text:
af reglerne vedrørende regnskabsføring. Dermed kunne udgiften ikke anses for en naturlig driftsudgift forbundet med virksomheden.
 Efter SL § 6, stk. 1, litra a, sidestilles ordinære afskrivninger med driftsomkostninger. Bestemmelsen er for de fleste erhvervsaktivers vedkommende blevet afløst af særlovgivning, jf. afskrivningsloven, se afsnit E.C. og SKM2009.479.VLR.
 Om afskrivning på multimedier omfattet af LL § 16, se DJV C.C.2.4.2.
 Herudover findes der særlige afskrivningsregler i LL § 8 B, se afsnit E.B.3.11 om forsøgs- og forskningsudgifter.
 Ved siden af disse særlige afskrivningsregler kan der i et vist omfang afskrives med hjemmel i SL § 6, stk. 1, litra a. Dette gælder f.eks. afskrivning på rationaliseringsudgifter. Se nærmere afsnit E.C.5.11.
 Udgifter, der medgår til at sætte et formuegode i samme stand, som det var ved anskaffelsen, kan fratrækkes som vedligeholdelsesudgifter efter SL § 6, stk. 1, litra e, forudsat der er tale om udgifter, der vedrører aktiver, hvis udbytte skal medregnes ved indkomstopgørelsen, se UfR 1958, 1173 HRD.
 SKM2008.91.LSR. En skatteyder, som havde fradragsret for de faktiske udgifter vedrørende en ejendom, kunne fradrage udgifter til etablering af et nedsivningsanlæg i tilknytning til ejendommen, jf. SL § 6, litra e, idet der var tale om en bygningsbestanddel og ikke en installation.
 SKM2002.378.LSR. Udgift til nedtagning af et ca. 50 år gammelt lavtryksdampanlæg og opsætning af et nyt fjernvarmeanlæg blev anset for en vedligeholdelsesudgift, jf. SL § 6, stk. 1, litra a og e. Landsskatteretten anså den skete udskiftning for en nutidig løsning.
 TfS 1999, 51 LSR. Ved udskiftning af bilmotor var bilen tilført en forbedring, da bilen ved reparationen var bragt i en bedre stand, end den var på købstidspunktet. Udgift til udskiftning af bilmotor blev anset for en kombineret vedligeholdelses- og forbedringsudgift. I mangel af nærmere oplysninger blev fordelingen foretaget skønsmæssigt med 50 pct. til henholdsvis vedligeholdelse og forbedring.
 SKM2004.62.LSR. Udgifter til udskiftning af PC'ere og netværksplottere kunne ikke fradrages som vedligeholdelsesudgift efter SL § 6, stk. 1, litra e.
 SKM2006.154.VLR (tidligere SKM2003.505.LSR). To minkavlere havde afholdt udgifter til minkburblokke bestående af bursektion, redekasse og hvalpenet. Landsretten fandt, at udgifter til udskiftning af minkburblokkene ikke kunne straksafskrives efter reglerne i AL § 6, stk. 1, nr. 2, da minkburblokkene måtte anses for at være bestemt til at blive anvendt sammen med flere andre tilsvarende blokke, idet flere blokke funktionsmæssigt hører naturligt sammen. Landsretten lagde imidlertid skønsmandens forklaring, hvorefter en bursektion og en redekasse kun kan fungere samlet i en minkburblok og ikke hver for sig, til grund. Retten fandt således modsat Landsskatteretten, der opfattede f.eks. bursektionen som et selvstændigt aktiv, at bursektionen måtte opfattes som en del af et samlet aktiv, og at en separat udskiftning af enkeltdele som bursektioner, redekasser og tråd måtte anses som vedligeholdelse af minkburblokkene. Efter bevisførelsen var der ikke grundlag for at fastslå, at de gennemførte udskiftninger af enkeltdelene havde været så omfattende, at der ikke længere var tale om det samme aktiv. Udgifterne til udskiftning kunne derfor fradrages efter SL § 6, stk. 1, litra e. Udgiften til nyanskaffede minkburblokke kunne ikke fradrages som vedligeholdelsesudgifter


text:
efter SL § 6, stk. 1, litra e.
 Skatteministeriet, Departementet, har i en kommentar til dommen, SKM2007.113.DEP afsnit 3.2, vedrørende vedligeholdelsesfradrag bl.a. udtalt, at "Skatteministeriet har fået medhold i, at en udskiftning af hele aktivet eller en del heraf kan være så omfattende, at der ikke længere er tale om samme aktiv, hvorfor der begrebsmæssigt ikke kan være tale om "vedligeholdelse", jf. statsskattelovens § 6, stk. 1, litra e, men i den konkrete sag fandt landsretten ikke, at dette var tilfældet.
 Dommen er efter Skatteministeriets opfattelse ikke udtryk for, at det forhold, at flere aktiver i henhold til afskrivningslovens § 6, stk. 1, nr. 2, "anses" for ét driftsmiddel er ensbetydende med, at der også i relation til reglerne om vedligeholdelse og udskiftning er tale om ét aktiv. Et driftsmiddelsæt, der i relation til afskrivningsloven "anses" som ét driftsmiddel, kan bestå af flere aktiver i relation til statsskatteloven.
 Tværtimod er det på baggrund af en konkret vurdering, hvor skønsmandens erklæring er tillagt afgørende betydning, at landsretten har fundet, at en bur- og redekasseblok iht. statsskattelovens § 6, stk. 1, litra e, hører sammen som ét aktiv, idet de kun kan fungere samlet og ikke hver for sig. Der var derfor ikke tale om, at hele aktivet blev udskiftet, men derimod udelukkende om en udskiftning af en del heraf.
 Landsrettens dom ændrer derved ikke ved den hidtidige fortolkning af vedligeholdelsesbestemmelsen i statsskattelovens § 6, stk. 1, litra e, men for så vidt angår minkavlere og andre pelsdyravlere med tilsvarende produktionsmidler, er dommen udtryk for en tilsidesættelse af administrativ praksis, hvorefter burblokke, redekasser og hvalpenet hidtil er blevet anset som selvstændige aktiver hver for sig. Med dommen anses de for at være ét samlet aktiv, så udskiftning af f.eks. en redekasse anses for at være en deludskiftning af det samlede aktiv, minkburblokken. Udgifterne ved en sådan deludskiftning kan derfor fratrækkes, jf. SL § 6, stk. 1, litra e.
 For så vidt angår andre former for staldinventar er dommen således ikke en tilbagevenden til den praksis, som fandtes før gennemførelsen af "samlesætreglerne" i afskrivningslovens § 6, stk. 1, nr. 2, hvorefter f.eks. udgifter til anskaffelse af drægtighedsbokse og -skillerum, bindsler og nakkelåse, vandkopper, forværk og skillerum til spaltebokse kunne afskrives særskilt. SKAT må fortsat konkret vurdere, om udskiftning af andre former for staldinventar skal anses for deludskiftning af ét driftsmiddel i relation til statsskatteloven eller en ikke-fradragsberettiget udskiftning af hele driftsmidlet."
 SKM2001.631.LSR. Fradrag for hensættelse af udgifter til hovedreparation af et fly blev ikke godkendt, idet udgifterne blev anset for løbende vedligeholdelsesudgifter, der først kunne fratrækkes, når de var afholdt.
 Om vedligeholdelsesudgifter vedrørende fast ejendom, se DJV C.H.3 og SKM2012.167.BR, omtalt under afsnit E.A.2.1.3.
 Tab ved tyveri af kassebeholdninger har givet anledning til mange sager.
 I praksis er der ofte tale om et bevisproblem, hvor det påhviler skatteyderen at godtgøre, at tabet har ramt omsætningsformuen, og at der ikke foreligger egen skyld.
 Det er normalt en forudsætning for fradrag, at tyveriet er anmeldt til politiet, se LSRM 1969, 128 LSR.
 Det er endvidere

