text:
teksten i SKATs Procesvejledning, afsnit K.3.1, og herefter SKATs Juridiske Vejledning, afsnit A.A.13.4, medfører, at selskabet - uanset at der savnes lovhjemmel - i nærværende tilfælde kan støtte ret på ydelse af omkostningsgodtgørelse for de omhandlede udgifter.
 Landsskatteretten bemærker, at en ulovhjemlet administrativ praksis ikke kan udvides til at gælde, således at der kan støttes ret på den pågældende praksis i andre tilfælde, der grænser op til området for den pågældende praksis. Der kan ikke sluttes analogt til en ulovhjemlet praksis.
 To retsmedlemmer, herunder retsformanden, finder, at det omhandlede tilfælde falder uden for området for den daværende administrative praksis, således som denne er beskrevet i Højesterets dom af 10. oktober 2013 (SKM2013.731.HR) og bemærkningerne til lovforslag nr. L 42 af 30. oktober 2014.
 Disse retsmedlemmer finder endvidere, at selskabet heller ikke på anden måde har godtgjort, at der har eksisteret en administrativ praksis, hvor der er ydet omkostningsgodtgørelse i tilfælde som det omhandlede, hvor SKAT pålægges at forelægge sagen for EU-Kommissionen i medfør af GB art. 871, stk. 1, og art. 905, stik. 1, samt efterfølgende at træffe afgørelse på grundlag af EU-Kommissionens beslutning.
 Disse retsmedlemmer finder, at dette tilfælde ikke er omfattet af teksten i SKATs Procesvejledning, afsnit K.3.1, og herefter SKATs Juridiske Vejledning, afsnit A.A.13.4. Herudover bemærkes, at det i øvrigt klart fremgik af skatteforvaltningslovens bestemmelser, at der ikke var hjemmel til at yde omkostningsgodtgørelse i et tilfælde som det omhandlede.
 Disse retsmedlemmer stemmer derfor for stadfæstelse af den påklagede afgørelse.
 To retsmedlemmer finder, at der ved Landsskatterettens kendelse af 13. september 2007 blev truffet afgørelse om hjemvisning af sagen til fornyet behandling hos SKAT, således som begrebet "hjemvisning" forstås i henhold til almindelig juridisk forståelse af begrebet. Begrebet er beskrevet i bl.a. Gammeltoft-Hansen m.fl., Forvaltningsret 2. udg., 2002, s. 1005, og Jon Andersen, Forvaltningsret - Sagsbehandling, Hjemmel, Prøvelse, 8. udg., 2013, s. 171.
 Det fremgik klart af SKATs Procesvejledning, afsnit K.3.1, og herefter SKATs Juridiske Vejledning, afsnit A.A.13.4, at der ydes omkostningsgodtgørelse ved hjemvisning. Endvidere fremgik det af Skatteretsrådets notat af 2. juni 2005, som Skatteministeren oversendte til Folketingets Skatteudvalg, at Skatteministeriet over for rådet havde oplyst, at ministeriet fortolker godtgørelsesbestemmelserne således, at der ydes omkostningsgodtgørelse ved førsteinstansens hjemvisningsbehandling af en sag, og at betragtningen er, at klagesagen først afsluttes ved hjemvisningsinstansens afgørelse.
 Disse retsmedlemmer finder, at det omhandlede tilfælde er omfattet af teksten i SKATs Procesvejledning, afsnit K.3.1, og herefter SKATs Juridiske Vejledning, afsnit A.A.13.4, således som teksten må forstås ud fra en almindelig juridisk forståelse af begrebet "hjemvisning". Selskabet kan på grundlag af denne tekst støtte ret på at få samme behandling som andre skatteydere i hjemvisningstilfælde. Disse retsmedlemmer finder, at teksten i SKATs Procesvejledning og Juridiske Vejledning ikke er så klart i strid med skatteforvaltningslovens bestemmelser, at selskabet ikke kan støtte ret herpå.
 Disse retsmedlemmer finder derfor, at selskabet kan støtte ret herpå og få omkostningsgodtgørelse for de omhandlede udgifter.
 Disse retsmedlemmer stemmer derfor for at give selskabet fuldt medhold i den nedlagte påstand.
 Ved stemmelighed er retsformandens stemme afgørende, jf. skatteforvaltningslovens § 13,


text:
Saab AB skal betale 187 millioner kroner til forsvaret efter nederlag i Højesteret
 Foto: artilleriet.dk
 af KrigerenDK 26. april 2013, 15:36 4 Kommentare
 Højesteret har i går afsagt dom i sagen mellem SAAB AB og Forsvarets Materieltjeneste om føringssystemet DACCIS.
 I en stor retssag om et kuldsejlet it-projekt har Forsvarets Materieltjeneste fået medhold i Højesteret, og det betyder, at leverandøren Saab AB skal betale 187 millioner kroner til forsvaret.
 Dommerne har vurderet sagen helt anderledes end deres kolleger i Sø- og Handelsretten, som tidligere bestemte, at Saab AB tværtimod skulle have omkring 44 millioner kroner.
 Retssagen drejer sig om it-systemet ved navn DACCIS fase to, som mislykkedes.
 – FMT er glad for, at der endelig er sat punktum i sagen, siger chefen for FMT, generalløjtnant Per Pugholm Olsen efter domsafsigelsen og fortsætter:
 – FMT noterer sig med tilfredshed, at Højesteret har ændret syn på sagen i forhold til udfaldet i Sø- og Handelsretten, og at Højesteret har fundet, at FMT var fuldt ud berettiget til at ophæve DACCIS- kontrakten.
 Højesterets afgørelse lyder således:
 [quote]Thi kendes for ret:
 SAAB AB, skal til Forsvarets Materieltjeneste betale 187.100.783 kroner med procesrente af 143.024.826 kroner fra den 26. marts 2008 til den 3. november 2010 og af 187.100.783 kroner fra den 4. november 2010.
 I sagsomkostninger for Sø- og Handelsretten og Højesteret skal SAAB AB betale 12.900.751 kroner til Forsvarets Materieltjeneste.[/quote]
 Forsvaret mener, at der var opstået et tab på 143 millioner kroner, og det har dommerne i Højesteret altså accepteret.
 Saab AB skal nu betale dette beløb plus de 44 millioner, som forsvaret efter nederlaget i Sø- og Handelsretten måtte aflevere til modparten.
 Dommerne fastslår, at Saab i forbindelse med en aftalt test undlod at teste for en række krav, som var fastsat i kontrakten.
 Denne konklusion hviler blandt andet på bedømmelsen af uvildige eksperters såkaldte skønserklæring.
 It-systemet DACCIS (Danish Army Command, Control and Information System) var et digitalt IT-system, der skulle bruges af soldaterne og stabene på kamppladsen.
 Det overordnede formål med DACCIS var, at det skulle være muligt, langt hurtigere end tidligere, at producere og koordinere operative planer og befalinger, distribuere dem til de underliggende operative niveauer på kamppladsen, løbende at opdatere dem, samt til stadighed at have et fælles opdateret operativt situationsbillede til rådighed.
 Men forsvaret fandt ikke, at systemet levede op til kravene i kontrakten, hvorefter FMT ophævede kontrakten, der havde kostet Forsvaret næsten 500 mio. kr. i alt.
 Sagen blev i første omgang indbragt for Sø- og Handelsretten, hvor FMT tabte. Herefter blev dommen anket til Højesteret, der altså nu har afsagt dom i sagen.
 – Vi må dog helt overordnet notere os, at det ikke har været en god sag for forsvaret. Den har givet os et økonomisk tab og en ridse i renommeet. Begge dele kunne vi godt have undværet. Men det er selvfølgelig et velkomment plaster på såret, at vi nu har fået Højesterets ord for, at vores håndtering af den sidste del af forløbet var korrekt, siger generalløjtnant Per Pugholm Olsen afslutningsvis.
 Vores kommentar

type: other


text:
system4
 Så kan at lade være med at sælge skindet inden de skudt bjørnen
 Morten Weltz siger:
 26. april 2013 at 15:46
 Hurra – krisen er overstået... eller noget...
 Allan Holmgaard Nielsen siger:
 26. april 2013 at 16:00
 Saab AB? Ligesom Saab, bilmærket?
 Claus Jongeneel Andersen siger:
 ja det er samme kocern – saab ab laver mange forskellige ting, som feks biler, militær grej og meget andet


text:
Kommunes bestræbelser på omplacering af gravid medarbejder var utilstrækkelige | Forum Orientering
 Kommunes bestræbelser på omplacering af gravid medarbejder var utilstrækkelige
 Skrevet af FORUM ADVOKATER d. 28/4 - 2011
 Aalborg Kommune er i en ny afgørelse fra Højesteret blevet dømt til at betale en godtgørelse på kr. 250.000 til en tidligere medarbejder. Godtgørelsen skyldtes, at medarbejderen var gravid, og at Aalborg Kommune efter nedlæggelsen af den pågældende medarbejders stilling efter Højesterets vurdering ikke havde gjort tilstrækkeligt for at omplacere den pågældende medarbejder.
 Medarbejderen blev afskediget i forbindelse med, at et samarbejde mellem 5 revalideringscentre, der hidtil havde afholdt udgifterne til hendes løn, blev bragt til ophør.
 Den gravide medarbejder var en ud af 20 medarbejdere, som blev berørt af samarbejdets ophør. Det lykkedes imidlertid Aalborg Kommune at omplacere de øvrige 19 medarbejdere til andre stillinger i Kommunen. Aalborg Kommune gjorde gældende, at kommunen havde foretaget de fornødne skridt til at forsøge at få medarbejderen omplaceret.
 Medarbejderen gjorde under sagen gældende, at der under forløbet var blevet opslået flere stillinger i kommunen, som hun kunne bestride, hvilket kommunen ikke var enig i.
 Medarbejderen var dog ikke, som de øvrige berørte medarbejdere, blevet indkaldt til en samtale om omplaceringen, og hun blev ikke som de andre medarbejdere spurgt om sine ønsker om fremtidigt arbejdssted. Medarbejderen blev endvidere først sent i forløbet bekendt med, at hendes stilling ville blive nedlagt, og at hun derfor burde søge andre jobs i kommunen.
 Højesteret fandt, at kommunen skulle have orienteret medarbejderen tidligere om nedlæggelsen af hendes stilling og have sikret sig, at man havde tilstrækkelige oplysninger om hendes faglige kvalifikationer og ønsker. Højesteret fandt ligeledes, at kommunen burde have orienteret medarbejderen om de ledige stillinger, der var i kommunen. Efter bevisførelsen fandt Højesteret endvidere ikke, at det kunne lægges til grund, at medarbejderen ikke kunne bestride nogen af de ledige stillinger.
 Kommunen havde derfor ikke dokumenteret, at afskedigelsen var uden sammenhæng med medarbejderens graviditet og barsel. Opsigelsen var derfor i strid med ligebehandlingslovens § 9.
 Højesteret fastsatte godtgørelsen under hensyn til lønmodtagerens ansættelsestid og sagens omstændigheder til kr. 250.000,00, svarende til ca. 9 måneders løn.
 I den pågældende sag var begrundelsen for nedlæggelsen af medarbejderens stilling uden baggrund i medarbejderens graviditet eller barsel og derfor som udgangspunkt saglig. Spørgsmålet var derfor hovedsageligt, om kommunen havde gjort tilstrækkeligt for at omplacere medarbejderen indenfor kommunen.
 Det sprang i den forbindelse i øjnene, at kommunen for så vidt angik den gravide medarbejder ikke havde udfoldet de samme bestræbelser på at undersøge mulighederne omplacering, som med de øvrige 19 medarbejdere. Det var da også ganske påfaldende, at det var lykkedes kommunen at omplacere 19 ud af 20 medarbejdere, og at den eneste, der ikke kunne omplaceres, var den gravide medarbejder.
 Højesteret pålagde Aalborg Kommune at bevise, at medarbejderen ikke ville kunne bestride nogen af de ledige stillinger, som kommunen havde slået op i perioden. Denne bevisbyrde fandt Højesteret ikke, at kommunen havde løftet.
 Afgørelsen viser, at man som arbejdsgiver, ved nedlæggelse af stillinger for flere medarbejdere skal sikre sig, at


