text:
Skat.dk: Fradrag i grundværdien – skærpet påstand – overspringsregel – kompetence
 09 Apr 2018 13:09
 SKM2018.298.BR
 Byretten i Horsens, BS 150-580/2014
 Grundejer, skønsmæssig, fradrag, kloakledninger, varmeledninger, ledningskort, grundforbedrende, kortmateriale, prøvelse, helt, delvis, genanvendes, skønsmand, varmeforsyningsledninger
 En grundejer havde af et vurderingsankenævn fået tilkendt et skønsmæssigt fradrag i grundværdien for forbedringer i form af kloak- og varmeledninger på kr. 305.305,- henholdsvis kr. 151.349,-.
 Grundejeren påklagede vurderingsankenævnets afgørelse til Landsskatteretten. Under sagens forberedelse fremsendte Skatteankestyrelsen et forslag til afgørelse, hvorefter grundejerens fradrag skulle nedsættes til kr. 110.000,- for kloakledninger henholdsvis varmeledninger, dvs. med i alt kr. 236.654,-. Forslaget var bl.a. baseret på et ledningskort, der ikke havde foreligget for vurderingsankenævnet.
 Efter modtagelse af Skatteankestyrelsens forslag til afgørelse indbragte grundejeren vurderingsankenævnets afgørelse for domstolene i medfør af skatteforvaltningslovens (dagældende) § 48 og gjorde gældende, at det indrømmede fradrag var for lavt. Skatteministeriet gjorde heroverfor gældende, at fradraget skulle nedsættes i overensstemmelse med Skatteankestyrelsens forslag til afgørelse, dvs. nedlagde en skærpet påstand.
 Under retssagens forberedelse frafaldt grundejeren synspunktet om, at en større andel af kloak- og varmeledningerne var grundforbedrende og gjorde i stedet gældende, at der ikke var grundlag for at nedsætte fradraget, og at Skatteministeriets skærpede påstand var i strid med kompetencereglerne i skatteforvaltningslovens §§ 1 og 14.
 Retten udtalte, at det følger af UfR 2011.1616 H (SKM2011.242.HR), at kompetencereglerne ikke i sig selv begrænser indholdet af Skatteministeriets påstande i forbindelse med domstolsprøvelse. Retten udtalte videre, at det følger af blandt andet UfR 2017.2052 H, (SKM2017.330.HR), at domstolene kan foretage en fuld prøvelse af grundlaget for opgørelsen af en påstået stigning i grundens værdi i ubebygget stand.
 Retten henviste herefter til, at det fremgik af det fremlagte kortmateriale, at de ledninger, som grundejeren ønskede fradrag for, i det væsentlige fulgte den nuværende bebyggelse på grunden. Retten henviste videre til, at en skønsmand havde svaret benægtende på, hvorvidt de omhandlede ledninger helt eller delvist kunne genanvendes i forbindelse med en ny bebyggelse af grunden efter nedrivning af den nuværende.
 På den baggrund havde grundejeren ikke godtgjort, at de omhandlede ledninger – ud over den del, som var anerkendt ved Skatteministeriets påstand – havde medført en stigning i grundværdien.
 Under hensyntagen til, at parterne havde oplyst, at der var enighed om de beløbsmæssige opgørelser, og at grundejeren havde anerkendt den opgørelsesmetode, som Skatteministeriet havde anvendt til brug for den beløbsmæssige fastsættelse af fradraget til kr. 110.000,- for kloak henholdsvis varmeforsyningsledningerne, fandt retten ikke anledning til at hjemvise sagen til beløbsmæssig opgørelse.
 Skatteministeriet fik derfor medhold i sin påstand om, at grundejerens fradrag skulle nedsættes i overensstemmelse med Skatteankestyrelsens forslag til afgørelse.
 Den Juridiske Vejledning 2018-1 A.A.10.3.3
 Sagen drejer sig om, i hvilket omfang H1 for årene 2002, 2004 og 2006 er berettiget til fradrag i grundværdien for grundforbedringer i form af udgifter til etablering af kloak- og varmeforsyningsledninger efter vurderingslovens dagældende § 17. Der er i den forbindelse spørgsmål om, hvorvidt der kan ske nedsættelse af fradrag i forhold til den afgørelse, som Vurderingsankenævnet traf den 5. oktober 2011.
 H1 anlagde sagen den 27. maj


text:
2014 og påstod da, at Skatteministeriet skulle anerkende, at andelsboligforeningen var berettiget til et højere fradrag end det fradrag, som Vurderingsankenævnet havde fastsat ved sin afgørelse af 5. oktober 2011.
 Skatteministeriet, som i første omgang havde påstået frifindelse, ændrede sine påstande i processkrift A af 20. november 2014, hvorefter Skatteministeriet påstod nedsættelse af de fradrag, som Vurderingsankenævnet havde fastsat.
 Der blev på andelsboligforeningens foranledning gennemført syn og skøn i efteråret 2015.
 Den 12. juni 2016 anmodede H1 om, at sagen blev udsat med henblik på at afvente Højesterets dom af 4. april 2017 i sag 136/2016 (trykt i UfR 2017.2052 H).
 Den 31. august 2017 frafaldt H1 sine påstande om et forhøjet fradrag.
 Parternes påstande har herefter været følgende:
 H1har principalt påstået frifindelse.
 H1 har subsidiært påstået, at fradragsansættelsen for vurderingerne 2002-2006 for ejendommen beliggende Y1-adresse, for afholdte udgifter til etablering af kloakanlæg hjemvises til fornyet behandling hos vurderingsmyndigheden, og at fradragsansættelsen for vurderingerne 2002 - 2006 for ejendommen beliggende Y1-adresse, for afholdte udgifter til etablering af varmeforsyningsanlæg hjemvises til fornyet behandling hos vurderingsmyndigheden.
 Skatteministeriet har principalt påstået, at H1 skal anerkende, at fradraget i grundværdien for forbedringer for ejendommen Y1-adresse, nedsættes med 236.654 kr. i vurderingsårene 2002, 2004 og 2006.
 Skatteministeriet har subsidiært påstået, at H1 skal anerkende, at der ved vurderingerne af ejendommen Y1-adresse, i 2002, 2004 og 2006 alene er fradragsret for kloakledningerne markeret med gult og lyserødt i bilag B samt varmeledningerne markeret med blåt i bilag B, og at sagen hjemvises til fornyet behandling hos vurderingsmyndigheden med henblik på den beløbsmæssige opgørelse af fradraget.
 Det er oplyst, at ejendommen beliggende Y1-adresse med et areal på ca. 18.000 m2 blev købt af H1 i 1983, og at der i de følgende år i etaper blev opført såkaldt ”tæt lav” bebyggelse på grunden. Andelsboligforeningen lod i den forbindelse udføre kloak- og varmeforsyningsledninger på grunden.
 Den 4. december 2007 traf SKAT afgørelse vedrørende fradrag for grundforbedringer. Andelsboligforeningen klagede over denne afgørelse, og den 5. oktober 2011 traf Vurderingsankenævnet afgørelse i klagesagen, hvoraf blandt andet følgende fremgik:
 "Vurderingsankenævnet har behandlet jeres klage over fradrag i grundværdien for forbedringer af ejendommen Y1-adresse.
 Nævnet har ansat fradrag for forbedringer i grundværdien således:
 Fradragsberettigede udgifter til forbedringer
 SKATs ansættelse
 Nævnets forslag
 794.115
 378.374
 257.105
 2.956.215
 1.842.144
 2.956.200
 1.842.100
 Godkendt fradrag i grundværdien for forbedringer
 6.1.1. Kloakanlæg, regnvand og spildevand samt tilslutningsafgift til kloakanlæg.
 Der anmodes om fradrag for kloakanlæg for etape I 417.240 incl. moms med henvisning til acontobegæring nr 8 fra G1 og for etape II 376.875 kr. incl. moms med henvisning til acontobegæring nr. 8 fra SF. I alt for begge etaper 794.115 kr. incl. moms. Beløbene er 90% af kloakentreprisen for de to etaper.
 Nævnet skønner, at de omhandlede grundforbedringer må betragtes som hovedanlæg til betjening af flere i tilfælde af udstykning. Anlægget antages at bidrage til værdiforøgelse af grunden, og at der således er grundlæg for at indrømme et fradrag for de afholdte udgifter i henholdt til VUL §§ 17 og 18.
 Grundens størrelse, boligernes placering og antallet

type: other


text:
af boliger taget i betragtning kan nævnet skønne et fradrag på 35% af den samlede entreprisen på de 2 etaper på i alt 872.300 kr. incl. moms. Fradraget vedrørende kloak for etape I og II skønnes til 305.305 kr á conto begæring.
 6.1.2. Varmeforsyning og tilslutning
 Det anmodes om fradrag for anlæg af varmeforsyning for etape I på 238.074 kr. incl. moms og for etape II 140.300 kr. incl. moms. I alt 378.374 kr. med henvisning til acontobegæring nr. 8 fra G1 af 29. november 1983 og acontobegæring nr. 8 fra SF af 30. januar 1987. Udgiften er noteret som fjernvarmenet terræn 100% udført.
 Nævnet skønner fradrag for forbedringer vedrørende anlæg til varmeforsyning til 40% af 378.374 kr. Fradrag i alt 151.349 kr.
 Nævnet skal bemærke, at nævnets skøn er fortaget ud fra skønnede udgifter på baggrund af uspecificerede poster og oplysninger i byggeregnskabet og skødet. Der er ligeledes ikke fremlagt ledningskort mv. vedrørende grunden."
 H1 klagede over Vurderingsankenævnets afgørelse til Skatteankestyrelsen med påstand om et højere fradrag.
 Den 1. april 2014 sendte Skatteankestyrelsen sagsfremstilling med forslag til afgørelse til H1. Af forslaget til afgørelse fremgik blandt andet, at Skatteankestyrelsen ville nedsætte fradraget for forbedringer for så vidt angår kloak- og varmeforsyningsledninger fra 305.305 kr. henholdsvis 151.349 kr. til 110.000 kr. for hver post. Af fremsendelsesbrevet fremgik, at H1 kunne fremkomme med bemærkninger til sagsfremstillingen eller forslaget inden 17 dage, ligesom andelsboligforeningen havde mulighed for inden samme frist at trække sin klage tilbage, hvorefter Vurderingsankenævnets afgørelse ville være gældende. I så fald ville andelsboligforeningen dog samtidig miste sin mulighed for at indbringe sagen for domstolene.
 Af Skatteankestyrelsens begrundelse for nedsættelsen fremgik følgende:
 "Det er vores opfattelse at der kan gives fradrag for den del af kloakledningerne, der på begge de fremsendte ledningskort, er etableret inde på grunden fra vejskel ind til første forgrening og derfra til begge sider en ledningsstrækning, hvorfra der ikke er ført stikledninger.
 Vi lægger vægt på, at der er fremlagt á conto begæringer hvoraf det fremgår, at der er betalt for anlæg af kloak, og at det fremgår af skødet, at den interne kloakforsyning ikke er en del af salgssummen.
 Vi ændrer fradrag for forbedringer fra 305.305 kr. til 110.000 kr. Udgiften er skønnet på grundlag af de to fremsendte ledningskort, længden på det fradragsberettigede hovedanlæg og tidspunktet for etableringen af anlægget.
 Det er vores opfattelse at der kan gives fradrag for den del af varmeledningerne, der på begge de fremsendte ledningskort, er etableret inden på grunden fra vejskel ind til forgreningen ved adresserne Y2-adresse og adresserne Y3-adresse og Y4-adresse, hvorfra der ikke er ført stikledninger.
 Vi lægger vægt på, at der er fremlagt á conto begæringer hvoraf det fremgår, at der er betalt for anlæg af fjernvarme, og at det fremgår af skødet, at den interne varmeforsyning ikke er en del af salgssummen.
 Vi ændrer fradrag for forbedringer fra 151.349 kr. til 110.000 kr. Udgiften er skønnet på grundlag af de to fremsendte ledningskort, længden på det fradragsberettigede hovedanlæg og tidspunktet for etableringen af anlægget."