type: other


text:
en forudsætning, at det lidte tab kan dokumenteres via en tilfredsstillende bogføring, se SKM2005.59.VLR, hvor landsretten fandt, at det ikke kunne dokumenteres, at der var stjålet 13.500 kr. fra et pengeskab, hvorfor der ikke var fradrag herfor. Se også LSRM 1969, 37 LSR.
 Med hensyn til kravene om opbevaringsmåden henvises til LSRM 1960, 128 LSR, hvor der blev indrømmet fradrag for tab af en kassebeholdning, der var anbragt i et uaflåst skab i privatboligen, der lå umiddelbart bag forretningen. Tilsvarende afgørelser se LSRM 1952, 145 LSR, LSRM 1958, 114 LSR, LSRM 1964, 124 LSR og LSRM 1977, 49 LSR.
 At fradrag for tab ved tyveri af kassebeholdningen fra en tegnebog, som f.eks. er anbragt i privatlejligheden, ikke er udelukket, viser LSRM 1960, 128 LSR og LSRM 1964, 124 LSR. Her var der ingen tvivl om beholdningens karakter af kassebeholdning, og opbevaringsmåden fandtes efter de foreliggende forhold forsvarlig.
 I TfS 1996, 297 HRD fandt Højesteret, at indehaveren af en forretning, som fik stjålet penge i et kontorlokale, der stødte op til forretningslokalet, konkret havde udvist uagtsomhed ved midlertidigt at anbringe pengene i kontorlokalet. Da tyveriet imidlertid faldt inden for rammerne af en naturlig driftsrisiko, kunne beløbet fradrages efter SL § 6, stk. 1, litra a.
 Hvor en virksomheds kassebeholdning opbevares i indehaverens tegnebog, vil der sædvanligvis være anledning til at foretage en nærmere vurdering af, om den stjålne beholdning fuldt ud har karakter af kassebeholdning. Som regel fører sammenblanding af kassebeholdningen og private midler til, at fradrag nægtes, se LSRM 1952, 146 LSR, LSRM 1962, 116 LSR, LSRM 1964, 123 LSR, LSRM 1967, 127 LSR, LSRM 1968, 38 LSR og LSRM 1969, 37 LSR.
 Se LSRM 1975, 44 LSR, og TfS 2000, 531 LSR, hvor Landsskatteretten godkendte fradrag for tab ved tyveri af en ejerandel af en kontantbeholdning, der var opbevaret i et aflåst skab i en fiskekutters styrehus.
 Hvis den stjålne kassebeholdning er særlig stor, bør det undersøges, om der er en særlig baggrund for tilstedeværelsen af den store beholdning. Kan det påvises, at der har været særligt store indbetalinger, se LSRM 1960, 128 LSR, eller særligt store hævninger af bankbeholdninger til imødegåelse af store udbetalingskrav i virksomheden, kan fradrag foretages også for betydelige tab.
 Se LSRM 1973, 37 LSR, hvor en del af en stjålen kassebeholdning ikke blev anset nødvendig til fyldestgørelse af skatteyderens forpligtelser i relation til hans erhvervsvirksomhed.
 SKM2010.260.BR. Et selskab ønskede skattemæssigt fradrag for et påstået, ikke politianmeldt, tyveri fra selskabets spilleautomater for indkomståret 2007. Kassebeholdningen inkl. indtægter fra spilleautomaterne var ikke løbende blev talt op, og selskabet havde ikke konkret konstateret, at der manglede penge i automaterne. Revisoren havde i efteråret 2007 konstateret en manko i kassebeholdningen på ca. 383.000 kr., hvoraf 300.000 kr. skønsmæssigt var henført til 2007. Henset til, at der ikke løbende var ført kontrol med kassebeholdningen og de konkrete indtægter fra automaterne, fandt retten ikke, at selskabet havde godtgjort, hvornår eller hvordan tabet var opstået, eller størrelsen heraf. Selskabet fik derfor ikke fradrag for udgiften.
 I skd. 1984.70.454 indrømmede Østre Landsret


text:
fradrag for tab ved tyveri af 72.381 kr., som udgjorde en benzinstations kassebeholdning fra weekendsalget, der var blevet opbevaret i et pengeskab på tankstationen. Det var oplyst, at skatteyderen havde benyttet pengeskabet, fordi der var ret lang vej til den nærmeste døgnboks, hvori salgsindtægterne kunne anbringes. Landsretten lagde til grund, at det stjålne beløb alene stammede fra tankens salgsindtægter, og at de stjålne pengemidler havde været forsvarligt opbevaret. Under hensyn til virksomhedens sædvanlige driftsform og den særlige baggrund for tilstedeværelsen på tanken af de pågældende kasseindtægter weekenden over måtte tabet betragtes som et udslag af driftsrisikoen og dermed som et fradragsberettiget driftstab.
 Tab af kontante beholdninger under rejser kan fradrages, når der ikke er tvivl om, at rejsen har karakter af en forretningsrejse, se LSRM 1972, 48 LSR, hvor fradraget dog blev beskåret, da det ikke var godtgjort, at hele beholdningen var bestemt til erhvervsmæssig anvendelse.
 Tab af kassebeholdning under privatrejse kan ikke fratrækkes, se LSRM 1964, 123 LSR.
 Lønmodtageres begrænsede adgang til at fratrække tab ved tyveri er omtalt i DJV C.A.4.3.1.9.
 Underslæb - Bedrageri
 Fradragsretten omfatter også tab ved underslæb fra de ansattes side, men normalt ikke tab ved besvigelser fra ikke-ansattes side, se LSRM 1969, 129 LSR, der dog ikke vedrørte driften.
 SKM2011.264.ØLR ændrede byrettens dom i SKM2010.250.BR. Sagen drejede sig om, hvorvidt en virksomhedsejer kunne fradrage et tab, der var opstået som følge af dokumentfalsk begået af en revisor, der var tilknyttet virksomheden som konsulent og fungerende regnskabschef. Landsretten havde i en tidligere dom i en erstatningssag, som virksomhedsejeren havde anlagt i anledning af det begåede dokumentfalsk, fundet, at virksomhedens ledelse havde udvist en betydelig uforsigtighed ved sin organisation, forretningsgang og sine kontrolsystemer, hvilket havde gjort det muligt for den pågældende revisor ubemærket at begå dokumentfalsk, og byretten gav bl.a. under henvisning hertil skatteministeriet medhold i, at tabet ikke var fradragsberettiget. Landsretten ændrede imidlertid byrettens dom i skattesagen, idet det navnlig ved forklaring afgivet af virksomhedens revisor blev lagt til grund, at virksomhedens kontrolorganisation og fuldmagtsforhold var forsvarlige. Tabet var derfor fradragsberettiget, jf. SL § 6 a. Dog fandt landsretten, at tabet først kunne fradrages i 2005, selv om det under en fogedsag i 2000 blev konstateret, at den revisor, der havde begået forfalskningerne var insolvent. Landsrettens henviste til, at erstatningssagen mod trediemand først var afsluttet i 2004, og at kravet mod den erstatningspligtige var endeligt opgjort i 2005.
 TfS 2001, 963 LSR. Tab ved en medarbejders underslæb blev anset som fradragsberettiget. Landsskatteretten var betænkelig ved at antage, at der ikke var udøvet fornøden kontrol med den pågældende medarbejder, hvorfor tabet måtte anses for et udslag af en for virksomheden naturlig driftsrisiko.
 TfS 1997, 502 LSR. Et selskabs tab ved en direktørs besvigelser var fradragsberettiget efter dagældende KGL § 4, jf. SL §§ 4-6, i det omfang, tabet var udslag af normal driftsrisiko. Af den resterende del af tabet kunne fradrages den del, der efter dagældende KGL § 2 kunne anses for tab på fordringer.
 LSRM 1982, 83 LSR. Et aktieselskab, som i årets løb havde


