text:
med en medarbejders fratræden, anses for at være fratrædelsesgodtgørelser...“ (SKATs fremhævning)
 Endvidere fremgår det af Redegørelse fra Skatteretsrådet (Skatteministeriet juni 1999) vedrørende beskatning af fratrædelsesgodtgørelser, at godtgørelse efter funktionærlovens § 2a (nu § 2 b) og ligestillingsloven beskattes efter ligningslovens § 7 0, nu § 7 U. I SKATs juridiske vejledning, 2014-1, afsnit C.A.3.7 fremgår bl.a. følgende om erstatninger:
 Erstatninger i henhold til erhvervsuddannelsesloven bliver fastsat ud fra dansk rets almindelige regler om erstatning. Hvis erstatningen anses for at vedrøre tabt arbejdsfortjeneste, er den skattepligtig. Dette gælder også erstatning efter erstatningsansvarsloven for tab ved forlængelse af en uddannelse, jf. i øvrigt TfS1997, 657 LSR.
 Godtgørelse i forbindelse med afbrydelse af arbejdsforholdet - det vil især være fratrædelsesgodtgørelse efter funktionærlovens § 2a - bliver beskattet efter reglerne i LL 7 U..."
 Sagsøger, (den tidligere ansatte), som var tillidsmand havde i forbindelse med afskedigelsen modtaget en “særlig fratrædelsesgodtgørelse" på 12 måneders løn.
 “Det følger af ordlyden af ligningslovens § 7 U, at alle ydelser, der udbetales af arbejdsgiveren i forbindelse med en medarbejders fratræden af stilling, er skattepligtige, i det omfang de overstiger 8.000 kr. Af forarbejderne til bestemmelsen fremgår, at det med denne bestemmelse var tilsigtet at indføre en ensartet og neutral beskatning i alle tilfælde, hvor der i forbindelse med fratræden af stilling udbetales et beløb, der overstiger den skattepligtiges sædvanlige aflønning".
 Det er derfor SKATs opfattelse, at den omhandlede godtgørelse i lighed med 7 andre udbetalinger i medfør af erhvervsuddannelseslovens § 65, stk. 1 for uberettiget ophævelse af elevforhold, skattemæssigt skal behandles som en fratrædelsesgodtgørelse og dermed beskattes i medfør af ligningslovens § 7 U, jf. hertil tillige afgørelse fra SKAT, gengivet som SKM2003.77.TSS.
 SKAT indstiller, at spørgsmål 1 besvares med “Ja" og at besvarelsen af spørgsmålene 2 - 4 henvises til besvarelsen af spørgsmål 1.
 Det ønskes bekræftet, at spørgeren har ret til at fratrække den omhandlede erstatning som en driftsudgift efter statsskattelovens § 6. stk. 1, litra a.
 En damefrisør, der havde ophævet en lærlingekontrakt og derfor betalte en erstatning til lærlingen, kunne trække denne udgift fra ved indkomstopgørelsen som driftsudgift efter SL § 6, stk. 1, litra a. Landsskatteretten anså nemlig erstatningsudgiften for at være en risiko, der var naturligt forbundet med at drive virksomhed som frisør. Damefrisøren havde overtaget en damefrisørsalon, hvor lærlingen var ansat, men hendes samarbejde med lærlingen blev hurtigt så dårligt, at frisøren af hensyn til driften af salonen ønskede at ophæve lærlingekontrakten. Sagen blev indbragt for lærlingevoldgiftsretten, og her indgik hun et forlig om at betale et fastsat beløb i erstatning til lærlingen til fuld og endelig afgørelse af ethvert mellemværende, der havde med lærlingeforholdet at gøre.
 TfS2000,819.LSR
 En travtræner var pålagt diverse løbsbøder i overensstemmelse med det almindelige regelsæt herfor, som var udviklet for travløb. Bøder var her kategoriseret på en skala fra A-E. Bøderne i kategorien D og E blev anset for bøder af egentlig pånal karakter og derfor ikke fradragsberettigede, hvorimod bøder i kategorierne A-C blev anset for udsprunget af normal driftsrisiko for den skattepligtiges virksomhed og dermed


text:
fradragsberettigede.
 Skatterådet udtalte, at den godtgørelse. der var udbetalt i medfør af ligebehandlingsloven, skattemæssigt skulle behandles som en fratrædelsesgodtgørelse og dermed skulle beskattes i medfør af ligningslovens 7 U.
 Spørgeren har lidt et tab ved at skulle betale erstatning for tabt arbejdsfortjeneste og godtgørelse for ophævelse af uddannelsesaftale til klinikassistentelev, fordi han ikke har kunnet bevise, at han har været berettiget til at afskedige hende pga. samarbejdsvanskeligheder. Samarbejdsvanskelighederne bestod det efter det oplyste i, at hun ikke kunne samarbejde med en anden underordnet medarbejder, der var ansat på klinikken.
 SKAT indstiller, at spørgsmål 5 besvares med “ja".
 Repræsentanten har på klagerens vegne nedlagt påstand om, at Skatterådets afgørelse ændres, således, at spørgsmål 1 besvares med "Nej".
 Repræsentanten har vedrørende spørgsmålet om, hvorvidt klageren er klageberettiget, anført, at Skatterådets afgørelse er truffet efter anmodning om bindende svar fra arbejdsgiveren, Dansk Tandlægeforening på vegne af B. Skatterådet bestemmer ved besvarelsen af spørgsmål 1, at klageren er skattepligtig af det omhandlede beløb. Da skattepligtsspørgsmålet således angår klageren, har hun klageberettigelse, jf. skatteforvaltningslovens § 35 a, stk. 2.
 Til støtte for den nedlagte påstand har repræsentanten anført, at det skatteretlige udgangspunkt er, at skattelovgivningen alene indeholder en sporadisk regulering af beskatning af erstatningssummer.
 Uden for de få lovregulerede tilfældegrupper, hvoraf ingen er relevante i den foreliggende sag, bedømmes spørgsmålet om beskatning efter de gængse regler i statsskattelovens § 4 om skattepligtige indtægter og § 5 om skattefrie formuegevinster, og den righoldige praksis herom.
 Der har udviklet sig et “substitutionsprincip" til bedømmelse af beskatning af erstatningsbeløbet. Princippet lader den skatteretlige bedømmelse være bestemt af, hvilken type økonomisk tab erstatningen dækker. Omfatter erstatningen et tab, som dækker en manglende indtægt, der ville være skattepligtig, er også erstatningsbeløbet skattepligtigt. Omfatter erstatningen et tab eller en mistet økonomisk fordel, der vedrører formuesfæren og som sådan er omfattet af § 5, er erstatningen skattefri.
 Princippets indhold er således som udgangspunkt enkelt. Alligevel volder den konkrete anvendelse af princippet ofte vanskeligheder. Vender man sig mod praksis ser man derfor et element af uensartethed. Det skyldes muligvis, at der mangler koordinering mellem erstatningsretten og skatteretten. Udviklingen af de forskellige former for erstatninger, og deres udmåling, er således sket uden hensyntagen til de skattemæssige følger.
 Om karakteren af den tillagte kompensation har repræsentanten bemærket følgende:
 Det følger af en tidligere afsagt højesteretsdom (U 2009.97 H), at elever, der er funktionæransatte og hvis uddannelsesaftale berettiget ophæves af virksomheden, ikke er afskåret fra minimalerstatningen efter funktionærlovens § 3.
 Ved den nu afsagte dom (U 2014.1708 H) afklarede Højesteret den tvivl, der har bestået om, hvorvidt elever, der er funktionæransatte og hvis uddannelsesaftale uberettiget ophæves af virksomheden, har krav på godtgørelse efter erhvervsuddannelseslovens § 65 for mistet uddannelsesgode udover erstatningen efter funktionærloven. Højesteret bestemte, at tilkendelse af minimalerstatning efter funktionærlovens § 3 ikke afskærer elever fra yderligere kompensation, men at denne yderligere kompensation størrelsesmæssigt skal fastsættes under hensyntagen til den ydede minimalerstatning efter funktionærloven.
 Erhvervsuddannelseslovens § 65 bestemmer, at Tvistighedsnævnet kan træffe afgørelse bl.a. om erstatning og godtgørelse. Bestemmelsen har karakter af en kompetenceregel, og

type: other


text:
efter forarbejderne var det hensigten, at Tvistighedsnævnet kunne fortsætte sin hidtidige praksis med at tilkende godtgørelse i henhold til ansættelsesbevisloven og forskelsbehandlingsloven, samt godtgørelse for tort i henhold til erstatningsansvarsloven.
 Tvistighedsnævnets praksis har været at tilkende elever, der ikke er omfattet af funktionærloven, 30.000 kr. i godtgørelse for uberettiget ophævelse af uddannelsesaftale, og for elever omfattet af funktionærloven, var praksis før højesteretsdommen fra marts 2014 at nægte kompensation udover minimalerstatningen. Tvistighedsnævnet begrundede sidstnævnte praksis med, at erstatningen, der tilkendes efter funktionærlovens § 3, i realiteten er identisk med og beløbsmæssigt større end erstatningen for uberettiget ophævelse af ansættelsesforholdet. Dette fremgår af højesteretsdommen.
 Denne praksis og bedømmelse af erstatningen til funktionæransatte elever, hvis uddannelsesaftale blev ophævet uberettiget, tilsidesatte Højesteret ved dommen.
 Først konstaterede Højesteret, at minimalerstatningen efter funktionærlovens § 3 alene dækker mistet lønindtægt. Dernæst udtalte Højesteret, at beløbet på de 30.000 kr.
 “dækker efter den nævnte praksis mere end mistet lønindtægt og udgør således en kompensation, der ikke er identisk med minimalerstatningen efter § 3".
 Indledningsvis i præmisserne lagde Højesteret til grund, at beløbet på 30.000 kr. efter Tvistighedsnævnets praksis forud for den første højesteretsdom blev tilkendt
 “som kompensation for en række forhold, herunder elevens indtægtstab, manglende eller forsinket uddannelse samt forstyrrelse af forhold og mistet selvagtelse"
 Med baggrund i højesteretsdommen kan der herefter foretages følgende karakteristik af kompensationen, der under hensyntagen til, at A havde fået minimalerstatning blev fastsat til 15.000 kr.:
 For det første er kompensationen positivt afgrænset til at være kompensation for en række forhold, herunder manglende eller forsinket uddannelse samt forstyrrelse af forhold og mistet selvagtelse. Samlet kan det vel betegnes som kompensation for tab af uddannelsesgode.
 For det andet er kompensationen negativt afgrænset derved, at den ikke omfatter indtægtstab/mistet lønindtægt. Det følger således utvivlsomt af præmisserne, at kompensationen ikke omfatter indtægt.
 Om den foreliggende skatteretlige praksis har repræsentanten bemærket:
 Landsskatteretten har tidligere forholdt sig til problemstillingen. Landsskatteretten udtalte således i LSR 2012.11-03989, at “klagerens uddannelsesaftale ... kan ikke anses som en “formuegenstand", ligesom uddannelsesaftalen ikke kan anses som en “ejendel", som tilhører klageren, hvorfor den modtagne godtgørelse fra arbejdsgiveren ikke er omfattet af statsskattelovens § 5, litra a". Videre fandt Landsskatteretten, at der “i øvrigt ikke (er) grundlag for at anse den udbetalte godtgørelse som en skattefri godtgørelse for en retsstridig krænkelse, jf. princippet i erstatningsansvarslovens § 26".
 Denne afgørelse blev indbragt for domstolene, og er endeligt afgjort ved byretsdommen gengivet i SKM2014.357.BR. Retten fandt, at det tilkendte beløb skulle betragtes som en erstatning givet som følge af en retsstridig krænkelse af sagsøgerens ære eller person, jf. principperne i erstatningsansvarslovens § 26, og beløbet var derfor skattefrit efter statsskattelovens § 5, litra a. Der var tale om fysiske overgreb i sagen. Retten nåede frem til, at det tilkendte beløb måtte betragtes som erstatning givet som følge af en retsstridig krænkelse af skatteyderens ære eller person, jf. erstatningsansvarslovens § 26, hvorfor beløbet ikke skulle beskattes efter statsskattelovens § 5, litra a. Denne vurdering skete under hensyntagen til den konkrete begrundelse for fastsættelsen af erstatningen.
 Selvom afgørelsen