text:
Af beregninger (bilag C og D), som efter det oplyste er foretaget i henhold til en anerkendt byggestandard og tilbagediskonteret til pristal 1983, fremgår, at udgifterne til de på Y5-vej etaper I og II farvemarkerede regn- og spildevandsledninger henholdsvis varmeforsyningsledninger er opgjort til 106.000 kr. inklusiv moms henholdsvis 103.000 kr. inklusiv moms. Det er oplyst, at disse beregninger er indgået i Skatteankestyrelsens forslag til afgørelse.
 Den 12. november 2015 afgav skønsmand, ingeniør MS skønserklæring i sagen på baggrund af syn- og skønsforretning afholdt den 5. oktober 2015 på ejendommen.
 Af skønserklæringen fremgår blandt andet:
 "Spørgsmål 7
 Skønsmanden bedes oplyse, om de i bilag 2 markerede regnvandsledninger vil kunne genanvendes helt eller delvist, hvis den nuværende bebyggelse nedrives, og der etableres en ny bebyggelse på grunden.
 a) Hvis en bekræftende besvarelse af spørgsmålet forudsætter, at visse betingelser opfyldes, herunder eventuelle betingelser med hensyn til placering og karakteren samt størrelsen af et nyt byggeri på grunden, bedes disse betingelser anført.
 c) Hvis der alene skønnes at kunne blive tale om delvis genanvendelse af ledningerne, bedes det angivet, hvilket ledninger der kan genanvendes.
 Svaret på det indledende spørgsmål er benægtende.
 Til underspørgsmål a, b, og c vurderer skønsmanden på det foreliggende grundlag, at et nyt byggeri næppe vil blive indrettet under hensyntagen til eksisterende og tidligere udførte regnvandsledninger.
 Det nuværende regnvandsanlæg og bebyggelse skønnes udført i år 1983 og 1986, dvs. for ca. 32 og 29 år siden.
 En eventuel ny bebyggelse og regnvandsanlæg skønnes at differencere fra det det nuværende grundet en eventuel arkitektkonkurrence for det nye byggeri, nye former for indregning af boliger og lignende. Udgiften til regnvandsanlægget skønnes så lille i forhold til den nye samlede byggesum, at det ikke vil have nogen væsentlig økonomisk indflydelse på et nyt byggeri med en moderne arkitekttonisk udformning. Det genanvendes derfor ikke, nyt udføres."
 Skønsmanden afgav ligelydende besvarelse på ligelydende spørgsmål (spørgsmål 15 og 25) vedrørende spildevandsledninger og varmeforsyningsledninger.
 Den 28. januar 2016 afgav skønsmanden en supplerende skønserklæring, hvoraf blandt andet fremgik:
 "Spørgsmål 29:
 Ved besvarelsen af spørgsmål 7, 15 og 25 anfører skønsmanden bl.a. at et nyt byggeri næppe vil blive indrettet under hensyntagen til eksisterende og tidligere udførte regnvands-, spildevands- og varmeledninger.
 Skønsmanden bedes oplyse, om det rent teoretisk vil være muligt at genanvende hele eller dele af regnvands-, spildevands- og varmeledningerne ved opførelsen af et nyt byggeri på ejendommen, som er identisk med det eksisterende. Besvarelsen bedes foretaget med udgangspunkt i forholdene pr. 1. januar 2002 1. oktober 2005.
 Svar 29:
 Svaret er bekræftende på det direkte spørgsmål med skønsmandens tilføjelse, som anført i svar 7, 15 og 25, at løsningen med at genanvende ledningsnettet til et nyt tilsvarende byggeri skønnes rent teoretisk."
 Parterne har under sagen oplyst, at de er enige om de beløbsmæssige opgørelser, at der var tale om en materiel foranstaltningen på den omhandlede grund, og at opgørelsesmetoderne, som er anvendt i bilag C og D, der er indgået i Skatteankestyrelsens skøn, er anerkendte.
 H1 har i sit påstandsdokument anført følgende til støtte for sine påstande:
 "Sagsøger


text:
gør overordnet gældende, at der ikke er grundlag for at tilsidesætte de af vurderingsankenævnet udøvede skøn over sagsøgers fradrag for udgifter til etablering af kloak- og varmeforsyningsanlæg på grunden.
 4.1. Genstanden for rettens prøvelse
 Det er vurderingsankenævnets afgørelse (bilag 1), der er til prøvelse i den foreliggende sag, og spørgsmålet er, om der er grundlag for at tilsidesætte de af vurderingsankenævnet udøvede skøn over den værdiforøgelse, som de etablerede anlæg har haft for grundens værdi i ubebygget stand.
 Det er øjensynligt Skatteministeriets opfattelse, at det er ministeriets skærpede påstande, som nedlagt i processkrift A, der er til prøvelse i sagen.
 Sagsøger anerkender, at Skatteministeriet under retssagen kan nedlægge selvstændige og skærpede påstande, hvilket bl.a. følger af UfR 2011, 1616 H (SKM2011.242.HR).
 Det følger dog ikke af dommen, at Skatteministeriet i strid med skatteforvaltningslovens kompetenceafgrænsningsbestemmelser i § 1 og§ 14, stk. 1, nr. 1, kan sætte sit eget skøn i stedet for klageinstansens, hvorefter det er op til skatteyderen at føre bevis for, at ministeriets skøn er forkert.
 En sådan situation, hvor Skatteministeriet under retssagen sætter sit eget skøn i stedet for klageinstansens og herefter gør gældende, at det er dette skøn og bagvedliggende vurderinger, der er til prøvelse, er at sidestille med, at ministeriet træffer afgørelser om fradragsfastsættelsen og dermed ejendomsvurderingen.
 Det følger af vurderingslovens § 5, stk. 1, at der ved vurderingen ansættes en ejendomsværdi og en grundværdi samt et eventuelt fradrag i grundværdien for forbedringer. En afgørelse om fradragsansættelsen er dermed også en afgørelse om en vurdering af fast ejendom.
 Skatteforvaltningsloven indeholder en række kompetenceafgrænsningsbestemmelser. Det følger bl.a. af § 1, at ”Told- og skatteforvaltningen udøver forvaltning af lovgivning om skatter og lov om vurdering af landets faste ejendomme”. Endvidere følger det af § 6, stk. 1, nr. 1, at vurderingsankenævnene afgør klager over told- og skatteforvaltningens afgørelser efter vurderingsloven.
 Før ændringen af klagestrukturen på skatteområdet, der trådte i kraft pr. 1. januar 2014 (lov nr. 649 af 12. juni 2013), fulgte det af skatteforvaltningslovens dagældende § 11, stk. 1, at Landsskatteretten afgør klager over bl.a. vurderingsankenævnenes afgørelser.
 Rollefordelingen mellem de administrative instanser er dermed klart fastlagt i skatteforvaltningsloven. Faktisk er der i loven et forbud mod, at skatteministeren (og dermed også ministeriet) træffer afgørelse vedrørende vurdering af fast ejendom. Således fremgår følgende af § 14, stk. 1, nr. 1:
 Der gælder følgende kompetencebegrænsninger
 1) Skatteministeren kan ikke træffe afgørelse om en ansættelse af skat, en vurdering af fast ejendom eller en registrering af et køretøj, herunder om de med sådanne ansættelser forbundne bevillinger eller dispensationer. [min understregning]
 Med bestemmelsen lovfæstes det generelt, at skatteministeren – medmindre Folketinget på særlige områder har bestemt andet – ikke kan træffe afgørelse i konkrete sager, herunder hvordan en fast ejendom skal vurderes. Forbuddet omfatter såvel den retlige vurdering som udmålingen af den egentlige beløbsfastsættelse.
 Heller ikke SKM2013.384.ØLR, som Skatteministeriet i andre sager har henvist til, hjemler mulighed for Skatteministeriet til at sætte sit eget skøn i stedet for det af vurderingsankenævnet udøvede.
 Østre Landsrets dom er ikke umiddelbart forenelig med skatteforvaltningslovens


text:
kompetenceafgrænsningsbestemmelser, herunder særligt § 14, stk. 1, nr. 1, men når landsretten i den konkrete sag alligevel tillod Skatteministeriet at ”omgøre” Landsskatterettens afgørelse og sætte sit eget skøn i stedet, skal forklaringen findes i sagens helt særlige omstændigheder. Et forhold, der også er klart afspejlet i landsrettens præmisser. Heraf fremgår bl.a. følgende:
 Skatteministeriet har i processkrift af 23. marts 2012 som følge af skønserklæringerne og Landsskatterettens kendelser af 9. september 2011 omgjort de ved Landsskatterettens kendelser af 22. oktober 2004 og 2. december 2004 skønsmæssigt ansatte fradrag og har forhøjet disse til 60.000 kr. pr. år. Under disse omstændigheder finder landsretten, at der alene skal ske en prøvelse af de af Skatteministeriet skønsmæssigt ansatte fradrag, jf. herved Højesterets dom gengivet i UfR 2011.1616 (SKM2011.242.HR). [mine understregninger]
 Sagen handlede om en fond uden eget personale og uden egne lokaler, der blev administreret af en fagforening, der tillige sørgede for forvaltning af fondens formue. For dette arbejde betalte fonden et administrationsbidrag til fagforeningen. Administrationsbidraget dækkede også andre opgaver end de fradragsberettigede udgifter til formueforvaltning.
 Fonden, der havde karakter af en ”strejkekasse” var interesseforbundet med fagforeningen. Under disse omstændigheder var skattemyndighederne berettiget til at foretage en skønsmæssig ansættelse af den fradragsberettigede del af administrationsbidraget.
 På baggrund af et syn og skøn samt Landsskatterettens kendelser i nogle andre sager vedrørende efterfølgende indkomstår for samme fond havde Skatteministeriet ændret det oprindelige skøn (Landsskatterettens) og sat sit eget skøn i stedet for. Ifølge Skatteministeriets skøn var den fradragsberettigede del af administrationsbidraget større end den af Landsskatterettens fastsatte del.
 Under disse helt særlige omstændigheder nåede landsretten frem til, at det herefter alene var Skatteministeriets skøn, der var til prøvelse. Det var fondens opfattelse, at den fradragsberettigede del af administrationsbidraget skulle forhøjes yderligere, hvilket fonden ikke fik medhold i, idet fonden ikke havde godtgjort, at Skatteministeriets skøn hvilede på et urigtigt grundlag eller var åbenbart urimeligt.
 Som det fremgår, var der tale om et for fonden begunstigende skøn, idet Skatteministeriet anerkendte, at den fradragsberettigede del af administrationsbidraget. Skatteministeriet imødekom dermed delvist fondens påstand.
 Det er altså ”disse omstændigheder”, herunder navnlig, at der var tale om et for fonden begunstigende skøn, at landsretten alligevel tillod Skatteministeriet at ”omgøre” Landsskatterettens afgørelse og sætte sit eget skøn i stedet.
 I den foreliggende sag er der ikke sådanne særlige omstændigheder, der kan begrunde, at Skatteministeriet kan ”omgøre” vurderingsankenævnets afgørelser og sætte sit eget skøn i stedet. Tværtimod taler det forhold, at Skatteministeriets skøn er en skærpelse og bebyrdende for sagsøger imod, at ministeriet alligevel og i strid med skatteforvaltningslovens § 14, stk. 1, nr. 1, skal have lov til at gøre det.
 Skatteministeriet er derfor underlagt helt almindelige bevisbyrderegler og må – som andre procesparter i en retssag – respektere dansk rets helt grundlæggende principper om, at den, der påstår noget, også må føre bevis herfor.
 At det forholder sig således følger tillige af Østre Landsrets dom af 15. november 2017, offentliggjort som SKM2017.708.ØLR.
 Sagen handlede bl.a. om, hvorvidt der var grundlag for ekstraordinær genoptagelse af ejendomsvurderingen for en ejendom i Y6-by


text:
efter skatteforvaltningslovens nugældende genoptagelsesregler. I denne vurdering indgår et væsentlighedselement. SKAT havde fastsat grundforbedringsfradraget til 1.561.200 kr. Under retssagen gjorde Skatteministeriet bl.a.. gældende, at grundejerens fradrag burde nedsættes til 1.031.000 kr. og at væsentligheden skulle ses i forhold til dette lavere fradrag. Hertil udtalte Østre Landsret følgende:
 Landsretten finder, at der ved vurderingen af væsentligheden af afvigelsen skal tages udgangspunkt i fradraget på 1.561.200 kr., som efter SKATs bestemmelse har hvilet på ejendommen siden 2012. H1 har ved henvisning til den seneste og fortsat akutelle afgørelse truffet af SKAT vedrørende dette fradrag løftet bevisbyrden for fradrages berettigelse. Det forhold, at Skatteministeriet under sagen har gjort gældende, at fradraget bør nedsættes til 1.031.000 kr., kan ikke føre til et andet resultat, da Skatteministeriet ikke har godtgjort, at SKATs afgørelse er forkert, og da det ikke kan pålægges H1 at føre et nærmere bevis for rigtigheden af SKATs afgørelse. [min understregning]
 Skatteministeriet har i den foreliggende sag ikke godtgjort, at vurderingsankenævnets afgørelse er forkert, og det kan ikke pålægges sagsøger at føre bevis for rigtigheden af denne afgørelse.
 Det er således vurderingsankenævnets afgørelse (bilag 1) og de vurderinger og skøn, der er indeholdt heri, der er til prøvelse i nærværende sag – og ikke Skatteministeriets skøn. I overensstemmelse med ovenstående, er det Skatteministeriet, der må føre bevis for, at der er grundlag for at tilsidesætte vurderingsankenævnets afgørelse.
 4.2. Er der grundlag for at tilsidesætte vurderingsankenævnets afgørelse?
 Vurderingen af i hvilken udstrækning et forsyningsanlæg anlagt internt på en storparcel udgør et fradragsberettigede hovedanlæg er en juridisk vurdering, som vurderingsankenævnet som klageinstans for klager over SKATs afgørelser om ejendomsvurdering på daværende tidspunkt var kompetent til at foretage, jf. skatteforvaltningslovens dagældende § 6. Landets vurderingsankenævn har truffet afgørelse i tusindvis af tilsvarende sager om samme problemstilling.
 Vurderingsankenævnet har foretaget en sådan juridisk vurdering af, i hvilket omfang de på grunden anlagte kloak- og varmeforsyningsanlæg berettiger til fradrag, og tildelt fradrag herfor svarende til den værdiforøgelse, som nævnet har vurderet, at disse anlæg har tilført grundenes værdi i ubebygget stand.
 Det er netop værdiforøgelsen, som det forhold, at der er etableret et kloak- og varmeforsyningsanlæg på grunden har medført, der er afgørende for fradraget, jf. SKM2017.330.HR.
 Efter at have fastslået, at spørgsmålet om fradrag for udgifter til anlægsarbejder på en storparcel må afgøres efter samme principper, uanset om der er tale om parkeringsanlæg, stianlæg, dræningsanlæg, kloakledninger eller varme- eller vandforsyningsledninger udtaler Højesteret i præmisserne følgende:
 Det er således i alle tilfælde afgørende, om anlægget har medført en forbedring, der må antages at have virket værdiforøgende ved ansættelsen af grundværdien – det vil sige værdien af grunden i ubebygget stand.
 Højesteret fandt herefter, at grundejeren ikke havde ført bevis for, at det omtvistede kloakanlæg havde medført en værdiforøgelse af grundens værdi udover, hvad der allerede var anerkendt af myndighederne. Højesteret lagde altså afgørende vægt på, at der ikke var ført et konkret bevis for selve værdiforøgelsen.
 Vurderingsankenævnets skøn over den værdiforøgelse, som kloak- og varmeforsyningsanlæggene har medført for grundværdien, er en del af den administrative praksis, som