text:
70 ansatte, foretog ved indkomstopgørelsen et fradrag for tab på kassedifferencer på 36.715 kr. Landsskatteretten fandt, at differencerne kunne henføres til uregelmæssigheder fra personalets side og derfor måtte anses for driftstab.
 LSRM 1982, 122 LSR. Et selskab, som havde kontrakt med DSB om udkørsel af gods, havde fradraget et tab på 56.450 kr. som følge af besvigelser fra selskabets chauffører. Landsskatteretten godkendte fradraget, da tabet ikke fandtes at overstige, hvad normal driftsrisiko under de oplyste forhold kunne medføre.
 I interessentskabsforhold opstår der undertiden spørgsmål om størrelsen af det fradrag, som de enkelte interessenter kan foretage som deres del af underskuddet ved interessentskabets drift. Hvor en interessent i kraft af det solidariske ansvar over for kreditorerne må afholde mere end sin forholdsmæssige andel af et underskud, vil han som regel have fradrag for det tab, som han måtte lide herved.
 Østre Landsret i skd. 1984.68.38. En skatteyder, der drev en byggevirksomhed med en medinteressent, måtte i forbindelse med virksomhedens ophør betale samtlige interessentskabets kreditorer. Landsretten fandt, at interessentskabets underskud var opstået løbende gennem afholdelse af udgifter, som havde været nødvendige for interessentskabets drift, hvorfor skatteyderen kunne fratrække det lidte tab ved sin indkomstopgørelse.
 Østre Landsret i skd. 1983.67.402. En dyrlæge og en landmand forpagtede i fællesskab 3 landbrugsejendomme. Det blev anerkendt, at parterne (interessenterne) ved den indbyrdes fordeling kunne forøge driftsunderskuddet med arbejdsvederlag og forrentning af kapitalindeståendet, da fordelingen af disse poster var sagligt begrundet, og der ikke forelå omgåelseshensigt.
 LSRM 1982, 82 LSR. En arkitekt drev sammen med en murermester erhvervsmæssig udstykningsvirksomhed. Murermesteren, der tillige drev selvstændig murermestervirksomhed, kom i økonomiske vanskeligheder, hvorfor det daværende toldvæsen gjorde udlæg i hans anpart i interessentskabet. For at undgå, at udstykningsvirksomheden måtte standse med tab, havde arkitekten tiltrådt, at interessentskabet optog lån og betalte gælden til toldvæsenet. Da der var den fornødne forbindelse mellem den tabsgivende disposition og den løbende indtægtserhvervelse, kunne arkitekten fratrække det tab, der var opstået i forbindelse med kompagnonens insolvens.
 Skyldes tabet derimod, at medinteressenten har hævet for meget i selskabet, må tabet normalt anses for et tab på udlån foretaget uden for interessentskabets normale drift. Tabet er derfor ikke fradragsberettiget, se LSRM 1956, 28 LSR, LSRM 1974, 155 LSR og LSRM 1981, 205 LSR.
 TfS 2000, 362 HRD, hvor 2 medinteressenters uberettigede hævninger af interessentskabets midler ikke blev anset for foretaget som led i driften af interessentskabet, men med det formål at dække medinteressenternes privatforbrug. Kassekreditten blev indfriet af interessenten i dennes egenskab af solidarisk ansvarlig meddebitor. Fordringerne mod medinteressenterne blev anset for uerholdelige. Højesteret afviste fradrag. Højesteret bemærkede, at tab, der udspringer af, at interessenterne hæver penge til privatforbrug ved trækning af checks på interessentskabets kassekreditkonti, falder uden for rammerne af en naturlig driftsrisiko ved erhvervskonti i interessentskabsform.
 I TfS 1996, 256 LSR blev der i forbindelse med en interessents udtræden af et interessentskab konstateret et tab, skønt interessentskabet i den givne periode havde haft overskud. Grundet den solidariske hæftelse led en anden interessent et tab, der ikke blev anset som en fradragsberettiget driftsomkostning. Tabet var en


text:
følge af, at den udtrædende interessent havde foretaget sådanne hævninger i selskabet, at interessenten ved sin udtræden, ikke var i stand til at betale den del af gælden, der ifølge parternes aftale påhvilede ham. Landsskatteretten fandt, at tabet var et formuetab. Tabet kunne derfor ikke fradrages ved indkomstopgørelsen, da dette ikke var opstået som følge af interessentskabets drift.
 TfS 1997, 619 ØLD. En advokats tab som følge af en medinteressents uberettigede hævninger kunne ikke anses som en naturlig driftsrisiko. Tabet kunne ikke anses som en fradragsberettiget driftsomkostning.
 SKM2004.154.VLR. Skatteyderen havde ikke bevist, at han havde et krav mod en medinteressent og havde derfor heller ikke bevist, at han havde lidt et fradragsberettiget tab på et sådan krav.
 SKM2002.72.LSR. Tilbagebetaling af et formidlingshonorar, der var modtaget fra de øvrige interessenter som betaling for formidling af deltagelse i et leasingarrangement (10-mandsprojekt), var ikke fradragsberettiget efter SL § 6, stk. 1, litra a. Landsskatteretten fandt, at skatteyderens tilbagebetaling af interessenternes indbetalinger til interessentskabet ikke kunne anses som udslag af en almindelig driftsrisiko, og at afholdelsen af udgiften således ikke havde en naturlig, driftsmæssig begrundelse. Landsskatteretten henså særligt til, at leasingarrangementet var et typisk 10-mandsprojekt, der ifølge praksis ikke godkendes i skattemæssig henseende. Det var videre Landsskatterettens opfattelse, at skatteyderen ikke havde en aktuel, driftsmæssig begrundelse for at afholde udgiften i 1998, idet der på dette tidspunkt ikke forelå nogen drift af en erhvervsmæssig virksomhed, som udgiften kunne relateres til.
 TfS 1987, 316 VLD. En interessent overtog i forbindelse med interessentskabets opløsning medinteressentens personlige firma. Da overtagelsen ikke fandtes nødvendig for at sikre fortsættelsen af interessentens eget personlige firma, kunne en eftergivelse af et tilgodehavende, der opstod som led i handelen, hverken fradrages som driftsomkostning eller driftstab.
 LSRM 1976, 148 LSR vedrørte et særligt tilfælde, hvor en skatteyder efter sin udtræden af interessentskabet hæftede for betaling af husleje, og hvor hans udgifter derved blev anset for et formuetab.
 UfR 1959, 69 HRD. En skatteyder havde afholdt advokat- og revisorudgifter på grund af uoverensstemmelser med den hidtidige medinteressent i forbindelse med opløsning af interessentskabet og overdragelse af aktiverne heri til et af interessenterne ejet aktieselskab. Skatteyderen gjorde gældende, at udgifterne var afholdt for at sikre og vedligeholde hans indkomst som direktør og bestyrelsesmedlem i selskabet, hvilken indkomst var langt større end aktieudbyttet. Ministeriet gjorde gældende, at udgiften primært var afholdt for at sikre skatteyderens formueinteresser, nemlig fordelingen af aktierne i det nystiftede selskab. Højesteret nægtede fradrag med den begrundelse, at udgiften måtte anses for at vedrøre formuen og kun indirekte havde betydning for skatteyderens indkomst.
 Partredere
 SKM2002.184.LSR. Fradrag for tab og omkostninger som følge af en bestyrende reders besvigelse over for et partrederi blev godkendt. Landsskatteretten fandt, at tabet, som følge af besvigelse samt advokatomkostninger var fradragsberettiget, idet tabet var et udslag af en normal driftsrisiko ved partrederi. Landsskatteretten henså til, at de øvrige redere, kort tid efter mistanken om sammenblanding af den bestyrende reders privatøkonomi og partsrederiets økonomi, gennemgik regnskaberne og opdagede besvigelserne. Fordringen imod den bestyrende reder måtte anses som uerholdelig.
 TfS 1989,