text:
var konkret begrundet, tog retten i sagen afstand fra Landsskatterettens præmisser.
 Skatterådets afgørelse er offentliggjort (SKM2014.482.SR), og den er indskrevet i SKATs juridiske vejledning (afsnit C.A.3.7).
 Det er relevant at inddrage praksis om den skatteretlige bedømmelse af godtgørelse/erstatning på tilgrænsende områder:
 Godtgørelse for arbejdsgivers manglende underretning om vilkårene for ansættelsesforholdet er efter fast praksis skattefri.
 Tilsvarende gælder godtgørelse efter forskelsbehandlingsloven, jf. SKM2014.85.SR og SKM2014.86.SR.
 Beskatningen af godtgørelse for arbejdsgivers overtrædelse af arbejdstidsdirektivet afhænger af en konkret vurdering af hvilken type ydelse, der er tale om. Hvis der er tale om en samlet udbetaling bestående af både godtgørelse for overtrædelse af arbejdstidsreglerne samt efterbetaling af løn for overarbejde, skal beløbet splittes op. Løndelen er skattepligtig indkomst. Godtgørelse er skattefri.
 Derudover finder repræsentanten det - med baggrund i den ovenfor skitserede hjælperegel om sondringen mellem indtægter, der er skattepligtige efter statsskattelovens § 4, og indtægtsgrundlaget, der er skattefrit efter § 5 a - oplagt at parallelisere til den skatteretlige behandling af udgifter til uddannelse.
 Modstykket til sondringen på indtægtssiden mellem indtægter, der beskattes, og indtægtsgrundlag, der er skattefrit, er på udgiftssiden, at udgifter, der afholdes som led i den løbende indtægtserhvervelse er fradragsberettiget, mens udgifter, der afholdes som led i etablering af et indtægtsgrundlag, ikke kan fratrækkes.
 For så vidt angår udgifter til uddannelse er det derfor således, at udgifter, der afholdes som led i en kompetencegivende uddannelse, ikke er fradragsberettigede. Det skatteretlige ræsonnement er, at udgifterne afholdes til etablering af et indtægtsgrundlag. Derimod kan udgifter til deltagelse i ajourføringskurser fratrækkes, fordi de har den krævede forbindelse til den løbende indtægtserhvervelse.
 Grænsen mellem videreuddannelse og ajourføring er ikke skarp. Men principindholdet er klart nok - dette ligger fuldstændig fast i retspraksis, administrativ praksis og den skatteretlige litteratur.
 Afslutningsvist har repræsentanten bemærket, at den begrundelse, som SKAT har fremført i sin indstilling til Skatterådet, er nærmest indholdsløs (jf. afgørelsen side 8). Skatterådet havde ingen supplerende begrundelse (jf. afgørelsen side 10).
 Udgangspunktet for den skatteretlige vurdering skal tages i, at kompensationen som fastslået ved højesteretsdommen, ikke er kompensation for mistet skattepligtig indtægt. Udgangspunktet er derfor også, at kompensationen ikke er skattepligtig indkomst.
 Dernæst har repræsentanten bemærket, at kompensationen er tilkendt for tab af uddannelsesgode. Et uddannelsesgode angår indtægtsgrundlaget (“frugttræet") - og ikke den løbende indtægtserhvervelse (“frugterne"). Derfor må kompensationen for tabet ud fra det nævnte substitutionsprincip være skattefri.
 Dertil kommer, at dette - at uddannelse angår indtægtsgrundlaget og ikke den løbende indtægtserhvervelse - nøjagtig er det, der ligger bag den nævnte, faste praksis for bedømmelsen af fradrag for udgifter til uddannelse. Skatterådets afgørelse, der givetvis vil være praksisdannende for skattemyndighederne, indebærer således, at man indenfor skatteretten vil få to skatteretligt diamentralt modsatte holdninger til den skattemæssige bedømmelse af uddannelse - der begge foretages ud fra de grundlæggende bestemmelser i statsskatteloven. Retspraksis viser, at der skal være harmoni inden for skatteretten. Det er således uholdbart med ét skatteretligt udgangspunkt vedrørende uddannelse i henseende til fradrag, og det stik modsatte udgangspunkt vedrørende uddannelse i henseende til beskatning - når nu det retlige udgangspunkt er de samme


text:
bestemmelser i statsskatteloven. Dette viser, at Landsskatterettens ræsonnement i LSR 2012.11-03989, der blev ændret af byretten, er forkert.
 Dertil kommer uoverensstemmelsen til den skatteretlige bedømmelse af godtgørelse for arbejdsgivers overtrædelse af arbejdsbevisloven, godtgørelse for arbejdsgivers overtrædelse af arbejdstidsdirektivet samt godtgørelse for overtrædelse af forskelsbehandlingsloven. Det er grundløst og uholdbart, at sådan godtgørelse er skattefri, mens godtgørelse for tab af uddannelsesgode skal være skattepligtig.
 Vedrørende godtgørelse efter ansættelsesbevisloven er det således, at denne ydes, fordi arbejdsgiverens undladelse af at overholde oplysningspligten “generelt (vil) være egnet til at skabe tvivl og usikkerhed i ansættelsesforholdet til skade for den ansatte" (jf. U 1997.1702 H). På dette område ydes der altså godtgørelse fordi arbejdsgiverens pligtforsømmelse ud fra en generel betragtning er egnet til at skabe usikkerhed til skade for den ansatte. Og den godtgørelse er skattefri - fordi den vedrører indtægtsgrundlaget og ikke den løbende indtægtserhvervelse.
 Klageren er af Højesteret tillagt kompensation fordi hendes arbejdsgiver - ikke blot har udsat hende for en pligtforsømmelse, der var egnet til at påføre hende usikkerhed, men har udvist pligtforsømmelse med den konkrete konsekvens, at hun blev påført en realiseret usikkerhed. Nærmere bestemt derved, at hendes uddannelsesgode uberettiget blev taget fra hende. Så meget desto mere skal en sådan godtgørelse - der vedrører indtægtsgrundlaget og ikke den løbende indtægtserhvervelse - være skattefri.
 Samlet skal godtgørelse for tab af uddannelsesgode være skattefrit.
 SKAT skal indledningsvis henlede opmærksomheden på, at det omhandlede bindende svar er givet til klagerens tidligere arbejdsgiver. I henhold til det anførte om partshøring i Den juridiske vejlednings afsnit A.A.7.2, begrundet i SKM2008.87.LSR, jf. nedenfor, er den tidligere ansat ikke blevet partshørt i tidligere arbejdsgivers anmodning om bindende svar, uagtet at afgørelsen får betydning for den tidligere ansattes skatteansættelse.
 Ifølge skatteforvaltningslovens § 35 a, stk. 2, er en part enhver, som har en væsentlig, direkte og individuel retlig interesse i sagen, der konkret anses for så væsentlig, at den pågældende har partsstatus.
 Fra praksis kan nævnes SKM2008.87.LSR, hvoraf fremgår, at en lønmodtager er ikke part i arbejdsgiverens sag, uanset om sagen får virkning for lønmodtagerens skatteansættelse, da lønmodtageren kan påklage ændringen af sin egen skatteansættelse. Ligeledes er arbejdsgiveren ikke part i lønmodtagerens skattesag, da arbejdsgivers interesse er indirekte og afledet.
 SKAT er derfor umiddelbart af den opfattelse, at den tidligere ansatte ikke kan påklage tidligere arbejdsgivers bindende svar.
 Skulle Skatteankestyrelsen være af anden opfattelse, skal SKAT udtale, at det stadig er SKATs opfattelse, at den omhandlede godtgørelse skal beskattes i medfør af ligningslovens § 7 U, jf. begrundelsen i indstillingen i det bindende svar sammenholdt med, at der allerede i Lov om særlig indkomstskat fra 1958, var indsat en bestemmelse om, at der skulle svares særlig indkomstskat af “godtgørelse i anledning af fratræden af stilling".
 Denne bestemmelse blev videreført i såvel dagældende ligningslovs § 7 0 som nugældende ligningslovs § 7 U. Det fremgår af forarbejderne til ligningslovens § 7 U, at det ikke er tilsigtet at give bestemmelsen et andet anvendelsesområde end hidtil, ligesom Østre Landsrets i dom, gengivet i TfS 2007, 1050 Ø, slår fast,


text:
at det fremgår af forarbejderne til ligningslovens § 7 U, at det med denne bestemmelse var tilsigtet at indføre en ensartet og neutral beskatning i alle tilfælde, hvor der i forbindelse med fratræden af stilling udbetales et beløb, der overstiger den skattepligtiges sædvanlige aflønning.
 I nævnte dom blev det ikke godtgjort, at der ved denne afskedigelse forelå sådanne omstændigheder, at godtgørelsen kunne anses for en skattefri godtgørelse for en retsstridig krænkelse af skatteyderens ære eller person, jf. princippet i erstatningsansvarslovens § 26.
 Der er heller ikke i nærværende sag tale om en godtgørelse efter erstatningsansvarslovens § 26, men alene en godtgørelse for ophævelse af uddannelsesaftale som, jf. ovenfor, må anses omfattet af ligningslovens § 7 U.
 Erstatning for misligholdelse af en kontrakt, der giver den ansatte anledning til at opsige ansættelsesforholdet, er netop en erstatning begrundet i arbejdsforholdets ophør, og en sådan erstatning er, efter forarbejderne, således en fratrædelsesgodtgørelse, der skal beskattes efter ligningslovens § 7 U.
 Der er i klageskrivelsen henvist til SKM2014.357.BR. Det er SKATs opfattelse, at denne afgørelse er konkret begrundet i sagens - særlige - faktuelle omstændigheder. Der henvises således i byrettens præmisser specifikt til den konkrete begrundelse for fastsættelsen af erstatningen, herunder det faktum, at voldsudøvelsen resulterede i en længerevarende sygemelding og en anerkendt méngrad på 10 pct. Denne afgørelse kan derfor efter SKATs opfattelse alene anses at have betydning i helt tilsvarende tilfælde.
 Der er endvidere i klageskrivelsen henvist til SKM2014.85.SR og SKM2014.86.SR om skattefrihed af godtgørelser efter forskelsbehandlingsloven. Opmærksomheden henledes på, at Skatterådet har revurderet sin opfattelse heraf. Der kan i den forbindelse henvises til SKM2014.354.SR.
 Vedrørende spørgsmålet om klageberettigelse finder repræsentanten SKATs umiddelbare opfattelse opsigtsvækkende.
 Det ligger efter loven fast, at klage kan indgives af "enhver, der har en væsentlig, direkte og individuel retlig interesse i den afgørelse, der klages over", jf. skatteforvaltningslovens § 35 a, stk. 2. Det fremgår af bemærkningerne til bestemmelsen, at der ikke ved lovændringen var tilsigtet nogen ændring i kredsen af de klageberettigede (jf. L 212 af 24. april 2013 ad § 1, nr. 33), og det ligger fast, at det grundlæggende er de almindelige principper i forvaltningsretten, der finder anvendelse.
 Der er således ingen særlige principper eller særregler i skatteforvaltningsretten, der afskærer klageberettigelse for klageren.
 Der er tale om en afgørelsessag. Det er efter lovens ordlyd og de almindelige principper i forvaltningsretten åbenbart, at ikke kun afgørelsens adressat har klageberettigelse.
 I denne sag er afgørelsens adressat Dansk Tandlægeforening.
 Skatterådet har på forespørgsel fra Dansk Tandlægeforening truffet den afgørelse, at spørgsmål 1 skal besvares med "Ja". Spørgsmålet er, om klageren "er ... skattepligtig af den erstatning" som hun er pålagt tillagt.
 Skatterådet har dermed pålagt klageren skattepligt at det omhandlede beløb.
 Det forekommer åbenbart, at hun dermed er væsentligt berørt af afgørelsen. Skat bliver betragtet som det offentlige tiltag overfor borgere, der er næstmest indgribende (efter straf).
 Det fremgår af skatteforvaltningslovens § 35 a, stk. 2, at
 "En klage kan indgives af enhver, der har en væsentlig, direkte og individuel retlig interesse i den afgørelse, der klages


text:
over. (...)"
 Når henses til, at det bindende svars spørgsmål 1 angår spørgsmålet om, hvorvidt klageren er skattepligtig af den erstatning, som spørgeren blev tilpligtet at betale i henhold til erhvervsuddannelseslovens § 65, stk. 1, for uberettiget ophævelse af uddannelsesaftale, anses klageren som klageberettiget i henhold til skatteforvaltningslovens § 35 a, stk. 2.
 For erstatninger, der udbetales ved et engangsbeløb gælder det, at erstatningen beskattes på samme måde, som det, den træder i stedet for. Hvis erstatningen er en kompensation for en del af indkomstgrundlaget, er den skattefri. Hvis erstatningen er en kompensation for et tab i det løbende afkast/indkomsterhvervelse, er den skattepligtig.
 "Gaver, godtgørelser og gratialer fra den skattepligtiges arbejdsgiver, der ydes i forbindelse med en medarbejders fratræden af stilling eller i forbindelse med arbejdsgiverens eller medarbejdernes jubilæum, medregnes til den skattepligtige indkomst med det beløb, hvormed de samlede erhvervelser i løbet af indkomståret overstiger 8.000 kr., jf. dog stk. 2-4 og § 31. Det er en forudsætning for skattefriheden, at den skattepligtige person, der modtager gaven, godtgørelsen eller gratialet, er ansat som lønmodtager i den virksomhed, der foretager udbetalingen. Reglen i 1. pkt. gælder ikke, i det omfang beløbet træder i stedet for, hvad modtageren ville have oppebåret i indtægt af stillingen for tiden efter fratrædelsen og indtil det tidspunkt, til hvilket modtageren kunne være opsagt i henhold til sin kontrakt eller lovgivningens almindelige regler.
 den skattepligtige person, der modtager godtgørelsen, fuldstændig ophører med at være
 ansat i den udbetalende virksomhed, og at
 Tre af rettens medlemmer, herunder retsformanden, finder:
 Det følger af forarbejderne til ligningslovens § 7 U, L 88 fremsat den 4. november 1999, under bemærkninger til de enkelte bestemmelser, nr. 11, at "alle ydelser, der udbetales i forbindelse med en medarbejders fratræden anses for at være fratrædelsesgodtgørelser."
 Dette retsmedlem voterer derfor for at ændre Skatterådets afgørelse i overensstemmelse med den af klageren nedlagte påstand, således at spørgsmål 1 besvares med "Nej".
 Der træffes afgørelse efter stemmeflertallet, hvorfor Skatterådets afgørelse stadfæstes.