text:
Højesteret Forsikringsselskab var ikke bundet af sit tilsagn til at udbetale erhvervsevnetabserstat-ning m.v.
 Forsikringsselskab var ikke bundet af sit tilsagn til at udbetale erhvervsevnetabserstat-ning m.v.
 Sag 232/2008
 Dom afsagt den 31. januar 2011.
 Forsikringsselskabet Danica var ikke bundet af et tilsagn afgivet til A i 2001, om at ville udbetale erhvervsevnetabserstatning og friholde A for præmieindbetaling på forsikringen frem til 2014.
 Sagen drejede sig om, hvorvidt appellanten, A, havde krav på yderligere erhvervsevnetabserstatning samt fritagelse for betaling af forsikringspræmie på en forsikring som følge af, at han – ifølge egne oplysninger – i forbindelse med markarbejde den 30. marts 1992 fik et elektrisk stød fra et elkabel. Danica meddelte i oktober 1997, at A var berettiget til halv erhvervsevnetabserstatning for perioden fra den 1. januar 1996 til den 1. januar 1998. Efter at A pr. 1. juni 2000 var blevet tilkendt mellemste førtidspension, meddelte Danica i februar 2001 A, at han herefter var berettiget til fuld erhvervsevnetabserstatning og som følge heraf også til fritagelse for betaling af forsikringspræmie til forsikringens ophør i 2014. Den 1. oktober 2001 standsede Danica udbetalingen af de løbende ydelser for erhvervsevnetabet og genoptog opkrævningen af forsikringspræmie, idet forsikringsselskabet bl.a. ikke længere fandt det godtgjort, at As erhvervsevne var nedsat.
 I 2006 afsagde Højesteret dom i en anden sag mellem A og elværket E (Ugeskrift for Retsvæsen s. 2006.2345), der dog udsprang af samme forhold som sagen mellem A og Danica. Af dommen, hvor E blev frifundet, fulgte bl.a., at Højesteret ikke fandt grundlag for at fastslå, at A den 30. marts 1992 havde fået et elektrisk stød.
 A gjorde for Højesteret bl.a. gældende, at 2006-dommen ikke havde nogen betydning for meddelelsen om fuld erhvervsevnetabserstatning og fritagelse for betaling af forsikringspræmie, idet Danica ikke havde taget forbehold for, at en sådan oplysning kunne føre til en tilbagekaldelse af tilsagnet. Danica gjorde over for dette gældende, at tilsagnet fra 2001 netop byggede på den forudsætning, at A havde været udsat for en ulykke, og at man som følge heraf var fuldt berettiget til at stoppe udbetalingerne og genoptage kravene om betaling af forsikringspræmien. Danica fastholdt endvidere, at As erhvervsevne ikke var nedsat.
 Højesteret fandt ikke grundlag for at fastslå, at A havde pådraget sig et elektrisk stød, eller for, at A på anden måde havde været udsat for et ulykkestilfælde den 30. marts 1992. Den urigtige oplysning om, at A havde fået elektrisk stød, havde været bestemmende for Danicas udbetaling af erstatning og præmiefritagelse, hvilket må have stået A klart. Risikoen for, at denne situation opstod, måtte bæres af A, fra hvem oplysningerne stammede. Dette gjaldt, selv om der ikke måtte være udvist et forsætligt eller uagtsomt forhold fra As side. Danica var derfor ikke bundet af de afgivne tilsagn. Højesteret fandt heller ikke, at As erhvervsevne var nedsat til 1/3 på grund af sygdom, hvilket ifølge forsikringsbetingelserne var et krav for præmiefritagelse. Herefter stadfæstede Højesteret landsrettens dom.
 Sidst opdateret: 31-01-2011


text:
Derfor kom Parken-sagen ikke i Højesteret – Ansvar og straf
 Derfor kom Parken-sagen ikke i Højesteret
 Den meget omtalte sag om kursmanipulation med aktier i Parken Sport & Entertainment har nu fundet sin afslutning. Sagen kommer ikke i Højesteret, har Procesbevillingsnævnet netop afgjort. Se her den juridiske baggrund for, at Parken-sagen ikke kom igennem nåleøjet til Højesteret.
 Landsrettens dom i en ankesag kan normalt ikke indbringes for Højesteret, men Procesbevillingsnævnet kan tillade, at sådanne straffedomme indbringes for Højesteret som tredje instans, hvis sagen er af principiel karakter, eller der foreligger særlige grunde.
 Østre Landsret skærpede i marts måned kraftigt byrettens dom om kursmanipulation med ubetingede fængselsstraffe på 1,5 års fængsel til både selskabets daværende administrerende direktør og bestyrelsesformand samt konfiskation af henholdsvis 800.000 kr. og 9 mio. kr. Dertil blev selskabet idømt en bøde på 13 mio. kr. Direktøren og bestyrelsesformanden ønskede at anke dommen til Højesteret og indgav derfor ansøgning til Procesbevillingsnævnet.
 Loven anviser tre muligheder for at få en straffesag i Højesteret:
 For det første kan anken støttes på, at landsretten har anvendt loven urigtigt, for eksempel ved at landsretten har misforstået en regel eller ikke taget højde for EU-regulering eller lignende.
 I denne sag har Procesbevillingsnævnet, der i øvrigt består af en højesteretsdommer, en landsdommer, en byretsdommer, en advokat og en juraprofessor, åbenbart ikke fundet fejl ved den retlige vurdering af sagen. I øvrigt i modsætning til en tidligere dom om kursmanipulation fra Vestre Landsret, der af Højesteret sidste år blev hjemvist til fornyet behandling ved Vestre Landsret, netop fordi juraen var blevet behandlet afgørende forkert.
 For det andet kan anken støttes på, at den idømte straf ikke står i passende forhold til lovovertrædelsen.
 I denne sag har Procesbevillingsnævnet anset strafudmålingen – trods dens længde, og at den var ubetinget – for at være i orden. Det forhold, at landsretten afsagde en ubetinget dom i sagen, må således anses for at være i tråd med fast højesteretspraksis for kursmanipulationssager. For så vidt angår straffens længde må denne også anses for at være i overensstemmelse med tidligere praksis, når der henses til, at den skærpede bestemmelse i straffeloven om kursmanipulation blev brugt – samt til den systematiske og langvarige overtrædelse af reglerne og til anvendelse af et samlet beløb på over 100 mio. kr. ved kursmanipulationen.
 For det tredje – og ikke relevante i denne sag – kan en anke støttes på, at der har været fejl ved rettergangen, altså formelle fejl ved landsrettens dom eller behandlingen af sagen.
 Derimod kan anken ikke støttes på en forkert bevisvurdering af den tiltaltes skyld. Denne vurdering ligger altid fast efter landsrettens behandling og kan ikke senere ændres.
 I Parken-sagen mente Procesbevillingsnævnet således ikke, at sagen opfyldte nogen af de tre betingelser, og sagen kom derfor ikke igennem nåleøjet til Højesteret – uanset dens høje profilering i medierne.
 4 responses to “Derfor kom Parken-sagen ikke i Højesteret”
 1. juni 2017 kl. 13:37
 Fornem forklaring for os lægmænd. Vil nævnets afvisning få indflydelse på, hvad Clipper gør i sin erstatningssag, tror du?


text:
1. juni 2017 kl. 14:21
 Procesbevillingsnævnet har selvstændigt besluttet, at en beslutning ikke skal begrundes og derved hemmelig.
 Det er derfor stort set umuligt at vide, hvad der ligger til grund for en afvisning.
 Hans Fogtdal siger:
 1. juni 2017 kl. 14:52
 Der er i straffeloven en mulighed for, at en forurettet person eller virksomhed kan få behandlet et erstatningskrav under straffesagen, hvis kravet er opstået i forbindelse med den strafbare handling – medmindre det vil være til ulempe for selve straffesagens behandling at behandle kravet.
 I Clipper-sagen fandt Østre Landsret, at det ville være for besværligt for straffesagens behandling at tage kravet med under straffesagen. Clipper blev dermed henvist til selv at sagsøge Parken.
 Uden at kende nærmere til Clipper-sagen vil det normalt være et godt udgangspunkt for afgørelsen af en erstatningssag, hvor skaden er indtruffet som en følge af den strafbare handling, hvis der er afsagt en endelig fældende straffedom om de samme temaer. Der vil efter en endelig dom normalt heller ikke være anledning til at udsætte erstatningssagen yderligere.
 Chrisitan Brøndum siger:
 15. juni 2017 kl. 23:31
 Parken dom af 23. marts 2017 https://www.scribd.com/document/350156569/UDSKRIFT-AF-%C3%98STRE-LANDSRETS-DOMBOG#page=57&fullscreen=1


text:
Skat.dk: Fradrag for forbedringer i grundværdien – kloakanlæg – vandanlæg
 SKM2018.426.BR
 Retten i Odense, BS 1-902/2015
 Boligselskab, udgifter, internt, grund, kloakledning, vandledning, forsyningstype
 Sagen angik, hvorvidt et boligselskab var berettiget til et fradrag for forbedringer for udgifter til kloak- og vandforsyningsledninger etableret internt på boligselskabets grund.
 Parterne var enige om udstrækningen af de kloakledninger, som boligselskabet kunne få fradrag for. Retten hjemviste den beløbsmæssige opgørelse af disse kloakledninger til beløbsmæssig opgørelse ved vurderingsmyndigheden.
 Vedrørende vandledningerne gjorde boligselskabet gældende, at de vandledninger der nøje fulgte forløbet af den kloakledning, som der er indrømmet fradrag for, også havde bevirket en stigning af grundens værdi i ubebygget stand, fordi vurderingen af fradragsretten er den samme uanset hvilken forsyningstype, der er tale om.
 Retten fandt ikke, at vandledningerne havde en selvstændig værdi for ansættelse af grundværdien, og fandt at vandledningerne nøje fulgte ejendommens opførte bygninger. Skatteministeriet blev derfor frifundet for spørgsmålet om vandanlægget.
 (v/Kammeradvokaten v/adv.fm. Line Manthey Olsen)
 Mette Borck Hansen
 Sagen vedrører spørgsmålet om fradrag i ansættelsen af grundværdien for vurderingsårene 2001-2006 for udgifter afholdt til kloakforsyningsledninger og vandforsyningsledninger på ejendommen beliggende Y1-adresse og Y2-adresse jf. den dagældende vurderingslov §§ 17 og 18.
 Sagsøgte, Skatteministeriet, skal anerkende, at sagsøger for vurderingsårene 2001-2006 for ejendommen beliggende Y1-adresse og Y2-adresse, er berettiget til et højere fradrag end 614.703 kr. for udgifter afholdt til etablering af de på bilag C med rød og blå farve markerede kloakforsyningsledninger, og at den beløbsmæssige opgørelse hjemvises til vurderingsmyndigheden.
 Sagsøgte, Skatteministeriet, skal anerkende, at sagsøger for vurderingsårene 2001-2006 for ejendommen beliggende Y1-adresse og Y2-adresse, er berettiget til fradrag i grundværdien for udgifter til etablering af den på bilag 14 med blå farve markerede vandforsyningsledning, og at fradragsansættelsen herfor ved vurderingerne 2001-2006, hjemvises til vurderingsmyndigheden til beløbsmæssig opgørelse.
 H1’s fradrag i grundværdien for vurderingsårene 2001-2006 for ejendommen beliggende Y1-adresse og Y2-adresse, for udgifter til etablering af kloakanlæg nedsættes til 614.703 kr.
 H1 skal anerkende, at der ved vurderingerne i 2001-2006 af ejendommen beliggende Y1-adresse og Y2-adresse, alene er fradragsberettiget for kloakledningerne markeret rød og blå farve i bilag C, og at sagen hjemvises til fornyet behandling hos vurderingsmyndigheden med henblik på den beløbsmæssige opgørelse af fradraget.
 Sagsøgeren har i sit påstandsdokument af 10. maj 2018 gjort følgende gældende:
 Der er i sagen enighed om, at sagsøger har bekostet anlæggelsen af kloakforsyningsledningerne internt på grunden, herunder de på bilag C med rød og blå farve markerede.
 Der er endvidere enighed om, at det kun er de på bilag C med rød og blå farve markerede kloakforsyningsledninger, der kan anses for hovedledninger (hovedanlæg), og dermed har virket værdiforøgende ved grundværdiansættelsen.
 Der er altså enighed om, at sagsøger er berettiget til et fradrag for de afholdte udgifter hertil.
 Skatteministeriet har i sin principale påstand kvalificeret fradragets størrelse til 614.703 kr. Denne kvalificering af fradraget sker på baggrund af en estimering/beregning af anlægsudgiften foretaget med udgangspunkt i V&S- prisbogen (bilag D) og på baggrund af en opmåling af de ledninger, der er markeret på bilag C. Skatteministeriet har ikke fremlagt selve opmålingen.
 Sagsøger er enig


text:
i, at V&S-prisbogen er et egnet værktøj til at skønne størrelsen af fradraget for den del af ledningsnettet parterne er enige om er hovedanlæg og dermed grundværdiforøgende.
 Af beregningen (bilag D, s. 1) fremgår det, at spildevandsledningen (det med rød farve på bilag C markerede ledningsstykke) er opmålt til 350 meter betonrør med en diameter på 150 mm og 30 meter PVC rør med en diameter på 200 mm – i alt 380 meter. Anlægsudgiften for spildevandsledningen er beregnet til 314.293 kr. Sagsøger er enig i opmålingen af spildevandsledningen.
 Endvidere fremgår det af beregningen (bilag D, s. 2), at regnvandsledningen (det med blå farve på bilag C markerede ledningsstykke) er opmålt 229 meter betonrør med en diameter på 400 mm og 20 meter betonrør med en diameter på 500 mm – i alt 249 meter. Anlægsudgiften for regnvandsledningen er beregnet til 300.410 kr.
 Når man umiddelbart kigger på bilag C og de markerede ledninger forekommer det ikke oplagt, at den med rød markerede spildevandsledning skulle være 131 meter længere end den med blå markerede regnvandsledning. Tværtimod forekommer det mere oplagt, at spilde- og regnvandsledningen har nogenlunde samme længde.
 Sagsøger har på bilag 15 opmålt regnvandsledningen. Sagsøger kommer frem til, at den markerede regnvandsledning udgøres af
 -20 meter betonrør, diameter 500 mm (samme som i bilag D, s. 2)
 -229 meter betonrør, diameter 400 mm (samme som i bilag D, s. 2)
 -116 meter betonrør, diameter 300 mm (mangler i bilag D, s. 2)
 Regnvandsledningens samlede længde kan altså opmåles til 355 meter, hvilket stemmer bedre overens med, at spildevandsledningen er opmålt til i alt 380 meter.
 I beregningen af anlægsudgiften for regnvandsledningen (bilag D, s. 2) mangler der altså et ikke ubetydeligt antal meter ledning, hvorved udgiften- og dermed fradragets størrelse bliver for lavt.
 På baggrund af ovenstående gøres det således gældende, at sagsøger er berettiget til et højere fradrag for de på bilag C med rød og blå farve markerede kloakforsyningsledninger end 614.703 kr.
 Der er i sagen enighed om, at sagsøger har bekostet vandforsyningsledningerne internt på grunden, når bortses fra ledningen markeret på bilag E. Sagsøger har altså bekostet anlæggelsen af den på bilag 14 markerede ledning.
 Spørgsmålet er herefter, om ledningen markeret på bilag 14 er en hovedledning (hovedanlæg), og dermed har virket værdiforøgende ved grundværdiansættelsen.
 Spørgsmålet om i hvilken udstrækning forsyningsledninger anlagt internt på en storparcel berettiger til fradrag efter vurderingslovens dagældende §§ 17 og 18 har været genstand for knap 100 sager ved byretterne. Langt de fleste af disse sager er faldet ud til Skatteministeriets fordel og langt størstedelen af sagerne er blevet anket til landsretterne.
 Østre Landsret afsagde den 19. december 2014 dom i den første af ankesagerne (SKM2015.89.ØLR). Østre Landsret gav grundejeren i sagen fuldt medhold og lagde bl.a. vægt på gennemførte syn og skøn svarende til dem, der er gennemført i den foreliggende sag. Østre Landsret tillagde det forhold, at ledningerne i tilfælde af udstykning ville betjene mere end én ejendom stor betydning. Skatteministeriet søgte Procesbevillingsnævnet om tilladelse til at anke sagen