text:
Højesteret i SKM2013.369.HR, SKM2013.879.HR og senest SKM2017.330.HR anser for at have hjemmel i vurderingslovens bestemmelser.
 Med henblik på sagens oplysning har sagsøger opfordret (opfordring 2 og 7-11) Skatteministeriet til at redegøre nærmere for grundlaget for det skøn, som vurderingsankenævnet har udøvet.
 Hertil har Skatteministeriet svaret, at vurderingsankenævnet ikke har haft ledningskort til rådighed til brug for skønsudøvelsen, idet sagsøger først fremlagde ledningskort i forbindelse med klagen til Landsskatteretten.
 Endvidere har Skatteministeriet i processkrift D anført, at ministeriet ikke ser grund til at besvare opfordringerne, idet de – efter ministeriets opfattelse – er uden betydning for sagen, da det er ministeriets skærpede påstande og de bagvedliggende vurderinger, der er til prøvelse i sagen.
 At en offentlig myndighed ikke vil og/eller kan redegøre for det administrative skøn, som en borger har udtaget stævning på baggrund af, er under al kritik og et udtryk for, at Skatteministeriet ser stort på det administrative klagesystem, og de afgørelser, der er truffet i forbindelse med den administrative klagebehandling. Afgørelser, som Højesteret anser for at have hjemmel i vurderingslovens bestemmelser.
 Det påhviler, som redegjort for under pkt. 4.1., Skatteministeriet at føre bevis for, at der er grundlag for at tilsidesætte de af vurderingsankenævnet skønsmæssigt fastsatte fradrag, herunder at værdiforøgelsen, som de på grunden anlagte kloak- og varmeforsyningsanlæg har medført, er mindre end skønnet af nævnet.
 Det eneste Skatteministeriet har fremlagt til støtte for de skærpede påstande om nedsættelse af de godkendte fradrag er Skatteankestyrelsens sagsfremstilling (bilag A), et ledningskort med markeringer (bilag B) samt en beregning efter V&S-prisbogen foretaget med udgangspunkt i disse markeringer (bilag C og D).
 Det bemærkes hertil, at Skatteankestyrelsen er sekretariat for Landsskatteretten og har ingen afgørelseskompetence.
 De af Skatteministeriet fremlagte markeringer (bilag B) og beregninger (bilag C og D), der antageligvis er udarbejdet af en i Skatteankestyrelsen ansat ingeniør uden juridisk baggrund og indsigt, siger ikke noget om den værdiforøgelse, som de på grunden etablerede kloak- og varmeforsyningsanlæg har medført for grundens værdi i ubebygget stand.
 De fremlagte bilag godtgør således hverken hver for sig eller tilsammen, at der er grundlag for at tilsidesætte vurderingsankenævnets skøn over den værdiforøgelse, som de på grunden etablerede kloak- og varmeforsyningsanlæg har medført for grundens værdi i ubebygget stand.
 Henset til ovenstående og henset til, at det præcise grundlag for det administrative skøn, der er til prøvelse i sagen, ikke kendes, må der udvises tilbageholdenhed med at tilsidesætte det – og i særdeleshed, når det sker til skade for sagsøger.
 Det er vurderingsankenævnets afgørelse (bilag 1), der er til prøvelse i den foreliggende sag – og altså ikke Skatteankestyrelsens vurdering som udtrykt i sagsfremstillingen (bilag A) eller Skatteministeriets skærpede påstand.
 Vurderingsankenævnets skøn i sagerne er en del af den administrative praksis, som Højesteret i SKM2013.369.HR, SKM2013.879.HR og SKM2017.330.HR anser for at have hjemmel i vurderingslovens bestemmelser.
 Der er således ikke grundlag for at tilsidesætte de af vurderingsankenævnet udøvede skøn over den værdiforøgelse, som kloak- og varmeforsyningsanlægget har medført for grundens værdi, hvorfor sagsøger bør frifindes i forhold til de af Skatteministeriet nedlagte skærpende påstande."
 Skatteministeriet har


text:
i sit påstandsdokument anført følgende til støtte for sine påstande:
 "3.1 Fradrag i grundværdien for forsyningsledninger
 3.1.1 Retsgrundlaget
 Efter den dagældende bestemmelse i vurderingslovens § 17 skal der gives fradrag i grundværdien for forbedringer, der bevirker en stigning i grundværdien, og efter den dagældende § 18, stk. 1, må fradrag kun gives i det omfang, hvori forbedringen må antages at virke værdiforøgende ved ansættelse af grundværdien. Det fremgår af den dagældende vurderingsloves § 13, stk. 1, at der ved grundværdien forstås værdien af grunden (med grundforbedringer) i ubebygget stand under hensyn til beskaffenhed og beliggenhed og til en i økonomisk henseende god anvendelse.
 Fradrag efter vurderingslovens dagældende §§ 17 og 18 er dermed (bl.a.) betinget af, at der foreligger en foranstaltning (en forbedring), der bevirker en stigning i værdien af grunden i ubebygget stand.
 En betingelse for, at en forsyningsledning kan anses for grundforbedrende er således, at den betjener grunden som sådan. Heri ligger, at ledningen skal forsyne en større del af grunden (være en hovedledning) og ikke alene forsyne enkelte bygninger eller boliger (være en stikledning), jf. UfR 2014.859 H (SKM2013.879.HR) og UfR 2013.2277 H (SKM2013.369.HR).
 Efter Højesterets praksis skal der i den sammenhæng lægges vægt på, om ledningerne er anlagt i forbindelse med byggeriet, om ledningerne nøje følger de enkelte bygninger, og om det vil være muligt at genanvende ledningerne ved etablering af ny bebyggelse, jf. UfR 2017.2052 H (SKM2017.330.HR) og UfR 2014.3322 H (SKM2014.574.HR).
 Udgifter til ledninger, der har en sådan integreret sammenhæng med byggeriet på grunden, at de kun har reel værdi i forbindelse med byggeriet, er ikke omfattet af vurderingslovens dagældende § 17.
 Vurderingen af, om forsyningsledninger er grundforbedrende, er ikke udtryk for et skøn, men en vurdering af, i hvilket omfang ledningerne har forøget værdien af boligforeningens grund i ubebygget stand, jf. herved UfR 2014.859 H (SKM2013.879.HR). Et sådant spørgsmål er undergivet domstolenes prøvelse, jf. SKM2015.503.ØLR, hvor landsretten omgjorde byrettens dom, som gik ud på hjemvisning, fordi Landsskatteretten ikke havde taget stilling til, om et anlæg var grundforbedrende, men nægtet fradrag af en anden grund.
 I overensstemmelse med, hvad der generelt gælder for skattemæssige fradrag, er det grundejeren, der har bevisbyrden for, at en ledning har forøget grundens værdi i ubebygget stand, jf. UfR 2017.2052 H.
 3.1.2 Den konkrete sag
 Skatteministeriet gør overordnet gældende, at der ikke er grundlag for at tilkende boligforeningen et større fradrag i grundværdien end påstået af ministeriet, dvs. kr. 110.000,- for kloakledninger og kr. 110.000,-for varmeledninger.
 Boligforeningen har ikke bevist, at kloak- og varmeledningerne har forøget værdien af boligforeningens grund med mere end kr. 110.000 for hver af ledningstyperne, endsige at ledningerne har forøget grundværdien med kr. 305.305,- henholdsvis kr. 151.349,-, som boligforeningens frifindelsespåstand er udtryk for.
 Det eneste, boligforeningen har henvist til, er vurderingsankenævnets afgørelse. Vurderingsankenævnets afgørelse er imidlertid ikke tilstrækkelig til at løfte boligforeningens bevisbyrde for, at kloak- og varmeledningerne er fradragsberettigede i større omfang end påstået af Skatteministeriet.
 Over for vurderingsankenævnets afgørelse henviser Skatteministeriet til den vurdering af kloak- og varmeledningerne på ejendommen, som Skatteankestyrelsen har


text:
foretaget (bilag A, s. 5, 7. afsnit ff.).
 Skatteankestyrelsen vurderede nærmere, at kloak- og varmeledningerne, der er farvemarkeret i bilag B, er grundforbedrende og dermed fradragsberettigede.
 Skatteankestyrelsen har endvidere vurderet, at kloak- og varmeledningerne, der ikke er farvemarkeret i bilag B, ikke er grundforbedrende og dermed ikke fradragsberettigede, da ledningerne er knyttet til bebyggelsen samt dens placering på ejendommen og ikke bevirker en værdistigning af grunden i ubebygget stand.
 Skatteministeriet har tiltrådt Skatteankestyrelsens vurdering, hvilket er baggrunden for de skærpede påstande, som ministeriet har nedlagt, jf. i øvrigt herom i afsnit 3.2 nedenfor.
 Hovedparten af ledningerne har derfor ikke selvstændig værdi for grunden i ubebygget stand, men kun i forbindelse med den aktuelle bebyggelse, som der ikke skal tages hensyn til ved grundværdiansættelsen, jf. vurderingslovens § 13, stk. 1. Disse ledninger berettiger derfor ikke til fradrag.
 Rigtigheden af den vurdering, som Skatteankestyrelsen foretog, og som Skatteministeriet har tiltrådt, understøttes af skønsmand MS’s skønserklæringer af 12. november 2015 (bilag 22) og 28. januar 2016 (bilag 54).
 Det fremgår af MS’s besvarelse af spørgsmål 7, 15 samt 25 (bilag 22, s. 5, 8 f. og 12), at ingen af ledningerne på boligforeningens ejendom vurderes genanvendelige i tilfælde af opførelse af anden bebyggelse som følge af ledningernes nære sammenhæng med den opførte bebyggelse.
 Den nære sammenhæng mellem forsyningsledningerne på boligforeningens grund og den aktuelle bebyggelse illustreres også af MS’s besvarelse af boligforeningens supplerende spørgsmål 29-31 (bilag 54, s. 2). Det er således alene i det (erkendt) rent teoretiske tilfælde, at der opføres byggeri, der er identisk med det eksisterende, at det vil være muligt og rentabelt at genanvende kloak- og varmeledningerne.
 Over for såvel Skatteankestyrelsens vurdering som MS’s erklæring har boligforeningen ikke bevist, at kloak- og varmeledningerne i større omfang, end hvad der følger af Skatteministeriets påstand, forøger værdien af boligforeningens grund i ubebygget stand. Det bemærkes herved, at vurderingsankenævnets afgørelse er truffet uden kendskab til de konkrete ledninger på ejendommen, og de indrømmede fradrag blot udgør en procentdel af anlægsudgifterne til kloak- og varmeledningerne.
 Skatteministeriet skal derfor have medhold i sin principale påstand. Det forhold, at ministeriets principale påstand er udtryk for et værdiskøn over, i hvilket omfang de farvemarkerede ledninger på bilag B har forøget værdien af boligforeningens grund i ubebygget stand, kan ikke føre til, at sagen hjemvises.
 Skatteministeriets nedlæggelse af en påstand baseret på et skøn i Skatteankestyrelsens forslag til afgørelse beror alene på, at boligforeningen – efter modtagelse af Skatteankestyrelsens forslag til afgørelse, som gik boligforeningen imod – valgte at anvende overspringsreglen i skatteforvaltningslovens dagældende § 48, stk. 3. Det var også alene som følge af boligforeningens anvendelse af overspringsreglen, at der ikke blev truffet endelig afgørelse i det administrative system om det skønsmæssige fradrag, som boligforeningen er berettiget til.
 Boligforeningen har desuden ikke bevist, at det skønsmæssige fradragsbeløb, som Skatteministeriets principale påstand er baseret på, er opgjort på et forkert grundlag eller fører til et åbenbart urimeligt.
 3.2 Skatteministeriets skærpede påstande
 Skatteministeriet har under forberedelsen nedlagt skærpede påstande, der er baseret på, at det kun er nærmere