text:
Tandag; Geografi; Historie; Demografi; Kultur og festivaler; Turisme
 Catriona Kampmann August 8, 2016 T 1 0
 Tandag er en fjerde klasse byen og provinshovedstaden i provinsen Surigao del Sur, Filippinerne, på øen Mindanao. Ifølge 2010 folketællingen, det har en befolkning på 52,114 mennesker.
 Byen fejrer Diwatahan Festival på den tredje uge af januar til ære for Senor Sto. Nino. Det er også fejre Araw ng Tanday hver September 1 fremvisning byens resultater gennem årene.
 Landbrug og fiskeri er den vigtigste økonomiske aktivitet for de fleste af de mennesker i Tandag. Chief landbrugsprodukter er ris, majs, kokosnød. Kvæg og fjerkræ hæve er også vigtige indtægtskilder. Tandag har en national sekundær lufthavn og en havneby.
 Tandag City ligger langs den nordøstlige kyst af Mindanao øen vender den filippinske Hav. Det er afgrænset mod nord af kommunerne Cortes og Lanuza, mod øst af den filippinske Hav, mod syd af byerne Tago og San Miguel, og mod vest af provinsen Agusan del Sur. Det ligger 448 nautiske miles fra Manila og 150 nautiske miles fra Cebu. Afstanden fra Surigao City i nord til Tandag er omkring 200 kilometer og 331 kilometer er afstanden fra Davao City til syd.
 Den består af enogtyve barangays. Hvoraf seks er urbane barangays, fem er kystnære barangays, er fire bebyggede ekspansion og seks er baglandet barangays. De urbane barangays omfatter 1,594.10 ha; 3,464.61 hektar til kystnære barangays; 2,233.15 ha til bebyggede ekspansion barangays og 4,964.34 ha til baglandet barangays.
 Kommunen falder ind under type II af klima i landet, som er karakteriseret ved nedbør fordelt over hele året, med en ubetydelig kort tørre sæson.
 Våd sæson er stærkt udtalt fra september til februar med en gennemsnitlig årlig nedbørsmængde på 458.94 millimeter og en gennemsnitlig temperatur på 26,3 ° C. Tørre måneder er fra marts til august måned.
 Tandag er politisk opdelt i 21 barangays. Flertal af barangays betragtes landdistrikter.
 San Agustin Sur alias Dawis
 Længe før Tandag blev, hvad det er i dag den travle hovedstad byen Surigao del Sur, blev det beboet af Manobos og Mamanwas der levede langs floden under ledelse af Suba, deres Chieftain. Suba blev senere omdannet til kristendommen af fader Juan de la Encarnacion, en spansk missionær. Efter Legaspi endelige erobring til Filippinerne især på 1609, den spanske regering sendte missionærer til at undertrykke de fjendtlige indfødte. En af disse missionærer var fader Juan de la Vega, som blev tildelt i Tandag. I et forsøg på at etablere et symbol på autoritet, Fr. dela Vega rejst en sten fort og byggede en lille bygd omkring en størrelse med en fodboldbane omsluttet af en stenmur. Ud af dette forlig steg byen Tandag, som senere blev et centrum for tro.
 Om denne periode Tandag blev en anløbshavn til den spansk galeon, der sejlede langs den sydlige del af Mindanao. Indtil i dag, er det generelt mente, at et eller andet sted under det dybe hav nær Tandag s twin Linongao Øer ligger en sunken galeon.
 I 1650, Tandag blev hovedstad byen Surigao eller Caraga, så et


text:
distrikt, der dækkede de nuværende provinser Agusan, de to Surigaos og en del af Davao. Som centrum for tro og kapital byen blev Tandag beriget med cottas som blev opført engang i det 18. århundrede, inden den nordlige del af byen og nær den gamle kirkegård ved den vestlige side. Disse fæstningsværker tjente til at beskytte byen fra Moro razziaer.
 I flere separate angreb mellem 1754 og 1767, Moro pirater udvirket ravage og ødelæggelse til Tandag. Fader Jose Ducos, en jesuit fra Iligan, kom til at redde og genopbygge Tandag fra ruinerne udvirket af disse Moro razziaer. Han etablerede Tandag Garrison og genoprettede Tandag munkekloster. Selvom Tandag fortet eller anden måde overlevede, var en del af det revet ned under Anden Verdenskrig. Katastrofer som tyfoner og jordskælv færdig fra hvad der var tilbage af det. Dette forklarer, hvorfor ingen rester af disse strukturer kunne ses i dag.
 Rigtig transformation blev endelig ydes Tandag via Republik Act 2786, en handling, der skabte Surigao del Sur og hvis iøjnefaldende foranstaltning gjort Tandag hovedstad og sæde for provinsregeringen i Surigao del Sur.
 Den 23. juni, 2007, Tandag i kraft af RA 9293 blev en by.
 Tandag sammen med de andre 15 byer genvandt nylig sin citihood efter Højesteret i Filippinerne vendt sin tidligere beslutning.
 For nylig mistede Tandag sin cityhood, sammen med 15 andre byer, efter at Højesteret i Filippinerne givet et andragende indgivet af Ligaen af byer i Filippinerne, og erklærede cityhood lov, der tillod byen for at erhverve sin byen status, forfatningsstridig. De nævnte byer, fastslog Domstolen, ikke opfylder kravene til cityhood.
 Mere end et år senere, den 22. december 2009 og handler om appellen af den såkaldte "League of 16 byer", Højesteret vendt sin tidligere afgørelse, da det fastslog, at "i slutningen af dagen, passage af den amendatory lov er ikke anderledes fra vedtagelsen af en lov, dvs. de cityhood love specifikt at fritage en bestemt politisk underafdeling fra kriterierne nævnt tidligere. Congress, i at vedtage de fritager lov / s, faldt effektivt allerede kodificerede indikatorer. " Som sådan er cityhood status Tandag effektivt genoprettet.
 Men den 24. august, 2010, i en 16-siders opløsning, genindsat Højesteret sin November 18, 2008 beslutning slående ned Cityhood love gør Tandag en kommune igen.
 Afstemning 7-6, med to Justices ikke deltager, Højesteret genindsat sin 18 November 2008 beslutning om, som forfatningsstridig Republikken Retsakter konvertere 16 kommuner i byerne igen.
 Den 15. februar 2011, Højesteret stadfæstede for 3. gang den cityhood af Tandag og 15 andre byer i Filippinerne.
 Har fået mange versioner med hensyn til navnet på Tandag. En sådan udgave sagde, at Fader Calan, Fader inkarnationen og andre præst var på vej til at besøge høvding Suba at døbe sit folk. Når en af missionærerne spurgte indfødte roning deres båd, hvad navnet på det sted var med fingrene pegende nedad, den indfødte, som intet præsten betød skolen af fisk, svarede "tamda", hvilket betyder kig ned. Dette navn blev senere Tandag. Fader Encarnacion, det medlem af gruppen blev senere dræbt af de indfødte. Den


text:
anden version, siger, at når De la Vega landede i Tandag at undertrykke glubsk caragas som rebellios indfødte blev kaldt dengang, vidste han ikke kender navnet på det sted, så han spurgte fra de indfødte, som var at samle bladene af urter lokalt kendt som tangad. De indfødte, som ikke forstod spansk svarede tøvende "tangad". Senere blev navnet ændret til Tandag. En anden historie fortæller en gruppe af spanske soldater og missionærer, der mistede deres vej. Da de bad om rigtige retning, de indfødte, der ikke kunne forstå et ord, de sagde kun lo ad dem alle mens du siger ordet "tank", hvilket betyder tabt. Deraf navnet Tandag rammende betyder tabt.
 Større sprog, der tales, er Tandaganon, Bisaya, cebuano, Surigaonon, og tagalog. Engelsk er meget udbredt i skoler, erhvervslivet og offentlige kontorer.
 Tandag årligt fejrer festdag San Nicolas de Tolentino, Tandag skytshelgen, hver 10 September. En Novena til ære for San Nicholas afholdes i ni dage i træk startende 1. september i San Nicholas de Tolentino Cathedral. Det er højdepunktet i byens Fiesta. I forbindelse med dette, er en ugelang fest arrangeret af den lokale regering Enhed for Tandag. En parade, koncert og basar er blot nogle af de årlige frynsegoder linet op for nævnte fest.
 Diwatahan Festival afholdes hvert år i januar til ære for Sto. Nino. Tandag By arrangerer også en en-dags kulturelle dance konkurrence for interesserede dansegrupper afholdt på Tandag City Plaza. Diwatahan Festival er modstykket til Cebu City Sinulog festival.
 Da Tandag er hovedstaden i provinsen Surigao del Sur, det vært for den årlige Araw ng Surigao del Sur Celebration. En messe med fremvisning produkterne fra de forskellige kommuner i Surigao del Sur er et af de ugelange begivenheder, mens en lokal festspil titlen, Mutya ng Surigao del Sur afholdt på Tandag By Gymnasium i Bongtud fungerer som højdepunktet af begivenheden.
 Summer Kite Festival - en årlig begivenhed initieret af byen regering Tandag styrke den kunstneriske talent og kreativitet blandt teenagere gennem foretagelse af fantastiske designs af kite nyder sol, sand og hav om sommeren.
 Eco Sports Festival - det er altid mindes med carious farverige aktiviteter. Tandag City som en af de ældste bosættelser i Caraga og hovedstaden i provinsen Surigao del Sur er dybest set en kystby, med 10 af sine 21 barangays er kystnære vender mod Stillehavet. Derfor er byen regering Tandag indlede 3-dag aktiviteter i forhold til at fremme den oprigtige bekymring for at tage sig godt af vores ocean. Deltaget ved ungdomsområdet forbedre deres talenter og færdigheder i forskellige sportsaktiviteter såsom skimme boarding, frisbee, beach volley, Tandag urban adventure race, sandslot skulptur, og underholdning med live bands i løbet kulminationen på aktiviteten af Ocean Måned Celebration.
 TAMDA Festival - en Tandaganon variation af ordet "Tan-awa", som betyder at "se under" eller "at tage sig af". Dette viser en korrekt og historisk korrekte kulturfestival og forklarer Tandaganons kunst - danse, ritualer, musik, liv måder og kreative udtryk. En årlig begivenhed på Tandag by i fejringen af chartret dagen hver 23.
 Fødselsdag Fejring


text:
af Ayek Pimentel - en lokal ferie, hvor Tandaganons vil have en fest, der kommer fra budgettet for bystyret.
 Goldbar Restaurant beliggende ved Mabua ansigter Stillehavet. Med en klassisk filippinsk stemning, denne tre-etagers restaurant berømt i Tandag prale filippinsk køkken. Nogle af deres bestsellere omfatter Crispy Pata, diverse fisk og skaldyr retter som konge Krabbe og rejer og den klassiske Halu-Halo.
 Shacene by the Sea ligger ved Mabua er også et centralt sted for fine middage. Ligesom Goldbar Restaurant, det står også over Stillehavet og har endda skabt en platform ved havet for kunderne at få en brise af havluft, mens du nyder deres måltid.
 La Jara er den såkaldte "Starbucks" af byen. Den maleriske café ligger i Osmeña Street i Bag-ong Lungsod.
 Nico s Grill ligger i nærheden af Pimentel Sports Complex er den nye clubbing centrale i Tandag. De fleste Tandaganons flokkes her for en velfortjent aften i byen med venner og familie.
 Skrin af Vor Frue af Lourdes på Bongtud er placeret på toppen af et bjerg, hvor man kan se en fuld 360 udsigt over byen.
 Forskellige Ukay-Ukay butikker i Bag-ong Lungsod er et godt sted at shoppe for anden hånd modeprodukter. Befriend saleslady og du kan bare få en rabat.
 Tandag Town Plaza i downtown Tandag ligger i nærheden af Saint Theresa College og San Nicholas de Tolentino Cathedral. Man kan nyde en doven eftermiddag i parken, mens man spiser en is fra nærliggende snackbarer.
 Tandag Boulevard i Mabua er bedst besøgte natten med de farverige lygtepæle, blæsende havluft og forskellige boder, der tilbyder filippinsk gade fødevarer som fisk bolde, Kwek Kwek, grillet svinekød, isaw mv
 Forskellige grillet kylling Restauranter linje op Capitol Road mellem Telaje og Osmena St i Bag-ong Lungsod. Fra lechon Manok til en simpel svinekød grill stick, har restauranter her fik du dækket for overkommelige endnu yummy måltider.
 Capitol Hills i Telaje tilbyder også en god udsigt over byen. Guvernøren Murillo Sports Complex, den nyrenoverede Provincial Capitol, Social Hall og tennisbanen er alle placeret her.
 Muyco Beach Resort i Mabua er den største strand, hvor masser af lokale flok til især om sommeren på grund af dens tilgængelighed. Hvis du fange nogle lokale gør skimme boarding, forsøge at nærme sig dem og lære denne nye sport. Tandaganons ville være glade for at tutor en gæst i byen. Der er også andre nærliggende badebyer såsom Parola Beach Resort.
 Den 10. - placeret i Haguisan Inn, i hjertet af byen, er det ideelt til helt privat spisning eller sammenkomster.
 Mabua Beach Resort / - Fisk Sanctuary
 Pangi - Bugsukan Falls & amp; Tagbak stream
 Quezon - Cave, Falls & amp; Wild Life
 Maticdum - Falls, Vand Spring, Cave Skov & amp; Wild Life Conservation
 San Agustin - Norte Beach Resort / Mangroves Prod'n
 Mabuhay - Panugmakan Creek Mt. Resort & amp; Cave
 Dagocdoc - Bestyrelse Walk & amp; Floating Restaurant
 San Antonio - Cold Spring & amp; Beach Resort
 Awasian - Ihawan Mt. Spring Resort / Hitaub IP Gawad Kalinga Project
 Rosario -