text:
til Højesteret, men fik afslag.
 Den 12. april 2016 afsagde en anden afdeling i Østre Landsret dom i 2 sager, der blev sambehandlet (SKM2016.326.ØLR og SKM2016.417.ØLR). Østre Landsret fulgte i disse 2 sager fuldt ud Skatteministeriets anbringender. Grundejeren søgte Procesbevillingsnævnet om tilladelse til at anke sagerne til Højesteret.
 Endelig afsagde en tredje afdeling i Østre Landsret den 27. maj 2016 dom (SKM2016.550.ØLR), hvor landsretten i det væsentligste gav grundejeren medhold, men med en væsentligt anderledes begrundelse end i de øvrige sager.
 Procesbevillingsnævnet gav herefter tilladelse til anke af de 2 domme afsagt 12. april 2016 og den foreliggende sag blev berosat på udfaldet af Højesteretssagen.
 Højesteret afsagde dom den 4. april 2017 (SKM2017.330.HR). I dommen udtaler Højesteret bl.a. følgende:
 Højesteret finder, at spørgsmålet om fradragsret for udgifter til anlægsarbejder på en storparcel må afgøres efter samme principper, uanset om der er tale om parkeringsanlæg, stianlæg, dræningsanlæg, kloakledninger eller varme- eller vandforsyningsanlæg mv.
 Højesteret slår her fast, at vurderingen af fradragsretten er den samme uanset, hvilken forsyningstype der er tale om. Vurderingen af om en forsyningsledning udgør et hovedanlæg er altså den samme for en kloakforsyningsledning og en vandforsyningsledning.
 Højesteret udtaler videre:
 Det er således i alle tilfælde afgørende, om anlægget har medført en forbedring, der må antages at have virket værdiforøgende ved ansættelsen af grundværdien – det vil sige værdien af grunden i ubebygget stand. Anlægget kan være så tæt knyttet til bebyggelsen på ejendommen, at det kun har værdi i forbindelse med denne, jf. Højesterets domme af 8. maj 2013 (UfR 2013.2277),(SKM2013.369.HR) 22. november 2013 (UfR 2014.548) (SKM2013.833.HR), 6. december 2013 (UfR 2014.859) (SKM2013.879.HR) og 14. august 2014 (UfR 2014.3322) (SKM2014.574.HR).
 Skatteministeriet gør gældende, at kloakforsyningsledningerne markeret på bilag C udgør hovedledninger (hovedanlæg), der har bevirket en stigning af grundens værdi i ubebygget stand.
 Når dette er tilfældet kan ledningerne altså ikke anses for at være så tæt knyttet til bebyggelsen på ejendommen, at de kun har værdi i forbindelse med denne.
 Når Højesteret udtaler, at vurderingen af fradragsretten er den samme uanset hvilken forsyningstype, der er tale om, er det svært at se en saglig begrundelse for, at vandforsyningsledningen markeret på bilag 14 ikke også skulle udgøre en hovedledning (hovedanlæg), der på samme måde, som de på bilag C markerede kloakforsyningsledninger, har bevirket en stigning af grundens værdi i ubebygget stand. Vandforsyningsledningen følger nøje forløbet af de anerkendte kloakforsyningsledninger, og kan således ikke anses for at være så tæt knyttet til bebyggelsen på ejendommen, at den kun har værdi i forbindelse med denne.
 KJ’s skønserklæring (bilag G), herunder særligt besvarelsen af spørgsmål 21, hvor skønsmanden udtaler, at en eventuel genanvendelse af vandforsyningsledningerne på bilag 8 ikke ville være hensigtsmæssig, da det vil forudsætte, at fremtidige huse skal placeres stort set samme sted som de nuværende kan heller ikke diskvalificere fradragsretten.
 KJ har udtalt tilsvarende om den mulige genanvendelse af regn- og spildevandsledningerne markeret på bilag 4, herunder altså også de på bilag C markerede ledninger, jf. besvarelsen af spørgsmål 7 og 14.
 Sagsøger gør således gældende, at vandforsyningsledningen


text:
markeret på bilag 14 udgør en hovedledning (hovedanlæg), der har bevirket en stigning af grundens værdi i ubebygget stand.
 Sagsøgte har i sit påstandsdokument af 8. maj 2018 gjort følgende gældende:
 Kloakforsyningen:
 Der er ikke grundlag for at indrømme sagsøgeren et større fradrag end 614.703 kr. i grundværdien for ejendommen beliggende Y1-adresse og Y2-adresse, for udgifter til etablering af kloakanlæg.
 H1 har ikke bevist, at kloakledningerne har forøget værdien af boligselskabets grund med 1.000.000 kr., som boligselskabets frifindelsespåstand er udtryk for.
 Det eneste, H1 har henvist til, er Vurderingsankenævnets afgørelse. Vurderingsankenævnets afgørelse er imidlertid ikke tilstrækkeligt til at løfte boligselskabets bevisbyrde for, at de resterende kloakledninger er fradragsberettigede.
 Vurderingsankenævnet var ikke i besiddelse af ledningskort over kloakledningerne internt på boligselskabets grund, da H1 ikke havde fremlagt et sådant ledningskort. Vurderingsankenævnet har heller ikke foretaget konkrete opmålinger eller beregninger, der ligger til grund for skønnet.
 Som følge heraf skønnede Vurderingsankenævnet ud fra grundens udformning og størrelse, at en del af det interne kloakanlæg, sandsynligvis kunne betragtes som et fradragsberettiget hovedanlæg på 1.000.000 kr.
 Før H1 indbragte spørgsmålet om fradragsansættelsen for domstolene, påklagede H1 Vurderingsankenævnets afgørelse til Landsskatteretten, som ikke nåede at træffe afgørelse i sagen. Skatteankestyrelsen, som fungerer som sekretariat for Landsskatteretten, nåede at foretage en foreløbig vurdering af kloakledningerne på baggrund af det samme ledningskort, som H1 nu også har fremlagt for domstolene (bilag 4).
 Skatteankestyrelsens ingeniør vurderede, at kun en mindre del af kloakledningerne kan anses for at være et fradragsberettiget hovedanlæg. Skatteankestyrelsens ingeniør vurderede nærmere, at regnvandsledningen, som går fra brønd R10-R13 og R10-R25, udgør et hovedanlæg, fordi den sydlige grund ikke ville have adgang til kloakforsyningen, hvis ikke ledningen gik igennem den nordlige grund og hen under vejen til den sydlige del. Ingeniøren vurderede også, at spildevandsledningen, som går fra brønd S50-S51 og S50-S61, udgør et hovedanlæg, mens resten af ledningerne ligger til brug for bebyggelsen, og er stikledninger, der ikke er grundforbedrende.
 Hovedanlægsdelen er markeret med rød og blå farve i bilag C, og det er altså kun denne del af kloakanlægget, som efter ingeniørens vurdering udgør en fradragsberettiget grundforbedring.
 De resterende ledninger er således ikke fradragsberettigede, da ledningerne nøje følger den opførte bebyggelse, og da anlægget er anlagt og konstrueret således, at det er dimensioneret til det konkrete byggeri. Forsyningsledningerne ud til de enkelte bygninger er anlagt til betjening af den konkrete bebyggelse, og ledningerne har ingen værdi uden den konkrete bebyggelse.
 Skatteministeriet gør derfor gældende, at det kun er den del af kloakanlægget, som er markeret med rød og blå farve på bilag C, som udgør et fradragsberettiget hovedanlæg.
 Rigtigheden af de vurderinger, som Skatteankestyrelsen foretog, og som Skatteministeriet tiltræder, understøttes af skønsmand KJ’s skønserklæring af 29. februar 2016 (bilag G).
 Det er i skønserklæringen af 29. februar 2016, som besvarelse på spørgsmål 7 om genanvendeligheden af regnvandsledningerne markeret med blå farve på bilag 4, anført:
 ”Ja, de markerede regnvandsledninger kan genanvendes, hvis den nuværende bebyggelse nedrives, og der etableres en ny bebyggelse på grunden. Det er dog en betingelse, at ledningerne, såfremt de


text:
genanvendes, ikke bortleder mere vand (l/s), end der kommer fra den nuværende bebyggelse. Dvs. arealet af nye bygninger/belægninger opstrøms hver ledning må ikke være større end arealet af de nuværende bygninger/belægninger. Dette gælder for hver eneste ledningsstrækning, da regnvandet fra hele det opstrømsliggende område løber gennem hele ledningstrækningen. Hvis alle opstrømsarealer af en fremtidig bebyggelse er mindre (eller af tilsvarende størrelse) end de nuværende arealer tilsluttet regnvandsledningerne, kan alle regnvandsledningerne genanvendes. Såfremt nogle strækninger fremover får (væsentligt) større areal tilsluttet, vil disse ledninger sandsynligvis ikke kunne genanvendes.
 Det skønnes, at genanvendelse af regnvandsledningerne ikke bliver aktuel ifm. en fremtidig ny bebyggelse. Årsagerne hertil er blandt andre følgende:
 - Fremtidige huse (specielt tagrender og afløb fra pladser) skal placeres stort set samme sted som de nuværende, såfremt ledningerne skal genanvendes. Jo mere en ny placering afviger fra den nuværende, jo større bliver behovet for at lægge nye ledninger. Hvis fremtidige huse bygges og placeres samme sted og med samme (eller mindre) areal, kan ledningerne sandsynligvis genanvendes.
 - En ny bebyggelse vil i byggefasen nødvendiggøre, at der køres med kraner og andre tunge maskiner i området. En tung trafik som dette kan medføre skader på ledningerne, såfremt de ikke beskyttes med f.eks. jernplader. Beskyttelse med jernplader (eller lign.) i en byggefase, er også en anseelig udgift.
 - De eksisterende bygninger er uden kælder. En evt. fremtidig bebyggelse skal ligeledes være uden kælder, for ledningerne ligger ikke dybt nok til at kunne afvande kælderskakte og lign. (med mindre der etableres pumper).
 - De eksisterende ledninger er 30-35 år gamle, og det vil nok blive foretrukket at have nye ledninger til en ny bebyggelse. Specielt i lyset af, at værdien af ledningerne ikke er meget i forhold til værdien af en ny bebyggelse.”
 Skønsmanden afgav en tilsvarende besvarelse i forhold til spildevandsledningerne markeret med rød farve på bilag 4, jf. skønsmandens besvarelse af spørgsmål 14.
 Heraf kan man udlede, at de omhandlede kloakledninger er så tæt knyttet til det eksisterende byggeri på ejendommen, at ledningerne umiddelbart kun har værdi i forbindelse med byggeriet. Skønsmandens besvarelse bekræfter således, at de resterende ledninger, som Skatteankestyrelsens ingeniør ikke har anset for at udgøre et hovedanlæg, ikke bevirker en stigning af den ubebyggede grunds værdi. Ledningerne er derfor heller ikke fradragsberettigede, jf. UfR 2017.2052.H.
 Over for såvel Skatteankestyrelsens vurderinger som skønsmanden erklæring har H1 ikke bevist, at der er kloakledninger, ud over de markerede med rød og blå farve på bilag C, der forøger værdien af boligselskabets grund i ubebygget stand. Det fremhæves herved, at Vurderingsankenævnets afgørelse er truffet uden kendskab til de konkrete ledninger på ejendommen.
 Skatteministeriet har under forberedelsen nedlagt en skærpet påstand om, at H1 har ret til et mindre fradrag i grundværdien end anerkendt af Vurderingsankenævnet, og at boligselskabets fradrag derfor skal nedsættes.
 Efter Vurderingsankenævnets afgørelse (bilag 1) må H1 have opnået fradrag for en større del af ledningsnettet end de i bilag C markerede ledninger med rød og blå farve.
 Vurderingsankenævnet har indrømmet et fradrag på 1.000.000 kr. Udgifterne til etablering af det