text:
angivne ledningsstykker, der er grundforbedrende, og at boligforeningens fradrag derfor skal nedsættes.
 Der er ikke noget grundlag for boligforeningens synspunkt om, at skatteforvaltningslovens § 1 og § 14, stk. 1, nr. 1, skulle afskære Skatteministeriet fra at nedlægge skærpede påstande. Nedlæggelsen af de skærpede påstande er ikke udtryk for, at skatteministeren træffer ”afgørelse om [...] en vurdering”. Afgørelsen er derimod overladt til retten.
 I overensstemmelse hermed har Højesteret i UfR 2011.1616 H (SKM2011.242.HR) udtalt, at Skatteministeriets adgang til at nedlægge selvstændige påstande under skattesager ved domstolene om den korrekte ansættelse af en persons skat som udgangspunkt beror på almindelige skatteprocessuelle og retsplejemæssige regler og principper. I dommen udtalte Højesteret endvidere følgende:
 ”Skatteministeriet er procespart i sager om domstolsprøvelse af administrative afgørelser i skattesager, der indbringes for domstolene i medfør af skatteforvaltningslovens § 48 eller § 49. Der er ikke grundlag for at fastslå, at skatteforvaltningslovens § 1 og § 14, stk. 1, nr. 1, indeholder begrænsninger i den beskrevne adgang for Skatteministeriet til at nedlægge nye påstande for domstolene.”
 De synspunkter, som boligforeningen forfægter, er dermed i direkte modstrid med skatteforvaltningslovens § 1 og § 14, stk. 1, nr. 1, og Højesterets dom.
 At Skatteministeriet har nedlagt en skærpet påstand under sagen, ændrer ikke ved bevisbyrdens placering og dermed, at det er boligforeningen, der har bevisbyrden for, at de omtvistede kloak- og varmeledninger har ført til en forøgelse af værdien af foreningens grund i ubebygget stand.
 Det er boligforeningen og ikke Skatteministeriet, ”der påstår noget” (processkrift E, s. 3, sidste afsnit) og derfor må løfte den sædvanlige bevisbyrde for sit synspunkt.
 Selv hvis det antages, at bevisbyrden påhviler Skatteministeriet, har ministeriet løftet denne, jf. det anførte i afsnit 3.1.2 ovenfor. "
 Højesteret har i sin dom af 17. marts 2011, trykt i UfR 2011.1616 H (SKM2011.242.HR), udtalt, at Skatteministeriets adgang til at nedlægge selvstændige påstande under skattesager ved domstolene som udgangspunkt beror på almindelige skatteprocessuelle og retsplejemæssige regler og principper, og at denne adgang ikke er omfattet af de begrænsninger, der følger af skatteforvaltningslovens § 48. Højesteret har videre i dommen anført, at der ikke er grundlag for at fastslå, at skatteforvaltningslovens § 1 og § 14, stk. 1, nr. 1, indeholder begrænsninger i den beskrevne adgang for Skatteministeriet til at nedlægge nye påstande for domstolene.
 Det følger således heraf, at kompetencereglerne ikke i sig selv begrænser indholdet af Skatteministeriets påstande i forbindelse med domstolsprøvelse, jf. skatteforvaltningslovens § 48 og § 49. Retten bemærker herved, at både Skatteministeriets principale og subsidiære påstand er udtryk for en selvstændig og skærpet påstand i forhold til Vurderingsankenævnets afgørelse.
 Efter vurderingslovens dagældende § 17 og som anført i Højesterets dom af 4. april 2017, trykt i UfR 2017.2052 H,, (SKM2017.330.HR) skal der gives fradrag i grundværdien for forbedringer, der bevirker en stigning i grundværdien. Det følger af dagældende § 18 og § 13, at der ved grundværdien forstås værdien af grunden (med værdiforøgende grundforbedringer) i ubebygget stand under hensyn til beskaffenhed og beliggenhed og til en i økonomisk henseende god anvendelse. Der gives alene


text:
fradrag for foranstaltninger, der ikke er anlagt til brug for det konkrete byggeri på grunden, men som er knyttet til den ubebyggede grund som sådan. Parterne er enige om, at der er sket en sådan foranstaltning på grunden, og at der kan gives fradrag herfor. Der er imidlertid ikke enighed om grundlaget for opgørelsen af værdistigningen og dermed ikke om fradragets størrelse. Det følger af blandt andet UfR 2017.2052 H, (SKM2017.330.HR) at domstolene kan foretage en fuld prøvelse af grundlaget for opgørelsen af en påstået værdistigning.
 Det fremgår af det fremlagte kortmateriale, at de ledninger, som H1 ønsker fradrag for i det væsentlige følger den nuværende bebyggelse på grunden. Skønsmand MS har i sin besvarelse af spørgsmålene 7, 15 og 25 svaret benægtende på, hvorvidt de omhandlede ledninger helt eller delvist vil kunne genanvendes i forbindelse med en ny bebyggelse af grunden efter nedrivning af den nuværende.
 På den baggrund har H1 ikke godtgjort, at de omhandlede ledninger – ud over den del, som er anerkendt ved Skatteministeriets påstande – har medført en stigning af grundværdien i ubebygget stand, og betingelserne for fradrag på et grundlag, der ligger ud over de kloak- og varmeforsyningsledninger, som Skatteministeriet har anerkendt ved sin subsidiære påstand, er derfor ikke opfyldt.
 Parterne har oplyst, at de er enige om de beløbsmæssige opgørelser, og H1 har anerkendt den opgørelsesmetode, som Skatteministeriet har anvendt til brug for den beløbsmæssige fastsættelse af fradraget til 110.000 kr. for kloak henholdsvis varmeforsyningsledningerne. Under hensyntagen hertil er der ikke anledning til at hjemvise sagen til beløbsmæssige opgørelse, hvorfor Skatteministeriets principale påstand tages til følge.
 Efter sagens udfald og parternes påstande skal H1 betale sagsomkostninger til Skatteministeriet med 65.000 kr. Beløbet, der dækker udgifter til advokat, er fastsat under hensyntagen til på den ene side sagens værdi opgjort til ca. 80.000 kr. og på den anden side sagens langvarige forløb med omfattende skriftveksling, to syn og skøn, herunder med supplerende spørgsmål, og i øvrigt betydelige ændringer i andelsboligforeningens påstande. Der er desuden taget hensyn til, at Skatteministeriet har oplyst, at ministeriet ikke er momsregistreret.
 H1 skal anerkende, at fradraget i grundværdien for forbedringer for ejendommen Y1-adresse, nedsættes med 236.654 kr. i vurderingsårene 2002, 2004 og 2006.
 H1 skal inden 14 dage i sagsomkostninger til Skatteministeriet betale 65.000 kr. Sagsomkostningerne forrentes efter rentelovens § 8 a.


text:
15 Apr 2015 13:25
 08 Dec 2014 10:40
 SKM2015.250.BR
 Retten i Aalborg, BS 9-2154/2013
 Sagen drejede sig overordnet om, hvorvidt sagsøgeren var berettiget til fradrag for udgifter til anlæg af kloakforsyningsledninger i medfør af den dagældende vurderingslovs §§ 17 og 18. Sagsøgeren gjorde under retssagen gældende, at en del af kloakforsyningen var anlagt uden for ejendommens matrikelskel, og at denne del derfor utvivlsomt var fradragsberettiget.
 Retten fandt, at der efter bevisførelsen, herunder det fremlagte kortmateriale, ikke var grundlag for at tilsidesætte Landsskatterettens vurdering af, at der ikke var tale om et fradragsberettiget hovedanlæg, jf. vurderingslovens § 17 sammenholdt med § 13.
 Under denne sag, der er anlagt den 25. november 2013, har Andelsboligforeningen H1 nedlagt påstand om, at Skatteministeriet tilpligtes at anerkende, at der på ejendommen beliggende ...1a (ejendomsnummer ...) er etableret et fradragsberettiget hovedanlæg til kloakforsyning samt at omfanget heraf og den beløbsmæssige opgørelse hjemvises til vurderingsmyndighederne.
 Sagen angår spørgsmålet om, hvorvidt sagsøgeren, A/B H1, er berettiget til fradrag i grundværdien efter vurderingslovens § 17 for udgifter afholdt til anlæg af hovedkloakledning til kloakforsyningen på ejendommen ...1a.
 Sagsøgeren erhvervede grunden på 6.876 m2 ved endeligt skøde af 20. november 1985 med 23 stk. nøglefærdige huse opført af G1 A/S.
 Af dette skøde fremgår blandt andet:
 Husene leveres nøglefærdige med alle tilslutningsafgifter betalt.
 Det solgte overdrages med de på grunden værende 23 rækkehuse med 23 carporte under opførelse tillige med hegn og beplantninger og færdiggøres jvf. salgsmateriale, d.v.s. tegninger og beskrivelser. Haverne leveres grubet, grovplaneret med muld. Vejene og fællesarealerne færdiggøres efter godkendte tegninger og kommunens forskrifter. Husene hvidmales udvendigt inden den 1. oktober 1986.
 Husene overtages af køberne den 14. december 1985 ....
 Kr. 14.609.600,00
 Der er ikke for tiden pålignet ejendommen gæld til vand, vej, kloak, rensningsanlæg eller andet til det offentlige. Køberne tilsvarer uden regres til sælgeren bidrag til det offentlige, som fremtidigt måtte blive pålignet ejendommene, herunder til kloak og rensningsanlæg.
 Eksisterende anlæg er betalt.
 Den 17. august 2011 afgjorde Vurderingsankenævnet en klage fra sagsøgeren over fradrag i grundværdien for forbedringer af ejendommen.
 Det hedder i denne afgørelse blandt andet:
 6.1. Fradragsberettigede udgifter til forbedringer
 Formålet med fradraget er, indenfor visse grænser, at friholde de værdistigninger på jorden for grundbeskatning, som er resultatet af ejerens grundforbedringer. Det er således en betingelse for fradraget, at den grundforbedring, der er foretaget, medfører en stigning i ejendommens grundværdi, d.v.s. at den påvirker grundens værdi i ubebygget stand.
 Der foreligger et skøde med oplysninger om at alle tilslutningsafgifter er betalt ved købet.
 Der foreligger i øvrigt ingen former for dokumentation for, i hvilket omfang sælger har afholdt udgifter til tilslutningsafgifter og hvad tilslutningsafgifterne dækker.
 Ejendommen ...1a består af 4 matrikler, som ikke omfatter vejareal, men alene bebyggelsen. Vejen ...1 som ligger mellem matriklerne er således ikke en del af ejendommen.
 Vejen ...1 er beliggende på Matrikel-1, som har et areal på 10.015 m2, heraf vej 3.886 m2 og ejes af G2 og er vurderet til kr. 0.
 Forsyning sker således med stikledninger til hver enkelt bolig fra hovedanlæg i den


text:
eksterne vej. Da stikledninger ikke anses at medføre en værdistigning på grunden, men at vedrøre bebyggelsen godkendes der ikke fradrag for interne forsyningsnet, jf. vurderingslovens § 17.
 I det omfang klager enten direkte, via købesummen eller tilslutningsafgifter har afholdt udgifter til det eksterne forsyningsnet i vejen ...1, vil der kunne godkendes fradrag herfor.
 På det foreliggende grundlag er det ikke dokumenteret, at sælger (G1) har afholdt direkte udgifter til anlæg af forsyningsnet. Det fremgår dog, at alle tilslutningsafgifter er betalt af sælger, hvorfor det anses for sandsynligt, at sælger har afholdt anlægsudgifter uanset om det er direkte eller via tilslutningsafgifter. Køber anses således for at have afholdt anlægsudgifter via købesummen for grunden.
 SKAT har godkendt skønsmæssigt fradrag på kr. 970.000 for stamvejsanlægget ...1 beregnet ud fra V&S prisbog. Fradraget er ikke påklaget.
 Vedrørende de påklagede fradrag til kloakforsyning og varmeforsyning:
 SKAT har godkendt fradrag for stamvejsanlægget ...1. SKAT har endvidere godkendt et skønsmæssigt fradrag for tilslutningsbidrag til kloak svarende til kr. 10.000 pr. bolig. Vurderingsankenævnet finder det, på det foreliggende grundlag, ikke dokumenteret eller sandsynliggjort, at der er afholdt udgifter til nye hovedanlæg til kloak i ...1 ud over de af SKAT ansatte fradrag, hvorfor SKATs afgørelse stadfæstes på dette punkt.
 Sagsøgeren påklagede vurderingsankenævnets afgørelse til Landsskatteretten, som ved kendelse af 26. august 2013 stadfæstede afgørelsen for så vidt angår spørgsmålet om fradrag for udgifter til intern kloakforsyning.
 Det hedder i Landsskatterettens begrundelse nærmere:
 Denne praksis er tiltrådt af Østre Landsret i dom af 14. februar 2011 .... og af Vestre Landsret i dom af 6. februar 2012 ....
 Retten bemærker, at vurderingsankenævnet har godkendt et fradrag for kloaktilslutning, men ikke har godkendt et fradrag for den interne kloakforsyning på klagers grund.
 Retten bemærker endvidere, at det fremgår af det fremlagte kloakledningskort, at der på klagers grund er anlagt en række kloakledninger, som løber fra den eksterne vej og ind på klagers grund.
 Det er rettens opfattelse, at disse interne kloakledninger ikke udgør et hovedanlæg.
 Dette begrundes bl.a. med, at kloakledningerne anses for anlagt og dimensioneret specifikt til brug for den aktuelle bebyggelse på grunden, således at udgiften hertil ikke kan anses for at være gået til bekostning af en materiel foranstaltning, der har øget den ubebyggede grunds værdi.
 På baggrund heraf stadfæster retten vurderingsankenævnets afgørelse.
 Sagsøgeren har herefter ved stævning modtaget af retten den 25. november 2013 anlagt denne sag med påstande som anført.
 Sagen har været hovedforhandlet den 10. november 2014.
 A/B H1 har i sit påstandsdokument angivet følgende anbringender til støtte for andelsboligforeningens påstande:
 I denne sag skal Retten først vurdere, om en eller flere af de med orange farve markerede ledninger på sagens bilag 5 har medført en stigning i grundens værdi i ubebygget stand. Såfremt Retten finder, at dette er tilfældet, skal Retten tillige tage stilling til, om dette udgør et tilstrækkeligt grundlag for at hjemvise sagen. Finder Retten ikke, at dette er tilfældet, skal Retten tillige tage stilling til, om sagsøger i tilstrækkeligt omfang har dokumenteret at have bekostet de omhandlede dele af kloakforsyningsanlægget.