text:
506 HRD. En partreder, der i almindelighed hæfter pro rata, havde påtaget sig solidarisk hæftelse for bankgælden, der stammede fra køb og drift af partrederiets fiskekutter. Højesteret fandt, at det tab, som partrederen i kraft af det solidariske ansvar led ved indbetaling for en af de andre partredere, var fradragsberettiget. Højesteret udtalte, at den omstændighed, at hæftelsen beroede på en aftale, ikke gav grundlag for at behandle tabet anderledes end et tilsvarende tab, som lides af en interessent i et interessentskab. Se tilsvarende afgørelse TfS 1997, 619 ØLD.
 I TfS 1991, 487 VLD nægtede landsretten en partreder fradragsret for indfrielse af medpartrederens gæld på grund af manglende retlig forpligtelse til at pådrage sig solidarisk hæftelse for medpartrederens del af gælden.
 TfS 1991, 476 TSS. Et partrederi havde købt et skib. Købesummen fordeltes på 100 anparter, således at der skulle indbetales 20 pct. kontant i forhold til andelene i skibet. Opstod der et behov for likvide midler, skulle der indbetales det nødvendige beløb - ligeledes i forhold til anparterne. Partrederiet optog lån i Danmarks Skibskreditfond, for hvilket der hæftedes solidarisk. Da driften af skibet gav underskud, skulle der indbetales yderligere beløb, bl.a. til betaling af renter og afdrag til Danmarks Skibskreditfond. På grund af den ene partreders manglende betalingsevne måtte de øvrige partredere indbetale det nødvendige beløb. Ligningsrådet fandt, at dette tab vedrørte partredernes indbyrdes økonomiske mellemværende i relation til indkomstkilden, hvorfor det ikke var fradragsberettiget, se også Højesterets dom i TfS 1988, 44 HRD.
 Vestre Landsret i skd. 1984.71.713. En partreders indfrielse af 3 insolvente partrederes gæld for at få rederiets skib frigivet til salg kunne hverken anses for en fradragsberettiget handelsomkostning ved opgørelsen af særlig indkomst eller for en driftsudgift efter SL § 6, stk. 1, litra a, eller dennes analogi.
 Det er en forudsætning for at fratrække tab som følge af det solidariske ansvar, at tabet er endeligt konstateret, dvs. at det er konstateret, at regreskravet imod medinteressenten er værdiløst, se også LSRM 1971, 38 LSR.
 SKM2005.80.HR. To skatteydere havde deltaget som kommanditister i et kommanditselskab, der drev hotel- og restaurationsvirksomhed. Under sagen gjorde de gældende, at de måtte indbetale et beløb, som følge af medkommanditisters insolvens. De gjorde gældende, at de derfor i medfør af statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a, var berettiget til tabsfradrag. Højesteret bemærkede, at den enkelte kommanditists solidariske hæftelse for de øvrige kommanditisters forpligtelser var påtaget i forbindelse med stiftelsen af kommanditselskabet og indskudsbeløbene ikke blev fuldt indbetalt. Kommanditisternes forpligtelse til at indbetale yderligere beløb blev aktualiseret ved at to af kommanditisterne ikke indbetalte den yderligere del af deres indskud, som skulle medgå til dækning af selskabets underskud. Selvom en væsentlig del af dette underskud ubestridt udgjordes af akkumulerede driftsunderskud, tiltrådte Højesteret, at kommanditisternes betaling til selskabet i henhold til den solidariske begrænsede hæftelse ikke havde en sådan forbindelse til driften af kommanditselskabet, at beløbet var fradragsberettiget efter statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a.
 TfS 1998, 517 ØLD. En skatteyder tiltrådte en principaftale om at oprette et interessentskab, som skulle overtage


text:
de nødlidende andele med tilhørende gældsforpligtelser i et skibsanpartsprojekt. Landsretten fandt ikke, at der ved aftalen var etableret en hæftelsesordning som i et interessentskab. Skatteyderens tab måtte herefter vurderes som tab lidt af en kommanditist i et kommanditselskab.
 Se endvidere SKM2006.649.VLR (Appelleret til Højesteret, men efterfølgende hævet) (tidligere instans SKM2005.244.LSR). En deltager i et anpartsprojekt ønskede fradrag for sin andel af en udgift, som var benævnt selskabsadministrationshonorar. Retten anså ikke udgiften for at være en driftsomkostning for kommanditselskabet, der kunne begrunde fradragsret hos kommanditisterne. Til spørgsmålet om, hvilke ydelser honoraret dækkede, var der under vidneforklaringen henvist til en selskabsadministrationsaftale indgået mellem kommanditselskabet og udbyderselskabet. Det fremgik imidlertid af aftalen, at en betydelig del af de ydelser, udbyderselskabet skulle levere til kommanditselskabet, var ydelser, der enten havde vedrørt kommanditisternes - og ikke kommanditselskabets - forhold, eller ikke kunne antages at have haft tilknytning til kommanditselskabets indkomsterhvervelse i det pågældende indkomstår.
 Se endvidere SKM2008.465.HR (tidligere instans SKM2007.41.ØLR). Udgifter, som en projektudbyder havde afholdt til advokat og revisor samt til markedsundersøgelser, som projektudbyderen havde foretaget, kunne fradrages af projektudbyderen som driftsudgifter. Udgifterne kunne derimod ikke fradrages af investorerne (kommanditisterne) i det udbudte projekt i medfør af de dagældendende bestemmelser i LL §§ 8 I eller 8 J. For investorerne var der tale om en del af det samlede honorar til projektudbyderen i dennes egenskab af projektudvikler og -udbyder.
 SKM2011.487.VLR stadfæstede SKM2010.713.BR (tidligere instans SKM2009.336.LSR). Som led i et ejendomsinvesteringsprojekt havde projektudbyderen tilrettelagt og afholdt udgifterne til en såkaldt "investorrejse". Formålet med rejsen var at give investorerne lejlighed til besigtigelse af den ejendom i Skotland, som de havde investeret i. Udgifterne til investorrejsen blev bedømt som en intern omkostning for projektudbyderen. Den var derfor hverken fradragsberettiget eller afskrivningsberettiget for investorerne, der havde deltaget som kommanditister i investeringsprojektet. Den omstændighed, at udgifterne til investorrejsen kunne rummes i udbyderhonoraret, som investorerne havde betalt, kunne ikke føre til et andet resultat.
 Om de begrænsede fradragsmuligheder for kommanditister, se DJV Erhvervsbeskatning C.C.3.3.4.
 Erhvervsdrivende personer vil i visse tilfælde kunne fradrage tab på udlån og finansiering og tab, som er opstået ved kaution eller anden sikkerhedsstillelse. Fradragsretten afhænger af, om tabet er lidt i forbindelse med penge- eller vederlagsnæring, jf. KGL § 17, eller - hvis dette ikke er tilfældet - om tabet er fradragsberettiget ud fra et driftsomkostningssynspunkt.
 Det er en forudsætning for fradrag ud fra et næringssynspunkt, at der drives erhvervsmæssig udlånsvirksomhed, f.eks. som bankier, vekselerer eller anden finansieringsvirksomhed eller erhvervsmæssig virksomhed med sikkerhedsstillelse som f.eks. bankgarantier, kautionsforsikringer og lign.
 Skattepligtige personer, der driver virksomhed som bankier eller lign., er omfattet af KGL § 13 og beskattes derfor af gevinst og tab på fordringer efter reglerne i kursgevinstloven. KGL § 13 viderefører og præciserer næringsbeskatningen, som før kursgevinstloven skete på grundlag af SL §§ 4-6, og den praksis, der er udviklet på grundlag heraf, vil stadig være vejledende. Se DJV Kapitalgevinstbeskatning, afsnit C.B.1.4.2.1 om pengenæring - gevinst og tab på fordringer.
 Ved afgørelsen af, om der drives erhvervsmæssig finansieringsvirksomhed, må der lægges vægt på omfanget af den