text:
fradragsberettigede hovedanlæg på boligselskabets ejendom (markeringen med rød og blå i bilag C) er af Skatteankestyrelsens ingeniør beregnet til 614.703 kr., jf. bilag D. Beregningen er udarbejdet efter de principper, der sædvanligvis anvendes ved udøvelse af skønnet over, hvad det har kostet at udføre et givet anlæg i et givet år. Det indrømmede fradrag er næsten to gange større end den beregnede udgift til at anlægge det fradragsberettigede hovedanlæg.
 Der er således ingen tvivl om, at H1 har opnået et fradrag, der meget væsentligt overstiger det fradrag, som H1 er berettiget til.
 Det af Vurderingsankenævnet indrømmede fradrag skal derfor nedsættes i overensstemmelse med Skatteministeriets principale påstande.
 Skatteministeriet er berettiget til at nedlægge skærpede påstande. Nedlæggelse af skærpede påstande er ikke udtryk for, at skatteministeren træffer afgørelser. Afgørelsen er derimod overladt til retten.
 Den omstændighed, at Skatteministeriets principale påstand er baseret på et skøn ud fra de beregninger over udgiften, som Skatteankestyrelsens ingeniør har foretaget, medfører heller ikke, at der skal udvises tilbageholdenhed med at ændre Vurderingsankenævnets afgørelser.
 Det er alene som følge af boligselskabets anvendelse af overspringsreglen, at der ikke blev truffet en endelig afgørelse i det administrative system.
 At Skatteministeriet har nedlagt en skærpet påstand under sagen, ændrer ikke ved bevisbyrdens placering og dermed, at det er H1, der har bevisbyrden for, at de omtvistede kloakledninger har ført til en større forøgelse af værdien af boligselskabets grund i ubebygget stand end anerkendt af Skatteministeriet.
 Det er H1 og ikke Skatteministeriet, ”der påstår noget”, og H1 må derfor løfte den sædvanlige bevisbyrde for sit synspunkt. H1 har endvidere ikke godtgjort, at de skønsmæssige beløb, som Skatteministeriets principale påstande er baseret på, er opgjort på et forkert grundlag eller fører til et åbenbart urimeligt resultat.
 Selv hvis det antages, at bevisbyrden påhviler Skatteministeriet, har ministeriet løftet denne, jf. det ovenfor anførte.
 Den subsidiære påstand er nedlagt for det tilfælde, at retten ikke finder grundlag for at nedsætte fradraget i overensstemmelse med ministeriets principale påstand, men er enig i Skatteministeriets synspunkter om forsyningsledningernes grundforbedrende karakter.
 Skatteministeriet gør overordnet gældende, at H1 ikke er berettiget til fradrag for udgifter til etablering af de omhandlede vandledninger på ejendommen beliggende Y1-adresse og Y2-adresse.
 Skatteankestyrelsens ingeniør foretog også en vurdering af, hvilken del af vandledningerne, der udgør hovedanlæg. Denne del er markeret med blå farve på bilag E, og Skatteministeriet gør i den forbindelse gældende, at det kun er denne del af vandforsyningsledningerne, som udgør et hovedanlæg.
 H1 har imidlertid ikke afholdt udgifter til at etablere denne del af vandledningerne.
 Dette er ubestridt. Det er G1, der har anlagt og ejer ledningen, ligesom G1 har vedligeholdelsespligten på ledningen, jf. herved også det i duplikken på side 4-5 anførte og bilag E og F.
 I den forbindelse bemærkes, at H1 allerede har fået fradrag for tilslutningsbidrag vedrørende vandledninger, jf. Vurderingsankenævnets sagsfremstilling, side 15, 2. afsnit (bilag 1).
 H1 har altså ikke afholdt etableringsudgifter til den del af vandledningerne, som er markeret med blå farve i bilag E, og selv hvis H1 skulle have afholdt udgifter til tilslutningsbidrag


text:
til G1 for tilslutning til vandledningen, har H1 allerede fået fradrag herfor.
 H1 har ikke godtgjort, at de resterende vandledninger, der er markeret med blå farve på bilag 8, udgør fradragsberettigede hovedanlæg, der har en selvstændig værdi for grunden i ubebygget stand, jf. vurderingslovens dagældende § 17.
 De pågældende ledninger er anlagt således, at de nøje følger de på ejendommen opførte bygninger, og de har således ikke nogen selvstændig værdi for grunden i ubebygget stand. De pågældende ledninger har kun reel værdi i forbindelse med byggeriet. Ledningerne har derfor karakter af stikledninger og berettiger derfor ikke til fradrag jf. UfR 2017.2052H, UfR 2014.3322H (SKM2014.574.HR), UfR 2014.859H (SKM2013.879.HR), UfR 2013.2277H (SKM2013.369.HR), SKM2015.503.ØLR og SKM2013.388.VLR.
 Dette støttes også af det under sagen gennemførte syn og skøn over vandledningerne, som er markeret med blå farve på bilag 8.
 På spørgsmålet om hvorvidt vandledningerne, som er markeret med blå farve i bilag 8, kan genanvendes, svarede skønsmanden som besvarelse af spørgsmål 21, at dette ikke ville være hensigtsmæssigt på grund af bl.a. følgende omstændigheder:
 ”Fremtidige huse skal placeres stort set samme sted som de nuværende, såfremt ledningerne skal genanvendes. Jo mere en ny placering afviger fra den nuværende, jo større bliver behovet for nye vandledninger.”
 Ifølge skønsmandens besvarelse må vandledningerne altså anses for at være tilknyttet det eksisterende byggeri på ejendommen, hvilket taler imod fradragsberettigelse.
 H1 er dermed ikke berettiget til fradrag for udgifter til etablering af vandforsyning på boligselskabets ejendom.
 Sagsøgte har supplerende under hovedforhandlingen gjort gældende, at sagsøgerens indsigelse mod beregning af længden af kloakledning som fremsat i påstandsdokumentet, er ny, og kunne være fremsat langt tidligere. Det er ikke bevist, at den tidligere foretagne beregning er forkert. Den ny udregning er foretaget ensidigt af sagsøgeren.
 Vurderingsankenævnet traf den 21. maj 2012 afgørelse om, at der kunne ske fradrag i grundværdien for forbedringer af ejendommen Y3-adresse med 1.000.000 kr. for kloak, regnvand og spildevand og 0 kr. for vandforsyning. Vurderingsankenævnet var ikke i besiddelse af ledningskort.
 Sagsøgeren indbragte i medfør af reglen i skatteforvaltningslovens afgørelsen for retten forinden Landsskatteretten, som sagen af sagsøgerne var indbragt for, traf afgørelse. Under sagens forberedelse har sagsøgte på baggrund af fremlagte ledningskort (bilag C) skærpet påstanden vedrørende kloakforsyning til at angå fradrag for udgifter afholdt til etablering af kloakforsyningsledninger på 614.703 kr. Parterne er enige om, at det er de ledninger, der er markeret med rødt og blåt i bilag C, der kan opnås fradrag for. Sagsøgeren har ensidigt op til afgivelse af påstandsdokument på baggrund af kortet sammenholdt med prisberegningen (bilag D) beregnet, at der i beregningen af længden af regnvandsledningen mangler 116 meter betonrør, diameter 300 mm. Uanset, at dette fremkommer sent og kunne være fremkommet tidligere, ses beregningen velfunderet og det manglende ledningsstykke er ikke uvæsentligt for beregningen af fradrag. Som følge heraf tages sagsøgerens påstand vedrørende kloakforsyningen til følge.
 Det fremgår Højesterets dom SKM2017.330.HR og vurderingslovens dagældende §§ 17 og 18, at det er afgørende om et anlæg har medført en forbedring, der må antages at have virket værdiforøgende ved ansættelsen af


text:
grundværdien (værdien af grunden i ubebygget stand). Anlægget kan være så tæt knyttet til bebyggelsen på ejendommen, at den kun har værdi i forbindelse med denne, og spørgsmålet om fradragsret for udgifter til anlægsarbejder på en storparcel må afgøres efter samme principper, uanset typen af anlæg.
 Uanset, at den del af vandledningerne, som sagsøgeren påstår fradrag for, ret nøje følger forløbet af den kloakforsyningsledning, som der er indrømmet fradrag for, er det efter rettens opfattelse ikke et udtryk for, at de af den grund har en selvstændig værdi for ansættelse af grundværdien. Kloakforsyningsledningen har en selvstændig værdi, fordi den sydlige grund ikke, hvis ledningen ikke gik igennem den nordlige grund, ville have adgang til kloakforsyningen. Det samme gør sig ikke gældende vedrørende den vandledning, som sagsøgeren ønsker fradrag for, og den kan derfor ikke på den baggrund antages at have en selvstændig værdi. Herefter, og idet vandledningen nøje følger de på ejendommen opførte bygninger, jf. også skønsmandens besvarelse af spørgsmål 29, tages sagsøgtes frifindelsespåstand vedrørende fradragsret for vandforsyningsledningen til følge som nedenfor bestemt.
 Efter sagens udfald skal omkostningerne, herunder også omkostninger til syn og skøn, bæres af sagsøgeren. Retten har herved lagt vægt på, at sagsøgeren på et langt tidligere tidspunkt kunne have fremlagt oversigtskort og foretaget den beregning, som er fremkommet kort tid før hovedforhandlingen og som har bevirket, at sagsøgeren fik medhold i påstanden vedrørende kloakforsyning. Retten har endvidere lagt vægt på, at de afholdte syn og skøn ikke har støttet sagsøgerens påstand.
 Omkostningerne, der skal betales til sagsøgte, fastsættes til 62.500 kr., der dækker omkostninger til advokat inkl. moms. Retten har ved fastsættelsen af beløbet lagt vægt på sagens værdi, omfanget af skriftvekslingen og på, at der har været afholdt syn og skøn.
 Sagsøgte frifindes for den af sagsøgeren nedlagte påstand vedrørende vandforsyning på ejendommen.
 Inden 14 dage betaler sagsøgeren omkostninger til sagsøgte med 62.500.


text:
2010 Americas Cup, retstvister, challenger af Record, datoen, hovedkvarteret, karakteregenskaber af fartøjer
 22-01-2018 Veronica Brøgger 0-9
 Den 33. Americas Cup blev afholdt i Valencia, Spanien, fra 8 til 14 februar 2010 med serie bedst af tre løb, der oprindeligt planlagt henholdsvis den 8., 10. og eventuelt 12. februar i en udfordring til to af flerskrogsbåde mellem katamaran Alinghi 5 i Defender Alinghi og USA 17 trimaran BMW Oracle Racing, vundet af sidstnævnte ved en score på 2-0.
 Denne udgave var en af de mest dristige af denne begivenhed på grund af endeløse juridiske tvister, som har fordrejet principperne for fair play som pr Deed of Gift. Et lignende hændelsesforløb fandt sted også i XXVII udgave, når newzealænderne med KZ1 udfordrede USA til US 1 Stars & amp; Stripes 88. Mærkeligt, selv på det tidspunkt, den amerikanske Defender tog til vandet med en katamaran skrog på de herskende klart fremlagt af udfordreren, mens der i denne udgave blev også brugt en trimaran, første gang i Americas Cup.
 Den juridiske konfrontation har havde hovedrollen det schweiziske syndikat Alinghi repræsenterer Société Nautique de Genève, forsvareren i landspokalen som vinder af den forrige udgave, og BMW Oracle, der repræsenterer Golden Gate Yacht Club i San Francisco. Sidstnævnte oprindeligt udfordrede udnævnelsen, foretaget af Defender, Club Náutico Español de Vela som Challenger i Record, eller tillidsrepræsentant for alle udfordrere, hvilket resulterer i lige efter en lang proces, der fandt sted på foranledning af højesteret i staten New York, som de refererer alle juridiske tvister vedrørende Americas Cup. Men den ekstreme konflikt, der er blevet skabt siden begyndelsen af de to fagforeninger har givet anledning til en række yderligere tvister, for i alt ni retssager, mange af grunde, der ofte trænger til de mindste tekniske detaljer og gribe om mere eller mindre bogstavelig fortolkning af Deed of Gift; selv disse sager blev drøftet ved Højesteret i staten New York, med gunstige anmeldelser fra tid til anden i hvert af de to partier og tilbageførsler af tidligere beslutninger.
 Challenger af Record
 De valg i SNG og GGYC protest
 Den 5. juli 2007, blot to dage efter afslutningen af den XXXII Americas Cup med Alinghis sejr over New Zealand, på en pressekonference i Valencia SNG han præsenterede "protokollen for XXXIII Americas Cup", hvor:
 Det blev etableret de grundlæggende regler;
 Det blev indført en ny klasse, som omfattede både større end tidligere, med mere end 20 besætningsmedlemmer;
 Det blev givet til Americas Cup Management med ansvar for at organisere konkurrencen;
 Det blev aftalt, at den 31. december, vil 2007 blive fastsat sted, dato og reglerne for konkurrence;
 blev det bestemt, at udfordringen skulle holdes ikke før 2009, og i 2011.
 25 juli pressekonference blev annonceret sted og dato: Valencia, som for den forrige, mellem maj og juli 2009. Det forudsagde også organisationen, for 2008, de forberedende handlinger, der ville finde sted i Valencia og i en »andre steder i Europa. Definitionen af de nye regler blev i stedet udsat til oktober. Disse beslutninger udløst bitter polemik, som det beskyldte SNG