text:
Kloakforsyningsanlæggets værdiforøgende karakter
 Det gøres overordnet gældende, at samtlige ledninger markeret på sagens bilag 4 har medført en stigning i grundens værdi i ubebygget stand.
 I hovedreglen gælder det således, at der gives fradrag for anlæg uden for de enkelte ejendommes respektive skel, idet anlæg inden for skel anses for nært knyttet til den på enkeltparcellen opførte bebyggelse og følgelig betragtes som en del af byggeomkostningerne. Anlæg inden for skelgrænsen medregnes således ikke i den del af ejendomsvurderingen, der udgøres af grundværdien, men derimod til den del, der udgøres af forskelsværdien, jf. vurderingslovens § 5, stk. 2. Anlæg uden for skel vil definitorisk relatere sig til grundværdien.
 Såfremt der er tale om et anlæg inden for skel (en stikledning), vil anlægget udgøre en del af forskelsværdien (bygningsværdien), jf. vurderingslovens § 5, stk. 2, hvorfor anlægget ikke kan berettige til fradrag i grundværdien efter vurderingslovens §§ 17- 18.
 En del af kloakforsyningsanlægget er anlagt uden for ejendommens matrikelskel, hvorfor disse dele af anlægget utvivlsomt er fradragsberettigende.
 Det gøres endvidere gældende, at de dele af kloakforsyningsanlægget, der er beliggende inden for skelgrænsen, er fradragsberettigende.
 Forestiller man sig, at de enkelte rækkehuse udstykkes til selvstændige ejendomme, så kan der næppe være tvivl om, at de omhandlede dele af anlægget vil have karakter af fradragsberettigende fællesanlæg. Følgelig er der også tale om fradragsberettigende hovedanlæg. Denne situation er søgt illustreret på sagens bilag 6.
 Endelig bemærkes det, at der ikke er nogen forskel i forhold til funktion eller tilknytning til bebyggelsen på de dele af anlægget, som SKAT og Vurderingsankenævnet har anerkendt som fradragsberettigende, og de dele af anlægget som er omtvistet under denne sag. For begge anlæg gælder det, at de sikrer kloakforsyningen til ejendommen, og at de betjener en større del af ejendommen. I denne sammenhæng gør det naturligvis ingen forskel, om den konkrete ledning er placeret i, umiddelbart uden for eller umiddelbart inden for ejendommens skelgrænse.
 Det gøres således sammenfattende gældende, at Landsskatterettens afgørelse ikke er i overensstemmelse med administrativ praksis, hvorfor sagen skal hjemvises til Vurderingsmyndigheden til en fornyet behandling.
 Hjemvisning af den beløbsmæssige opgørelse af fradraget
 Sagsøgte har yderligere gjort gældende, at såfremt Retten finder, at de omhandlede kloakforsyningsanlæg har medført en stigning i grundens værdi i ubebygget stand, skal sagen ikke hjemvises på denne baggrund, idet Retten i så fald skal foretage en vurdering af, om sagsøger har bekostet de omhandlede kloakforsyningsanlæg.
 Sagsøger gør gældende, at det ikke tilkommer Retten at tage stilling til størrelsen af de afholdte udgifter til de fradragsberettigende dele af anlægget, idet dette er et skøn, der skal foretages af de administrative myndigheder, såfremt Retten finder, at hele eller dele af anlægget har medført en stigning af grundens værdi i ubebygget stand.
 Sagsøger har under sagen alene nedlagt påstand om, at sagsøgte skal anerkende, at der er etableret et fradragsberettigende hovedanlæg på ejendommen, og at sagen herefter skal hjemvises til fornyet behandling ved vurderingsmyndighederne.
 Baggrunden for denne påstand er, at de administrative myndigheder har afvist at indrømme sagsøger et fradrag for de omhandlede dele af


text:
kloakforsyningsanlægget under henvisning til, at anlægget ikke havde medført en stigning i grundens værdi i ubebygget stand. Der er således ikke i det administrative klagesystem foretaget en vurdering af, hvor store udgifter sagsøger har afholdt til de fradragsberettigende dele af anlægget.
 Såfremt Retten finder, at de omhandlede dele af anlægget har medført en stigning i grundværdien, vil afgørelserne ved de administrative myndigheder være afgjort på et forkert grundlag, hvorfor sagen allerede af denne grund skal hjemvises til en fornyet behandling, jf. bl.a. U 1982.115 H, U 1996.1139/2H samt SKM2014.541.BR.
 Endvidere er det sagsøgers opfattelse, at det vil være i strid med instansrækkefølgen, såfremt Retten tager stilling til et spørgsmål, som de administrative myndigheder har afvist at forholde sig til, idet sagsøger i så fald vil være afskåret fra at få prøvet denne del af spørgsmålet i det administrative klagesystem.
 Det er herefter ikke relevant i forhold til sagsøgers påstand for Retten at forholde sig til, hvorvidt kloakforsyningsanlægget er bekostet af sagsøger. Denne vurdering skal foretages af vurderingsmyndighederne, såfremt Retten finder det godtgjort, at anlægget har medført en stigning i grundværdien.
 Såfremt Retten finder anledning til at foretage en vurdering af, om det omhandlede kloakforsyningsanlæg er bekostet af sagsøger, gøres det overordnet gældende, at sagsøger i fornødent omfang har sandsynliggjort, at dette er tilfældet.
 Af skødet (bilag 2) fremgår det, at den nuværende bebyggelse var under opførelse på overdragelsestidspunktet. Der vil herefter være en formodning for, at kloakforsyningsanlægget er anlagt i forbindelse hermed. Dette underbygges tillige af ledningernes placering på ejendommen.
 Der fremgår ikke en selvstændig post vedrørende det interne kloakforsyningsanlæg i byggeregnskabet (bilag 7). Det er sagsøgers antagelse, at udgifterne til kloakforsyningsanlægget må være indeholdt i byggeregnskabets post vedrørende den samlede entreprisesum, som er afholdt med 9.607.028 kr.
 Mere specifikt er det sagsøgers antagelse, at udgifterne til kloakforsyningen på ejendommen er indeholdt i beton- og murerentreprisen. Af bilag 8 fremgår det, at denne udgjorde 4.325.800 kr. af den samlede entreprisesum.
 Endvidere står G1 A/S anført som bygherre på ledningskortet over de interne kloakforsyningsledninger (bilag 4), hvilket tillige indikerer, at sagsøger har bekostet kloakforsyningsanlægget gennem den afholdte købesum.
 Det offentlige forsyningsselskab har ikke anlagt og ejer heller ikke forsyningsanlæg internt på sagsøgers ejendom, jf. bilag 3, hvilket underbygger formodningen om, at kloakforsyningsledningerne er bekostet af sagsøger.
 Såfremt sagsøgte fortsat gør gældende, imod samtlige de i sagen tilgængelige oplysninger, at der kan være sket modregning i tilslutningsafgiften, må bevisbyrden herfor tilkomme sagsøgte. Der henvises i denne forbindelse til SKM2013.829.BR og SKM2014.541.BR, hvor sagsøgte havde gjort samme anbringende gældende, og hvor Retten udtalte, at sagsøgte intet forhold havde påvist, der pegede i retning af, at udgiften til anlægget kunne være afholdt af nogen anden end sagsøger, herunder at udgiften kunne være indeholdt i tilslutningsafgiften.
 Endelig bemærkes det, at Landsskatteretten i nærværende sag må have fundet det sandsynliggjort i fornødent omfang, at det omhandlede kloakforsyningsanlæg var bekostet af sagsøger, idet dette ellers burde have været fremhævet i Landsskatterettens kendelse som et hovedhensyn for ikke at indrømme fradrag.
 Sammenfattende gøres det således gældende, at sagsøger


text:
har løftet bevisbyrden for, at sagsøger har afholdt udgifter til anlæg af varmeledningerne på grunden, og at sagen skal hjemvises til Vurderingsmyndighederne med henblik på en fornyet behandling af fradragsansættelsen, jf. også SKM2013.791.BR samt SKM2013.829.BR.
 Skatteministeriet har afgivet et påstandsdokument af 13. oktober 2014 med angivelse af følgende anbringender til støtte for den nedlagte frifindelsespåstand:
 Sagsøgeren, A/B H1 (herefter Andelsboligforeningen), har ved nærværende sag indbragt den del af Landsskatterettens kendelse af 26. august 2013 (bilag 1), der vedrører spørgsmålet om fradrag i vurderingsårene 2003 og 2005 for etablering af kloakanlæg på Andelsboligforeningens ejendom beliggende ...1a.
 1. Andelsboligforeningen har ikke dokumenteret udgifterne til kloakanlæg
 Det gøres i første række gældende, at Andelsboligforeningen ikke har godtgjort, at det er foreningen, der har bekostet kloakanlægget, som fremgår af bilag 4 og bilag 5. Foreningen har således end ikke været i stand til at specificere de påståede udgifter til anlægget.
 Det er Andelsboligforeningen, der bærer bevisbyrden for udgiftsafholdelsen, jf. herved f.eks. SKM2004.162.HR, SKM2013.833.HR og SKM2014.434.ØLR.
 Andelsboligforeningen har ikke løftet denne bevisbyrde, og allerede af denne årsag, har foreningen ikke fradragsret.
 Det fremgår af Vurderingsankenævnets afgørelse (bilag A, side 9, 1. afsnit), at nævnet ikke fandt det dokumenteret, at Andelsboligforeningen har afholdt udgifterne til etableringen af kloakanlæg.
 Til yderligere belysning af sagens faktum fremlægges udskrift af Geodatastyrelsens matrikelregister vedrørende Matrikel-2, Matrikel-3, Matrikel-4 og Matrikel-5. Det fremgår heraf, at de enkelte mat.nr. udgør én samlet fast ejendom.
 Andelsboligforeningen har til støtte for påstanden om fradragsret henvist til et byggeregnskab (bilag 7) samt en tilbudsliste (bilag 8). Disse udgør ikke dokumentation for, at det er foreningen, der afholdt udgifterne til etableringen af kloakanlæg, jf. herved også Byrettens endnu utrykte dom i BS S-1486/2013.
 Tværtimod; det fremgår hverken af bilag 7 eller bilag 8, at der er afholdt udgifter til kloakanlæg, og det er heller ikke godtgjort, at udgiften hertil er indeholdt i den samlede entreprisesum.
 Det er endvidere G1 A/S, der står anført som bygherre i byggeregnskabet .... Selv hvis det således kunne lægges til grund, at der i byggeregnskabet er indeholdt en post/udgift vedrørende kloakanlæg, viser dette blot, at det er G1 A/S, dvs. sælgeren af ejendommen, ....., og således ikke sagsøgeren, som har afholdt denne udgift.
 Det fremgår således også af skødets pkt. 6 ...., at "eksisterende anlæg" er betalt af G1 A/S:
 Der er ikke for tiden pålignet ejendommen gæld til vand, vej, kloak, rensningsanlæg eller andet til det offentlige. Køberne tilsvarer uden regres til sælgeren bidrag til det offentlige, som fremtidigt måtte blive pålignet ejendommene, herunder til kloak og rensningsanlæg. Eksisterende anlæg er betalt.
 Andelsboligforeningen har ikke i forbindelse med fremlæggelsen af bilag 7 og bilag 8 nærmere begrundet, hvorledes disse dokumenterer, at det er foreningen, som har bekostet kloakanlægget.
 2. Kloakanlægget er ikke fradragsberettiget
 Det gøres i anden række endvidere overordnet gældende, at Andelsboligforeningen ikke har godtgjort, at kloakanlægget efter dets karakter er grundforbedrende. Der er videre ikke grundlag for at tilsidesætte den vurdering og det skøn, Landsskatteretten har foretaget i kendelsen af 26. august 2013 .....
 Fradragsretten efter den dagældende vurderingslovs


