskatninger, som ikke indebærer et ”koncernbidrag”,
 at reglerne i selskabsskattelovens § 31 derfor må finde anvendelse,
 at selskabsskattelovens § 31, stk. 8, fastsætter, at betalinger mv. for skattemæssige underskud ikke har skattemæssige virkninger,
 at den eneste danske regel, der generelt regulerer udenlandske sambeskatninger er selskabsskattelovens § 32, stk. 9,
 at principperne for indkomstopgørelsen efter selskabsskattelovens § 31 må følge samme principper, som efter selskabsskattelovens § 32,
 at Ligningsrådet SKM 2004.36LR og Skatterådet i SKM2008.229.SR har anerkendt de britiske sambeskatningsregler som ”et andet regelsæt, hvorved underskud kan overføres” efter selskabsskattelovens § 32, og
 at Højesteret i SKM2013.320.H har anerkendt, at betalinger under de tyske sambeskatningsregler ikke har skattemæssige konsekvenser for et dansk moderselskab.
 Det kan på baggrund heraf konkluderes, at udenlandske sambeskatningssystemer i vidt omfang må accepteres som skatteneutrale under reglerne i selskabsskattelovens § 31 A, stk. 1, 3. pkt., jf. selskabsskattelovens § 32, stk. 8, og det må derfor også konkluderes, at betalinger, som H2. måtte modtage for overdragelse af underskud til H5, anses som den skattepligtige indkomst uvedkommende.
 Spørgsmål 1 må derfor allerede af denne grund besvares med et ”ja”.
 Overdragelse af et underskud er en skattefri overdragelse af et formueaktiv
 Såfremt SKAT ikke er enig i, at betalingerne er indkomstopgørelsen uvedkommende, gør vi gældende, at modtagne betalinger i så fald må anses for vederlag mod overdragelse af et formueaktiv omfattet af statsskattelovens § 5, stk.1, litra a.
 Betaling for et aktiv
 Der er efter de britiske Group Relief regler tale om et gode, der kan overdrages mod eller uden betaling, såfremt der er enighed mellem det Overdragende Selskab og det Modtagende Selskab.
 Såfremt der modtages betaling for overdragelse af skatteaktivet, er det en modydelse for det modtagne gode. Betalingen ville ikke være foretaget uden den samtidige overdragelse af skatteaktivet. I modsætning til de danske regler, indebærer de engelske regler ikke, at der er automatisk og tvungen overførsel af underskud. Overførslen af underskud kan tilvælges år for år. Da det i øvrigt ikke er lovreguleret, om der skal betales eller ej, vil medlemmerne af et konsortium i praksis altid aftale, hvornår og hvad der skal betales for brug af skatteaktiver, ligesom tilfældet er i de konkrete aktionæroverenskomster. Der er således tale om et aktiv, som konsortiemedlemmerne gensidigt aftaler, hvad de skal betale for at overføre.
 Skattemæssige underskud er også et regnskabsmæssigt aktiv. Uagtet at det er et aktiv, der ikke efter danske regler kan overdrages ud over som et led i en sambeskatning, udgør det under de engelske Group Relief regler et aktiv, der kan overdrages under de beskrevne restriktioner.
 Alternativet til at anse underskuddet som et aktiv vil være at anse betalingen herfor for en ensidig disposition/tilskud. Der kan dog ikke foreligge et tilskud,


text:
når der er tale om en gensidig bebyrdende aftale, jf. herved den Juridiske Vejledning C.D.2.4.3.3.1:
 ”Selve begrebet tilskud er ikke entydigt defineret, men må forstås sådan, at der skal være tale om ensidige tilskud uden nogen form for modydelse.”
 I henhold til Skattelovrådets betænkning 1221 af 1991, s. 98 fremgår også følgende:
 ”Ved driftstilskud forstås i denne sammenhæng tilskud, der ydes med det formål af afhjælpe modtagerens økonomiske vanskeligheder. Situationer, hvor modtageren i henhold til aftale eller på andet grundlag har krav på ydelsen, falder uden for tilskudsbegrebet”
 Konkret modtager H2. betaling fra H5 ved overdragelse af det skattemæssige underskud, hvorfor der ikke kan være tale om et tilskud.
 Da der således må være tale om overdragelse af et aktiv, skal det vurderes, efter hvilke regler afståelsen af aktivet skal beskattes.