text:
ønsker at dedikere til design af nye både med et forskud på et par måneder i forhold til de besætninger udfordrere, en væsentlig fordel for forsvareren, endnu mere markant under hensyntagen til tid, relativt små, for forberedelsen til den nye udgave. Et af de mest indflydelsesrige kritikere i denne forbindelse var, at ejeren af Mascalzone Latino, Vincenzo Onorato, som erklærede straks i strid med det nye format, position gentaget i en skrivelse af 27. marts 2008. På dette grundlag kom flere fagforeninger derefter citere SNG i retten ved retten i New York, men deres metoder blev snart helt overskygget af den juridiske krig mellem SNG og GGYC.
 På trods af kontroverser, blev protokollen undertegnet i fællesskab af SNG og Club Náutico Español de Vela, som blev valgt samtidig som udfordrer af Record. I 2007 Americas Cup Management indsamlet udfordringerne i syv fagforeninger:
 Desafío Español, Club Náutico Español de Vela,
 Ayre, Real Club Náutico de Denia
 Team franske ånd, Yacht Club Saint-Tropez *
 * Fagforeningen, officielt registreret, oprindeligt havde foretrukket at være anonym venter på at få klarhed om resultatet af den juridiske kamp mellem Alinghi og Oracle.
 Valget af CNEV som udfordrer af Record blev udfordret af Golden Gate Yacht Club den 11. juli 2007 i et brev til Société Nautique de Genève, som udtrykkeligt blev truet sagsanlæg, hvis den schweiziske ikke havde ændret holdning . Hertil kommer, at GGYC gik på at sige, at, hvis han havde sejret i retssager, vil tvinge Defender til en udfordring til to, hvilket udelukker alle andre udfordrere, der skal foretages i én race på 4 Jul 2008 flerskrogsfartøjer lang, halvfems fod bred.
 Den GGYC udfordring var baseret på ekstremt stive fortolkning af Deed of Gift, en udfordring, som, at være lovlig, skal komme fra en yacht klub, der arrangerer mindst et løb hvert år. Da CNEV var en yacht club nydannet, havde det aldrig organiseret en regatta, hvilket er grunden til hans udfordring - og dermed rollen som Challenger af Record - var ulovlig. I første omgang kun sådan optræden med henblik på at tvinge SNG til at trække protokollen netop udsendt og vedtage en svarer til tidligere XXXIII for Americas Cup - en position, som deles af mange andre udfordrere - men over tid parterne afstivede deres positioner, hvilket bringer sagen for første instans af højesteret i New York, i skikkelse af dommer Herman Cahn.
 I mellemtiden, den 7. september Tom SCHNACKENBERG blev udnævnt teknisk rådgiver med ansvar for udviklingen af den nye klasse, og som sådan havde til opgave, fra 15. september til 31. oktober 2007 at udarbejde de nye klasseregler med det hold, der allerede havde gjort officiel Deres udfordring.
 Endelig den 31. oktober ACM offentliggjorde de nye klasseregler, definerede AC90. Den vigtigste nyskabelse var at ændre vægten af fartøjet: Det er designet til at bruge 90-fods monohulls med en dybgang på 6,5 meter og et deplacement på 23 tons. Senere, på højden af retstvister, den samme Ernesto Bertarelli tilstod, at han havde lavet en fejl i at handle med


text:
overdreven nedbør, bedømt uhensigtsmæssigt at have besluttet så mange ændringer i for kort en tidsramme.
 Første dom til fordel for GGYC
 Før det var en dom den 3. oktober 2007, ACM annoncerede at vurdere muligheden for at udskyde begivenheden på grund af forsinkelsen skyldes den juridiske tvist. Denne henvisning til en dato, blev officielt den 22. november 2007. Fem dage senere, efter omkring en måned for debat og høring, retssagen dommer Herman Cahn for Højesteret i New York talte for GGYC, annullerede udnævnelsen CNEV som Challenger af post og bestilling NGA at nå til enighed med amerikanerne for tilrettelæggelsen af begivenheden.
 SNG blev straks nægtede at acceptere GGYC som udfordrer af Record. I første omgang er det forsøgt at omgå den ugunstige dom af November 27, 2007, hævder i et mindesmærke, der også dokumenteret GGYC udfordring var uregelmæssige og dermed placeringen af Challenger i Record bør være op til foreningen af den sydafrikanske Shosholoza, ledet af Salvatore Sarno, idet der ifølge fagforeningen for tid til at have lanceret den udfordring til den schweiziske Defender. Klagen af SNG var baseret på de ord, der anvendes af GGYC skrivelse af 11. juli, hvor bådene skal anvendes i den udfordring to blev kaldt "kølbåde Multihull": dette udtryk ifølge SNG, var en selvmodsigelse , som en køl båd skal det være en monohull. På trods af dette synspunkt blev støttet af professionelle mening, herunder at Jerome Pels, ISAF generalsekretær, 18 mar 2008 Justice Cahn afviste stadig appel af NGA, hvilket bekræfter den tidligere afgørelse.
 Appellen: CNEV bakke Challenger af Record
 SNG, men gav ikke op, og denne gang direkte fattet dom den 27. november 2007, inden Appellate Division i Højesteret i New York, som ved afslutningen af en bitter debat, juli 29, 2008 omstødte dommen af overraskelse Første Instans, der giver grund til SNG og genindsætte CNEV som udfordrer af Record. Grundlaget for denne beslutning, taget med den mindste procentdel, var den betragtning, at de nøjagtige ord Deed, om tilrettelæggelse af et løb om året fra fagforeninger udfordrere var tvetydig: for voldgiftspanel i virkeligheden, dette løb kan organiseres, selv efter at lancere en udfordring for Defender.
 SNG spildte ingen tid, som om intet var hændt optagelserne Cup mødested fra hvor han havde forladt, genåbning Registrering lister for nye udfordrere og stirrede i December 15, 2008 fristen for indsendelse af udfordringer. Samtidig forsøgte han at opfylde SNG til GGYC og andre fagforeninger "oprørere", hvilket gør nogle ændringer til den oprindelige protokol og starte direkte forhandlinger med de enkelte udfordrere. Denne forsonende fase nåede sit højdepunkt i mødet den 28. september 2008 i Californien, herunder Ernesto Bertarelli og Larry Ellison, hvilket førte til en opblødning af parterne, og i første omgang syntes at føre til en generel aftale: til oktober 29 Emirates Team New Zealand trak sig ud af appel for en domstol i New York mod SNG, og den næste dag for Defender og elleve udfordrere, mødtes i SNG i Geneve opfordrede GGYC at droppe loven trop og slutte sig til dem i organisationen begivenhed.


text:
Derfor, 18. december, 2008 annoncerede Americas Cup Management den endelige liste over udfordrere opført i Americas Cup XXXIII. Den omfattede 18 fagforeninger, hvoraf en tredje base med Italien, rekord i historien om denne konkurrence. For registrering, fagforeningerne var:
 Alinghi Société Nautique de Genève,
 Ayre Challenge, Real Club Náutico de Denia
 Mascalzone Latino, Royal Yacht Club Canottieri Savoia
 Team franske ånd, Yacht Club de Saint-Tropez
 Russisk udfordring Syv Feet Yacht Club
 Italien, Roklub Lecco
 Græske Challenge, N.O.K. Poseidon - Nautical Club of Kalamata
 December 20, 2008 udkom en ny protokol, er udstedt efter den aftaler af konkurrenten Meeting, fås i både fremhæve de ændringer, ændrede både i den endelige version.
 Den 30 januar de 2009 blev i stedet udgivet den nye klasse reglen for bådene i Americas Cup, opkaldt AC33. Denne nye klasse vil erstatte de nuværende ACC Version 5.0 både i stedet for AC90 bådene er fastsat i det oprindelige projekt. Alle disse bestemmelser blev dog senere ophævet af senere udvikling i retspraksis.
 Den endelige dom: sejr GGYC
 Allerede umiddelbart efter appelinstans afgørelse GGYC appelleret til Court of Appeals i staten New York, den sidste og sidste instans hørelse, præsiderede af dommer Judith Kaye.
 Håber på en løsning "fredelig" den juridiske krig de snart forsvandt, da GGYC allerede 25 OKT 2008 annoncerede i et brev til SNG ikke havde ændret sin position i forhold til beskyldninger i 2007, insisterer på ikke at acceptere CNEV som den legitime Challenger af Record; invitationen af 30. oktober faldt derefter ind i tomrummet og dermed GGYC nægtede at præsentere en udfordring til vilkårene data efter ACM, da det anses for illegitim tilrettelæggelsen af arrangementet, så placere alle forhåbninger i den endelige dom afsagt af Klager i Albany.
 Dette kom April 2, 2009, regerende enstemmigt GGYC som udfordrer af Record, Alinghi og genindførelse af fagforeningen, der repræsenterer den spanske Club Náutico Español de Vela var ikke i besiddelse af et af de grundlæggende krav i gavebrevet eller for at have arrangeret mindst en gang den årlige regatta af klubben, før præsentere en udfordring for Defender. Den herskende også stirrede i det 8. februar 2010 datoen for den første løb mellem Alinghi og BMW Oracle Racing. På dette tidspunkt, SNG, sætte ryggen mod muren, April 23, 2009 accepterede GGYC som udfordrer af Record, i håb om derved at opgive én gang for alle de amerikanske domstole til at fokusere kun udseendet sport: i virkeligheden, dette ønske ville have været fuldstændig ignoreret af efterfølgende begivenheder.
 Fra de tidlige stadier af den juridiske kamp mellem SNG og GGYC, andet stridspunkt var valget af den dato, hvor leg stadig hypotetiske udfordring til to; Også her, i virkeligheden, har bestemmelserne i Deed of Gift været genstand for forskellige fortolkninger.
 I første omgang GGYC skubbe til så hurtigt som muligt Race - gavebrevet foreskriver mindst 10 måneder mellem to udgaver af begivenheden - og dermed sætte den udfordring i sommeren 2008: valget skulle udnytte den fordel i form af design og udvikling af Multihull end SNG. Det var derfor ikke overraskende,


text:
at Defender, i et brev til GGYC efter dommen af 18. marts 2008, er decideret imod denne hypotese, hævder, at de 10 måneder gik de ikke tælles siden indgåelsen af den XXXII Americas Cup, men lige fra dommen fra Retfærdighed Cahn, som at tro, retssager del af udfordringen. Dette ville have flyttet fristen til januar 2009, men da den samme Deed of Gift fastsætter, at du kun kan løb i den nordlige halvkugle fra 1. maj til 1. november foreslog SNG at gennemføre udfordringen i juli 2009, eller alternativt i begyndelsen af året, men på et sted på den sydlige halvkugle.
 Men GGYC reagerede med et andet brev marts 20, 2008 at afvise forslaget fra SNG til race i 2009. Et møde mellem repræsentanter for de to fagforeninger, der fandt sted 26 mar 2008 specielt til at behandle spørgsmålet undladt at optrævle tvisten, i Som GGYC stod på dens placering for at holde en udfordring i oktober 2008. Denne situation uundgåeligt førte SNG til at vende tilbage til dommeren Herman Cahn med et brev beder om afviklingen af kampen i juli 2009.
 Retsforhandlingerne Højesteret i New York begyndte April 2, 2008, i henhold til proceduren nødsituation, og sluttede den 12. maj med en dom, som delvist medhold krav SNG, efter at gøre de berømte 10 måneder fra samme dag og stirrer derfor konkurrencen for marts 2009.
 Paradoksalt nok, men det var den samme SNG appel anfægter chancen for at køre på den nordlige halvkugle på denne dato, hvilket ville have udgjort en overtrædelse af Deed of Gift. Domstolen dog besluttet midlertidigt at suspendere proceduren, hvilket blokerer virkningen af 10 måneder, indtil der ville etablere endeligt stilling GGYC som Challenger i Record.
 Spørgsmålet er så genåbnet efter dommen af 2. april 2009, hvor de GGYC krav om at starte væddeløb den 8. februar 2010; Efter et forgæves forsøg på mægling af den schweiziske, at parterne dengang i klasseværelset, med SNG søge forskydning af kapsejladser i maj 2010, i overensstemmelse med Deed of Gift. Men den endelige dom af 14. maj 2009, som er udstedt af dommer Shirley Werner Kornreich Appellate Division i Højesteret i New York denne gang gav anledning til GGYC, om, at der kunne være yderligere forsinkelser i stykket løb mellem Alinghi og BMW Oracle Racing , som det fremgår af dommen fra appelret den 2. april sidste, og derefter blev tilladt i exceptionel brud på Deed of Gift, også under overholdelse af en anden bestemmelse er en del af den samme protokol.
 Retstvister endnu ikke var udtømt. Faktisk er valget af det sted, hvor play kapsejladser retmæssigt forsvareren og 5 August, 2009 SNG annoncerede overraskelse udnævnelsen af emiratet Ras al-Khaimah i De Forenede Arabiske Emirater. Denne beslutning var motiveret af behovet for at finde et sted, som ligger i den nordlige halvkugle, der fremvist egnede klimatiske forhold for udførelsen af konkurrencen.
 GGYC igen decideret imod, og så trak SNG for ottende gang, før Højesteret i New York, anse ulovlige valg af placering som værende i den periode af