text:
§§ 17 og 18 gives dels i det omfang udgifterne til de pågældende anlæg mv. er dokumenteret, og dels såfremt de pågældende anlæg har virket forøgende for værdien af den ubebyggede grund, jf. vurderingslovens § 13.
 Fradragsret forudsætter således, at begge "kriterier" er opfyldt.
 Kloakforsyningsledningerne kan ikke anses for at udgøre et hovedanlæg, som Andelsboligforeningen gør gældende, eller i øvrigt en materiel foranstaltning, der øger grundens værdi i ubebygget stand, jf. den dagældende vurderingslovs § 17 sml. § 13.
 Bevisbyrden for, at kloakanlægget er fradragsberettiget påhviler Andelsboligforeningen, og denne bevisbyrde er ikke løftet. Andelsboligforeningen har derfor under alle omstændigheder ikke fradragsret.
 Fradrag efter den dagældende vurderingslovs §§ 17 og 18 sml. § 13, er generelt betinget af, at der foreligger en forbedring, som indebærer en stigning i grundværdien.
 Det er derfor alene foranstaltninger, der påvirker værdien af den ubebyggede grund, som indgår i værdiansættelsen, jf. vurderingslovens § 13, stk. 1, og det er derfor også kun sådanne foranstaltninger, der er omfattet af vurderingslovens § 17.
 Efter langvarig administrativ praksis er der som udgangspunkt alene fradragsret efter vurderingslovens § 17 for udgifter til anlæg, som etableres uden for grunden, jf. også Den juridiske vejledning, 2014-1, afsnit H,A.3.3.2.
 Der gælder imidlertid en undtagelse - den såkaldte hovedanlægsbetragtning - for større grunde udlagt til f.eks. tæt, lav bebyggelse med andelsboliger, idet der for sådanne grunde kan gives fradrag for udgifter til hovedanlæg, der betjener en større del af ejendommen, dvs. grunden, jf. vurderingslovens § 17, jf. § 13, selvom disse anlæg etableres internt på grunden.
 Det er dog i begge tilfælde et krav, at de pågældende anlæg mv. udgør en materiel foranstaltning, som medfører en stigning af værdien af grunden i ubebygget stand, jf. herved også Byrettens utrykte dom af 19. maj 2014 i BS 160-1657/2013 .....
 Andelsboligforeningen har under nærværende sag gjort gældende, at ledningerne markeret med orange farve i bilag 5, som er de ledninger, foreningen påstår fradragsret for, skal vurderes efter hovedanlægsbetragtningen. Dette er Skatteministeriet enig i, navnlig henset til, at matriklerne udgør en samlet fast ejendom, jf. bilag F.
 Højesteret har senest ved afgørelserne i SKM2014.574.HR, SKM2013.879.HR og SKM2013.369.HR anerkendt vurderingsmyndighedernes praksis på vurderingsområdet, som Landsskatterettens kendelse af den 26. august 2013 (bilag 1) også er udtryk for.
 Der er ikke med de førnævnte Højesteretsafgørelser indført nye eller udvidede kriterier for bedømmelsen af, om der foreligger et fradragsberettiget hovedanlæg.
 Afgørende for fradragsret efter vurderingsloven er således helt overordnet, om det pågældende anlæg betjener en større del af "ejendommen", dvs. grunden, idet det er et krav, at det pågældende anlæg har medført en stigning af grundens værdi i ubebygget stand.
 Dette er ikke tilfældet, hvis anlægget alene betjener de enkelte bygninger.
 Udgifter til anlæg mv., der har en sådan integreret sammenhæng med byggeriet på grunden, at anlægget mv. kun har reel værdi i forhold til byggeriet, er derfor ikke omfattet af fradragsretten efter vurderingsloven. Dette er også senest blevet fastslået i SKM2014.574.HR, hvor Højesteret udtalte:
 Det er ubestridt, at drænanlægget blev udført i forbindelse med byggeriet på grunden. Det fremgår


text:
endvidere af kortmaterialet, at drænanlægget nøje følger husmurene og kanten af parkeringspladserne/haveanlægget. I lyset heraf og på baggrunde af det syn og skøn, der er indhentet for Højesteret, herunder navnlig skønsmandens besvarelse af spørgsmål 4, lægger Højesteret til grund, at det pågældende drænanlæg ikke har medført en stigning af værdien af grunden i ubebygget stand.
 Anlæg mv., der indgår i en integreret sammenhæng med grundens bebyggelse påvirker således ikke værdien af den ubebyggede grund, idet anlægget mv. alene betjener det på grunden opførte byggeri, jf. således også Højesterets præmisser i SKM2013.369.HR, citeret ovenfor. Dette gælder uanset om der er tale om interne eller eksterne forsyningsanlæg.
 Det kan på grundlag af SKM2013.879.HR fastslås, at der ikke er fradragsret, blot fordi anlægget i tilfælde af fiktiv udstykning i små grunde vil betjene mere end én af disse grunde.
 Det gøres i tilknytning hertil gældende, at Højesterets afgørelse i SKM2013.879.HR endvidere er udtryk for, at domstolene ikke skal foretage en intensiv prøvelse af SKATs vurdering af, om et forsyningsanlæg mv. efter dets karakter er fradragsberettiget.
 Andelsboligforeningen har ikke .... godtgjort, at de i sagen omhandlende kloakforsyningsledninger, herunder navnlig de ledninger, der er markeret med orange i bilag 5, som foreningen påstår fradragsret for, har medført en stigning i grundværdien.
 Der er allerede etableret (hoved)kloakforsyningsledninger, som er anlagt af Forsyningen, .... og vurderingsmyndighederne har således indrømmet Andelsboligforeningen fradragsret for betaling af tilslutningsafgift hertil.
 Det er endvidere udokumenteret, at de øvrige kloakledninger, herunder navnlig de ledninger, der er markeret med orange i bilag 5, som udspringer af de af Forsyningen anlagte hovedledninger reelt kan andet end at betjene den aktuelle opførte bebyggelse.
 Hertil kommer også, at kloakledningerne nøje følger byggeriet, og at de er dimensioneret specifikt til brug for byggeriet, jf. Landsskatterettens kendelse ....., ligesom at der er tale om en mindre grund på i alt 6.876 m2, hvoraf de enkelte matrikler udgør henholdsvis 1.347 m2, 2.692 m2, 1.334 m2 og 1.503 m2 .....
 Der er således under alle omstændigheder ikke grundlag for at hjemvise sagen til fornyet behandling hos Landsskatteretten.
 Det er Andelsboligforeningen, der under nærværende sag, bærer bevisbyrden for ovennævnte forhold, jf. herved f.eks. SKM2004.162.HR, SKM2013.879.HR og SKM2014.434.ØLR, og denne bevisbyrde er ikke løftet.
 Skatteministeriet har i et supplerende påstandsdokument af 7. november 2014 anført følgende yderligere anbringender:
 Andelsboligforeningen har i nærværende sag nedlagt påstand om, at foreningen har fradragsret efter vurderingsloven for udgifter til anlæg af kloakforsyning.
 Fradrag efter vurderingsloven adskiller sig ikke fra andre sædvanlige fradragstyper, som eksempelvis fradrag for driftsomkostninger efter statsskatteloven, hvor det er en betingelse for fradragsret, at udgiften er afholdt, og at de øvrige (materielle) betingelser for fradragsretten i øvrigt er opfyldt.
 Fradragsretten efter den dagældende vurderingslovs § 17 og § 18 indrømmes således alene, hvis dels det er dokumenteret, at det er grundejeren, der har afholdt udgifterne til de pågældende anlæg m.v., dels de pågældende anlæg har virket forøgende for værdien af den ubebyggede grund, jf. herved vurderingslovens § 13. Fradragsret efter vurderingsloven forudsætter således også, at begge kriterier er opfyldt.
 Det kan på denne baggrund


text:
undre, at andelsboligforeningen i påstandstandsdokumentet, side 2, næstsidste afsnit, anfører:
 Andelsboligforeningens synspunkt, som bestrides, forekommer at være ubegrundet. Selv hvis retten måtte finde, at ledningerne markeret i bilag 4 isoleret set er fradragsberettiget, fører dette ikke til, at det er foreningen, der har fradragsret. Det er således også ulogisk, at retten skulle hjemvise sagen af denne årsag uden tillige først at have taget stilling til, om det overhovedet er foreningen, der har bekostet ledningerne.
 Foreningens synspunkter beror på en misforståelse af de grundlæggende forudsætninger for fradragsret, og synspunkterne er heller ikke afspejlet i foreningens påstand.
 Det bestrides derfor også som anført i foreningens påstandsdokument ....., at det er i strid med instansrækkefølgen, at retten under denne sag tager stilling til, hvorvidt det er foreningen der har bekostet kloakanlægget. Hertil bemærkes, at Vurderingsankenævnet ikke fandt dette dokumenteret ....., og at Skatteministeriet ikke gør gældende, at retten skal tage stilling til størrelsen af de afholdte udgifter, som anført i foreningens påstandsdokument ....., eller i øvrigt foretage en ansættelse heraf.
 Det gøres fortsat i første række gældende, at andelsboligforeningen ikke har godtgjort, at det er foreningen, der har bekostet kloakanlægget .....
 Dette understøttes også af, at foreningen i sit påstandsdokument ...., anfører, at det er foreningens "antagelse", at udgifterne til etableringen af kloakanlæg er indeholdt i beton- og murerentreprisen ..... Foreningen har dermed til stadighed end ikke været i stand til at specificere de påståede udgifter til anlægget.
 Alt tyder da også på, at det er G1 A/S, som har bekostet anlægget. Det er således også dette selskab, der står anført som bygherre i byggeregnskabet ....
 Det er ikke korrekt, som anført af andelsboligforeningen, at det følger af Højesterets afgørelse i SKM2004.162.HR, at der alene gælder et krav om, at foreningen skal sandsynliggøre, at det er den, som har bekostet kloakanlægget.
 I præmisserne til SKM2004.162.HR fastslår Højesteret generelt i forhold til bevisbyrden for skattemæssige fradrag, at:
 ... bevisbyrden herfor påhviler - i overensstemmelse med hvad der generelt gælder for skattemæssige fradrag - som udgangspunkt skatteyderen.
 Herefter forholder Højesteret sig konkret til den foreliggende situation, der omhandler fradrag for befordringsudgifter, hvorefter Højesteret udtaler:
 Den, der anser sig berettiget til et befordringsfradrag efter ligningslovens § 9 C, må således i fornødent omfang kunne dokumentere eller i hvert fald sandsynliggøre, at befordring rent faktisk har fundet sted i det selvangivne omfang.
 Højesteret fastslår med dommen i SKM2004.162.HR ikke andet eller mere end det naturlige udgangspunkt; nemlig at det er den, der ønsker at opnå et fradrag, som bærer bevisbyrden. Højesteret opstiller således ikke specifikke beviskrav eller lignende. Dommen er derfor heller ikke udtryk for, at der gælder et lempeligt beviskrav, blot fordi der ikke er tale om usædvanlige fradrag. Hertil kommer også at sagen i SKM2004.162.HR omhandlede et spørgsmål om befordringsfradrag, og sagen kan således ikke (bevismæssigt) sammenlignes med en sag om fradrag for udgifter til grundforbedringer. I sager om befordringsfradrag er det selvsagt vanskeligere at dokumentere, at en kørsel har fundet sted i det påståede omfang. Tilsvarende hensyn gør sig derimod ikke gældende i nærværende


text:
sag, hvor det kan undre, at andelsboligforeningen ikke er istand til nærmere dokumentere sin påstand.
 Det gøres i anden række endvidere fortsat gældende, at kloakanlægget, der er markeret med orange i bilag 5, under alle omstændigheder ikke er fradragsberettiget.
 Det er ikke i sig selv afgørende for fradrag efter vurderingsloven, om et anlæg er beliggende inden for eller uden for ejendommens skel. Afgørende efter vurderingsloven, og retspraksis, er derimod, om det anlæg, der ønskes fradrag for, udgør en materiel grundforbedrende foranstaltning.
 Det er i forbindelse med denne vurdering efter praksis bl.a. af betydning, om anlægget mv. har en sådan integreret sammenhæng med byggeriet på grunden, at anlægget kun har en reel værdi i forhold til byggeriet, jf. herved vurderingslovens § 17 sml. § 13, og Højesterets seneste afgørelse i SKM2014.574.HR. I dette tilfælde er der ikke fradragsret efter vurderingsloven.
 Det er derfor ikke korrekt, når andelsboligforeningen i påstandsdokumentet, side 3. næstsidste afsnit, anfører, at
 i hovedreglen gælder det således, at der gives fradrag for anlæg uden for de enkelte ejendommes respektive skel, idet anlæg inden for skel anses for nært knyttet til den på enkeltparcellen opførte bebyggelse.
 Når det i Den juridiske vejledning 2014-2, afsnit H,A.3.3.2, er anført, at der som "hovedregel" kun gives fradrag for udgifter til anlæg uden for grunden, skal det ses i den sammenhæng, at vurderingsloven som udgangspunkt ikke hjemler fradrag for anlæg internt på grunden. Praksis efter hovedanlægsbetragtningen således er en undtagelse til vurderingslovens "udgangspunkt".
 At et anlæg er beliggende uden for grundens matrikelskel indebærer altså ikke, at der "automatisk" indrømmes fradragsret efter vurderingsloven. Det er fortsat et krav, at anlægget mv. er en materiel foranstaltning, der øger grundens værdi i ubebygget stand, jf. ovenfor.
 Andelsboligforeningens synspunkt om, at et anlægs placering/tilknytning i forhold til byggeriet på en ejendom ikke længere er aktuel, når hele eller dele af anlægget er beliggende uden for grundens skel, bestrides. Dette har heller ikke støtte i hverken vurderingsloven eller retspraksis.
 De kloakledninger, der er markeret med orange i bilag 5, er dimensioneret specifikt til byggeriet, jf. herved Landsskatterettens kendelse, side 10, og er tæt knyttet til byggeriet på de selvstændigt matrikulerede grunde, som udgør én samlet fast ejendom .....
 Kloakledningerne løber således til, fra og imellem bygningerne på denne samlede faste ejendom. Den omstændighed, at dele af kloakledningerne er beliggende uden for de enkelte grundes matrikelskel, kan derfor ikke føre til fradragsret.
 Der er efter bevisførelsen, herunder det fremlagte kortmateriale, ikke grundlag for at tilsidesætte Landsskatterettens vurdering af, at de pågældende kloakledninger, der dimensioneret til og tæt knyttet til byggeriet, ikke kan anses for en del af et hovedanlæg, der har forøget grundens værdi i ubebygget stand, jf. vurderingslovens § 17 sammenholdt med § 13.
 Efter sagens udfald skal sagsøgeren betale sagsomkostninger til sagsøgte, jf. retsplejelovens § 312, stk. 1, med et beløb, som fastsættes til 30.000 kr. Beløbet er inklusiv moms, da sagsøgte ikke er momsregistreret. Beløbet er fastsat med udgangspunkt i de vejledende satser for fastsættelse af et passende beløb til udgifter til advokatbistand i proceduresager under