text:
Andap Falls & amp; Forår
 Bag-ong Lungsod - Tandag By Boulevard
 Bongtud - Twin Linungao Island, Mancagangi Island & amp; MPA
 Buenavista - MPA
 Telaje - Floating Restaurant / River Cruise
 By korrekt
 Tricykler strejfer rundt i nærheden af byen
 via Tandag Lufthavn: Fra Cebu kan du tage direkte fly til Tandag, og Cebu Pacific ply disse ruter hver MWF.
 via Francisco Bangoy International Airport: Fra Manila eller Cebu til Davao City som transit punkt, Philippine Airlines, Cebu Pacific ply de Manila-Davao-Manila og Cebu-Davao-Cebu flere ture dagligt.
 via Bancasi Lufthavn: Fra Manila eller Cebu til Butuan City som transit punkt, Philippine Airlines og Cebu Pacific ply disse ruter dagligt.
 via Surigao Lufthavn: Fra Manila eller Cebu til Surigao City som transit punkt, og Cebu Pacific ply disse ruter dagligt.
 Ved jord
 Multicabs, varevogne og jeepneys omkring nordlige og sydlige Surigao del Sur Ruter herunder Surigao City, San Francisco, Agusan del Sur, Bislig City og Butuan City
 Busser - direkte rejse med bus selskaber som Bachelor Express, Inc. betjener ruterne fra Davao City, Butuan City, Surigao City, og Mangagoy / Bislig City. Og også PP Bus Linje betjener Pasay By / Cubao via Cantilan.
 Busser, varevogne og jeepneys kan være placeret på Balilahan Busterminal.
 Nogle jeepneys vej til Surigao City, Cantilan, Cortes, Tago, San Miguel, og nærliggende kommuner og barangays kan findes på Moonglow Public Market.
 Mellem øerne fartøjer ligesom Superferry og Sulpicio Lines sejler de Manila-Butuan eller Cebu-Butuan ruter på regelmæssige tidsplaner med Nasipit port som transit punkt. Air-con varevogne er tilgængelige på kajen og i Nasipit terminal eller en jeepney ride til Butuan City terminal for de regelmæssige busture til Tandag.
 Medicinsk Mission Group Hospital
 Filippinske Røde Kors Tandag
 Carmen Integreret Skole
 89.3 MHz Virkelige Radio
 99,1 MHz Prime FM
 99,5 MHz GO Radio Solar News Channel FM
 101,1 MHz M.O.R. Davao "Acheche"
 Internet radio kræver internetforbindelse. Til Desktop applikationer, kan du klikke på dette link og kan kræve Winamp-afspiller for at lytte live stream. Til mobile enheder, kan du også downloade TuneIn Apps til Android, Apple, BlackBerry, Windows Phone og søg efter "MOR Davao 101,1".
 TV 6 TNTV
 Kabel-udbydere
 Morning Star Kabel TV
 Telefon udbydere
 Globe Bredbånd
 Mobilnetværk Providers
 Søster By
 Forrige artikel Pierre Desjardins
 Næste artikel Fase-typen fordeling


text:
Højesteret Fængsel i 10 måneder for samleje og andre seksuelle overgreb mod 14-årig pige
 Fængsel i 10 måneder for samleje og andre seksuelle overgreb mod 14-årig pige
 Sag 149/2010
 Dom afsagt den 30. september 2010
 T, der var 49 år, havde i to tilfælde haft samleje og i to tilfælde haft anden seksuel kontakt med en pige, der var 14 år og 9-10 måneder. T var endvidere dømt for at have truet pigen i anledning af hendes forventede forklaring til politiet om de seksuelle overgreb.
 For Højesteret var spørgsmålet især, om forholdene var omfattet af en ny bestemmelse om strafskærpelse. Reglen går ud på, at straffen skal fastsættes med udgangspunkt i straffen for overfaldsvoldtægt (fængsel i 2 1⁄2 år), hvis tiltalte har begået overgrebene ved udnyttelse af sin fysiske eller psykiske overlegenhed.
 Højesteret fastslog, at T ikke havde skaffet sig samlejerne eller den anden kønslige omgængelse ved udnyttelse af sin fysiske eller psykiske overlegenhed. Højesteret lagde herved vægt på, at der nok var en stor aldersforskel, men pigen var tæt på den seksuelle lavalder. Der forelå ingen særlig familiemæssig eller anden særlig tilknytning mellem dem, idet pigens afhængighed havde baggrund i hendes modeldrømme. Det var endvidere oftest pigen, der tog kontakt til tiltalte, også efter at de første overgreb havde fundet sted. Forholdene var derfor ikke omfattet af strafskærpelsesbestemmelsen i straffelovens § 222, stk. 3. (Dissens).
 Højesteret var enig med landsretten i, at straffen kunne fastsættes til fængsel i 10 måneder. Højesteret var også enig i, at pigen som godtgørelse for tort skulle have 30.000 kr.
 Sidst opdateret: 30-09-2010


text:
Skat.dk: Omkostningsgodtgørelse – hæftelse – aftalegrundlag – erklæring
 15 Apr 2020 12:44
 11 Mar 2020 12:36
 SKM2020.153.BR
 BS-10067/2018-KBH
 Processuelle bestemmelser + Når man vil klage
 bevisbyrde, honorar, godtgjort, erklæring, hæfte, forpligtelse
 Sagen angik, om en boligforening var berettiget til omkostningsgodtgørelse efter skatteforvaltningslovens kapitel 19 for udgifter til sagkyndig bistand ydet af et advokatselskab. Spørgsmålet var, om det var godtgjort, at foreningen var forpligtet til at betale honoraret til advokatselskabet. Bevisbyrden herfor påhvilede foreningen.
 Der var enighed om, at aftalegrundlaget i sagen svarede til det aftalegrundlag, der var til prøvelse i SKM2015.479.HR (U2015.3383H), med den tilføjelse, at boligforeningen i sagen tillige havde underskrevet en erklæring. Ved SKM2015.479.HR (U2015.3383H) blev det fastslået, at grundejeren ikke var berettiget til omkostningsgodtgørelse efter skatteforvaltningslovens § 52, idet grundejeren ikke hæftede for betaling af advokatselskabets honorar.
 Retten fandt, at boligforeningen ikke havde godtgjort, at erklæringen udgjorde en ændring af aftalegrundlaget, og at boligforeningen med sin underskrift på erklæringen dermed skulle have påtaget sig en forpligtelse til at hæfte for advokatselskabets honorar. Betingelserne for at opnå omkostningsgodtgørelse var således ikke opfyldt.
 Skatteforvaltningslovens § 52
 Den juridiske vejledning 2020-1 A.A.13.4
 (v/advokat Anne Larsson)
 Lone Molsted, Anette Burkø og Poul Gorm Nielsen
 Sagen er anlagt den 22. marts 2018. Sagen vedrører, om H1 er berettiget til godtgørelse af de udgifter, som G1 har faktureret boligforeningen for vedrørende advokatbistand i en skattesag om nedslag i ejendomsvurderingen for en ejendom i Y1-Adresse i Y2-By.
 Sagsøgeren, H1, har fremsat følgende påstand:
 Sagsøgte, Skatteministeriet, skal anerkende, at sagsøger er berettiget til omkostningsgodtgørelse med 50 % af 28.875 kr. (inkl. moms).
 Landsskatteretten har den 22. december 2017 truffet følgende afgørelse i sagen:
 Klagerens repræsentant har på vegne af klageren ansøgt om omkostningsgodtgørelse med 50 % af 28.875 kr., inkl. moms, for udgifter til sagkyndig bistand i forbindelse med en klage til Landsskatteretten.
 SKAT har ikke imødekommet klagerens ansøgning om omkostningsgodtgørelse, da klageren ikke er anset for at være forpligtet til at betale det ansøgte beløb.
 Klageren underskrev den 14. september 2004 en kontrakt om køb af konsulentydelse med G2. Af kontrakten fremgik blandt andet følgende:
 G2 har identificeret en række områder, hvor privatpersoner og erhvervsdrivende, der ejer bolig- og erhvervsgrunde, lovmæssigt har krav på at få reduceret ejendomsskatten. En reduktion i ejendomsskatten, der ikke senere efterbeskattes og som har effekt i op til 30 år frem i tiden.
 Ydelsen omfatter udelukkende lovbestemte anliggender og følger gældende dansk lovgivning. Der er ikke tale om spekulation, risiko, udskyldelse af skatter eller andre skjulte hensigter, som senere kan bringe kunden i et tilbagebetalingsforhold. Ydelsen skal sikre, at kunden udelukkende betaler det, der er lovbestemt.
 1. Indhente informationer om den eksisterende situation, herunder
 a. Indsamle baggrundsmateriale, f.eks. oplysninger fra skøde, ejendomsskattebillet, tilslutningsafgifter m.m.
 b. Sammenligne grundværdier med andre områder.
 c. Foretage beregninger og vurderinger af materialet.
 2. Forberede procesmateriale til myndighederne.
 a. Udarbejde dokumenter og bilagsmateriale til sagsopstart.
 b. Beregne nyt vurderingsgrundlag, herunder identificere argumenter.
 3. Gennemføre procesbehandling med myndighederne.
 a. Afholde møder med myndighederne.
 b. Evt. anke sag til højere instans.
 c. Sikre at ankefrister overholdes.
 4.


text:
Opfølgning på resulatet, herunder sikre, at fradrag realiseres.
 G2 forpligter sig gennem denne kontrakt til at gennemføre ovennævnte proces med henblik på at identificere og realisere en potentiel ejendomsskattebesparelse.
 Konsulent NR vil primært forestå udførelsen af opgaven. Konsulentydelsen iværksættes umiddelbart efter kontraktens indgåelse, og vil tage 6-12 måneder afhængig af, hvor hurtigt myndighederne ekspederer sagen.
 I forbindelse med sagsbehandlingen kan kunden, efter anmodning fra G2, blive bedt om at fremsende kopi af følgende materiale:
 1. Ejendommens ejendomsskattebillet
 2. Ejendommens vurderingsmeddelelser evt. fra flere år.
 3. Skøde, m.h.t. betalte tilslutningsafgifter ol. evt. kvitteringer.
 Kunden forpligter sig til at underskrive fuldmagt samt nødvendige dokumenter for at processen kan gennemføres. Af hensyn til overholdelse af eventuelle klagefrister forpligter kunden sig desuden til snarest efter modtagelsen at fremsende al korrespondance, der er relevant for processen til konsulenterne.
 Honoraret for konsulentydelsen udgør første hele års ejendomsskattebesparelse til amt og kommune i det år afgørelsen/kendelsen foreligger hos kunden. Såfremt ejendomsskattebesparelsen også omfatter tidligere år, endvidere 25 % af ejendomsskattebesparelsen for de tidligere år (den skat, der gennem tiden er betalt for meget).
 Honoraret beregnes på baggrund af grundskyldspromillen i grundejerkommunen samt det for kunden opnåede ekstra fradrag for forbedringer. En grundværdistigning kan medføre, at grundejeren som følge af skattestoppet på kort sigt opnår en mindre ejendomsskattebesparelse. Dette forhold har G2 ingen indflydelse på, og reducerer dermed ikke honoraret. Kunden vil over tid få fuld udnyttelse af
 Såfremt H1 taber den verserende landsskatteretssag vedrørende forureningen på afd. XX, ønsker H1 at G2 skal varetage sagen med henblik på at få ejendomsskatten på afd. XX nedsat. Da ejendomsskatteforholdene vedrørende afd. XX er grundigt belyst på baggrund af skatteretssagen, skal der, såfremt G2 skal varetage sagen, forhandles særskilt honorar.
 Honoraret skal tillægges 25 % moms.
 Beregningsgrundlaget for honoraret er til stede når vurderingsmyndighedens/klageinstansens afgørelse/kendelse foreligger hos kunden. Honoraret til G2 forfalder til betaling 14 dage efter reguleringen af ejendomsskatten er foretaget af kommunen, og der til kunden er sket en eventuel tilbagebetaling af for meget erlagt ejendomsskat. Det er en forudsætning for fakturering, at beløbet kan indeholdes i kundens realiserede ejendomsskattebesparelser.
 Som følge af antallet af sager som G2 skal gennemgå på vegne af kunden, tildeles kunden en rabat på 25 % på ovenstående honorar.
 Skulle en fremtidig lovændring medføre, at det opnåede ekstra fradrag eller dele deraf bortfalder indenfor 5 år efter afgørelsen/kendelsen foreligger, er kunden berettiget til at få tilbagebetalt 25% af honoraret for den del af fradraget, som bortfalder. Beløbet forfalder til betaling 14 dage efter det opnåede ekstra fradrag bortfalder helt eller delvist.
 Til nærværende kontrakt eksisterer et tilhørende bilag indeholdende en liste med ejendomme, som kunden ønsker, at G2 skal gennemgå ejendomsskattematerialet for.
 Nærværende kontrakt er uopsigelig og gældende indtil honorarafregning med G2 har fundet sted eller vurderingsmyndigheden/klageinstansens afgørelse/kendelse medfører, at der ikke kan opnås en ejendomsskattebesparelse. Aftalen kan dog opsiges med 1 måneds varsel regnet fra den første i en måned, såfremt G2 ikke kan dokumentere, at der sker løbende sagsbehandling. Ventetid som følge af myndighedernes ekspeditionstid kan ikke lastes G2.
 G2 anmodede