text:
hidtidige virksomhed, og det er i denne forbindelse ikke tilstrækkeligt, at den pågældende nu og da har udlånt penge, se LSRM 1963, 123 LSR og LSRM 1985, 76 LSR.
 Det forhold, at udlåneren tidligere har deltaget i spekulationsvirksomhed, berettiger ikke uden videre til fradrag ud fra et næringssynspunkt.
 TfS 1987, 45 VLD. Skatteyder blev nægtet fradrag efter SL § 5, stk. 1, litra a, for tab på pengeudlån, da der alene var ydet 2 lån. Der var derfor ikke tale om næring med pengeudlån.
 Finansiering af afbetalingskontrakter betragtes som erhvervsmæssig udlånsvirksomhed, og tab, der lides i forbindelse hermed, vil normalt være fradragsberettigede.
 I LSRM 1972, 47 LSR havde en skatteyder afviklet sin forretning og var begyndt at diskontere købekontrakter som et led i anbringelsen af de frigivne midler. Skatteyderen fik dog ikke fradrag for tab, han led i forbindelse med diskonteringen, da diskonteringen fandtes at have karakter af formueplacering.
 Se også DJV Kapitalgevinsbeskatning afsnit C.B.1.1 om, hvilke personer og dødsboer, der er omfattet af kursgevinstloven.
 Fradrag for tab på fordringer, som er erhvervet som vederlag for varer, tjenesteydelser m.v., jfr. KGL § 17 er omtalt i DJV Kapitalgevinstbeskatning, afsnit C.B.1.4.2.2.
 Privatpersoners kautionstab vil som udgangspunkt blive anset for et formuetab, der ikke er fradragsret for - hverken efter reglerne i statsskatteloven eller kursgevinstloven.
 Erhvervsdrivende personer kan foretage fradrag for tab på kautionsforpligtelser efter reglerne i KGL § 17 sammenholdt med SL § 6, hvis tabet kan anses for et fradragsberettiget driftstab, dvs. ud fra et omkostningslignende synspunkt. Se DJV Kapitalgevinstbeskatning, afsnit C.B.1.4.2.2.
 Tabet kan i sådanne tilfælde fratrækkes på det tidspunkt, hvor tabet er konstateret i overensstemmelse med reglerne om fradrag for driftstab og tab på debitorer.
 Fradrag ud fra et omkostningssynspunkt forudsætter, at kautionsforpligtelsen kan anses for foretaget som et led i de aktuelle bestræbelser på at erhverve skattepligtig indkomst. På linie med den almindelige driftsomkostningsbedømmelse er det afgørende, om der foreligger en aktuel driftsmæssig begrundelse, der falder inden for de naturlige rammer af den hidtidige virksomhed.
 Tab på kaution, som er påtaget med det formål at udvide indkomstgrundlaget, f.eks. i form af start af produktion eller salg på helt nye forretningsområder, vil således ikke kunne fratrækkes.
 Om der foreligger en aktuel driftsmæssig begrundelse, beror på en samlet vurdering, hvor der bl.a. må foretages en afvejning af den indkomst, der forventes som følge af kautionen, og den risiko, der løbes.
 Mulighed for fradrag opstår typisk i de tilfælde, hvor kautionen påtages for at sikre virksomhedens hidtidige afsætningsmuligheder eller leverancer og derigennem den løbende indtjening. Selve det forhold, at sikringen af indtjeningen er af tidsubestemt virkning, er uden betydning, forudsat at der foreligger en aktuel driftsmæssig begrundelse.
 Tilstedeværelsen af en branchemæssig kutyme for at stille sikkerhed for aftageren af ens produkter vil i almindelighed godtgøre den driftsmæssige begrundelse. Dette er f.eks. antaget i praksis vedrørende virksomhed som melgrosserer, vinhandler, bagermester og restauratør. Også i disse tilfælde er det dog en forudsætning for fradrag for et efterfølgende tab, at der er en driftsmæssig begrundelse for dispositionen.
 SKM2008.431.HR stadfæstede SKM2007.129.ØLR. Skatteyderen omdannede


text:
i marts 1995 en af ham tidligere drevet personlig opfindervirksomhed til et aktieselskab, som han var hovedaktionær i og direktør for. I maj 1995 stillede han sikkerhed for selskabets kassekredit, og i september-oktober 1996 stillede han yderligere sikkerhed for en udvidelse af kreditten. Højesteret fandt ikke, at skatteyderen ved det oplyste om, at ejendomsretten til nogle opfindelser i forbindelse med virksomhedsomdannelsen forblev hos ham, og om karakteren og omfanget af hans efterfølgende personlige virksomhed havde godtgjort, at sikkerhedstillelserne skete for at sikre hans personlige indkomst som opfinder, herunder ved salget af opfindelserne i marts 1998. Der var derfor ikke fradrag for tabet som følge af sikkerhedstillelsen, jf. den daværende § 4 i KGL (nu § 17), jf. SL § 6, stk. 1, litra a.
 SKM2005.118.HR. Skatteyderen indfriede som kommanditist en kautionsforpligtelse vedrørende kommanditselskabets gæld. Spørgsmålet var herefter, om tabet ved indfrielsen af kautionsforpligtelsen kunne medregnes på en kommanditists fradragskonto, jf. DJV Erhvervsbeskatning, afsnit C.C.3.3.2 og C.C.3.3.4. Højesteret fandt ikke, at betingelserne for fradragsret var opfyldt.
 SKM2003.206.VLR. Landsretten nægtede fradrag for tab på udlån/kautionsforpligtelsen, idet udlånet og kautionen måtte anses at have til formål at udvide indkomstgrundlaget.
 TfS 1997, 277 ØLD. Skatteyders hæftelse for et italiensk selskabs gæld måtte efter dansk ret anses som en lovbestemt kautionsforpligtelse og tabet var derfor et ikke-fradragsberetiget formuetab.
 Personer vil som udgangspunkt ikke være skattepligtige af gevinst på en fordring, og der er heller ikke fradragsret for et eventuelt tab.
 For selvstændigt erhvervsdrivende, der ikke anses for næringsskattepligtige efter KGL § 13, men efter SL §§ 4-6, vil der dog efter en konkret vurdering kunne være fradragsret for tab på udlån ud fra et driftsomkostningssynspunkt, se de under afsnit E.A.2.8.2 omtalte kriterier.
 Det er fast antaget i praksis, at der ud fra et omkostningslignende synspunkt ikke er mulighed for at opnå fradrag for tab på aktier m.v., der er omfattet af aktieavancebeskatningsloven. Aktieavancebeskatningsloven indeholder en udtømmende opremsning af fradragsmulighederne for sådanne tab.
 SKM2003.115.LSR. En kørelærer havde siden starten af virksomheden i 1986 været medlem af en kørelærerforening. Foreningen drev et køreteknisk anlæg, som kørelæreren anvendte i virksomheden. Som følge af foreningens økonomiske vanskeligheder optog medlemmerne i 1995 et banklån, der anvendtes til en rekonstruktion. Kørelærerens tab på fordringen i 1998 ansås for fradragsberettiget ud fra et driftomkostningssynspunkt.
 TfS 1999, 182 ØLD En selvskyldnerkaution blev aktualiseret ved 2 selskabers tab på valutaterminsforretninger. Tabet ved kautionistens indfrielse af gæld var omfattet af dagældende KGL § 6, stk. 1.
 TfS 1988, 47 LSR Om en landmands udlån til et slagteri.
 TfS 1986, 284 DEP Kaution for underentreprenørs leverandør.
 Skat 1985.10.281 Om kaution for en leverandør, se også LSRM 1985, 78
 LSRM 1983, 65 Kaution for køber af et hus.
 LSRM 1981, 105 Kaution for forpagter.
 SKM2003.110.LSR. En kørelærer overtog i 1995 en igangværende køreskole. Han overtog køreskolen med de rettigheder og forpligtigelser, der påhvilede den tidligere ejer, hvilket indebar, at han indtrådte som medlem af en kørelærerforening, som drev et køreteknisk anlæg. Han overtog tillige den tidligere ejers andel af et banklån, som medlemmerne havde optaget tidligere i