 Beskatning af aktivet
 Beskatning af overdragelse af aktiver kræver en specifik lovhjemmel. For aktiers vedkommende findes en sådan hjemmel i aktieavancebeskatningsloven, driftsmidler/ejendomme mv. i afskrivningsloven osv. Da der ikke er hjemmel til at beskatte overdragelsen af et skatteaktiv under nogle af særlovene om avancebeskatning, må den skattemæssige behandling afgøres efter statsskatteloven.
 Dette fremgår bl.a. af forarbejderne til L125 2005, der bl.a. indførte bestemmelsen om avancebeskatning af skibsbygningskontrakter mv. i afskrivningslovens § 44 C.
 Der fremgår følgende af bemærkningerne vedrørende indførelsen af afskrivningslovens § 44C:
 ”Ligningsrådet har i en bindende forhåndsbesked af 17. august 2004 vedrørende salg af en kontrakt om nybygning af et skib antaget, at der - når bortses fra efterbeskatning af forskudsafskrivninger på skibet - med de gældende regler ikke er hjemmel til at medregne fortjeneste eller tab ved opgørelsen af sælgerens skattepligtige indkomst.
 Ligningsrådet henviste herved til, at der var tale om en normal aftale om levering af et aktiv til brug i modtagerens virksomhed med en for branchen sædvanlig afleveringsfrist. Der var derfor ikke tale om en terminskontrakt omfattet af reglerne i kursgevinstloven.
 Ligningsrådet henviste endvidere til, at der tidligere - frem til lov nr. 433 af 26. juni 1998 om skattemæssige afskrivninger (afskrivningsloven) - fandtes en hjemmel i afskrivningsloven til beskatning ved salg af skibsbygningskontrakter.
 Det var Ligningsrådets opfattelse, at spørgsmålet om beskatning ved overdragelse af kontrakten herefter måtte afgøres efter de almindelige regler i statsskatteloven. Ifølge statsskattelovens § 5, stk. 1, litra a, er fortjeneste erhvervet i forbindelse med afhændelse af aktiver kun skattepligtige, hvis der er tale om næring eller spekulation. Ingen af delene var tilfældet i den foreliggende sag.
 Der var derfor ikke grundlag for at medregne fortjeneste eller tab ved overdragelsen af kontrakten om nybygning af et skib til sælgerens skattepligtige indkomst.”
 Da H2 – eller H1 – i øvrigt ikke er næringsdrivende med handel af skatteaktiver, må gevinst og tab ved overdragelse af skatteaktivet være skattefrit for H2. under de danske regler om international sambeskatning.
 Det er derfor vores opfattelse, at spørgsmål 1 også af denne grund skal besvares med ”ja”.
 Kan det bekræftes, at såfremt H3 modtager betaling for overdragelse af underskud til H4 under de engelske Group Relief regler, er de modtagne beløb ikke skattepligtige for H3


text:
under den internationale sambeskatning med H1?
 Vi mener, at situationen skattemæssigt skal behandles tilsvarende situation 1, og at det ikke bør have nogen konsekvenser, at betalingen kommer fra et søsterselskab i stedet for en aktionær. Vi henviser i øvrigt til redegørelsen under spørgsmål 1.
 Det er vores opfattelse, at et erhvervet skattemæssigt underskud er indkomstopgørelsen uvedkommende, da der er tale om overførsler i overensstemmelse med engelsk ret, hvilket bør accepteres under en dansk international sambeskatning, jf. vores argumentation ovenfor under spørgsmål 1.
 Såfremt SKAT måtte finde, at dette ikke er tilfældet, må der efter vores opfattelse være tale om en aktivoverdragelse. I det tilfælde at H1 (UK) betaler for modtagelsen af skatteaktivet, kan der ikke være tale om et tilskud til H1 (UK), da dette forudsætter en ensidig disposition, jf. nærmere under spørgsmål 1.
 I det omfang H1 (UK) i henhold til aktionæroverenskomsten indgået via H7 måtte erhverve underskuddet uden modydelse eller mod en betaling af et lavere beløb end den nominelle værdi eller eventuelt den diskonterede værdi af skatteaktivet, bør den overskydende værdi i så fald anses som en udbytteudlodning fra H4 til H4a til H7 og derfra til H1 (UK)
 Det følger af ligningslovens § 16 A, at til udbytte henregnes alt, hvad der udloddes til aktuelle aktionærer. Overdrages værdier til et direkte moderselskab uden modydelse, er der således tale om udbytte.