text:
på klagerens vegne SKAT om genoptagelse af ejendomsvurderingen for ejendommen beliggende Y1-Adresse for årene fra 2001-2003 med henblik på at få nedslag i grundværdien.
 SKAT afslog ved afgørelse af 23. oktober 2006 klagerens anmodning om genoptagelse. SKAT anførte, at de af G2 fremlagte oplysninger ikke kunne begrunde en genoptagelse.
 G2 påklagede på klagerens vegne SKATs afgørelse til vurderingsankenævnet. G2 nedlagde endelig påstand om, at SKATs ansættelse af grundværdien var for høj, og at der skulle ske nedslag i grundværdien som følge af jordens bæreevne.
 G1 har oplyst til Skatteankestyrelsen, at G2 sendte et brev til klageren om, at sagen overdrages til G1. Brevet havde et indhold, der svarer til følgende:
 "På grund af en stærkt stigende arbejdsbyrde i vores sagsportefølje, har G2 fundet det hensigtsmæssigt at indgå et samarbejde med Advokatfirmaet G1, der er specialister i beskatning af fast ejendom i Danmark.
 Samarbejdet medfører, at sagsbehandling i Deres sag henholdsvis i Landsskatteretten og eventuelt ved de civile domstole fremadrettet varetages af G1s advokater.
 Omstruktureringen vil medføre, at der bliver mulighed for at afsætte flere ressourcer til Deres sag. Derimod vil omstruktureringen IKKE medføre yderligere udgifter for Dem i forhold til den oprindelige aftale mellem Dem og G2. Dette skyldes, at udgiften til advokatfirmaet dækkes af Staten efter reglerne om omkostningsgodtgørelse, hvorefter en klager får enten 50 % eller 100 % af honoraret dækket afhængig af medholdsgraden. Opnås kun omkostningsgodtgørelse svarende til 50 % af udgifterne, betaler G2, der har en retlig interesse i sagen, de resterende 50 % som et tilskud til Dem netop med det formål, at De kun er forpligtet til at afregne honorar til G2 i henhold til den oprindelige kontrakt.
 Denne omstrukturering kræver Deres tilladelse, og vi beder Dem derfor underskrive og returnere vedlagte fuldmagt og tillæg til honoraraftale, hvoraf fremgår at De aldrig kommer til at betale mere end fastsat i den oprindelige kontrakt."
 Den 15. juli 2008 udstedte klageren en fuldmagt til G2. Af fuldmagten fremgik blandt andet følgende:
 Hermed befuldmægtiges G2 ApS (Cvr.nr.[udeladt]) til, på vegne af undertegnede, at uddelegere procesfuldmagt i den eller de skattesager, hvor G2 ApS er eller har været partsrepræsentant, til Advokatanpartsselskabet G1.
 Vurderingsankenævnet traf afgørelse den 16. november 2011. Vurderingsankenævnet stadfæstede SKATs ansættelse af grundværdien.
 G1 har oplyst til Skatteankestyrelsen, at G2 oversendte sagen til forsat behandling ved G1. Brevet havde et indhold, der svarer til følgende:
 "Undertegnede skal herved meddele, at vi dags dato har oversendt nedenstående sag til Deres fortsatte behandling.
 Oversendelsen har hjemmel i en fuldmagt udstedt af [den pågældende klager] til undertegnede. Bemærk venligst, at fuldmagten tillige indeholder mulighed for at tilbagekalde sagen til undertegnedes fortsatte behandling.
 Det forudsættes, at Deres honorarafregning - medmindre andet aftales særskilt - følger Deres standardtimetakst."
 Den 15. februar 2012 påklagede G1 på klagerens vegne vurderingsankenævnets afgørelse til Landsskatteretten. G1 nedlagde følgende påstande:
 Klager indrømmes nedslag i grundværdien for jordens ringe beskaffenhed på 87.855 kr. svarende til ekstrafunderingsudgiften. Nedslaget fremskrives efter byggeomkostningsindekset (SKATs fremskrivningsfaktorer) fra påbegyndelsesåret for ekstrafunderingen i 1979 og indsættes i genoptagelsesårene 2001, 2002, 2004 og fremefter.


text:
Klagers anmodning om nedslag for jordens ringe beskaffenhed fastsættes højst muligt efter Landsskatterettens skøn.."
 Landsskatteretten traf afgørelse den 11. august 2015, hvor retten stadfæstede grundværdiansættelsen.
 Den 10. juli 2016 har G1 på klagerens vegne ansøgt SKAT om omkostningsgodtgørelse med 50 % af 28.875 kr., inkl. moms, for udgifter til sagkyndig bistand i forbindelse med klagen til Landsskatteretten. Det fremgår af ansøgningen, at kravet på omkostningsgodtgørelse er overdraget til G1. Ansøgningen er blandt andet vedlagt en salærnota udstedt til klageren af G1 den 22. juni 2016 på 29.675 kr. samt en transporterklæring, der er underskrevet af klageren den 23. juni 2016, hvori klageren overdrager kravet på omkostningsgodtgørelse til G1. Endvidere er ansøgningen vedlagt en erklæring, som er underskrevet af klageren den 28. april 2015. Erklæringen har følgende ordlyd:
 Det anerkendes herved, at der består et direkte advokat/klient-forhold mellem G1 og H1, og at H1 derfor hæfter overfor G1 i relation til deres honorar.
 Der er adgang til omkostningsgodtgørelse, der enten dækker 50% eller 100% af honoraret til G1. G2 giver i henhold til aftale tilskud til dækning af eventuelt honorar, der ikke dækkes af omkostningsgodtgørelse. Herved dækkes G1s fulde honorar af omkostningsgodtgørelse og/eller tilskud.
 Som klient hæfter H1 overfor G1, hvis G2 som følge af konkurs ikke er i stand til at honorere sin tilskudsforpligtelse, og der måtte være en del af honoraret, der ikke dækkes af omkostningsgodtgørelse.
 Ovenstående erklæring gælder for alle skattesager, der fremgår af vedhæftede liste."
 Nærværende sag fremgår af den i citatet nævnte vedhæftede liste.
 Skatteankestyrelsen har ved brev af 7. november 2017 anmodet G1 om at oplyse, hvorvidt G2 har givet bankgaranti til klageren i forbindelse med, at klageren underskrev aftalen om advokatbistand med G1. G1 har ved e-mail af 13. november 2017 til Skatteankestyrelsen oplyst følgende:
 "I forlængelse af nedenstående sender jeg vedhæftet print af e-mail af 12. november 2017 fra chefjurist [navn udeladt], der oplyser, at G2 ikke har foranlediget udstedt bankgarantier i forbindelse med behandlingen af disse sager."
 "Afgørelse - begrundelse
 Det fremgår af skatteforvaltningslovens § 52, stk. 1. at det er en betingelse for at få omkostningsgodtgørelse, at den godtgørelsesberettigede skal betale udgifterne til sagkyndig bistand. Det fremgår endvidere af bekendtgørelse nr. 791 af 26. juni 2014 § 2 stk. 3, at det er en betingelse for at opnå omkostningsgodtgørelse, at regningen fra den sagkyndige er udarbejdet på grundlag af sædvanlig fakturering.
 I SKM2015.479.HR fandt Højesteret, at A ikke hæftede for betalingen af G1s salær, hvorefter betingelserne for at opnå omkostningsgodtgørelse ikke var opfyldt. Det er ved vurderingen af, om grundejeren opfylder lovens krav om hæftelse, naturligt at tage udgangspunkt i de kriterier, der opstilles i denne dom.
 Vurderingen af, om der påhviler H1 en reel hæftelse for G1s salærkrav, skal ske på baggrund af de dokumenter, der udgør aftalegrundlaget mellem H1 og henholdsvis G2 og G1.
 SKAT tager udgangspunkt i, at det oprindelige aftalegrundlag i selskabets klagesag baserer sig på en uopsigelig aftale mellem H1 og G2 ApS på vilkår om no cure no pay, hvor G2 ApS ́ honorar beregnes


text:
som en procentdel af provenuet i klagesagen, og hvor G2 ApS eksklusivt har rådighed over sagen, ligesom det var tilfældet i Højesteretssagen.
 SKAT har modtaget indsigelse til det udsendte forslag til afgørelse den 24. november 2016, her oplyser G1, at oversendelsen af foreningens sag til G1 er sket med standardoversendelsesbrev som i det 1. aftalegrundlag.
 G1 oplyser, at der kun er faktureret for medgået tid efter at grundejeren positivt og skriftligt har bekræftet at hæfte for G1s honorarkrav.
 De dokumenter, der udgør aftalegrundlaget i denne sag adskiller sig fra det, der forelå i Højesteretssagen ved, at der i denne sag foreligger en erklæring underskrevet af H1 til G1.
 G1 oplyser om "Erklæringens Betydning":
 at erklæringen er en klar fravigelse af den mellem grundejeren og G2 ApS indgående aftale, og der er ikke grundlag for at udlede andet af erklæringen end det, der eksplicit fremgår af den.
 at uanset motivet er faktum, at grundejeren skriftligt bekræfter det direkte advokat/klientforhold og hæftelsen for betaling af G1s honorar. Endvidere er det et faktum, at der kun er faktureret for anvendt tid efter at grundejeren positivt og skriftligt har bekræftet at hæfte for G1s honorarkrav.
 at erklæringen udgør præcis det skriftlige aftalegrundlag som manglen på samme af var helt afgørelsen for udfaldet af Højesteretssagen. Det bør i den sammenhæng tillægges afgørende vægt, at der alene faktureres for anvendt tid efter, at grundejeren skriftligt har bekræftet klientforholdet og positivt tilkendegivet at hæfte for betalingen af G1s honorar.
 Ifølge erklæringen, dækkes G1s honorar af omkostningsgodtgørelse og/eller tilskud fra G2. H1 hæfter overfor udgifterne til G1, hvis G2 ApS i tilfælde af konkurs ikke er i stand til at honorere sin tilskudsforpligtigelse med den del af honoraret som ikke dækkes af omkostningsgodtgørelse.
 G1 påpeger i sin indsigelse, at det forhold, at erklæringen er underskrevet bestyrker, at det er grundejeren, der råder over sagen. Vi finder ikke, at erklæringen medfører, at G2 ApS afgiver rådderetten over sagen.
 Sammenfattende er det derfor SKATs vurdering, at de dokumenter, der udgør aftalegrundlaget i aftalen mellem G2 og grundejeren i al væsentlighed svarer til det aftalegrundlag, der forelå i Højesteretssagen. Vi finder ikke godtgjort, at grundejeren hæfter for advokatudgiften, hvorfor grundejeren efter SKATs opfattelse ikke er berettiget til omkostningsgodtgørelse.
 Af den oprindelige salæraftale mellem G2 og H1 fremgår det, at foreningen ikke under nogen omstændigheder skal betale salær til G2 eller andre, udover hvad der kan opnås i ejendomsskattebesparelse i forbindelse med en klagesagsbehandling samt at aftalen er uopsigelig.
 Indgåelsen af en ’Erklæring’, hvoraf det fremgår, at grundejeren anerkender, at der består et direkte advokat/klient forhold mellem G1 og grundejeren, samt at grundejeren hæfter overfor G1, hvis G2 som følge af konkurs ikke er i stand til at honorere sin tilskudsforpligtelse, er ikke tilstrækkeligt til at ændre på den oprindeligt indgåede kontrakt med den virkning, at grundejeren hæfter for G1s salær i tilfælde af G2s konkurs. Vi påpeger, at der foreligger en aftale mellem G2 og H1 om, at H1 aldrig vil komme til at betale mere end oprindeligt aftalt i kontrakten


text:
indeholdende et vilkår om no cure no pay. Et kontrakts vilkår som G1 er bekendt med. SKAT vurderer, at H1 ikke har motiver til, at ændre det oprindelige aftalegrundlag, hvor H1 påtager sig risikoen for at hæfte for advokatomkostninger i tilfælde af, at G2 ApS ́ konkurs.
 Det er SKATs vurdering, at G2 ApS og G1 ikke har dokumenteret og godtgjort, at det oprindelige aftalegrundlag og vilkårene mellem G2 ApS og grundejeren er blevet ændret ved grundejerens underskrift af erklæringen. Betingelsen om, at den godtgørelsesberettigede reelt hæfter for udgifterne, hvilket er en betingelse for, at der kan ydes omkostningsgodtgørelse, anses dermed ikke for opfyldt.
 SKAT finder, ud fra en samlet vurdering af de faktiske oplysninger jf. sagsfremstillingen, ikke salæret på 28.875 kr. for godtgørelsesberettiget, jf. skatteforvaltningslovens § 52 stk. 1, idet H1 ikke er forpligtiget til at betale advokatfirmaets regninger vedrørende sagkyndig bistand."
 SKAT har på Skatteankestyrelsens foranledning givet følgende udtalelse:
 "Skatteankestyrelsen anmodede den 7. juli 2017 SKAT om at redegøre for forskellen mellem 4. og 2. aftalegrundlag, herunder hvorfor SKAT ikke godkender 4. aftalegrundlag.
 Gennemgang af aftalegrundlagene
 1. aftalegrundlag:
 1. aftalegrundlag fremgår af prøvesagen, hvor Landsskatteretten traf afgørelse den 10. december 2012, Retten i Kolding afsagde dom den 13. december 2013, Vestre Landsret afsagde dom den 15. maj 2014 og Højesteret afsagde dom den 30. juni 2015. Aftalegrundlaget er beskrevet i byretsdommen. SKAT blev den 3. november 2011 kontaktet af G2 ApS, der blandt andet oplyste, at der i forbindelse med opstarten af en ny sag indgås en kontrakt med kunden. Kontrakterne er forholdsvis ens, men kan dog være forskelligt udformet med hensyn til blandt andet beregningen af honoraret. Efter aftale indsendte G2 ApS et eksempel på udformning af følgende akter i en sag:
 - G2s kontrakt med boligforeningen
 - SKATs afgørelse
 - Ankenævnets afgørelse
 - Landsskatterettens kendelse
 - Vestre Landsrets dom
 - G2 Faktura efter SKAT
 - G2 Faktura efter ankenævn
 - G2 Faktura efter Landsskatteretten
 - G2 Faktura efter Vestre Landsret
 - Procesfuldmagt fra kunden til G2
 - Oversendelsesskrivelse fra G2
 - Proceserklæring fra kunden til OP
 Disse dokumenter vedhæftedes i mail af den 3. november 2011 fra OC fra G2.
 Højesteret tiltrådte af de grunde, som landsretten anførte, at ansøger ikke hæftede for betaling af advokatfirmaet G1s honorar for at behandle hans klagesag ved Landsskatteretten.
 Ansøger opfyldte derfor ikke betingelserne for at få omkostningsgodtgørelse efter skatteforvaltningslovens § 52, og SKAT var berettiget til at kræve den udbetalte omkostningsgodtgørelse tilbagebetalt.
 I foråret 2014 indsendte G1 ansøgninger, hvor de oplyste, at der var tale om et nyt aftalegrundlag i forhold til 1. aftalegrundlag. G1 indsendte eksempler på standardaftaler mellem klienterne og henholdsvis G2 og G1 samt korrespondance mellem parterne. Det blev oplyst af advokat LH i brev af den 5. juni 2014, at der ikke var indgået yderligere aftaler mellem parterne end dem, som SKAT modtog.
 Aftalerne svarede - med få ændringer - til den 1. aftale, der forelå i prøvesagen, der blev afgjort i Højesteret den 30. juni 2015.
 Aftalegrundlaget i forbindelse med det fremadrettede klageforløb blev