text:
løbet tilladt den nordlige halvkugle med Deed of Gift . Amerikanerne placeret også alvorlig tvivl om sikkerheden, fordi løbene skulle udføres i et arabisk land, i øvrigt et par miles fra iransk territorialfarvand. Den 27. oktober 2009 dommeren igen Kornreich gav grund til GGYC, modsige, men den tidligere dom Domstolen Cahn s 12 maj 2008 om bemyndigelse af Alinghi, som Defender, at "vælge Valencia eller ethvert andet sted", uanset hvornår tilladt i 'nordlige halvkugle.
 Denne dom blev senere bekræftet som følge af en appel af NGA, 15. december 2009 om fastsættelse af de ugyldighed af valg af Ras al-Khaimah i De Forenede Arabiske Emirater som mødested for den næste Americas Cup. På samme tid, SNG gjorde en ekstrem foreløbig aftale, foreslår at køre på den sydlige halvkugle, på et sted at være etableret i Australien, men GGYC afviste straks forslaget, som altid imod racing i denne halvkugle. Derfor blev SNG tvunget til at vælge Valencia, der allerede hjem til den tidligere udgave.
 Karakteregenskaber af fartøjer
 Den 14. juli 2009, også bare et par dage efter lanceringen af katamaran Alinghi, GGYC sagsøgt igen i retten SNG til brug på deres båd til et hydraulisk system designet til at balancere vægten på båden samt motordreven enheder af sejlene; appellen var baseret på princippet om forbud mod brug af motorer på både klasse Americas Cup. SNG som svar, han spurgte GGYC diskvalificeret, så sent i præsentationen af Custom House Registry.
 Den 29. juli, dommer Kornreich afviste GGYC appel, om at Deed ikke lægge nogen særlig begrænsning på opførelsen af bådene; derfor, med forbehold af princippet om, at Americas Cup klasse bådene var at være sejlads og udelukkende drevet af vindens kraft, var det de facto for første gang tilladt brug af hjælpemotorer. Som for Custom House Registry of BMW Oracle Racing, 18 fastslog Domstolen, at det kunne blive forelagt op til to uger før det første løb September; i sin dom, men dommeren undlod ikke at understrege usportsligt adfærd, om end juridisk, GGYC.
 Igen i august 2009, den GGYC retssag udfordre måleprocedurer af de både, der som den foreslår, som bestemte, at rorene blev inkluderet i målingen af længden af båden til vandlinjen SNG. Med disse procedurer, ville trimaran BMW Oracle Racing har overskredet den maksimalt tilladte grænse, pådrage diskvalifikation. Den 30. oktober, stadfæstede Højesteret årsagerne til GGYC bekræftede afgørelsen i appelsagen den 15. december.
 GGYC derefter protesterede mod ændringerne af reglerne af løbet efter præsentationen foretaget af forsvarer af udfordringen af BMW Oracle Racing. GGYC fremførte, at mens det er ret Defender til at fastsætte sådanne regler, på den anden side, de bør ikke ændres efter fremlæggelsen af de udfordringer, for ikke at give urimelige fordele til Defender.
 Den 29. juli 2009 dommeren indrømmede Kornreich stedet ændre reglerne, men den 30. oktober det begrænsede evne kun regler 49-54, også uddelegere til en uafhængig kommission løsningen af tvisten i hovedsagen rent teknisk. Denne kommission tilkendegav sine synspunkter den 19. november.
 I mellemtiden, den 10. november SNG offentliggjorde meddelelsen om Race, som er det


text:
sæt af regler for gennemførelse af racer; meddelelsen blev ændret den 8. januar 2010, og udarbejdet i den endelige udgave den 19. januar. GGYC straks udfordrede disse regler, hvor blev arbitrært sat starttidspunktet af løbene, men mest fordi de var etableret af den maksimale vindhastighed og bølgehøjde, der sigter bevidst at skade den trimaran Oracle. Hertil kommer, efterfølgende ændringer til NOR forbyder visse anordninger, der anvendes af Oracle, og indtil da er tilladt, og selv lagde reglerne for højst have forordninger udstedt af ISAF Sailing kapsejladser. GGYC endelig benyttede lejligheden til at vende tilbage til spørgsmålet endnu procedurerne måling.
 Sagen blev overdraget til en international jury, der bygger på 4 December 2009 med godkendelse af ISAF og består af 5 af de bedste eksperter fra reglerne i sejlads kapsejladser. Regerede Den 2. februar 2010 juryen afvises appellen GGYC vedrørende målinger, og besluttede, at var den rigtige SNG indstille starttiden, det var også højre for GGYC at ansætte enheder Oracle, og at vurderingen af vejret var kompetence ved en sherif. Endelig regler var heller underordnet både Deed of Gift er RRS. På samme sted, afviste juryen en appel indgivet den 28 Januar af SNG, der søger at forbyde udledning i vandet af væsker praktiseres af Oracle til at reducere friktion, hævder en overtrædelse af miljølovgivningen.
 Et andet spørgsmål af påstand var den samme båd, især med hensyn til princippet i gavebrevet, som de skal bygges i det land, hvorfra de enkelte forening. Den 22. december 2009, i virkeligheden, GGYC anklagede SNG vil bruge på deres katamaran sejl er bygget specielt i USA, i strid med dette princip. Den næste dag SNG afviste beskyldningen, idet den 28. december, at Deed of Gift kræver konstruktionen af båden derhjemme, men uden at kommentere specifikt på nogen af printkortet, herunder sejl. Hertil kommer, at NGA sagde, at udformningen af disse sejl var blevet gennemført i Schweiz, og under alle omstændigheder, at spørgsmålet var mindst tidligt i betragtning af Defender, anvende bogstav i Deed of Gift, er ikke forpligtet til at fremlægge deres båd, indtil den dag, løb, på den anden side, den samme SNG beskyldes GGYC af tilsvarende overtrædelser vedrørende forskellige komponenter i Oracle.
 Et møde mellem de to fagforeninger og den internationale jury, som fandt sted mellem 12. og 13. januar 2010 til optrævle spørgsmålet, førte ikke til aftaler herom. Derfor GGYC vendte for niende gang ved retten i New York beder om diskvalifikation af båden Alinghi - eller i det mindste af sine sejl. Da de to sider forblev på deres positioner, den 29. januar dommeren Kornreich erklærede, at sagen blev drøftet den 25. februar, eller efter konfrontationen i vandet mellem de to kandidater. Det sidste ord om de fortsatte retssager blev underskrevet 29 mar 2010 da SNG og GGYC har underskrevet et forlig, der annullerer alle verserende retssager for 33 Americas Cup.
 Sporting konkurrence
 Katamaran og trimaran sammenligning
 Begge skibe er i konkurrence med flerskrogsbåde, i stand til at udvikle, med samme intensitet af vinden, fremskynde meget højere end monohull, som demonstreret


text:
så slående match løb i 1988.
 BMW Oracle Racing har haft en lang tid fordel i forhold til Alinghi for design, konstruktion og udvikling af deres båd, så det var muligt at give 130 000 timer er nødvendige for at bygge en trimaran; Alinghi imidlertid skulle operere inden for et meget snævert, som har valgt en katamaran, hvis gennemførelse er forholdsvis enkel.
 Den trimaran Oracle er større i alle 3 dimensioner af katamaran Alinghi. På grund af størrelsen og vægten mere, var tilstedeværelsen af et skrog desuden på tærsklen af konkurrencen Oracle betragtes som en ulempe med lav vind og hav uden bølger, betingelser, som i virkeligheden Defender forsøgte at pålægge både udarbejdelsen af meddelelsen om race, at det valgte som mødested for Ras al-Khaimah, steder karakteriseret ved let vind. Omvendt vil den katamaran være lavere i tilfælde af brise gennemsnit: i dette tilfælde, i virkeligheden, i løbet af vindretningen de to skibe, stigende på vindsiden, ville forlade i vand lee skrog, og være en af de trimaran mindre og lettere end den katamaran ville give mindre modstand mod vand og derfor højere hastighed, hvilket især er tydeligt i de manøvrering operationer. Desuden er trimaran Oracle udstyret med et sejl område meget større og et skrog meget gennemtrængende, derfor i stand til at skære gennem bølgerne i stedet for at hoppe på det, hvilket er en fordel i tilfælde af bølger dannet.
 Allerede i august 2007, når den retslige krig med SNG var lige begyndt, Larry Ellison, ejer af BMW Oracle Racing, Russell Coutts uddelegeret til starten af kontakterne med Franck Cammas, fransk sømand betragtes som en førende ekspert i verden trimaraner. Dette skete kort efter team af Oracle og var den vigtigste rådgiver for opførelsen af en ny trimaran lang og 90 fod bred, i henhold til bestemmelserne i Deed of Gift.
 Båden, der udelukkende består af kulstof og oprindeligt navngivet BMW Oracle Racing 90 eller BOR90, blev lanceret i august 2008 i Anacortes, Washington, men vendte tilbage i værfterne i San Diego efter kun 3 ugers test for en intensiv udvikling. Til sidst kom han ud i oktober 2009, omdøbt US 17, der skal sendes til Europa i december; Han ankom i Valencia den 4 januar, 2010, hvor han forklarede sine særlige sejl Middelhavet den 19. januar.
 I modsætning til GGYC, at nu satset alt på Multihull udfordringen mellem to, SNG flyttede med en vis forsinkelse i opførelsen af hans båd. Faktisk Alinghi ventede dom af 18. Marts 20008 for at annoncere, den 24. april, starten på opførelsen af en Multihull til konkurrencen. 5 juli 2009 blev annonceret færdiggørelsen af skroget, der fandt sted i et egnet sted i Villeneuve, ikke langt fra Geneve, som blev lanceret den 8. juli med en spektakulær transport på vandet i Lake Geneva med helikopter Mil Mi- 26 russisk. Båden, døbt Alinghi 5, begyndte søen den 20. juli, og derefter transporteres den 7. august med samme helikopter gennem Alperne, til vandet i havnen i Genova, hvor han modtog en festlig velkomst. I


text:
slutningen af september båden forlod Liguriske Hav til vandet i Ras al-Khaimah, hvor dengang mente man, at ville finde sted løb mod Oracle; efter de retslige udtalelser, men i december, blev det overført til Valencia, hvor han ankom 5 Januar 2010, en dag efter US 17.
 Deed of Gift Race
 Hvis vi står over for, som i dette tilfælde, en såkaldt "fjendtlig udfordring", dvs. når Defender og Challenger har undladt at blive enige om en tidsplan for konkurrencen, er det organiseres på grundlag af gamle regler, der er indeholdt i Deed of Gift, hvorfor vi taler om "Deed of Gift Race".
 Disse regler kræver derfor en række bedste af tre løb, der skal afholdes i en afstand af to dages mellemrum, med den første og den endelige tredje på en sti til at holde længden på 20 nautiske miles, mens den anden af sti ligesidet trekant end 13 miles per side. I princippet er starttidspunktet fastsat til 10 am, men det er op til Race udvalget beslutte eventuelle henvisninger afgang, samt suspension af løbet, i tilfælde af dårligt vejr. I modsætning til de ønsker, som NGA, som ønskede at sætte klare grænser for vindhastighed og bølgehøjde som forudsætninger for starten, er igen fakultetet af løbet udvalg til at vurdere tilstedeværelsen af de sikkerhedsmæssige forhold på kurset race. Endelig i det tilfælde, hvor race planlagt til at blive annulleret eller anden grund er det tilbage til den første tilgængelige dag, og hele resten af programmet slæden i overensstemmelse hermed.
 De to kandidater samledes regelmæssigt foran morgenen den 8. februar, men løbet blev senere udskudt til den 10. februar ved Race udvalget, da vinden var svag og variabel retning også. 10 februar, blev yderligere udsat til 12, på grund af vinden denne gang for stærk, og tilstedeværelsen af luft for højt, for farligt for vedligeholdelse af skrog.
 Endelig den 12. februar, efter at være blevet forsinket endelig i eftermiddag, fandt sted det første løb, løse på en klar sejr for den amerikanske 17 på Alinghi 5. Trods denne har passeret startlinjen en klar fordel, at det var den umiddelbare amerikansk opsving fartøj, som har påberåbt sig en noget højere gennemsnitshastighed og dermed udgøre sig foran allerede til topmærket. Under den næste læns ben, har adskillelsen taget imponerende proportioner, overgår de 3 km og udvider yderligere efter Alinghi havde tjent en sanktion pålagt af dommerne i den præ-start.
 Det andet løb blev afholdt i den sene eftermiddag søndag, 14. februar under forhold med let vind fra ESE. Igen i den præ Alinghi, helmed af Bertarelli, har han fortjent en straf for at have for tidligt indrejse i kurset race, mens Oracle stod hinanden optagelse med en klar fordel til venstre. Den schweiziske båd, dog under den luv ben fra højre har formået at tage føringen, nogle gange endda med en stor margen, nyder godt af en betydelig drejning til højre vind. Det afgørende øjeblik i hele løbet, var imidlertid tilgangen til det første mærke, hvor Alinghi, mens præsentere i skæringspunktet foran modstanderen, lad