text:
Skat.dk: Tab på fordring / erstatningskrav
 17 Mar 2016 14:35
 26 Jan 2016 13:07
 SKM2016.135.SR
 13-0071019
 Tab på fordring, tab på erstatningskrav, praksisændring, fradragstidspunkt.
 Skatteyderen havde forudbetalt et beløb til et personligt ejet håndværksfirma for diverse arbejder på skatteyderens ejendom. Håndværksfirmaet udførte imidlertid ikke det arbejde, som skatteyderen havde betalt for, og skatteyderen fik derved en fordring på håndværksfirmaet. Herudover fik skatteyderen ved dom ret til en erstatning for skader på ejendommen. Hverken fordringen eller erstatningskravet blev betalt.
 Skatterådet fandt, at skatteyderen fra starten havde ret til en privat naturalydelse, som ikke var omfattet af kursgevinstloven, men af statsskattelovens § 5, stk. 1, litra a, og at transaktionen forblev i denne bestemmelse. Skatterådet fandt derfor, at tabet som udgangspunkt ikke var fradragsberettiget.
 Skatterådet fandt dog, at skatteyderen som følge af den hidtidige praksis havde ret til fradrag for tab på den del af fordringen, som skatteyderen havde forudbetalt, men ikke fået ydelser for. Skatterådet fandt derimod, at tab på den del af fordringen, der vedrørte erstatningskravet, måtte anses for et ikke fradragsberettiget formuetab.
 Skatterådet fandt endvidere, at tabet ikke kunne anses for endeligt konstateret som følge af, at skyldneren havde afgivet insolvenserklæring i fogedretten.
 Kursgevinstloven § 1, stk. 1, nr. 1
 Kursgevinstloven § 25, stk. 1
 Kursgevinstloven § 26, stk. 2
 Statsskatteloven § 5, stk. 1, litra a.
 Den juridiske vejledning 2016-1, afsnit C.B.1.2.1.
 Den juridiske vejledning 2016-1, afsnit C.B.1.4.2.2.
 Den juridiske vejledning 2016-1, afsnit C.B.1.7.5.
 Den juridiske vejledning 2016-1, afsnit A.A.7.1.2.
 Den juridiske vejledning 2016-1, afsnit A.A.7.1.3.
 Den juridiske vejledning 2016-1, afsnit A.A.7.1.5.
 Se senere afgørelse fra Landsskatteretten (SKM2016.459.LSR).
 Kan tab på fordring/erstatningskrav hos A på ca. 1.300.000 kr. fradrages?
 Kan tabet i givet fald fradrages i den skattepligtige indkomst for indkomståret 2012?
 Tab på en fordring, som giver ret til fradrag.
 Jeg har haft en sag kørende mod A, som har bygget om hos mig, sagen har været lang og meget besværlig, nu er den afsluttet med, at jeg vandt sagen for 1 år siden, men A gav insolvenserklæring, og dermed har jeg ikke mulighed for at få mit erstatningskrav.
 Jeg har talt en del med advokaten om, hvad jeg så skal gøre, da jeg står med et hus, der meget kraftigt trænger til at blive repareret, efter at A direkte har ødelagt store dele af huset.
 Min advokat mener, at jeg har mulighed for at trække tabet/erstatningskravet fra i skat, det gjorde jeg så i nogle måneder i 2012, men da vi kom til 2013, skulle jeg så manuelt gå ind og gøre det igen. Jeg har talt med en medarbejder hos Skat, som synes at jeg skulle lave et bindende svar, så derfor nu denne forespørgsel.
 Det min advokat mener, er, at det kan sidestilles med de sager der var omkring rejsende, der havde penge til gode hos f.eks. Sterling, og som kunne fradrage deres tilgodehavende som tab på en fordring.
 Jeg vedhæfter kopi af dommen på ca. 1.300.000 kr.
 Entreprisekontrakten mellem spørgeren og A er dateret den xx. xxx 201x.
 A var en personligt drevet


text:
virksomhed.
 Spørgers repræsentant har i skrivelse af xx. xxx 201x oplyst, at den oprindelige entreprisesum med tillæg var i alt ca. 1.000.000 kr., at spørgeren har indbetalt 3 beløb på i alt ca. 850.000 kr., og at den resterende entreprisesum således var ca. 150.000 kr. Betalingerne skete i perioden mellem den xx. xxx 201x og den xx. xxx 201x.
 Ifølge erklæring fra en skønsmand kostede det ca. 450.000 kr. at færdiggøre arbejdet.
 Stævningen af xx. xxx 201x i retssagen indeholder følgende:
 "PÅSTAND
 Sagsøgte tilpligtes at betale til sagsøger ca. 1.300.000 kr. med tillæg af procesrente fra sagens anlæg til betaling sker.
 SAGSFREMSTILLING/ANBRINGENDER
 Rekvirenten og rekvisitus indgik entrepriseaftale vedrørende renovering af ejendommen XXX.
 Rekvirenten er af den opfattelse, at rekvisitus forlod arbejdet dels med mangler og dels uden færdiggørelse.
 Rekvirenten indkaldte via rådgivende ingeniør C til afleveringsforretning. Der er udfærdiget en afleveringsprotokol inkl. mangelliste.
 C forsøgte efterfølgende, at få rekvisitus accept af mangellisten, hvilket ikke lykkedes, hvorfor nærværende sag er nødvendig.
 Der er endvidere efterfølgende indhentet pris på færdiggørelse.
 Da der ikke kunne opnås enighed om stadet var det nødvendigt med en uvildig stadeforretning hvilket blev begæret via Voldgiftsnævnet.
 Der er fremlagt en rapport fra stadeforretningen.
 Som det fremgår, når skønsmanden frem til, at der skal bruges ca. 450.000 kr. til færdiggørelse. Der er ca. 150.000 kr. tilbage af entreprisesummen dvs. der "mangler" ca. 300.000 kr. + moms.
 Dette krav rejses overfor sagsøgte.
 Herudover havde sagsøgte lovet vederlagsfrit at istandsætte "bygning A" som ikke var dækket af forsikringen.
 Dette arbejde blev påbegyndt, men absolut ikke færdiggjort. Der er udarbejdet en oversigt over, hvad der skal laves, og over omkostningerne herved. Dette krav er IKKE omfattet af skønsforretningen.
 Kravet udgør ca. 650.000 kr. inkl. moms.
 Det samlede krav er herefter opgjort af sagsøgers bygningssagkyndige til det påstævnte beløb.
 At der foreligger en misligholdt kontrakt
 At stadeopgørelsen viser et krav på ca. 300.000 kr. + moms,
 At der herudover mangler bygning A, som det vil koste ca. 650.000 kr. at færdiggøre.
 Bevisførelse
 1 vidne"
 Dommen fra retten i XXX af xx. xxx 201x har følgende ordlyd:
 "Sagens baggrund og parternes påstande
 Under denne sag, der er modtaget i retten i XXX den xx. xxx 201x, har sagsøgeren, xxx, påstået sagsøgte, A, dømt til at betale sagsøgeren X kr. med procesrente fra den xx. xxx 201x.
 Beløbet angives at skyldes for entrepriseaftale vedrørende renovering af ejendommen xxx. Inkassolovens § 10 ses ikke iagttaget.
 Da sagsøgte skønt lovligt opfordret ikke har svaret i sagen, afsiges der dom efter sagsøgerens påstand, der findes begrundet i sagsfremstillingen og det i øvrigt fremkomne, med renter og sagsomkostninger som nedenfor anført.
 Ved omkostningsfastsættelsen er der taget hensyn til, at inkassolovens § 10 ikke er oplyst iagttaget.
 Sagsomkostningerne er fastsat således, at 0.00 kr. dækker retsafgiften, og Y kr. dækker udgiften til advokatbistand.
 Sagsøgte, A, skal inden 14 dage til sagsøgeren, xxx, betale X kr. med procesrente fra den xx. xxx 201x, samt sagens omkostninger med Y kr."
 Spørgeren har fremført, at forholdene i hendes sag efter hendes advokats opfattelse


text:
kan sidestilles med de sager, der har været omkring flykunder, der havde penge til gode hos flyselskabet Sterling, der gik konkurs, og hvor de betalte beløb derfor var tabt. Disse skatteydere kunne fradrage deres tilgodehavende som tab på en fordring.
 Spørgerens repræsentant har i høringssvar af xx. xxx 201x fremført følgende:
 "Undertegnede har modtaget høringsbrev fra sagsbehandlerne.
 Høringsbrevet giver anledning til følgende bemærkninger:
 Der er 2 udestående problemstillinger, jf., den foreløbige indstilling:
 Hvilket beløb skal der gives fradrag for - ca. 300.000 kr. eller ca. 1.300.000 kr.?
 Hvornår skal der gives fradrag?
 Ad beløb:
 Der foretages af SKAT en subtil skelnen imellem restentreprisesummen og erstatning.
 Der foretages endvidere en subtil skelnen mellem tidspunktet for kravets opståen.
 Det er skatteyders opfattelse, at begge krav opstod samtidig.
 Erstatningskravet er ikke først opstået ved dommen. Dommen er blot retssystemets stadfæstelse af det krav der allerede bestod. Det giver ikke nogen mening, at et krav først opstår, når man opnår dom. Konsekvensen heraf vil jo være, at man aldrig kan stævne, jf. at der så ikke er noget krav på dette tidspunkt.
 Skatterådet må derfor lægge til grund, at kravene er opstået samtidig.
 Det er endvidere opfattelsen, at Skatterådet må lægge til grund, at der er en anskaffelsessum på begge krav.
 I fald man foretager en vurdering som i høringssvaret betyder det, at man i samtlige sager om fradrag efter kursgevinstloven skal foretage en vurdering af, hvorvidt debitor på fordringen kunne have betalt på tidspunktet for fordringens opståen. Der vil selvsagt altid være en mistanke om, at det ikke er tilfældet, jf. at det i hvert fald siden hen konstateres, at der ikke kan betales.
 Der er ikke noget belæg for at foretage den fortolkning, som jo i realiteten sætter fradragsretten ud af kraft.
 Ad tidspunktet:
 Det er i 2012 det kan konstateres, at fordringen ikke kan betales.
 Der må derfor gives fradrag i 2012.
 Synspunktet om, at fordringen fortsat består, er jo gældende også ved erhvervsdrivendes tab på fordringer og ville have den konsekvens, at alle steder, hvor der var et tilgodehavende hos en personlig debitor, ville man først kunne få fradrag, når kravet var forældet.
 Det er ikke retstilstanden.
 Derfor kan der heller ikke indfortolkes et sådant krav i denne sag.
 Hvis debitor sidenhen skulle betale, er det en ny diskussion, hvorledes en sådan indbetaling skal håndteres, Det kan ikke anvendes som argument for, at der ikke skal gives fradrag."
 Det ønskes bekræftet, at tab på fordring/erstatningskrav hos A på ca. 1.300.000 kr. kan fradrages.
 Kursgevinstlovens § 1, stk. 1, nr. 1, § 14, stk. 1, og § 26, stk. 1 og 2
 § 1. Denne lov omfatter
 § 14. Gevinst og tab på fordringer medregnes ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst, jf. dog stk. 2 og §§ 15, 17 og 18. 1. pkt. finder dog alene anvendelse, hvis årets nettogevinst eller nettotab sammenlagt med nettogevinster og nettotab omfattet af § 23 og gevinst og tab på investeringsbeviser i obligationsbaserede investeringsinstitutter med minimumsbeskatning, jf. aktieavancebeskatningslovens § 22, overstiger 2.000 kr.
 § 26.