 Udbyttebegrebet i ligningslovens § 16 A omfatter såvel deklareret som andet udbytte, herunder maskeret udbytte.
 I sagen SKM 2006.176.LSR modtog et finsk moderselskab, der indgik i sambeskatning med sit danske moderselskab, et koncernbidrag fra dets finske datterselskab. Koncernbidraget blev her anset som et skattefrit udbytte.
 Der fremgår følgende af Landsskatterettens præmisser:
 ”Det fremgår af ligningslovens § 16 A, stk. 1, at alt, hvad der af selskabet udloddes til aktionærer, anparts- eller andelshavere, med undtagelse af fondsaktier og friandele samt udlodning af likvidationsprovenu foretaget i det kalenderår, hvori selskabet endeligt opløses, anses som skattepligtigt udbytte af aktier, anparter, andelsbeviser og lignende værdipapirer. Det modtagne koncernbidrag anses derfor som udbytte.
 Efter den dagældende regel i selskabsskattelovens § 13, stk. 1, nr. 2 (lovbekendtgørelse nr. 736 af 28/8 2002), er udbytter fra udenlandske datterselskaber til herværende moderselskaber skattefri, når moderselskabet har ejet mindst 20 pct. af aktie- eller anpartskapitalen i datterselskabet i en sammenhængende periode på mindst et år. Udbyttet skal desuden være udloddet i den periode, hvor moderselskabet har ejet aktierne.
 Det er samtidig en betingelse for skattefritagelsen efter selskabsskattelovens § 13, stk. 1, nr. 2, at aktierne i det udenlandske datterselskab ikke er omfattet af aktieavancebeskatningslovens § 2 a.
 Da samtlige betingelser på baggrund af sagens oplysninger må anses for opfyldt, er det modtagne koncernbidrag skattefrit, jf. dagældende selskabsskattelovens § 13, stk. 1, nr. 2.
 Landsskatteretten nedsætter indkomstopgørelsen med 97.367 EUR.”
 Koncernbidraget blev på daværende tidspunkt anset for et skattefrit udbytte efter de dagældende regler i selskabsskattelovens § 13, stk. 1, nr. 2. Havde vurderingen været foretaget på nuværende tidspunkt, kunne resultatet været blevet anderledes, da koncernbidraget var fradragsberettiget for det betalende finske datterselskab.
 Dette ændrer imidlertid


text:
ikke på kvalifikationen af betalingen, der af Landsskatteretten blev anset for at være udbytte.
 Dette resultat understøttes i øvrigt fuldt ud af Ligningsrådets afgørelser i TfS 1991, 95LR og TfS 1995, 43LR.
 Såfremt koncernbidrag anses som udbytte, bør underskudsoverførsel uden vederlag tilsvarende anses som udbytte, forudsat at dispositionen er relevant for indkomstopgørelsen.
 Når der overføres værdier til indirekte aktionærer, følger det af praksis, at en sådan overførsel skal anses som en udbytteudlodning, der har passeret de enkelte aktionærled, hvorfor det som udgangspunkt er den samme behandling, uanset om der gives Consortium Relief til den direkte aktionær eller som i det konkrete tilfælde til den indirekte aktionær. Denne retstilstand genfindes i Østre Landsrets dom, TfS 1994.318 Ø, hvorefter et udbytte gennem to ”led” anses som at have passeret det mellemliggende selskab.
 Tilsvarende ses af høringsskemaet vedlagt som bilag til L 110 2007, hvoraf fremgår af skatteministeriets svar til Foreningen af Statsautoriserede Revisorer vedrørende selskabsskattelovens § 31 D, stk.1:
 “Bestemmelsen, som er justeret og flyttet til stk.2, fastslår, at udbyttereglerne går forud for de foreslåede regler om tilskud. Tilskud til en aktionær,-herunder en indirekte aktionær- beskattes herefter som udbytte, medmindre betaleren har fradrag for betalingen efter udenlandske regler.”
 Lignende fremgår af Skatteministeriets kommentar i bilag 23 til lovforslaget, mens skatteministeriets kommentar i bilag 9 til lovforslaget indikerer anderledes. Den gældende retstilstand følger efter vores opfattelse fortsat TfS 1994.318 Ø.
 En overførsel af underskud til en indirekte aktionær skal således behandles som udbytte til aktionæren og efterfølgende tilskud.