text:
ham komme væk vindretningen, således at ham til at skyde først. Fra da af de to sider på en rækkevidde, den trimaran Oracle, hævder sin tophastighed, tog fører kapløbet indtil slutningen.
 For at maksimere interessen for sportsbegivenhed, organiseringen af Americas Cup XXXIII besluttet fuldt ud at liberalisere tv-rettighederne til at transmittere konkurrencen. Af denne grund har mange tv-selskaber over hele verden broadcast billeder af løbene; især i Italien, samt La 7, som allerede havde udsendt udelukkende den forrige udgave blev også tilføjet Rai, Sportitalia og betale Dahlia Sport, alle synlige på DTT. På de officielle løb blev vi streamet live, og også i de efterfølgende forestillinger.
 Sejlads konkurrencer parallelt
 Heldigvis for fans, har parallelt med den lange juridiske konflikt mellem SNG og GGYC været organiseret nye racer til Americas Cup Class både. Fra den 7. til 9 November 2008 blev afholdt den anden udgave af den årlige regatta af Club Náutico Español de Vela, organiseret specifikt med henblik på at overholde Deed of Gift til CNEV kan betragtes som en levedygtig udfordrer. Arrangementet featured to løb om dagen og så sejr Alinghi. Udover den schweiziske Defender og Desafio, de deltog i arrangementet italienerne af Luna Rossa og briterne Team Origin.
 I samme periode, blev det annonceret i Paris oprettelsen af en anden begivenhed for Americas Cup Class både kaldt Louis Vuitton Pacific Series, som fandt sted i farvandene i Auckland fra 30 januar-14 februar, 2009 med deltagelse af 10 fagforeninger, blandt to italienere, og den endelige sejr værterne New Zealand. Konkurrencen havde deltagelse af både Alinghi og Oracle, som derefter så også havde støder sammen på vandet tre gange, med den schweiziske altid vindere.
 I betragtning af den succes denne konkurrence, har det udviklet sig til en turnering multichallenger, kaldet Louis Vuitton Trophy, som vil blive opdelt fra November 2009 til januar 2011 i en serie på fem arrangementer i forskellige dele af kloden. Er i øjeblikket 10 registrerede fagforeninger, herunder tre italienere: Azzurra, som vandt første akt af arrangementet, der blev afholdt i Nice den 7. til 22 November 2009 Mascalzone Latino, som vendte tilbage til vandet i den anden begivenhed, og som siden er blevet udpeget denne gang som et udtryk for Club Nautico di Roma, Challenger af rekorden for den næste Americas Cup, Luna Rossa og endelig, i kapløbet fra tredje akt.
 Forrige artikel 2001 Grand Prix motorcykel racing sæson
 Næste artikel 26th Battalion skarpskytter "Castelfidardo"


text:
Den danske stat erstatningsansvarlig for manglende adgang til erstatningsferie - Nyhed - Horten Advokatpartnerselskab
 Højesteret har netop fastslået, at den danske stat var erstatningsansvarlig for ikke tilstrækkelig hurtigt at have bragt ferieloven i overensstemmelse med EU's arbejdstidsdirektiv i relation til sygdom opstået under ferie. Den danske stat blev dog i den konkrete sag frifundet for betalingskravet, da Højesteret ikke mente, at staten var erstatningsansvarlig på tidspunktet for medarbejderens sygdom under ferie i sommeren 2010.
 Ret til erstatningsferie efter arbejdstidsdirektivet
 Det følger af EU's arbejdstidsdirektiv, at alle medarbejdere skal sikres årlig betalt ferie af mindst fire ugers varighed. EU-Domstolen fastslog i 2009 i sag C-277/08 (Pereda), at kravet om fire ugers ferie skal forstås på en sådan måde, at hvis en medarbejder er sygemeldt under sin planlagte ferie, skal medarbejderen tildeles erstatningsferie. EU-Domstolen begrænsede ikke retten til erstatningsferie til at gælde i tilfælde, hvor sygdom opstår før feriens påbegyndelse.
 Dette stemte ikke overens med indholdet af den tidligere danske ferielov, som kun gav ret til erstatningsferie, hvis medarbejderen blev syg inden feriens begyndelse. Sygdom opstået under ferien var medarbejderens eget ansvar.
 På baggrund af Pereda-dommen blev der nedsat en arbejdsgruppe, som i september 2010 afgav en rapport, som bl.a. konkluderede, at den daværende danske ordning sandsynligvis ikke var i overensstemmelse med EU-retten. På trods af rapportens konklusion blev der først i januar 2012 fremsat forslag til ændring af ferieloven, da regeringen ville afvente udfaldet af en verserende retssag. De nye regler om ret til erstatningsferie ved sygdom opstået under ferien trådte i kraft 1. maj 2012.
 En medarbejder blev under sin ferie i juli 2010 syg og anmodede i den forbindelse sin arbejdsgiver om erstatningsferie. Dette afviste arbejdsgiveren, da ferieloven på daværende tidspunkt ikke indeholdt en pligt hertil. Medarbejderen valgte herefter at anlægge sag mod den danske stat.
 Medarbejderen gjorde gældende, at den danske stat var erstatningsansvarlig for medarbejderens manglende ret til erstatningsferie, da staten ikke havde sørget for at ændre ferieloven, så den var i overensstemmelse med EU-Domstolens fortolkning af arbejdstidsdirektivet efter Pereda-dommen.
 Højesteret: Lovændring skulle være sket tidligere
 Overordnet fastslog Højesteret, at en medlemsstat kan pålægges erstatningsansvar for manglende implementering af EU-retten, hvis den pågældende overtrædelse er tilstrækkelig kvalificeret.
 Ved vurderingen af, om en overtrædelse er tilstrækkelig kvalificeret, skal bl.a. inddrages, om medlemsstaten åbenbart og groft har overskredet grænserne for sine skønsbeføjelser. Højesteret fremhæver i den sammenhæng, at hvis en medlemsstat fortsætter en adfærd til trods for, at der er afsagt dom i en præjudiciel sag, som fastslår, at den omtvistede adfærd er i strid med EU-retten, så foreligger der en tilstrækkelig kvalificeret overtrædelse af EU-retten.
 Højesteret fandt, at det var velbegrundet at nedsætte en arbejdsgruppe, som skulle vurdere betydningen af EU-Domstolens praksis for ferielovens udformning, da der med Pereda-dommen var skabt en sådan tvivl om den danske ferielovs forenelighed med arbejdstidsdirektivets artikel 7, at der var pligt for de danske myndigheder til så hurtigt som muligt at afklare behovet for ændringer af den danske ferielov og til at gennemføre de nødvendige ændringer. Højesteret fastslår dog også, at det


text:
påhvilede de danske myndigheder i umiddelbar forlængelse af rapporten fra september 2010 at bringe ferieloven i overensstemmelse med arbejdstidsdirektivet, som fortolket i Pereda-dommen. Da der bl.a. var tale om en simpel ændring af ferieloven, burde denne være trådt i kraft den 1. januar 2011, og ikke først den 1. maj 2012.
 Den danske stat havde dermed tilsidesat EU-retten på en tilstrækkelig kvalificeret måde, og Højesteret fandt dermed, at den danske stat var erstatningsansvarlig ved ikke i ferieloven - med virkning fra 1. januar 2011 - at have indført mulighed for erstatningsferie ved sygdom opstået under ferien.
 Den pågældende medarbejder havde dog ikke krav på erstatning, da den omtvistede ferie og sygdom fandt sted i sommeren 2010 og således før, statens adfærd kunne betragtes som ansvarspådragende.
 Horten bemærker
 Dommen er interessant, fordi Højesteret fremkommer med generelle overvejelser om, hvornår en tilsidesættelse må betragtes som tilstrækkelig kvalificeret til, at en medlemsstat handler ansvarspådragende.
 Derudover fastslog Højesteret som nævnt, at den danske stat reelt var erstatningsansvarlig for den manglende gennemførelse af reglerne om erstatningsferie, da myndighederne ikke tilstrækkeligt hurtigt bragte de danske regler i overensstemmelse med EU-retten. Der kan således potentielt være grundlag for, at medarbejdere, som er blevet syge under afholdelse af ferie i perioden 1. januar 2011 – 1. maj 2012, kan gøre et krav gældende mod staten for manglende implementering. Det skal dog bemærkes, at sådanne krav i langt de fleste tilfælde vil være forældede.
 Guld til Frederiks Plads Company House i Aarhus
 PensionDanmark har netop modtaget bæredygtighedscertificeringen DGNB Guld til Frederiks Plads Company House i Aarhus, hvor Horten har domicil.
 Overtagelse af rengøringsopgave ikke omfattet af virksomhedsoverdragelsesloven
 Arbejdsretten har taget stilling til, om virksomhedsoverdragelsesloven fandt anvendelse, da et rengøringsselskab i forbindelse med et udbud overtog rengøringsopgaver for en kommune og samtidigt ansatte en del af den tidligere leverandørs medarbejdere.
 Ny partner i Horten
 Advokat Nicolai Thornemann er tiltrådt som partner i Horten Advokatpartnerselskab og bliver en del af Hortens team for rekonstruktion og insolvens.
 Tag testen: Er din virksomhed compliant?
 Tag Hortens compliancetest og få overblik over, om din organisation er compliant.


text:
Medd. 9476 af 1/6 2019
 Rigsadvokaturens meddelelse af 1/6 2019.
 Væsentlige sagsbehandlingsskridt i forbindelse med efterforskning og sagsbehandling fremgår af Rigspolitiets kundgørelse A, 05 nr. 01 om politiets opgavevaretagelse på udlændinge – og grænsekontrolområdet. Kundgørelsen findes på POLNET. Se i øvrigt pkt. 2.
 Under efterforskningen af en sag om overtrædelse af udlændingelovens § 59-§ 59 b skal du særligt være opmærksom på følgende:
 – Der skal oprettes én rapport med særskilt journalnummer til brug for den udlændingeretlige behandling af sagen, hvis udlændingen søger om asyl, og én på et andet journalnummer til straffesagen (dette for at sikre, at eventuelle oplysninger om en udlændings asylansøgning ikke indgår i en særskilt straffesag mod transportøren i en sag om overtrædelse af udlændingelovens § 59 a)
 – Oplysninger om udlændingen (nationalitet mv.) skal sikres til brug for en evt. senere sag mod en arbejdsgiver om ulovlig beskæftigelse efter udlændingelovens § 59, stk. 5, og udlændingens forklaring om arbejdets art, omfang, aflønning mv. skal sikres – evt. ved en indenretlig afhøring. Se pkt. 2.2.
 I forbindelse med tiltalerejsning skal du være opmærksom på:
 – Valg af ansvarssubjekt, herunder om der skal rejses tiltale mod en eller flere personer, og om der skal rejses tiltale mod fysiske og/eller juridiske personer. Se pkt. 3.1.
 – Tiltale rejses kun i tilfælde af gentagne overtrædelser af § 59 a. Se pkt. 3.1.1.
 – Muligheden for tiltalefrafald i sager om overtrædelse af § 59 a, jf. retsplejelovens § 722, stk. 2. Se pkt. 3.1.1.
 – Muligheden for konfiskation. Se pkt. 5.4.1.
 – Evt. indsendelse af domme til Vidensbasen. Se pkt. 6.1.
 2.1. Oplysninger om udlændingen
 I sager om ulovlig beskæftigelse af udlændinge efter udlændingelovens § 59, stk. 5 og 6, har oplysninger fra den pågældende udlænding væsentlig bevismæssig betydning for straffesagen mod arbejdsgiveren/hvervgiveren (f.eks. en bygherre i en sag om ulovlig beskæftigelse af en udlænding). Det er derfor vigtigt, at disse oplysninger sikres.
 Dokumentation for udlændingens nationalitet må sikres, således at det ligger klart, at der er tale om en udlænding, for hvem der gælder et krav om arbejdstilladelse. Der må endvidere sikres dokumentation for, om den pågældende har ret til at opholde sig her i landet, jf. udlændingelovens § 59, stk. 2 og 3.
 Der må ikke i akterne i en sag om overtrædelse af udlændingelovens § 59 a indgå oplysninger om, at en udlænding har søgt asyl.
 Rigspolitiet har ved skrivelse af 21. januar 1998 underrettet politikredsene om, at der skal udfærdiges særskilte politirapporter vedrørende straffesagen og sagen om asylansøgningen. Skrivelsen findes under rundskrivelser i biblioteket på POLNET. Heraf fremgår det, at der til brug for sagen vedrørende overtrædelse af udlændingelovens § 59 a skal udfærdiges en politirapport, der indeholder oplysninger om udlændingens identitet, rejserute og eventuel tilknytning til Danmark, men ikke oplysninger om, at udlændingen søger asyl. Til brug for behandlingen af asylsagen udfærdiges en særskilt politirapport vedrørende registrering af udlændingen som asylansøger, idet oplysning om, at en navngiven person har søgt asyl, og oplysninger, som den pågældende har givet i forbindelse med asylansøgningen, anses for fortrolige