text:
1995 og som modsvarede en fordring på foreningen. Tab på fordringen i 1998 var ikke fradragsberettiget, idet erhvervelsen af fordringen blev anset for en etableringsudgift.
 SKM2002.146.HR. Højesteret kunne efter bevisførelsen ikke tiltræde, at tabet var fradragsberettiget efter KGL § 6, idet hverken regresfordringen eller hovedfordringen var at anse for fordringer i fremmed valuta eller for fordringer reguleret i fremmed valuta.
 SKM2007.89.ØLR. Et selskab fik ikke fradrag for selvangivet tab på en fordring. Fordringen angik købesummen vedrørende rettigheder til et EDB-program, som selskabet havde overdraget ved en aftale, som afveg fra normale forretningsmæssigt begrundede dispositioner i en sådan grad, at den blev tilsidesat i skattemæssig henseende.
 TfS 1995, 295 HRD Om udlån til og ikke deltagelse i interessentskab.
 LSRM 1986, 71 Kaution for brancheforening, forbedring af leverandørveje.
 LSRM 1985, 170 Depositum for forpagtningskontrakt, ny virksomhed.
 LSRM 1984, 179 Depositum, udvidelse af virksomhed.
 LSRM 1983, 166 Advokats kaution for klient.
 LSRM 1976, 4 Aktionærers kaution for køber af selskabets ejendom.
 LSRM 1973, 36 Kaution for leverandør, nyt virksomhedsområde.
 LSRM 1967, 125 Landmandskaution for andelsselskab.
 LSRM 1967, 124 Kaution for leverandør, ny produktion.
 Interesseforbundne
 Hvis kautionisten/långiveren helt eller delvist er ejer af det retssubjekt, der foretages udlån til, eller stilles sikkerhed for, påhviler der kautionisten/långiveren en tung bevisbyrde for, at dispositionen ikke er foretaget af hensyn til formueinteresserne i støttemodtagerens virksomhed, men derimod er begrundet i hensynet til kautionistens/långiverens egen løbende indtjening. Eksempelvis skal kaution m.v. over for et datterselskab eller en hovedaktionærs kaution over for det af ham ejede selskab behandles på samme måde som kaution m.v. over for uforbundne subjekter - dvs. at der må stilles krav om en aktuel driftsmæssig begrundelse inden for de naturlige rammer af skatteyderens hidtidige virksomhed. I praksis er skatteyderen sjældent i stand til at løfte denne bevisbyrde. Som eksempler kan nævnes: TfS 1993, 78 LSR, ToldSkat Nyt 1992.24.804, TfS 1989, 491 HRD, TfS 1989, 491 HRD, TfS 1989, 260 HRD, TfS 1988, 63 HRD, TfS 1986, 269 ØLD, TfS 1986, 127 ØLD, Skd. 1985.74.465, og Skd. 1985.74.450.
 TfS 1998, 314 VLD. Tab på udlån til eget selskab blev ikke anset for fradragsberettiget.
 TfS 1998, 255 VLD. Landsretten fandt, at skatteyderen havde erhvervet endelig ret til lejebetaling fra skatteyderens selskab. En tilbageførsel af lejebetaling til selskabet ansås af landsretten for sket med henblik på at sikre selskabets overlevelse. Lejebeløbet skulle med henvisning hertil medregnes ved opgørelsen af skatteyders personlige indkomst. Tilsvarende skulle et beløb, som skatteyder havde erhvervet ret til i forbindelse med varesalg til selskabet, medregnes ved opgørelsen af skatteyders personlige indkomst. Landsretten anså det ikke for godtgjort, at en tilbageførsel af beløbet havde forbindelse med indkomsterhvervelsen i skatteyders personlige virksomhed.
 TfS 1996, 713 ØLD. En skatteyder drev et personligt firma, som han omdannede til et selskab med sig selv som direktør og hovedaktionær. Selskabet skulle samarbejde med et egyptisk selskab i forbindelse med opførelse af en cementfabrik. Som led i den indgåede kontrakt stillede et pengeinstitut garantier over for den egyptiske kontraktspart, og hovedaktionæren påtog sig i den forbindelse kautionsforpligtelser over pengeinstituttet. Landsretten fandt,