 Dette understøttes endvidere af aktionæroverenskomsten for H4, hvorefter betaling alene kan undlades, såfremt H4 har tilstrækkeligt med frie reserver. Selskabets frie reserver vil regnskabsmæssigt blive reduceret i det omfang aktiverede skatteaktiver overdrages uden vederlag. Selskabsretligt ligestilles undladelse af betaling således med en udlodning.
 Spørgsmål 3 skal derfor besvares med ”ja”.
 Det gøres primært gældende, at overførslen af underskud er uden relevans for den skattemæssige indkomst, som redegjort for under spørgsmål 1 ovenfor.
 Hvis SKAT ikke er enig heri, må der være tale om en skattefri aktivoverdragelse. I det tilfælde at H3 betaler for modtagelsen af skatteaktivet, er der ikke tale om et tilskud til H3, da dette forudsætter en ensidig disposition, jf. nærmere under spørgsmål 1.
 Såfremt der ikke modtages fuld eller delvis betaling, bør spørgsmål 4 også besvares bekræftende, såfremt spørgsmål 3 besvares bekræftende, da overførslen af underskud til H3 alene er mulig qua H1 (UK)’s indirekte ejerskab over H4 samt den konkrete indgåede aktionæroverenskomst.
 Uden aktionæroverenskomsten ville en overdragelse uden vederlag til eller fra en enkelt aktionær med stor sikkerhed blive nægtet. Enhver værdi, der måtte tilflyde H3 som følge af manglende betaling, forudsætter således samtlige H4 aktionærers accept, hvorfor enhver værdi af overført underskud må anses at tilflyde H3 alene som følge af H1 (UK) ’s ejerskab over H4 samt H3
 En overdragelse af værdier må således initialt anses som en indirekte udbytteudlodning til H1 (UK) og herefter et tilskud til H3 Dette understøttes også konkret ved, at H4 efter aktionæroverenskomsten ikke kan overdrage underskud uden vederlag, såfremt H4 ikke har tilstrækkeligt


text:
med frie reserver. H4 kan således ikke foretage overførslen, hvis selskabet ikke kunne foretage den tilsvarende udbytteudlodning til aktionærerne.
 Da H1 (UK) også kan modtage skattefrit udbytte igennem de forskellige led fra H4, ligesom H1 (UK) efter vores opfattelse også skal anse direkte modtagne underskud som udbytte, er der konkret ikke værns hensyn, hvorefter H4 ikke skulle kunne overdrage værdier til H3 direkte uden beskatning, når dette sker i overensstemmelse med aktionæroverenskomsten, samtlige aktionærers samtykke og i overensstemmelse med de engelske Consortium Relief regler.
 Spørgsmålet om hvorvidt en betaling til et søsterselskab skal anses som at have passeret et fælles moderselskab i forbindelse med evt. udbyttebeskatning, er i dansk skatteret behandlet i forhold til koncernbidrag i en række sager. Fælles for disse sager er, at de har vedrørt skattesystemer, hvor der overdrages skattepligtig indkomst, og hvor der sker beskatning i det selskab, der modtager den skattepligtige indkomst og fradrag i det givende selskab. Dette adskiller sig fra de britiske Consortium Relief-regler, der i lighed med de danske regler fungerer ved overførsel af underskud/skatteaktiver, og hvor overførslen og evt. betaling herfor er den skattepligtige indkomst uvedkommende.
 I SKM2005.61.LR skulle et koncernbidrag mellem to svenske selskaber, der ikke var del af en dansk sambeskatning, ikke anses som at have passeret de danske moderselskaber som udbytte, da disse ikke ville opnå en økonomisk fordel, som var umiddelbar realisabel. Denne sag er dog ikke sammenlignelig, da de svenske koncernbidrag i princippet sker uden samtykke fra den danske aktionær. Under de svenske regler er der desuden fradrag henholdsvis skattepligt for bidragene, hvilket står i modsætning til de engelske Consortium relief betalinger, hvor der i lighed med ”traditionelt” udbytte ikke er fradrag henholdsvis skattepligt efter hverken danske eller engelske regler. Afgørelsen er konkret begrundet, og der blev lagt vægt på, at formålet med betalingerne ikke var at berige nogen selskaber i koncernen, men alene at opnå lokal sambeskatning, samt at overførsler ville ske i fuld overensstemmelse med de svenske regler.
 Koncernbidraget mellem de svenske selskaber, som omtalt i afgørelsen SKM2005.61.LR, vedrørte desuden, om det svenske selskab, der havde ydet koncernbidraget, reelt havde udloddet et maskeret udbytte til det danske moderselskab.