text:
imidlertid ændret i forhold til det aftalegrundlag, der forelå i højesteretssagen.
 Når der var truffet afgørelse i sagen af vurderingsmyndigheden, bliver kunden nu kontaktet af G2. I mail af den 2. juli 2014 til SKAT oplyste advokat NA, at kunden som udgangspunkt i første omgang kontaktes telefonisk af G2 med henblik på drøftelse af sagens videre forløb. Herefter sendes en opsummerende e-mail til kunden med følgende standardtekst:
 ’Kære xx
 SKAT har som bekendt truffet afgørelse i jeres klagesag. Vores jurister på jeres klagesag vurderer, at der kan opnås yderligere besparelse i ejendomsskatten ved en påklage af SKATs afgørelse. Der er pr. 1. januar 2014 trådt nye regler i kraft, og som følge heraf skal der tages stilling til om afgørelsen skal påklages til vurderingsankenævnet eller Landsskatteretten.
 Sagen skal være anket senest d. xx. juli 2014, men vi hører selvfølgelig gerne fra jer hurtigst muligt.
 Vi anbefaler, at sagen påklages til Landsskatteretten, hvor vi har de bedste erfaringer med at opnå et tilfredsstillende resultat. Vi forestår ligeledes at sagen overtages af vores samarbejdspartner, advokatselskabet G1, som har ført alle vores domstolssager og hovedparten af landsskatteretssagerne. Vi anbefaler således, at I sætter kryds i den første af de to rubrikker på vedhæftede skema. I skal i så fald indgå en aftale med G1 herom. G2 ApS’ tilsagn om at dække alle sagsomkostninger står selvfølgelig stadig ved magt. Det betyder, at vi betaler den del af advokathonoraret som ikke måtte blive dækket af omkostningsrefusionen fra staten (omkostningsgodtgørelse i skattesager).
 Vores interesse i at påklage sagen til Landsskatteretten ligger selvfølgelig i, at opnå den størst mulige besparelse for jer, og dermed det størst mulige honorar til os.
 Samtlige udgifter til G1 dækkes som nævnt enten fuld ud af staten eller med 50 % af staten og 50 % af G2 ApS, og aftalen er således ikke forbundet med udgifter for jer.
 Ring eller send en mail, hvis I har spørgsmål eller noget I ønsker uddybet.
 Jeg ser frem til at høre fra jer.’
 Kunden modtager i den forbindelse et dokument betegnet ’Stillingtagen til ankeproces’, hvori kunden anmodes om at tage stilling til det fremadrettede klageforløb. Kunden har mulighed for at vælge, enten at G1 skal føre sagen for kunden ved Landsskatteretten, eller at G2 fortsat skal føre sagen. G2 vælger i disse tilfælde om sagen skal føres i Vurderingsankenævnet eller Landsskatteretten. Klienten skal i den forbindelse sætte kryds i en af to rubrikker i dokumentet ’Stillingtagen til ankeproces’.
 Såfremt kunden vælger, at sagen skal overdrages til G1, er det anført herom i dokumentet:
 ’G2 skal overdrage sagen til Advokatanpartsselskabet G1, som skal føre ankesagen i Landsskatteretten. Der stiftes herved et direkte advokat/klient-forhold mellem G1 og undertegnede og jeg/vi hæfter overfor G1 i relation til deres honorar. Der er adgang til omkostningsgodtgørelse, der enten dækker 50 % eller 100 % af honoraret til G1. G2 giver som lovet tilskud til dækning af eventuelt honorar, der ikke dækkes af omkostningsgodtgørelse. Herved dækkes G1s fulde honorar af omkostningsgodtgørelse og/eller tilskud. Som klient hæfter jeg/vi overfor G1, hvis


text:
G2 som følge af konkurs ikke er i stand til at honorere sin tilskudsforpligtelse, og der måtte være en del af honoraret, der ikke dækkes af omkostningsgodtgørelse.’
 Det er oplyst af advokat NA i mail til SKAT af den 2. juli 2014, der er udarbejdet i samarbejde med chefjurist OC fra G2, at de oprindelige aftaler mellem kunden og G2 benævnt ’aftale om juridisk rådgivning’ fortsat er gældende, hvis kunden vælger, at G1 skal overtage behandlingen af sagen i forbindelse med klage til Landsskatteretten, og den oprindelige aftale således er gældende, indtil sagen er endeligt afsluttet ved et vurderingsankenævn, Landsskatteretten eller domstolene. G2 er der med fortsat berettiget til at oppebære honorar i form af en opnået ejendomsskattebesparelse, selv om sagen overdrages til G1.
 I de tilfælde hvor kunden vælger, at G1 skal overtage sagen, oversender G2 sagen til G1. Det er blandt andet anført i fremsendelsesskrivelsen fra G2 til G1:
 ’Jeg skal for en god ordens skyld gøre opmærksom på, at vi har givet klienten tilsagn om tilskud til sagsførelsen, såfremt Deres honorar ikke dækkes - eller ikke dækkes fuldt ud - af Staten i henhold til reglerne om omkostningsgodtgørelse.
 Såfremt sagens udfald indebærer, at der ikke ydes fuld omkostningsgodtgørelse, og at en del af Deres honorar derved skal betales af klienten, skal jeg bede Dem om at rette henvendelse til undertegnede med oplysning om skyldigt beløb (vedlagt kopi af deres salærnota til klienten), idet det for såvel G2 ApS som klienten må anses for mest praktisk, at tilskuddet ydes direkte ved, at vi indfrier Deres krav mod klienten, frem for, at vi skal opkræve honorar fra klienten, som efterfølgende skal have overført tilskuddet til os.’
 Det er oplyst af advokat LH i brev af den 5. juni 2014, at der ikke foreligger aftaler mellem G2 og G1 vedrørende sagerne.
 Hvis sagsbehandlingen blev overtaget af G1, blev der indgået en særskilt aftale mellem klienten og G1. Af de eksempler på aftaler, som SKAT har modtaget fremgår blot, at G1 antages af klienten som advokat med henblik på at indbringe SKATs afgørelse for Landsskatteretten.
 Advokat NA har endvidere oplyst, at der ikke er udarbejdet salæraftaler mellem kunden og G1.
 Advokat NA har endelig oplyst, at det ændrede aftalegrundlag ikke finder anvendelse på verserende vurderingssager, som på daværende tidspunkt var indbragt for domstolene.
 SKAT vurderede at uanset at der var tale om en konstruktion, der kunne betragtes som særegen, havde SKAT ikke grundlag for at betvivle rigtigheden af, at klinterne med det nye aftalegrundlag har påtaget sig en reel hæftelse for G1s salærkrav. Overdragelsen af sagen til G1 skete endvidere efter klienternes eget valg, og klienterne havde således også mulighed for at vælge, at G2 fortsat skulle behandle sagen.
 Aftalegrundlag 2 adskiller sig dermed fra aftalegrundlag 1. I højesteretssagen var det udtrykkeligt aftalt, at en overdragelse af sagen til G1 aldrig ville medføre, at ansøger skulle betale mere end aftalt i den oprindelige kontrakt. Landsretten fandt derfor, at G1 ikke ville kunne rette et salærkrav mod ansøger for det tilfælde, at


text:
G2 gik konkurs.
 Sammenfattende vurderede SKAT derfor, at SKAT ikke ville kunne løfte bevisbyrden for at 2. aftalegrundlag medførte at G1s klienter reelt ikke hæftede.
 SKATs vurdering tog udgangspunkt i, at der ikke var tale om en ændring af det eksisterende aftalegrundlag, således at grundejeren ikke i forvejen er repræsenteret af G1 ved klageinstansen. En sådan aftale kan ikke gælde for det salær, som G1 på tidspunktet for aftaleændringen allerede var berettiget til. Aftalen kan ikke ændres med tilbagevirkende kraft, og der kan ikke opnås omkostningsdækning for det salær, som kan henføres til arbejdet forud for aftaleændringen.
 3. aftalegrundlag:
 Den 15. juli 2015 blev SKAT præsenteret for det 3. aftalegrundlag. Til brug for SKATs vurdering af det 3. aftalegrundlag, har SKAT modtaget materiale i fem sager, hvor G1 er transporthaver i relation til kravet på udbetaling af omkostningsgodtgørelse. I disse fem sager er det oprindeligt indgået aftale mellem grundejeren og G2.
 I forbindelse med sagens opstart indgås således en aftale, som er benævnt ’Kontrakt om køb af konsulentydelse med henblik på nedsættelse af ejendomsskat’.
 Det fremgår desuden af de fremsendte sager, at der indgås en fuldmagt mellem G2 ApS og grundejeren. Fuldmagten svarer med nogle enkelte ændringer til den fuldmagt, der blev indgået i 1. aftalegrundlag.
 Af den indsendte fuldmagt, fremgår følgende:
 ’Fuldmagt
 Hermed befuldmægtiges G2 ApS (cvr-nr....11) til, på vegne af undertegnede, at uddelegere procesfuldmagt i den eller de skattesager, hvor G2 ApS er eller har været partsrepræsentant, til tredjemand.
 Det er en betingelse for benyttelse af fuldmagten, at tredjemand enten er advokat eller beskæftiger sig med juridisk rådgivning.’
 Når vurderingsmyndigheden har truffet afgørelse i sagen, sender G2 sagen til G1.
 I de fem undersøgte sager sker oversendelsen til G1 ved følgende standardoversendelsesbrev:
 ’Vi har på vegne af vores klient Y ført sag om ejendomsvurderingen for ejendommen beliggende xx.
 Klienten har den xx befuldmægtiget os til at overdrage sagen til eksternt advokatfirma med henblik på den videre førelse af sagen ved Landsskatteretten og eventuelt ved domstolene, såfremt dette måtte blive nødvendigt.
 De har mundtligt indvilliget i at føre sagen for klienten, og jeg skal på denne baggrund oversende sagen samt sagens akter til Deres videre foranstaltning.
 Idet oversendelsen sker som led i en generalfuldmagt udstedt til G2 skal jeg bede Dem rette henvendelse til klienten og sikre Dem dennes skriftlige samtykke til, at De overtager partsrepræsentationen i den konkrete sag og at De alene repræsenterer klienten i den konkrete sag fremadrettet.
 Jeg skal for en god ordens skyld gøre opmærksom på, at vi har givet klienten tilsagn om tilskud til sagsførelsen, såfremt Deres honorar ikke dækkes - eller ikke dækkes fuldt ud - af Staten i henhold til reglerne om omkostningsgodtgørelse.
 Såfremt sagens udfald indebærer, at der ikke ydes fuld omkostningsgodtgørelse, og at en del af Deres honorar derved skal betales af klienten, skal jeg bede Dem om at rette henvendelse til undertegnede med oplysning om skyldigt beløb (vedlagt kopi af Deres salærnota til klienten), idet det for såvel G2 ApS som klienten må anses for mest praktisk, at


text:
tilskuddet ydes direkte ved, at vi indfrier Deres krav mod klienten, frem for, at De skal opkræve honorar fra klienten, som efterfølgende skal have overført tilskuddet fra os.
 De bedes bekræfte modtagelsen af nærværende brev samt fremsende kopi af kundens skriftlige samtykke, når dette foreligger’.
 Oversendelsen af sagen fra G2 til G1 sker således med hjemmel i den underskrevne fuldmagt fra grundejeren.
 Oversendelsesbrevet i de fem oversendte sager adskiller sig fra det 1. og det 2. aftalegrundlag. Det fremgår bl.a. af de nye oversendelsesbreve, at G2 nu stiller krav om, at G1 sikrer sig grundejerens skriftlige samtykke til, at G1 overtager partsrepræsentationen.
 Der indgås herefter følgende: ’Aftale om advokatbistand’ mellem grundejeren og Advokatanpartsselskabet G1:
 ’Advokatanpartsselskabet G1 (herefter G1) og Y (herefter klienten) indgår herved aftale om, at G1 antages af klienten som advokat med henblik på at indbringe vurderingsankenævnets afgørelse af xx vedrørende ejendommen xx for Landsskatteretten.
 Medmindre der træffes særskilt aftale om honoraret er parterne enige om, at G1s salær afregnes efter afholdt tid i overensstemmelse med G1s standardtimetakster. Klienten er informeret om, at der må forventes afholdt mellem 20 og 30 timer på en normal sag om ejendomsvurdering ved Landsskatteretten, men at dette i øvrigt kan varier alt efter sagens omfang - herunder i hvor høj grav Landsskatteretten inddrager G1 i sagsbehandlingen ved forhandlings- og retsmøder.
 Parterne har endvidere aftalt, at G1 løbende informerer klientens ejendomsrådgiver G2 om sagens forløb og fremsender kopi af processkrifter med videre hertil og ikke direkte til klienten.’
 Denne aftale forelå ikke i 1. aftalegrundlag. Aftalen adskiller sig også fra 2. aftalegrundlag, hvor det blot fremgår, at G1 antages af klienten som advokat med henblik på at indbringe SKATs afgørelse for Landsskatteretten.
 Advokat MT fra G1 har i sin mail af den 20. september 2015 oplyst, at G2 oplyser, at aftalegrundlaget mellem dem og grundejeren er det samme, som det SKAT kender. Advokat MT oplyser videre, at forskellen i de fem sager handler om aftaleforholdet mellem G1 og grundejeren, og at der indgås en sådan aftale, som var efterlyst i højesteretssagen.
 SKAT begrunder sin vurdering af det 3. aftalegrundlag i udtalelse af den 17. maj 2016 til Skatteankestyrelsen, hvortil der henvises.
 4. aftalegrundlag:
 4. aftalegrundlag er baseret på 1. eller 3. aftalegrundlag suppleret med følgende ’Erklæring’:
 ’Det anerkendes herved, at der består et direkte advokat/klient-forhold mellem G1 og undertegnede, enten som direkte part i en skattesag eller som befuldmægtiget repræsentant for boligorganisationen, der er direkte part i sagen, og at vi eller boligorganisationen hæfter overfor G1 i relation til deres honorar.
 Der er adgang til omkostningsgodtgørelse, der enten dækker 50 % eller 100 % af honoraret til G1. G2 giver i henhold til aftale tilskud til dækning af eventuelt honorar, der ikke dækkes af omkostningsgodtgørelse. Herved dækkes G1s fulde honorar af omkostningsgodtgørelse og/eller tilskud.
 Som klient hæfter vi eller boligorganisationen overfor G1, hvis G2 som følge af konkurs ikke er i stand til at honorere sin tilskudsforpligtelse, og der måtte være en del af honoraret, der ikke dækkes af omkostningsgodtgørelse.
 Ovenstående erklæring gælder