text:
at det tab, som hovedaktionæren led ved at vedstå sig kautionsforpligtelsen, ikke var fradragsberettiget. Retten lagde vægt på, at kautionsforpligtelsen vedrørte en kontrakt, hvori hovedaktionærens selskab og ikke han selv var kontraktspart, og at kautionsforpligtelsen havde tjent til at værne hovedaktionærens kapitalinteresser i selskabet og selskabet som indkomstkilde for ham.
 TfS 1992, 302 ØLD. Et byggeselskab blev nægtet fradrag for tab på kaution for et datterselskab. Moderselskabet havde forpligtet sig til at yde konsulentbistand og kautionerede for datterselskabets byggelån. Til gengæld herfor modtog moderselskabet et fast, månedligt vederlag. Da datterselskabet gik konkurs, blev moderselskabets kautionsforpligtelse aktuel med deraf følgende tab for moderselskabet. Landsretten fandt ikke, at moderselskabet havde været i næring med kaution, og kautionstabet kunne derfor ikke anses for opstået i tilknytning til selskabets løbende indkomsterhvervelse.
 I TfS 1991, 282 VLD havde skatteyderen omdannet sin personligt drevne tømrerforretning til et selskab. Efter at selskabet var trådt i likvidation som insolvent, havde skatteyderen som kautionist indfriet selskabets kassekredit. Landsretten fandt, at der ikke var fradragsret for den del af tabet, som måtte hidrøre fra kautionsforpligtelsen, som efter skatteyderens relationer til selskabet måtte anses for et formuetab. Derimod godkendtes fradrag for tilgodehavende husleje og vedligeholdelsesudgifter.
 TfS 1991, 239 LSR. En skatteyder havde drevet virksomhed inden for modebranchen, her i landet i form af anpartsselskab, men i andre lande som personlig virksomhed. De personlige virksomheder var bl.a. afhængige af vareleverancer fra selskabet. Skatteyderen havde, medens dette samarbejde stod på, kautioneret for det danske selskabs kassekredit. På grund af selskabets konkurs måtte skatteyderen indløse bankgælden. Landsskatteretten godkendte for den del af tabet, der svarede til kassekredittens maksimum under samarbejdet med de personlige virksomheder.
 I TfS 1990, 275 LSR fandt Landsskatteretten, at et indskud i et andelsselskab til opfyldelse af medlemmernes hæftelse for selskabets forpligtelser var fradragsberettiget efter SL § 6, stk. 1, litra a. Indskuddet var pålagt i henhold til vedtægterne.
 Det følger af praksis, at det ikke er en tilstrækkelig driftsmæssig begrundelse, at skatteyderen via kautionen tilstræber at sikre en løbende lønindtægt fra selskabet, f.eks. fra et ansættelsesforhold som direktør.
 Praksis er meget tilbageholdende med at indrømme fradrag for tab på udlån eller ved kaution, der påtages med henblik på at sikre løn og honorarindtægter, se LSRM 1960, 41 LSR, LSRM 1965, 118 LSR, LSRM 1970, 123 LSR, LSRM 1973, 44 LSR, LSRM 1977, 156 LSR, TfS 1995, 17 LSR, og Vestre Landsrets dom i skd. 1979.50.216.
 I LSRM 1982, 84 LSR fik et selskab fradrag for et kautionstab, da selskabet sammen med et andet selskab havde kautioneret for en repræsentants optagelse af lån til køb af bil. Repræsentanten var ansat i begge selskaber, der havde samme kundekreds. Påtagelsen af kautionsforpligtelsen blev anset for at være sket i stedet for at købe en firmabil til repræsentanten og dermed en normal driftsmæssig disposition.


text:
Højesteret Erstatningspligt for psykisk skade
 Erstatningspligt for psykisk skade
 Sag 131/2009
 Dom afsagt den 15. november 2011.
 BUPL som mandatar for A
 A blev sygemeldt efter et begivenhedsforløb på en personaleweekend og rejste efterfølgende krav om godtgørelse for svie og smerte mod Odense Kommune som arbejdsgiver. Begivenhedsforløbet vedrørte en følelsesmæssigt påvirket drøftelse i plenum af A’s sygdomsbaserede fravær, som ifølge A endte med, at hun i overværelse af sine kollegaer reelt blev fyret.
 For Højesteret bestred kommunen ikke, at A var blevet påført en dokumenteret psykisk skade som følge af begivenhedsforløbet. Parterne var endvidere enige om opgørelsen af kravet på 50.000 kr.
 Sagen for Højesteret angik, om der forelå et ansvarsgrundlag, og i givet fald om A’s psykiske skade var omfattet af udtrykket ”personskade” i erstatningsansvarslovens § 1, om den psykiske skade var en påregnelig følge af den ansvarspådragende adfærd, og om den psykiske skade var omfattet af arbejdsgiverens erstatningspligt.
 Højesteret tilkendte A 50.000 kr. i godtgørelse for svie og smerte.
 Højesteret udtalte bl.a., at efter dansk rets almindelige erstatningsregler omfatter en personskade såvel fysiske som psykiske følger af en ansvarspådragende handling. Erstatningsansvarslovens kapitel 1 angår erstatning og godtgørelse for ”personskade og tab af forsørger”. Lovens § 1 omfatter ”personskade”, og det er i § 1, stk. 1, fastsat, at den, der er erstatningsansvarlig for en ”personskade”, bl.a. skal betale godtgørelse for svie og smerte. Udtrykket ”personskade” i erstatningsansvarslovens § 1 må forstås i overensstemmelse med dansk rets almindelige erstatningsregler. Højesteret fandt, at den psykiske skade, som A var blevet påført, var omfattet af erstatningsansvarslovens § 1.
 Højesteret fastslog efter en nærmere gennemgang og vurdering af bevisførelsen vedrørende begivenhedsforløbet, at personaleweekenden i forhold til A blev afviklet på en uforsvarlig måde, og at dette var ansvarspådragende for kommunen som arbejdsgiver.
 Den uforsvarlige afvikling af personaleweekenden medførte en betydelig forøgelse af risikoen for en psykisk skade af den indtrådte karakter hos en medarbejder, som ledelsen må have forstået befandt sig i en psykisk anspændt situation. Højesteret fandt derefter, at A’s psykiske skade var en påregnelig følge af den uforsvarlige afvikling af personaleweekenden.
 A var direkte skadelidt som følge af den ansvarspådragende adfærd, og der var ikke grundlag for at anse den psykiske skade for at falde uden for, hvad der var omfattet af kommunens erstatningspligt.
 Sidst opdateret: 15-11-2011


text:
Skat.dk: IT-ydelser fra underleverandør til bank momsfritaget
 03 Jan 2017 13:57
 Finansielle virksomheder, transaktioner, ydelser
 Momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, litra c.
 Den Juridiske Vejledning 2016-2, D.A.5.11.1
 Den Juridiske Vejledning 2016-2, D.A.5.11.4.4
 Lene Pagter Kristensen, Vibeke Rønne, Henrik Waaben, Oliver Talevski og Jens Kruse Mikkelsen.
 Appellanten, H1, har gentaget sin påstand. Indstævnte, Skatteministeriet, har påstået stadfæstelse.
 Told- og Skattestyrelsen, Afgiftskontoret, har udarbejdet et notat af 15. marts 1999 benævnt "Retningslinjer for afgrænsning af momspligt af datacentralers leverancer af ydelser til tilknyttede finansielle virksomheder". Notatet er udarbejdet på baggrund af EU-Domstolens dom af 5. juni 1997 (C-2/95), SDC, og de herefter indgåede forlig med datacentralerne SDC, BEC og Bankdata. I notatet angives en række ydelser, der ifølge forligene er momspligtige, delvis momsfrie og momsfrie. I afsnittet om de momsfrie ydelser hedder det bl.a.:
 Betalinger og overførsler (herunder ind- og udbetalinger af enhver art, udskrivning af dokumentation i form af kontoudskrifter, årsopgørelser til kunder, stamoplysninger, aftaler om og gennemførelse af automatiske overførsler og betalinger af regninger, herunder budget, Homebanking med 32,05 pct. (resten behandles som telefonservice), overførsler og udbetalinger i pengeautomater, PBS overførsler.
 Betalingsservicesystemet er beskrevet i Danmarks Nationalbanks udgivelse "Betalingsformidling i Danmark" fra 2005, hvori det hedder bl.a. (s. 125):
 Betalingsservice er en let måde for forbrugeren at betale sine tilbagevendende regninger på. Når forbrugeren har tilmeldt en regning til Betalingsservice, sker initieringen af fremtidige betalinger altid af kreditor, såkaldt Direct Debit. Ved at tilmelde regninger til Betalingsservice giver debitor kreditor ret til at trække et tilgodehavende direkte på debitors konto. Debitor modtager én gang om måneden en betalingsoversigt fra Betalingsservice med oplysninger om de beløb, der skal betales til forskellige kreditorer. Kreditorer har forinden indsendt oplysninger om betalingerne til PBS ... På betalingsdagen debiteres debitors konto, mens pengene krediteres de respektive kreditorers konti. Ønsker debitor ikke at betale en af de anførte regninger, kan betalingen afvises.
 LeverandørService svarer til Betalingsservice for private og offentlige virksomheder. LeverandørService sørger for automatisk opkrævning i forbindelse med tilbagevendende betalinger for varer eller tjenesteydelser mellem virksomheder. Leverandøren kan trække et tilgodehavende direkte fra en virksomheds konto, hvis der er etableret en betalingsaftale mellem de to virksomheder.
 De ydelser fra G1, som efter H1s opfattelse er fritaget for moms, er benævnt "Processing Services" i punkt 2 i Schedule B, Agreement Services, til Master Service Agreement (hovedserviceaftale) af 1. juni 2005 mellem G1 og den franske finanskoncern G4, som H1 var en del af. H1 og Skatteministeriet er enige om, at ydelserne hovedsageligt består i det, som er beskrevet i Landsskatterettens kendelse af 17. september 2009, hvori det hedder bl.a.:
 Som sagen foreligger oplyst har Landsskatteretten hæftet sig ved, at de af G1 leverede ydelser i hovedsagen består i, at G1 som dataudvikler af bankens lånesystem B2K forestår den løbende bogføring for banken, registrerer skyldige og foretagne indbetalinger, udarbejder betalingsdokumentation og initierer betalingsoverførsler fra låntagers konto til banken ved at indsende betalingsfiler til PBS. Efterfølgende registrerer G1 betalingsoverførslerne, beregner renter af tilgodehavender og genererer relevante kontoudtog. Til dette formål genererer det af G1 leverede system