 I nærværende sag er det spørgsmålet om det underskudsgivende selskab – H4 – skal anses for at have udloddet et udbytte ved at afgive et aktiv i form af et skattemæssigt underskud, hvor afgivelsen af underskuddet sker uden markedsmæssig betaling af værdien af underskuddet.
 Situationen er netop derfor ikke sammenlignelig med den omtalte i SKM2005.61.LR, da der reelt er tale om, at H4 afgiver et aktiv af økonomisk værdi uden at modtage helt eller delvist vederlag herfor, og hvor dette ikke er led i en resultatoverførsel, som tilfældet var i SKM2005.61.LR.
 På denne baggrund er det vores opfattelse, at såfremt underskudsoverførslen anses som skattemæssigt relevant for H3’s danske indkomstopgørelse, så må selskabet anses som at have modtaget værdien fra et koncernforbundet selskab, der indirekte som følge af aktionæroverenskomsten samt de engelske Consortium Relief regler må anses som at have modtaget et udbytte fra H4 og have


text:
videregivet dette til H3
 Det er derfor vores opfattelse, at spørgsmål 4 skal besvares med ”ja” uanset, at der ikke betales for underskuddet.
 SKAT har i udkastet til indstilling til bindende svar anført, at en overdragelse af et skattemæssigt underskud ikke er omfattet af statsskattelovens § 5, og at en eventuel betaling herfor dermed ikke er skattefri.
 SKAT anfører, at: ”...skattemæssige underskud ikke er aktiver, der kan sælges særskilt efter danske regler”, og at: ”...skattemæssige underskud ikke kan anses som en ”ejendel” omfattet af Statsskattelovens § 5, stk. 1, litra a.” Herunder anfører skat, at ”...Statsskattelovens § 5, stk. 1, litra a, navnlig anvendes på skatteyderens private ejendele.”
 Vi fastholder argumentationen, som anført i vores anmodning.
 Vi har herudover nedenstående bemærkninger til SKATs udkast til indstilling.
 Den udenlandske retlige kvalifikation lægges til grund som faktum
 I afgørelsen SKM2013.320.HR udtalte Højesteret, at:
 ”Den skattemæssige virkning af overskudsoverførselsaftalerne og de betalinger, der er sket til datterselskaberne til udligning af underskud, skal bedømmes efter danske skatteregler ved opgørelse af sambeskatningsindkomsten for 2003 for H1 Holding A/S. Bedømmelsen efter danske skatteregler skal ske på grundlag af den retlige kvalifikation efter tysk aktieselskabsret, der således indgår i bedømmelsen som faktum.”
 (Vores understregning).
 Som også fremhævet af SKAT i udkastet til indstillingen til bindende svar, skal dansk ret anvendes ved afgørelsen af de skattemæssige konsekvenser af en disposition. Imidlertid skal den retlige kvalifikation af en disposition i udlandet lægges til grund som faktum til brug for vurderingen af de danske skattemæssige konsekvenser af denne disposition.
 Skattemæssige tab er efter de engelske regler om Consortium Relief et aktiv, der kan overdrages særskilt mod vederlag. Det fremgår endvidere af de respektive aktionæroverenskomster, hvorledes aktivet skal værdiansættes ved en overdragelse. Vederlagets størrelse for overdragne skattemæssige underskud er således aftalt mellem uafhængige parter. Efter engelsk ret og aftalegrundlaget, er de skattemæssige underskud i de engelske selskaber således ejendele, der kan og bliver overdraget særskilt.
 SKAT kan ikke ved bedømmelsen af, om der er skattefrihed efter statsskattelovens § 5, stk. 1, litra a, for afståelse af skattemæssige underskud i de engelske selskaber, bortse fra det retlige – og dermed faktiske – forhold, at skattemæssige underskud i engelske selskaber kan overdrages særskilt efter engelsk ret.
 Det fastholdes derfor, at når det efter engelsk ret er muligt at overdrage et skattemæssigt underskud efter Consortium Relief-reglerne, skal dette lægges til grund ved den danske skattemæssige vurdering af konsekvenserne af overdragelse af et sådant underskud.
 Statsskattelovens ejendelsbegreb
 Som ovenfor redegjort, har SKAT i udkastet til indstilling til bindende svar anført, at skattemæssige underskud ikke er aktiver, der kan overdrages særskilt efter danske regler og at skattemæssige underskud derfor ikke kan anses for en ”ejendel” efter statsskattelovens § 5.