text:
for alle skattesager, der fremgår af vedhæftede liste.’
 SKATs vurdering af 4. aftalegrundlag
 Det fremgår af skatteforvaltningslovens § 52, stk. 1. at det er en betingelse for at få omkostningsgodtgørelse, at den godtgørelsesberettigede skal betale udgifterne til sagkyndig bistand. Det fremgår endvidere af bekendtgørelse nr. 791 af den 26. juni 2014 § 2, stk. 3, at det er en betingelse for at opnå omkostningsgodtgørelse, at regningen fra den sagkyndige er udarbejdet på grundlag af sædvanlig fakturering. Bekendtgørelsen er den 1. juli 2017 erstattet af bekendtgørelse nr. 513 af 19. maj 2017, hvor betingelsen om sædvanlig fakturering nu fremgår af § 4 stk. 1.
 I SKM2015.479.HR fandt Højesteret, at ansøger ikke hæftede for betalingen af G1s salær, hvorefter betingelserne for at opnå omkostningsgodtgørelse ikke var opfyldt. Det er ved vurderingen af, om grundejeren opfylder lovens krav om hæftelse, naturligt at tage udgangspunkt i de kriterier, der opstilles i denne dom.
 Vurderingen af, om der påhviler boligforeningerne/grundejerne en reel hæftelse for G1s salærkrav, skal ske på baggrund af de dokumenter, der udgør aftalegrundlaget mellem boligforeningen/grundejeren og henholdsvis G2 ApS og G1.
 4. aftalegrundlag svarer til 1. aftalegrundlag/3.aftalegrundlag suppleret med en erklæring.
 SKAT tager udgangspunkt i, at det oprindelige aftalegrundlag i selskabets klagesag baserer sig på en uopsigelig aftale mellem boligforeningen/grundejeren og G2 ApS på vilkår om no cure no pay, hvor G2 ApS ́ honorar beregnes som en procentdel af provenuet i klagesagen, og hvor G2 ApS eksklusivt har rådighed over sagen, ligesom det var tilfældet i højesteretssagen.
 Såfremt det underliggende aftalegrundlag udgør 1. aftalegrundlag samt en erklæring lægger vi vægt på følgende:
 De dokumenter, der udgør aftalegrundlaget i denne sag adskiller sig fra det, der forelå i højesteretssagen ved, at der i denne sag foreligger en erklæring underskrevet af boligforeningen/grundejeren til G1.
 G1 oplyser om ’Erklæringens Betydning’:
 Ifølge erklæringen, dækkes G1s honorar af omkostningsgodtgørelse og/eller tilskud fra G2. Boligforeningerne/grundejerne hæfter overfor udgifterne til G1, hvis G2 ApS i tilfælde af konkurs ikke er i stand til at honorere sin tilskudsforpligtigelse med den del af honoraret som ikke dækkes af omkostningsgodtgørelse.
 G1 påpeger i sin indsigelse, at det forhold, at erklæringen er underskrevet bestyrker, at det er grundejeren, der råder over sagen. Vi finder ikke, at erklæringen medfører, at G2 ApS afgiver råderetten over sagen.
 Sammenfattende er det derfor SKATs vurdering, at de dokumenter, der udgør aftalegrundlaget i aftalen mellem G2 og boligforeningen/grundejeren i al væsentlighed svarer til det aftalegrundlag, der forelå i Højesteretssagen. Vi finder det ikke godtgjort, at boligforeningen/grundejeren hæfter for advokatudgiften, hvorfor boligforeningen/grundejeren efter SKATs opfattelse ikke er berettiget til omkostningsgodtgørelse.
 Af den oprindelige salæraftale mellem G2 og boligforeningerne/grundejerne fremgår det, at foreningen/grundejeren ikke under nogen omstændigheder skal betale salær til G2 eller andre, udover hvad der kan opnås i ejendomsskattebesparelse i forbindelse med en klagesagsbehandling, samt at aftalen er uopsigelig.
 Indgåelsen af en ’Erklæring’, hvoraf det fremgår, at boligforeningen/grundejeren anerkender, at der består et direkte advokat/klient forhold mellem G1 og boligforeningen/grundejeren, samt at boligforeningen/grundejeren hæfter overfor G1, hvis G2 som følge af konkurs ikke er i stand til


text:
at honorere sin tilskudsforpligtelse, er ikke tilstrækkeligt til at ændre på den oprindeligt indgåede kontrakt med den virkning, at boligforeningen/grundejeren hæfter for G1s salær i tilfælde af G2s konkurs. Vi påpeger, at der foreligger en aftale mellem G2 og boligforeningerne/grundejerne om, at boligforeningen/grundejeren aldrig vil komme til at betale mere end oprindeligt aftalt i kontrakten indeholdende et vilkår om no cure no pay. Et kontrakts vilkår som G1 er bekendt med. SKAT vurderer, at boligforeningen/grundejeren ikke har motiver til, at ændre det oprindelige aftalegrundlag, hvor boligforeningen/grundejeren påtager sig risikoen for at hæfte for advokatomkostninger i tilfælde af, at G2 ApS ́ konkurs.
 Såfremt det underliggende aftalegrundlag udgør 3. aftalegrundlag samt en erklæring lægger vi endvidere vægt på følgende:
 ’Indgåelsen af en "aftale om advokatbistand", hvoraf det alene fremgår at grundejeren antager G1 som advokat, samt at salæret afregnes i overensstemmelse med G1s standardtimetakster, er ikke tilstrækkeligt til at ændre på den oprindeligt indgåede kontrakt med den virkning, at boligforeningen/grundejeren hæfter for G1s salær i tilfælde af G2s konkurs. SKAT fremhæver i den sammenhæng, at der foreligger en aftale mellem G2 og grundejeren om, at de aldrig vil komme til at betale mere end oprindeligt aftalt i kontrakten, der indeholder no cure no pay-vilkår. Et kontraktvilkår som G1 er bekendt med. Boligforeningen/grundejeren har ingen grund til at forvente/mene, at de skulle betale mere for sagens førelse, herunder til at pådrage sig risikoen for at hæfte for advokatomkostninger i tilfælde af, at G2 ikke betaler G1.’
 Det er SKATs vurdering, at G2 ApS og G1 ikke har dokumenteret og godtgjort, at det oprindelige aftalegrundlag og vilkårene mellem G2 ApS og boligforeningen/grundejeren er blevet ændret ved boligforeningens/grundejerens underskrift af erklæringen. Betingelsen om, at den godtgørelsesberettigede reelt hæfter for udgifterne, hvilket er en betingelse for, at der kan ydes omkostningsgodtgørelse, anses dermed ikke for opfyldt.
 SKAT finder - ud fra en samlet vurdering af de faktiske oplysninger jf. sagsfremstillingen - derfor ikke salær, der baseres på 4. aftalegrundlag, for godtgørelsesberettigede, jf. skatteforvaltningslovens § 52 stk. 1, idet boligforeningen/ grundejeren ikke er forpligtiget til at betale advokatfirmaets regninger vedrørende sagkyndig bistand.
 Bevisbyrden for, at den godtgørelsesberettigede er forpligtet til at skulle betale den omhandlede faktura, påhviler som udgangspunkt den godtgørelsesberettigede eller bistandsyderen, hvis kravet er overdraget til denne. Da de godtgørelsesberettigede generelt overdrager kravet på omkostningsgodtgørelse til G1, påhviler bevisbyrden G1.
 Det underliggende aftalegrundlag udgør 1. aftalegrundlag eller 3. aftalegrundlag.
 Højesteret har i dom af 30. juni 2015 SKM2015.479.HR taget stilling til 1. aftalegrundlag. Efter Højesterets afgørelse er udgangspunktet, at grundejeren ikke hæfter for G1s salær i tilfælde, hvor det underliggende dokumentgrundlag svarer til det i højesteretssagen. Udgangspunktet i disse sager er derfor, at grundejerne ikke hæfter for salæret til G1 i tilfælde af G2s konkurs.
 Landsskatteretten har i tre principielle afgørelser af den 27. marts 2017 taget stilling til 3. aftalegrundlag. Landsskatteretten stadfæster heri, at ansøger ikke hæfter for betalingen af salærnotaen.
 4. aftalegrundlag adskiller sig fra disse aftalegrundlag med forannævnte erklæring.
 Vi finder ikke at erklæringen medfører, at G2 ApS afgiver råderetten over


text:
sagen. Indgåelsen af en "Erklæring", hvoraf det fremgår, at boligforeningen/grundejeren anerkender, at der består et direkte advokat/klient forhold mellem G1 og boligforeningen/grundejeren, samt at boligforeningen/grundejeren hæfter overfor G1, hvis G2 som følge af konkurs ikke er i stand til at honorere sin tilskudsforpligtelse, er ikke tilstrækkeligt til at ændre på den oprindeligt indgåede kontrakt med den virkning, at boligforeningen/grundejeren hæfter for G1s salær i tilfælde af G2s konkurs. Vi påpeger, at der foreligger en aftale mellem G2 og boligforeningerne/grundejerne om, at boligforeningen/grundejeren aldrig vil komme til at betale mere end oprindeligt aftalt i kontrakten indeholdende et vilkår om no cure no pay. Et kontrakts vilkår som G1 er bekendt med. SKAT vurderer, at boligforeningen/grundejeren ikke har motiver til, at ændre det oprindelige aftalegrundlag, hvor boligforeningen/grundejeren påtager sig risikoen for at hæfte for advokatomkostninger i tilfælde af, at G2 ApS ́ konkurs.
 Ligesom det var tilfældet i højesteretssagen, er G2s aftale med grundejerne baseret på et no cure no pay-princip, hvor G2 eksklusivt har rådigheden over sagen.
 Det følger således af kontrakten mellem G2 og grundejeren, at aftalen er uopsigelig frem til honorarafregning med G2 har fundet sted eller vurderingsmyndighedens/klageinstansens afgørelse/kendelse medfører, at der ikke kan opnås en ejendomsskattebesparelse.
 Efter ordlyden af den oprindelige aftale mellem G2 og grundejeren har grundejeren ikke indflydelse på, om en afgørelse skal påklages.
 2. aftalegrundlag adskiller sig fra de øvrige aftalegrundlag. Kunden modtager her et dokument betegnet "Stillingtagen til ankeproces", hvor kunden har mulighed for at vælge, enten at G1 skal føre sagen ved Landsskatteretten, eller at G2 fortsat skal føre sagen. Hvis kunden vælger, at sagen skal overdrages til G1, skriver kunden under på, at G2 overdrager sagen til Advokatanpartsselskabet G1, hvorved der stiftes et direkte advokat/klient-forhold mellem G1 og kunden og kunden hæfter overfor G1 i relation til deres honorar. Sammenfattende vurderer SKAT, at vi ikke kan løfte bevisbyrden for, at 2. aftalegrundlag medfører at G1s klienter reelt ikke hæfter."
 "SKAT er enig med styrelsen i, at G1 bærer bevisbyrden for, at grundejerne var forpligtet til at betale G1s honorar. SKAT er dog ikke enig med styrelsen i at denne bevisbyrde er løftet, da erklæringen ikke ændrer i det eksisterende aftalegrundlag. Den skaber således ikke en ændring af det aftalegrundlag, der den 28. april 2015 gjaldt for klagerens brug af G2 ApS og G1, hvorefter der nu ubestridt efter SKM2015.A79.HR ikke var ret til omkostningsgodtgørelse.
 Hertil kommer, at en sådan erklæring under de givne omstændigheder heller ikke kan være retligt bindende for SKAT. Der er i givet fald tale om et misbrug/en omgåelse af omkostningsgodtgørelsesordningen.
 En række grunde viser, at klageren ikke opfylder betingelserne for at få omkostningsgodtgørelse:
 1. Der er ikke sket en aftaleændring
 Der er ikke grundlag for at konstatere, at betingelserne for at opnå omkostningsgodtgørelse - i strid med parternes hensigt med erklæringen - er opfyldt.
 SKAT er ikke enig med Skatteankestyrelsen i, at der med underskrivelsen af erklæringen i bilag 2 fremadrettet er skabt en forpligtelse for klienten til at hæfte for G1s salær.
 G1 opgav først i e-mail