text:
og ikke bør indgå i akterne i straffesagen mod transportøren.
 I øvrigt henvises til Kundgørelse A 05 nr. 01 om politiets opgavevaretagelse på udlændinge- og grænsekontrolområdet. Kundgørelsen med bilag findes på POLNET.
 2.2. Indenretlig afhøring af udlændingen
 I sager om ulovlig beskæftigelse af en udlænding vil den pågældende udlænding som hovedregel skulle udvises umiddelbart efter afhøring og afgørelse af egen sag for overtrædelse af udlændingelovens § 59, stk. 3, og det må derfor overvejes, hvordan den pågældendes forklaring om f.eks. arbejdets art og omfang, ansættelsesforholdets varighed og aflønningens størrelse sikres bedst muligt til brug for en særskilt (senere) straffesag mod arbejdsgiveren/hvervgiveren.
 Skal udlændingens forklaring anvendes som bevis i sagen mod arbejdsgiveren, er det ikke altid tilstrækkeligt, at den pågældende udlænding er blevet afhørt udenretligt til politirapport. Heller ikke en indenretlig forklaring vil uden videre være tilstrækkelig.
 Hvis udlændingens forklaring agtes brugt som hovedbevis i sagen mod arbejdsgiveren, bør den pågældende derfor afhøres indenretligt med tilsigelse af den sigtede arbejdsgiver og dennes forsvarer. Denne fremgangsmåde er dog ikke nødvendig, hvis arbejdsgiveren til politirapport har bekræftet udlændingens oplysninger.
 Er udlændingen udsendt af landet uden en sådan indenretlig afhøring, bør den pågældendes forklaring søges tilladt dokumenteret efter retsplejelovens § 871, stk. 4, hvis oplysningerne heri ikke vil være hovedbevis i sagen. Som andre mulige beviser i sagen kan nævnes vidneforklaringer fra fagforeningsmedarbejdere, naboer og det tilkaldte politi om deres iagttagelser, oplysninger fra kommunen eller andre offentlige myndigheder mv.
 Kravet om, at tiltaltes forsvarer har haft lejlighed til at udspørge et vidne, for at en politirapport eller en indenretlig afhøring kan anvendes som hovedbevis i en straffesag, er fastslået i Den europæiske Menneskerettighedsdomstols praksis. Heraf fremgår det, at det må antages, at en udlændings oplysninger om f.eks. ansættelsesforholdets varighed og aflønningens størrelse ikke uden videre vil kunne lægges til grund i sagen mod arbejdsgiveren, hvis denne bestrider rigtigheden, og der ikke i sagen i øvrigt findes andre oplysninger, der sandsynliggør rigtigheden af udlændingens oplysninger.
 3.1. Tiltalerejsning
 Der kan være grundlag for at rejse tiltale mod flere personer samtidig eller mod både fysiske og juridiske personer for overtrædelse af reglerne om ulovlig beskæftigelse af en udlænding, se U 2003.777Ø, hvor henholdsvis en bygherre og en entreprenør fandtes skyldige i ulovlig beskæftigelse af to litauiske statsborgere med håndværksarbejde på en ejendom, og U 2003.1908Ø, hvor to tiltalte fandtes skyldige i ulovlig beskæftigelse af to litauiske statsborgere med bygnings- og nedbrydningsarbejde på de tiltaltes ejendom.
 Der kan endvidere være grundlag for at nedlægge påstand om konfiskation i tilfælde af vinding i sager om ulovlig beskæftigelse af en udlænding. Se nærmere pkt. 5.4.1.
 3.1.1. Transportøransvar, jf. udlændingelovens § 59 a, stk. 1
 Efter udlændingelovens § 59 a er det strafbart at bringe en udlænding med til Danmark, hvis udlændingen ikke er i besiddelse af nødvendig rejselegitimation og visum (transportøransvar). Bestemmelsen finder ikke anvendelse ved indrejse fra et andet Schengenland, jf. bestemmelsens stk. 2, 1. pkt., medmindre der er truffet beslutning herom i forbindelse med, at der er indført midlertidig grænsekontrol. Det fremgår af bestemmelsens stk. 2, 2. led,


text:
som blev indført ved lov nr. 1499 af 11. december 2015. Se nærmere pkt. 3.1.2.
 Tiltale skal alene rejses i tilfælde af gentagne overtrædelser. Bestemmelsen tænkes således ikke anvendt i enkeltstående tilfælde, hvor en asylansøger er indrejst i Danmark direkte fra hjemlandet eller fra et andet land, hvor han eller hun er udsat for asylbegrundende forfølgelse som nævnt i flygtningekonventionen, eller i andre enkeltstående tilfælde, hvor en udlænding er bragt til landet uden fornøden rejselegitimation og visum. Der vil derimod kunne rejses tiltale, hvis der foreligger flere overtrædelser i forbindelse med samme transport over den samme grænse. Det fremgår af forarbejderne til lov nr. 686 af 17. oktober 1986 (L 4 af 7. oktober 1986, de almindelige bemærkninger pkt. 4.) og lov nr. 1499 af 11. december 2015 (L 74 af 4. december 2015, de specielle bemærkninger til § 1.)
 Det er uden betydning, hvilken art transportmiddel der er anvendt. Bestemmelsen vil således ikke kun være anvendelig på transport med skib og fly, men også ved transport med bus, tog mv. Almindelig transport i bil, herunder almindelig taxakørsel er derimod ikke omfattet. Ved biltransport kan der derimod blive tale om at pålægge strafansvar efter udlændingelovens § 59, stk. 8, nr. 1, hvis der foreligger forsætlig bistand til ulovlig indrejse i Danmark.
 Hvis flere forskellige transportører er involveret i transporten til Danmark, vil det være afgørende, hvem der er hovedansvarlig for transporten. Således vil det i tilfælde, hvor tog eller bus transporteres med færge til Danmark, være tog- henholdsvis bustransportøren, der har ansvaret for, at der er gennemført den fornødne kontrol af de passagerer, der er med toget eller bussen. Er der derimod tale om en bil på en færge, vil søtransportøren være ansvarlig efter bestemmelsen (L 74 af 4. december 2015, de specielle bemærkninger til § 1.)
 For luftfartsselskaber er det ikke kun strafbart at medtage udlændinge uden påkrævet rejselegitimation og visum, men også at medtage udlændinge uden påkrævet lufthavnstransitvisum, dvs. et særligt visum, som statsborgere fra visse tredjelande skal være i besiddelse af, hvis de skal passere i transit gennem en dansk lufthavn.
 Oversigten over statsborgere, der skal have gyldigt dansk lufthavnstransitvisum ved transit i dansk lufthavn, fremgår af den årlige kundgørelse om pas- og visumforhold, der er tilgængelig på www.nyidanmark.dk.
 Bestemmelsen i § 59 a blev i 2006 ændret netop med det formål, at luftfartsselskaberne skal kunne straffes for at medtage udlændinge, der ikke er i besiddelse af påkrævet lufthavnstransitvisum. Ændringen blev gennemført ved lov nr. 301 af 19. april 2006.
 For juridiske personer gælder bestemmelsen i udlændingelovens § 61, hvorefter der kan pålægges selskaber mv. strafansvar efter reglerne i straffelovens kapitel 5.
 I enkelte tilfælde af overtrædelser af udlændingelovens § 59 a – transportøransvar – kan der efter en konkret vurdering være grundlag for at frafalde tiltale i medfør af retsplejelovens § 722, stk. 2. Dette kan være tilfældet, hvis gennemførelsen af en straffesag kan indebære risiko for, at oplysninger om en asylansøgers identitet kommer til hjemlandets kundskab, og hvor dette kan medføre, at udlændingen – der


text:
eventuelt ikke tidligere var forfulgt – vil blive udsat for forfølgelse ved tilbagevenden til hjemlandet, eller at udlændingens familie i hjemlandet udsættes for forfølgelse.
 3.1.2. Transportøransvar ved midlertidig grænsekontrol, jf. udlændingelovens § 59 a, stk. 2, 2. led, jf. stk. 1
 Hvis der er indført midlertidig grænsekontrol i medfør af Schengengrænsekodeksets artikel 23, kan udlændinge- og integrationsministeren beslutte, at transportøransvaret efter § 59 a, stk. 1, også skal gælde ved indrejse fra et Schengenland, hvortil der er etableret midlertidig grænsekontrol, jf. § 59 a, stk. 2, 2. led, der blev indført ved lov nr. 1499 af 11. december 2015. Bestemmelsen, der skulle revideres i folketingsåret 2017/2018, er ved lov nr. 1571 af 18. december 2018 ændret, så udlændinge- og integrationsministerens bemyndigelse er forlænget frem til folketingsåret 2023-24, hvor Folketinget på ny får lejlighed til at vurdere, om reglerne – i det omfang, de har været anvendt – har virket efter hensigten. Strafansvaret gælder kun for transportører i forhold til transport over de grænser, hvor der er indført midlertidig grænsekontrol.
 Ministerens beslutning om at indføre transportøransvar ved passage af en indre Schengengrænse kan enten træffes samtidig med, at der indføres midlertidig grænsekontrol eller efterfølgende. Beslutningen kan højst gælde for den periode, hvor der er indført midlertidig grænsekontrol.
 Det fremgår af forarbejderne, at en beslutning om at indføre transportøransvar i forbindelse med midlertidig grænsekontrol vil blive offentliggjort på relevante hjemmesider, www.retsinfo.dk og ved udsendelse af pressemeddelelse herom. Det fremgår også, at transportørerne i den forbindelse skal have et varsel, inden ministerens beslutning om at indføre transportøransvar får virkning (L 74 af 4. december 2015, de almindelige bemærkninger, pkt. 2.2.)
 Er der truffet beslutning om transportøransvar efter § 59 a, stk. 2, 2. led, kan transportøren – svarende til den ordning der gælder for passage af ydre Schengengrænser – straffes, hvis der ikke gennemføres kontrol af rejselegitimation og visum, eller hvis en gennemført kontrol burde have afsløret, at de pågældende rejsende ikke havde fornøden rejselegitimation og visum.
 Om retsforfølgning af udlændingen se i øvrigt pkt. 5.1.
 3.1.3. Bistand til ulovlig indrejse for vindings skyld og under særligt skærpende omstændigheder - straffelovens § 125 a
 I sager, hvor bistanden er ydet for vindings skyld, og der i øvrigt foreligger særligt skærpende omstændigheder, skal anklagemyndigheden rejse tiltale for overtrædelse af straffelovens § 125 a, jf. udlændingelovens § 59, stk. 8, nr. 1.
 Som særligt skærpende omstændigheder anses navnlig tilfælde, hvor andres liv udsættes for fare, eller hvor der er tale om overtrædelser af mere systematisk eller organiseret karakter.
 Når anklagemyndigheden skal vurdere, om forholdet er af organiseret karakter, kan der blandt andet lægges vægt på, om turen er arrangeret under medvirken af mellemmænd, og/eller på afstanden, hvorover bistanden ydes, se f.eks. AM2011. 01.20V og AM2015. 01.14V, hvor den tiltalte bistod udlændinge med indrejse fra henholdsvis Paris til Danmark og fra Milano til Danmark.
 Strafpåstande for overtrædelse af udlændingelovens §§ 59, 59 a og b fremgår under pkt. 5.1.-5.7.
 Nærmere retningslinjer, herunder indtægtsgrænser for bødenedsættelse, kan findes i Rigsadvokatmeddelelsen, afsnittet om Strafudmåling (§ 80) under punktet


text:
straf og andre retsfølger.
 5.1. Strafpåstande ved ulovlig ind- og udrejse og ulovligt ophold, jf. udlændingelovens § 59, stk. 1 og stk. 2.
 Efter bestemmelsen i § 59, stk. 1, nr. 1, straffes en udlænding, der ulovligt indrejser i Danmark og ulovligt udrejser af Danmark, dvs. uden om paskontrollen. På samme vis straffes en udlænding, der ved bevidst urigtige oplysninger eller på svigagtig vis skaffer sig adgang til Danmark gennem paskontrollen, jf. § 59, stk. 1, nr. 2. Efter § 59, stk. 2, straffes den udlænding, der ulovligt opholder sig her i landet uden fornøden tilladelse. Strafferammen for overtrædelse af § 59, stk. 1 og stk. 2, er bøde eller fængsel indtil 6 måneder.
 Ved lov nr. 271 af 25. marts 2015 blev § 59 nyaffattet. Hensigten med lovændringen, der trådte i kraft den 1. april 2015, var bl.a. at skærpe strafsanktionen (bødeniveauet), samt at fastslå, at det ved udmålingen af straf for overtrædelse af § 59, stk. 1 og stk. 2, skal betragtes som en skærpende omstændighed, at der er tale om gentagelsestilfælde. Dette fremgår af forarbejderne (L 95 af 12. december 2014, de almindelige bemærkninger pkt. 3.3). Heraf fremgår også bødetaksterne omtalt nedenfor.
 Skærpelsen af bødeniveauet finder anvendelse på overtrædelser begået efter lovens ikrafttræden den 1. april 2015.
 Følgende bødetakster/sanktionspåstande i sager om udlændinges ulovlige indrejse, udrejse og ophold skal som udgangspunkt anvendes:
 § 59, stk. 1, nr. 1 (indrejse eller udrejse uden om paskontrollen her i landet eller i et andet nordisk land eller uden for grænseovergangsstedets åbningstid):
 – Bøde på 2.000 kr.
 – Er der tale om gentagelsestilfælde, nedlægges der påstand om skærpet bøde
 § 59, stk. 1, nr. 2 (at skaffe sig adgang til landet gennem paskontrollen mv. ved bevidst urigtige oplysninger eller svigagtige fortielser):
 – Samme bødepåstand som ved ulovlig indrejse efter stk. 1, nr. 1 eller ulovligt ophold efter § 59, stk. 2, medmindre højere straf er forskyldt efter anden lovgivning (f.eks. straffelovens § 163 eller § 171)
 § 59, stk. 2 (ophold uden fornøden tilladelse):
 – Bøde på 1.500 kr. stigende med 500 kr. for hver måned ud over den første
 De angivne bødetakster er alene vejledende og er ikke til hinder for, at domstolene i konkrete tilfælde fraviger disse i skærpende eller formildende retning, jf. herved de almindelige principper for straffens udmåling i straffelovens kapitel 10. For så vidt angår gentagelsestilfælde finder de almindelige regler om gentagelsesvirkning i straffelovens kapitel 10 anvendelse.
 Det bemærkes, at der ikke kan idømmes en tredjelandsstatsborger frihedsstraf, men alene straf i form af bøde, for overtrædelse af udlændingelovens § 59, stk. 2, hvis der er iværksat foranstaltninger til tilbagesendelse/udsendelse af udlændingen. Det følger således af EU-Domstolens dom af 6. december 2011 i sag C-329/11, Achughbabian, at udsendelsesdirektivet (Direktiv 2008/115/EF om fælles standarder og procedurer i medlemsstaterne for tilbagesendelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold), der er implementeret ved lov nr. 248 af 30. marts 2011 om ændring af udlændingeloven, er til hinder for – under en tilbagesendelsesprocedure – at idømme frihedsstraf til tredjelandsstatsborgere for overtrædelse af udlændingelovens