 Skattemæssige underskud kan efter engelsk ret frit overdrages mellem selskaber efter Consortium Relief reglerne. Dette faktum skal som ovenfor redegjort lægges til grund ved den danske skatteretlige vurdering.
 Imidlertid bemærkes, at et aktiv kan klassificeres som en ”ejendel” efter statsskattelovens § 5, uanset at aktivet ikke kan overdrages selvstændigt efter danske regler.
 Der er hverken i ordlyden


text:
af statsskattelovens § 5 eller praksis om denne bestemmelse noget krav om, at et aktiv skal kunne være genstand for en selvstændig overdragelse for at kunne klassificeres som en ”ejendel” efter statsskattelovens § 5.
 Tværtimod viser praksis, at der ikke kan indlægges et krav om mulighed for selvstændig overdragelse af et aktiv førend dette kan klassificeres som en ”ejendel” efter statsskattelovens § 5.
 Goodwill kan efter dansk praksis ikke overdrages særskilt, da det er knyttet til erhvervsvirksomheden og dermed skal overdrages sammen med denne, jf. Den Juridiske Vejledning 2017-1 afsnit C.C.6.4.1.1. og SKM2002.310.HR, hvor et moderselskab i forbindelse med datterselskabets køb af en virksomhed købte og betalte for virksomhedens goodwill. Højesteret udtalte i dommen, at:
 ” Ejendomsretten til goodwill i form af kundekreds, forretningsforbindelser og lignende kan ikke overdrages som et særskilt aktiv løsrevet fra den virksomhed, som goodwillen knytter sig til.”
 Dette medfører dog ikke, at goodwill ikke anses som en del af virksomhedens ejendele.
 Afståelse af goodwill har før indførelsen af særlovgivning været omfattet af begrebet ejendele og skattefriheden i statsskattelovens § 5, stk. 1, litra a, jf. også den refererede LOSR Medd. 1933 Nr. 139. Dette er til trods for, at goodwill ikke er aktiv, der kan overdrages særskilt.
 Det ses ikke bestridt i efterfølgende praksis, at goodwill er en ejendel, og goodwill beskattes i dag som en ejendel efter afskrivningslovens § 40.
 At goodwill er en ”ejendel” understreges af det faktum, at der skattemæssigt kan afskrives på goodwill efter afskrivningsloven. Efter afskrivningsloven er det en betingelse for afskrivning, at skatteyderen er ”ejer af aktiv”, jf. fx lovbemærkningerne til § 1 i lovforslag 102 af 2. juni 1998, hvoraf fremgår følgende:
 ”Uanset at det ikke fremgår udtrykkeligt af den gældende afskrivningslov, har det været forudsat, at retten til at afskrive tilkommer ejeren af aktivet, dog bortset fra edb software. Dette gælder fortsat.”
 Når afskrivningsret for goodwill tillades, er det således udtryk for, at goodwill betragtes som en af skatteyderens ”ejendele” – også selvom goodwill ikke kan overdrages særskilt.
 Den naturlige forståelse af begrebet ”ejendele” i statsskattelovens § 5 omfatter således også skattemæssige underskud, som utvivlsomt udgør et aktiv for skatteyderen, og som også vil fremstå i regnskaber som separate aktiver, og som sædvanligvis vil blive prissat i forbindelse med virksomhedshandler.
 H1 har og vil således efter de regnskabsmæssige regler værdiansætte skattemæssige underskud, hvorfor det også af den grund må understreges, at et skattemæssigt underskud er en formuegenstand og en ”ejendel”, der har en værdi.
 Alle typer af aktiver kan være omfattet af statsskattelovens § 5
 SKAT anfører i indstillingen til bindende svar af 20. december 2016, at ”Det fremgår da også af litteraturen (Jan Pedersen m.fl. i Skatteretten), at Statsskattelovens § 5, stk. 1, litra a, navnlig anvendes på skatteyderes private ejendele.”
 Heroverfor bemærkes, at statsskattelovens § 5 finder anvendelse på afståelse af alle typer af aktiver – både privat og erhvervsmæssigt benyttede aktiver samt materielle og immaterielle aktiver.
 Efter sin ordlyd finder statsskattelovens § 5 anvendelse på afståelse af ”formuegenstande” som skatteyderen ”ejer”. Der er ikke