text:
af 5. juli 2016 deres krav på omkostningsgodtgørelse i perioden forud for erklæringens underskrivelse. G1 har således selv anført, at der ikke blev faktureret tid forud for erklæringens underskrivelse, jf. ligeledes klagens, side 1, sidste afsnit.
 Nu gøres det imidlertid gældende, at betingelserne for omkostningsgodtgørelse er opfyldt for arbejde udført i perioden fra erklæringens underskrivelse den 28. april 2015.
 Aftalegrundlaget i nærværende sag skulle altså være ændret på tidspunktet, hvor klagerens sag om ejendomsvurderingen blev behandlet ved Landsskatteretten af G1 selv. Den eneste ændring, der kan være foretaget i aftalegrundlaget er, at erklæringen (bilag 2) er underskrevet af klageren.
 Den fremlagte erklæring (bilag 2) er imidlertid bagudrettet i tid, når det - som det fremgår af erklæringens ordlyd - "anerkendes herved, at der består et direkte advokat/klient-forhold mellem G1 og H1, og at H1 derfor hæfter overfor G1 i relation til deres honorar". (mine understregninger)
 Det er ganske naturligt, at erklæringen (bilag 2) beskriver, hvad der foregik bagud i tid, da den er underskrevet på et tidspunkt, hvor den principielle sag om G2 ApS' ordning, SKM2015.479.HR endnu ikke var afgjort.
 Klagerens erklæring af 28. april 2015 ændrer derfor ikke fremadrettet på det allerede foreliggende aftalegrundlag.
 At der ikke er grundlag for en sådan fortolkning, som både klagen og styrelsens indstilling er udtryk for, understreges ligeledes af, at klageren ikke har noget motiv til at ændre det eksisterende aftalegrundlag og påtage sig en hæftelse og derved en yderligere risiko.
 På tidspunktet for erklæringens (bilag 2) underskrivelse forelå der en uopsigelig aftale mellem G2 ApS og klageren. Aftalegrundlaget svarer til det, der var til prøvelse i SKM2015.479.HR. Af kontrakten mellem G2 ApS og grundejeren (bilag A) fremgår det, side 3, at:
 "Nærværende kontrakt er uopsigelig og gældende, indtil honorarafregning med G2 har fundet sted, eller vurderingsmyndighedens/klageinstansens afgørelse/kendelse medfører, at der ikke kan opnås en ejendomsskattebesparelse. "
 Kontrakten mellem G2 ApS og klageren var indgået på no cure no pay-vilkår. Klageren havde således intet motiv for på dette tidspunkt at ændre et grundlæggende vilkår til skade for sig selv.
 SKAT er ligeledes i en række andre sager bekendt med, at nogle grundejere ikke ville påtage sig denne yderligere risiko for at ende med at hænge på advokatregningen. Grundejerne fik derfor en bankgaranti betalt af G2 ApS, der skulle dække hvis G2 ApS gik konkurs.
 Underskrivelsen af erklæringen i bilag 2 skete derimod på foranledning af, at SKAT begyndte at vise interesse for G2 ApS' forretningsmodel og ligeledes efter opstart af Højesteretssagen.
 Erklæringen (bilag 2) er underskrevet på et tidspunkt, hvor der forelå et klart aftalegrundlag mellem parterne, og underskrivelsen heraf ændrer således ikke herpå.
 2. Generelt om sagerne
 At der med underskrivelsen af erklæringen (bilag 2) ikke er sket en aftaleændring, bestyrkes ligeledes af karakteren af samarbejdet mellem G2 ApS og G1.
 G2 ApS er en succesrig rådgivningsvirksomhed, der er højt specialiseret i at føre sager om grundforbedringsfradrag mv.
 G2 ApS arbejder desuden efter en særlig honorarmodel med sine tusindvis af klienter. Der er indgået kontrakt efter no cure no pay-modellen. G2 ApS'


text:
klienter skal alene betale for bistanden i det omfang, at det lykkes G2 ApS at skabe en gevinst til klienterne. Dvs. hvis der skal betales ejendomsskatter tilbage.
 G2 ApS' honorar udgør som udgangspunkt 25 % af det tilbagebetalte beløb.
 Modellen forudsætter, at G2 ApS har den fulde råderet over sagen. Det kan jo ikke være sådan, at lige før sagen er afsluttet, "afskediger" klienten G2 ApS og derved sparer salæret til selskabet. Der er derfor en uigenkaldelig procesfuldmagt til G2 ApS ligesom aftalen er uopsigelig.
 Medio 2008 havde G2 ApS så meget succes; at selskabet var nødt til at få hjælp fra G1 til at føre sagerne. I SKM2015.479.HR den principielle sag om G2 ApS' ordning hedder det således:
 "Følgende fremgår af brevet af I. juli 2008 fra G2 ApS til klageren:
 »På grund af en stærkt stigende arbejdsbyrde i vores sagsportefølje, har G2 ApS fundet det hensigtsmæssigt at indgå et samarbejde med Advokatfirmaet G1, der er specialister i beskatning af fast ejendom i Danmark."
 G1 var imidlertid på dette tidspunkt ikke ekspert i ejendomsbeskatning. Chefjurist hos G2 ApS - OC - forklarede for retten i Kolding:
 "NR kendte advokat LH, som han havde spillet badminton med, og ideen, om at advokat LH skulle stifte et advokatfirma, der kunne behandle sagerne ved Landsskatteretten og domstolene, opstod Det endte med, at advokat LH i juni 2008 stiftede G1. "
 Han forklarede for Vestre Landsret:
 "Advokat LH var i juni 2008 efter hans opfattelse ikke ekspert på vurderingsområdet, således som de var hos G2 - men det er der ikke mange, der er. LH havde, så vidt han ved, på det tidspunkt et enkeltmandsadvokatfirma. G2 var med til at uddanne LHs personale, der blev ansat fra 2008."
 For landsretten (hovedforhandling i april 2014) forklarede advokat NA, G1, følgende om G1s sagsportefølje:
 "Hun vil tro, at de har omkring et par tusinde vurderingssager fra G2, hvorfra langt størstedelen af deres sager stammer. Hun har selv været på kursus hos G2."
 Som det ses, er G1 startet på initiativ af G2 ApS, som også har uddannet G1s medarbejdere, og "langt størsteparten" af advokatfirmaets sager kommer fra G2 ApS.
 Det kan altså konstateres, at der er et endog meget tæt samarbejde mellem G2 ApS og G1.
 Det kan også konstateres, at G1 er oprettet i G2 ApS' interesse. G2 ApS havde for meget at lave.
 Ved denne model fik G2 ApS aflastning for sine opgaver overfor kunderne, som man havde påtaget sig at føre sagerne om grundfradragsforbedring for.
 G2 ApS søgte desuden at få statskassen til at betale for udgiften ved denne underleverandør. Det skete og sker via omkostningsgodtgørelsesordningen. Via denne ordning søgte G2 ApS at få betalt mindst 50 % af udgiften til G1 og 100 %, hvis G2 ApS' klient fik overvejende medhold i sin påstand. Det gjorde de endog med meget stor succes.
 Uanset at G2 ApS får en underleverandør til at lave en stor del af arbejdet og får statskassen til at betale 50 eller 100 % af udgiften til G1,


text:
så får G2 ApS fortsat efter modellen det samme honorar fra klienten.
 Der er således, som Højesteret også fastslog under henvisning til Vestre Landsrets præmisser, et forretningsmæssigt samarbejde mellem G2 ApS og G1, og G1 kender til fulde aftalegrundlaget.
 Efter opstarten af Højesteretssagen har G2 og G1 gentagne gange forsøgt at aftale sig ind i retten til omkostningsgodtgørelse. Dette er sket ved at søge at ændre enkeltelementer, men uden at miste et kommercielt meget stærkt kort, nemlig no cure no pay-modellen. Dette var ligeledes tilfældet i Landsskatterettens kendelser af 27. marts 2017 (j.nr. 15-3230363, 15-3230313 og 15-323 0427), og hvor Landsskatteretten i sin afgørelse nåede frem til, at betingelserne for at opnå omkostningsgodtgørelse ikke var opfyldt.
 I nærværende sag sker forsøget på at aftale sig ind i en model, der skal sikre G2 ApS, at statskassen betaler for selskabets underleverandør, på et tidspunkt, hvor der mellem G2 ApS og grundejerne er en uopsigelig aftale. Den afgivne erklæring i denne sag (bilag 2) har alene til formål at søge at opnå, at statskassen betaler G2 ApS' udgift til selskabets underleverandør, G1.
 Flere grunde fører herefter hver for sig eller i hvert fald tilsammen til, at klageren ikke er berettiget til omkostningsgodtgørelse:
 3. 2.-4. grund
 På tidspunktet for erklæringens (bilag 2) underskrivelse forelå der en uopsigelig aftale mellem G2 og klageren. Aftalegrundlaget svarer til det, der var til prøvelse i SKM2015.479.HR. Af kontrakten mellem G2 ApS og klageren fremgik det, at aftalen var uopsigelig indtil honorarafregning med G2 har fundet sted, eller indtil der forelå en endelig afgørelse i det administrative klagesystem.
 Klienterne har herefter givet G2 ApS ret til at "uddelegere" selskabets procesfuldmagt til tredjemand - både i det administrative system og ved domstolene.
 Når klienten ikke har råderet over processen efter den uigenkaldelige aftale, og G2 ApS har en ret til at indsætte en advokat, er betalingen af advokaten, her G1, ikke en forpligtelse for G2 ApS' klient, men udelukkende for hvervgiveren, nemlig G2 ApS.
 Hvis G2 ApS' klient har påtaget sig en betalingsforpligtelse, om end af teoretisk art, overfor G1, er en sådan forpligtelse uden betydning.
 To parter kan ikke aftale, at en tredjemand her staten skal betale en udgift, som aftaleforholdet mellem de to parter udløser. Det er en "gratis" omgang for begge parter, som der ikke efter loven er pligt til at respektere.
 Under alle omstændigheder må en sådan eventuel påtagelse af en forpligtelse frakendes enhver retlig betydning overfor staten.
 Det er således tale om et forsøg på at omgå reglerne i klar modstrid med ordningens formål. Det følger ganske vist af erklæringens ordlyd, at:
 "Som klient hæfter H1 overfor G1, hvis G2 som følge af konkurs ikke er i stand til at honorere sin tilskudsforpligtelse, og der måtte være en del af honoraret, der ikke dækkes af omkostningsgodtgørelse."
 Det er dog ganske klart, at hvis der er en aftaleændring, skyldes en sådan alene ønsket om at opnå omkostningsgodtgørelse.
 Det følger af aftalegrundlaget, at G2 ApS i forbindelse med indhentelse af fuldmagten fra grundejeren til at uddelegere


text:
procesfuldmagten i sagen anfører, at:
 "Omstruktureringen vil medføre, at der bliver mulighed for at afsætte flere ressourcer til sagerne. Derimod vil omstruktureringen IKKE medføre yderligere udgifter for Dem i forhold til den oprindelige aftale mellem Dem og G2 ApS. Dette skyldes, at udgiften til advokatfirmaet dækkes af staten efter reglerne om omkostningsgodtgørelse, hvorefter en klager får enten 50 % eller 100 % af honoraret dækket afhængig af medholdsgraden. Opnås kun omkostningsgodtgørelse svarende til 50 % af udgifterne, betaler G2, der har en retlig interesse i sagerne, de resterende 50 % som et tilskud til Dem netop med det formål, at De kun er forpligtet til at afregne honorar til G2 ApS i henhold til den oprindelige kontrakt."
 At grundejeren ved underskrivelsen af erklæringen (bilag 2) skulle påtage sig den yderligere forpligtelse at hæfte for G1s regning stiller ham dårligere end ved den foreliggende aftale med G2 ApS. Grundejeren har ingen motiver til at påtage sig denne forøgede risiko og dermed ændre aftalevilkårene til skade for sig selv.
 Hverken G2 ApS eller G1 har på noget tidspunkt redegjort for baggrunden for den påståede ændring af dette afgørende vilkår i aftalen. Klageren opfordres (A) derfor til at redegøre for samt fremlægge korrespondancen mellem henholdsvis G2 ApS, G1 og klageren vedrørende den rådgivning, der lå til grund for den påståede ændring af de foreliggende aftalevilkår ved underskrivelsen af erklæringen i bilag 2.
 Det eneste tænkelige formål med erklæringen er, som nævnt, ønsket om at opnå omkostningsgodtgørelse. Erklæringen er et forsøg på at overbevise om, at kunden hele tiden har hæftet for advokatregningen, således at der kan opnås omkostningsgodtgørelse i strid med reglerne.
 Ordningen har ikke til hensigt at yde omkostningsgodtgørelse i en forretningsmodel, som i nærværende sag, hvor aftaleforholdet mellem G2 ApS og klienterne ligger fast og opgavefordelingen er klar.
 Det ligger efter det foreliggende aftalegrundlag fast, at det er G2 ApS, der skal udføre arbejdet, eventuelt ved brug af underleverandør, og klienternes "opgave" er at betale, hvis det bliver en succes. Deres teoretiske risiko for at "hænge" på advokatregningen skulle jo efter sit indhold også gælde ved "fiasko", altså hvor der ikke opnås succes. Det er imidlertid ikke tilfældet ved dette set-up.
 I det tilfælde, hvor der som her foreligger uigenkaldelige aftaler; og hvor G2 ApS har råderetten over sagen, er der tale om et forsøg på misbrug af omkostningsgodtgørelsesordningen. En ordning, hvis fornemme formål er at øge borgernes retssikkerhed ved at staten betaler en stor del af de ofte betydelige udgifter, der er ved at føre skattesager til rådgiverne, herunder advokater. Og vinder borgeren sagen overvejende, betaler staten hele udgiften.
 At ordningen selvsagt ikke var tiltænkt den anvendelse, som er tilfældet i nærværende sag, viser også den senere lovændring, jf. lov nr. 1501 af 23. december 2014 om ændring af ligningsloven (betingelser for tredjemandstilskud).
 Det fremgår af de almindelige bemærkninger af punkt 3.7.2 følger det bl.a., at:
 "Formålet med forslaget er at afskære muligheden for at yde skattefrie tredjemandstilskud, hvor yder har indgået en honoraraftale med klienten på no cure no