text:
Gevinst og tab på fordringer og gæld opgøres efter reglerne i stk. 2-5, jf. dog § 25, stk. 2-5, om lagerprincippet og § 25, stk. 7-10.
 Statsskattelovens § 5, stk. 1, litra a, og stk. 2
 § 5. Til indkomst henregnes ikke:
 a. Formueforøgelse, der fremkommer ved at de formuegenstande, en skattepligtig ejer, stiger i Værdi - medens der paa den anden Side ikke gives Fradrag i Indkomsten for deres Synken i værdi -, eller Indtægter, som hidrører fra Salg af den skattepligtiges Ejendele (herunder indbefattet Værdipapirer) for saa vidt disse Salg ikke hidrører til vedkommendes Næringsvej, for Eksempel Handelsvirksomhed med faste Ejendomme, eller er foretaget i Spekulationsøjemed, i hvilke Tilfælde den derved indvundne Handelsfortjeneste henregnes til Indkomsten, lige som også eventuelt Tab kan fradrages i denne. Ved salg af fast Ejendom - - - -, anses Spekulationshensigt at have foreligget, naar Salget sker inden 2 aar efter Erhvervelsen, medmindre det modsatte godtgøres at være Tilfældet.
 Den under a. og b. omhandlede Formueforøgelse, ligesom også den Formueformindskelse, der fremkommer ved Formuegenstandes Synken i Værdi, kommer derfor kun i Betragtning, for saa vidt som Formuens Udbytte derved er blevet forøget eller formindsket og da kun med Beløbet af den saaledes fremkomne Udbytteforøgelse eller Udbytteformindskelse.
 Vedrørende kursgevinstlovens § 1
 Reglerne i kursgevinstlovens § 1, stk. 1, er indsat ved lov nr. 439 af 10. juni 1997, der er vedtaget på grundlag af lovforslag L 194 i folketingsåret 1996/1997.
 Bemærkningerne til lovforslaget indeholder blandt andet følgende:
 3. Lovforslaget
 Kursgevinstloven er udtømmende for så vidt angår beskatningen af gevinst og tab på fordringer og gæld samt finansielle kontrakter.
 a. Kursgevinstlovens område
 Det har været fastslået helt fra kursgevinstlovens indførelse i 1985, at loven generelt erstatter statsskattelovens regler om beskatning af gevinst og tab på fordringer og gæld. Dette er gennemført ved, at loven positivt opregner de skattepligtige gevinster og de fradragsberettigede tab, i visse tilfælde dog gennem reference til statsskattelovens regler, som var gældende før kursgevinstlovens indførelse. Det fremgår således af bemærkningerne til lovforslaget til den nuværende kursgevinstlov, at det var hensigten, at loven skulle omfatte gevinster og tab på alle slags pengefordringer, og at loven stort set skulle stadfæste de hidtil gældende regler i statsskatteloven.
 Efter § 1 omfatter kursgevinstloven gevinst og tab ved afståelse eller indfrielse af pengefordringer herunder obligationer, pantebreve og gældsbreve og gevinst og tab ved frigørelse for gæld, samt gevinst og tab på terminskontrakter og aftaler om køberetter og salgsretter.
 Den foreslåede affattelse af § 1, stk. 1 svarer i hovedtræk til den nuværende kursgevinstlovs § 1, 1. pkt.
 » 4. Reglerne gælder for obligationer, pantebreve, gældsbreve og andre pengefordringer. Reglerne gælder som udgangspunkt for alle pengefordringer uanset deres art. Afgørende for bedømmelsen er alene, om der foreligger et retligt krav på betaling i form af penge. Reglerne gælder derved også for de helt individuelle fordringer, der opstår ved salg på kredit, ved løn- og honorartilgodehavender eller ved ganske kortvarige lejlighedslån uden sikkerhedsstillelse.
 Loven omfatter såvel gevinst og tab, der opstår hos kreditor (fordringshaver, långiver) ved afståelse eller indfrielse


text:
af en pengefordring, som gevinst og tab, der opstår for en debitor (skyldner, låntager), der frigøres for en forpligtelse ifølge en fordring.
 Ved afståelse af fordringer forstås enhver disposition, der medfører en overgang af ejendomsretten til fordringen. Det er uden betydning, om dispositionen har haft frivillig eller tvangsmæssig karakter. Reglerne gælder derfor også for fordringer, der overdrages ved f.eks. salg, bytte, gave, arveforskud eller kreditorforfølgning.
 Reglerne gælder for alle kursgevinster og kurstab på fordringer og gæld. Gevinster og tab omfatter ikke alene stigninger og fald i børskursen, der følger af ændrede renteforhold. Værdisvingninger, der følger af andre forhold som f.eks. indeksregulering eller valutakursændringer, omfattes også af reglerne. Tab som følge af skyldnerens manglende betalingsevne og utilstrækkelig sikkerhed ved pant eller kaution er ligeledes omfattet. Reglerne omfatter f.eks. også erstatnings- og forsikringssummer, som fordringshaveren modtager som erstatning for tab af en fordring.
 Det vil sige, at den skattemæssige behandling af gevinsten eller tabet ikke er afhængig af årsagen til gevinsten eller tabet.
 Både fordringer og gæld i danske kroner og fordringer og gæld i fremmed valuta er omfattet af reglerne i kursgevinstloven.
 5. Kursgevinstlovens regler om den skattemæssige behandling af gevinst og tab på fordringer er udtømmende. (...)
 Ikke omfattede værdipapirer
 6. Kursgevinstloven har et meget bredt anvendelsesområde, hvorfor det er hensigtsmæssigt at foretage en afgrænsning af de fordringer, der ikke omfattes af lovens regler.
 Reglerne omfatter ikke præmieobligationer.
 Reglerne gælder heller ikke for de værdipapirer, der omfattes af reglerne i aktieavancebeskatningsloven. Det vil sige, at aktier, anparter, andelsbeviser og omsættelige beviser for indskud i investeringsforeninger ikke omfattes af reglerne i loven."
 Den oprindelige kursgevinstlov var lov nr. 532 af 13. december 1985, der er vedtaget på grundlag af lovforslag L 19 i folketingsåret 1985/1986
 Bemærkningerne til dette lovforslag indeholder blandt andet følgende:
 Lovforslaget går ud på at give regler om den skattemæssige behandling af alle gevinster og tab på alle slags pengefordringer. Det betyder, at gevinster og tab ikke blot omfatter de almindeligt kendte stigninger og fald i børskursen, der følger af ændrede konjunktur- og renteforhold. Også konstaterede værdistigninger, der følger af andre forhold, som f.eks. indeksregulering, valutakursændringer o.lign., er omfattet af forslaget. Det omfatter tillige konstaterede tab, der skyldes skyldnerens manglende betalingsevne og utilstrækkelig sikkerhed ved pant eller kaution. Endvidere betyder det, at forslagets regler ikke kun omfatter gevinster og tab på obligationer og pantebreve, men også på gældsbreve og simple pengefordringer.
 I denne bestemmelse foreslås det, at gevinster og tab på obligationer, pantebreve, gældsbreve og andre pengefordringer skal medregnes ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst efter lovforslagets regler. Bestemmelsen omfatter som udgangspunkt alle fordringer, uanset deres art. Det er således uden betydning på hvilken måde, kravet er opstået. Afgørende for bedømmelsen er alene, om der foreligger et retligt krav på betaling i form af penge.
 Gevinster og tab kan efter bestemmelsen konstateres ved afståelse eller hel eller delvis indfrielse af fordringen. Ved afståelse forstås enhver disposition, der medfører en overgang af ejendomsretten til fordringen. Det er uden betydning, om den stedfundne disposition har haft frivillig eller tvangsmæssig karakter.


text:
Bestemmelsen omfatter derfor fordringens overdragelse ved f.eks. salg, bytte, gave eller arveforskud og kreditforfølgning. Gevinster og tab kan dernæst opstå ved hel eller delvis indfrielse. Herved forstås enhver disposition, der bevirker en nedsættelse af fordringens restgæld, eller som bevirker, at fordringen ophører. Det kan f.eks. være fordringens opfyldelse, opgivelse eller forældelse. Bestemmelsen omfatter f.eks. også erstatnings- eller forsikringssummer, som fordringshaveren modtager som erstatning for tab af en fordring.
 Vedrørende kursgevinstlovens § 14, stk. 1
 Reglen i kursgevinstlovens § 14, stk. 1, om fradrag for tab på fordringer blev indsat ved lov nr. 724 af 25. juni 2010.
 Ifølge bemærkningerne til lovforslaget blev de nye regler indført for at sikre overholdelsen af EU-retten, idet det i en åbningsskrivelse fra Europa-Kommissionen havde været anført, at forskelsbehandlingen af fordringer i henholdsvis danske kroner og fremmed valuta potentielt var i strid med reglerne om kapitalens fri bevægelighed.
 Lovforslaget til lov nr. 724 af 25. juni 2010
 3.1. Ophævelse af skattefritagelsen for personer for gevinst på blåstemplede fordringer og indførelse af fradrag for tab
 3.1.2. Forslagets formål og baggrund
 Regeringen har den 29. oktober 2009 modtaget en åbningsskrivelse fra Europa-Kommissionen, hvori det anføres, at den eksisterende forskelsbehandling af fordringer i henholdsvis danske kroner og fremmed valuta potentielt er i strid med reglerne om kapitalens fri bevægelighed, jf. art. 63 TEUF (tidligere art. 56 TEF) og de tilsvarende bestemmelser i EØS-aftalen.
 Principielt kan forskelsbehandlingen fjernes enten ved 1) at udbrede mindsterentereglen til fordringer i fremmed valuta eller ved, 2) at mindsterentereglen ophæves, og der indføres beskatning af gevinst og tab på personers fordringer i danske kroner svarende til de eksisterende regler for fordringer i fremmed valuta. Dvs., at gevinst vil være skattepligtig, mens tab kan fradrages.
 Dette taler for i stedet at ophæve mindsterentereglen og indføre generel beskatning af privates gevinst og tab på fordringer. Hermed vil gevinst være skattepligtig og tab fradragsberettiget uanset forrentningen af fordringen og uanset, i hvilken valuta fordringen er udstedt. Der vil således ikke længere være forskel i beskatningen af fordringer i danske kroner og fremmed valuta.
 Det foreslås, at skattefriheden ophæves for blåstemplede fordringer, dvs. fordringer, der forrentes med en rente, der er lig med eller højere end mindsterenten på det tidspunkt, hvor debitor påtager sig forpligtelsen, jf. kursgevinstlovens § 14, stk. 2, 2. pkt., jf. § 38 (mindsterentereglen).
 Samtidig foreslås, at der gives fradrag for tab på fordringer i danske kroner. Adgangen til fradrag gælder såvel de fordringer, hvor gevinst i dag er skattefri (blåstemplede fordringer) som fordringer, der i dag er skattepligtige, fordi mindsterentereglen, jf. § 14, stk. 2, 2. pkt., ikke er opfyldt (sortstemplede fordringer). Adgangen til fradrag for tab bliver herved den samme for fordringer i danske kroner, som den der i dag gælder for tab på fordringer i fremmed valuta.
 Forslaget indebærer, at den forskellige beskatning, der i dag gælder for henholdsvis blåstemplede og sortstemplede fordringer i danske kroner og fordringer i fremmed valuta, ophæves, idet gevinst og tab på fordringer generelt bliver skattepligtig henholdsvis fradragsberettiget uanset forrentningen af fordringen og uanset, om fordringen er


text:
udstedt i danske kroner eller fremmed valuta.
 Til § 1, nr. 6
 Det foreslås, jf. stk. 1, at mindsterentereglen ophæves, og at der for personer indføres skattepligt af gevinst og adgang til fradrag for tab på fordringer, uanset forrentningen af fordringen og uanset, om der er tale om en fordring i danske kroner eller fremmed valuta.
 Med ophævelsen af skattefritagelsen for blåstemplede fordringer er spørgsmålet ikke, om gevinst på fordringen er skattepligtig eller ej, men hvornår en eventuel gevinst eller et fradrag for tab skal medregnes til den skattepligtige indkomst. Dette beror herefter på de almindelige principper i § 25 i kursgevinstloven om opgørelse af gevinst og tab på fordringer og gæld.
 Der henvises i øvrigt til de almindelige bemærkninger pkt. 3.1."
 Vedrørende kursgevinstlovens § 26, stk. 2
 Reglerne i kursgevinstlovens § 26, stk. 2, er indsat ved lov nr. 439 af 10. juni 1997 (oprindeligt i kursgevinstlovens § 26, stk. 1), der er vedtaget på grundlag af lovforslag L 194 i folketingsåret 1996/1997.
 Ifølge bemærkningerne til lovforslaget svarer bestemmelserne stort set til bestemmelserne i den tidligere kursgevinstlovs § 8, stk. 2.
 Den oprindelige kursgevinstlov var lov nr. 532 af 13. december 1985, der er vedtaget på grundlag af lovforslag L 19 i folketingsåret 1985/1986.
 Bemærkningerne indeholder ikke nærmere fortolkningsbidrag.
 Ved lov nr. 491 af 24. juni 1992 blev der indsat en begrænsning i den daværende kursgevinstlovs § 6, stk. 1 (vedrørende gevinst og tab på fordringer og gæld i fremmed valuta), hvorefter tab på regreskrav, erhvervet ved kautionsbetaling, normalt ikke kunne fradrages. Bestemmelsen er indsat på grundlag af et ændringsforslag i tillægsbetænkningen til lovforslag L 231 i folketingsåret 1991/1992. Det fremgår udtrykkeligt af skatteministerens svar på spørgsmål 45 i forbindelse med behandlingen af lovforslaget, at kautionistens skattemæssige anskaffelsessum for regreskravet er det beløb, hvormed han/hun har indfriet kautionsforpligtelsen. Den skattemæssige anskaffelsessum er således ikke kursværdien på det tidspunkt, hvor fordringen opstår, dvs. det tidspunkt, hvor kautionsforpligtelsen bliver aktuel. På sidstnævnte tidspunkt vil kursværdien af regreskravet normalt være meget lav. Hvis den skattemæssige anskaffelsessum var kursværdien på det tidspunkt, hvor kautionsforpligtelsen blev aktuel, ville det have medført, at kautionisten skulle beskattes af en kursgevinst, hvis kautionisten opnåede en større dividende på regreskravet end kursværdien på det tidspunkt, hvor kautionsforpligtelsen blev aktuel. Dette blev ikke anset for rimeligt.
 Den juridiske Vejledning (2015-2) afsnit C.B.1.2.1 Fordringer, gæld og finansielle kontrakter omfattet af kursgevinstloven
 Ad a og b - pengefordringer og gæld
 Ved en pengefordring forstås et retligt krav på betaling af et pengebeløb. Der skal være tale om et retligt krav, og det betyder, at kreditor (fordringshaveren) skal kunne gøre betalingskravet mod debitor (skyldneren) gældende ved domstolene.
 Kursgevinstloven gælder som udgangspunkt for alle pengefordringer uanset art, fx obligationer, pantebreve og gældsbreve. Også de helt individuelle fordringer, der opstår ved salg på kredit, ved løn- og honorartilgodehavender eller ved ganske kortvarige lejlighedslån uden sikkerhedsstillelse er omfattet."
 Den juridiske Vejledning (2015-2) afsnit C.B.1.4.2.2 Andre fordringer - KGL § 14
 Personer er som altovervejende hovedregel skattepligtige af gevinst og har fradrag for tab på fordringer.