text:
løbende betalingsfiler over låntagernes månedlige betalinger, ligesom det foretager beregninger af renter og afdrag og registrerer eventuelle manglende indbetalinger. Filerne sendes via G2, der hoster it-systemerne for banken, til PBS. Når bankens kunder har betalt de månedlige ydelser, returnerer PBS tilsvarende en fil med en oversigt over de gennemførte betalingstransaktioner. Denne fil anvendes i systemet til nedskrivning af låneforholdet.
 Det er Nets, der i dag udfører de opgaver, som PBS ifølge det citerede afsnit udførte tidligere.
 Momsloven og direktiverne
 I momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, hedder det bl.a.:
 c) Transaktioner, herunder forhandlinger vedrørende anbringelse af midler, kontokurantkonti, betalinger, overførsler, fordringer, checks og andre handelsdokumenter, dog ikke inddrivelse af fordringer.
 De citerede bestemmelser i momsloven gennemfører tilsvarende regler om afgiftsfritagelse i Rådets 6. momsdirektiv (77/388/EØF). Reglerne i 6. momsdirektiv er afløst af tilsvarende bestemmelser i momssystemdirektivet (2006/112/EF).
 I 6. momsdirektiv var fastsat bl.a.:
 Artikel 13 Afgiftsfritagelser i indlandet
 1. ydelse og formidling af lån samt forvaltning af lån ved den person, som har ydet lånene;
 3. transaktioner, herunder forhandlinger, vedrørende anbringelse af midler, kontokurantkonti, betalinger, overførsler, fordringer, checks og andre i handelsforhold benyttede dokumenter, dog ikke inddrivelse af fordringer.
 I momssystemdirektivet hedder det bl.a.:
 Fritagelse i forbindelse med andre aktiviteter Artikel 135
 Praksis fra EU-Domstolen om transaktioner vedrørende betalinger eller overførsler
 EU-Domstolen har fastslået, at retspraksis vedrørende fortolkning af artikel 13, stk. 1, punkt B, litra d, nr. 3, i 6. momsdirektiv er relevant ved fortolkningen af artikel 135, stk. 1, litra d, i momssystemdirektivet, idet den sidstnævnte bestemmelse uden ændringer gentager de fritagelser, som var gældende efter den tidligere bestemmelse, jf. bl.a. præmis 32 i dom af 26. maj 2016 (C-607/14), Bookit.
 I Bookit-dommens præmis 55 er anført, at de nævnte direktivbestemmelser om afgiftsfritagelse har til formål at afhjælpe de vanskeligheder, der er forbundet med fastsættelsen af afgiftsgrundlaget samt størrelsen af momsfradraget, og at hindre en stigning i omkostningerne til forbrugerkredit.
 Af EU-Domstolens praksis fremgår yderligere, at de udtryk, der er anvendt til at beskrive fritagelserne i de ovennævnte direktivbestemmelser, skal fortolkes strengt, da de er undtagelser fra det almindelige princip, hvorefter moms opkræves af enhver levering af goder og enhver tjenesteydelse, der udføres mod vederlag af en afgiftspligtig person, jf. bl.a. præmis 34 i Bookit-dommen. Fortolkningen af udtrykkene skal imidlertid ske således, at fritagelsen ikke fratages sin effektive virkning, jf. præmis 25 i dom af 28. oktober 2010 (C-175/09), AXA.
 Det er desuden i Domstolens praksis fastslået, at de transaktioner, der er fritaget efter de ovenfor nævnte direktivbestemmelser, er defineret på grundlag af arten af de leverede tjenesteydelser og ikke på grundlag af tjenesteyderen eller ydelsesmodtageren. Fritagelsen er således ikke underlagt en betingelse om, at transaktionerne udføres af en bestemt virksomhed eller juridisk person, når transaktionerne hører under området for finansielle transaktioner, jf. bl.a. præmis 36 i Bookit-dommen.
 Momsfritagelsen er ikke begrænset til kun at omfatte ydelser, der leveres direkte til pengeinstituttets slutkunde, jf. bl.a. præmis 57 i dom af 5. juni 1997 (C-2/95), SDC.
 Det er endvidere uden betydning for fritagelsen, om ydelsen leveres elektronisk, automatisk


text:
eller manuelt. Hvis ydelsen derimod kun omfatter teknisk eller elektronisk bistand til den, der udfører de væsentligste og specifikke funktioner i forbindelse med de transaktioner, der er fritagne, opfylder ydelsen ikke betingelserne for fritagelse. Dette følger imidlertid af ydelsens art og ikke af den måde, hvorpå den udføres, jf. bl.a. præmis 37 i SDC-dommen.
 Efter EU-Domstolens praksis, herunder præmis 53 i SDC-dommen og præmis 38 i Bookit dommen, er "en betalingsoverførsel ... en transaktion, der består i at udføre en ordre om overførsel af et beløb fra én bankkonto til en anden. Den er navnlig karakteriseret ved, at den medfører en ændring af det retlige og økonomiske forhold dels mellem ordregiver og beløbsmodtager, dels mellem disse to og deres respektive pengeinstitutter, og, eventuelt, mellem pengeinstitutterne indbyrdes".
 Efter EU-Domstolens praksis, jf. bl.a. præmis 65 i SDC-dommen og præmis 45 i Bookit-dommen, giver den blotte omstændighed, at en komponent er nødvendig for at gennemføre en fritaget transaktion, ikke holdepunkter for at antage, at den ydelse, der svarer til den pågældende komponent, er fritaget. Der må "sondres mellem den fritagne tjenesteydelse i direktivets forstand og den blotte levering af en faktisk eller teknisk tjenesteydelse, som f.eks. at et databehandlingssystem stilles til pengeinstituttets rådighed. I denne forbindelse må den nationale ret navnlig undersøge omfanget af datacentralens ansvar over for pengeinstitutterne, herunder spørgsmålet om, hvorvidt dette ansvar kun omfatter tekniske aspekter, eller om det også omfatter transaktionernes specifikke og væsentlige elementer", jf. præmis 66 i SDC-dommen. Tilsvarende er bl.a. anført i præmis 40 i Bookit-dommen.
 Direktivbestemmelserne er i princippet ikke til hinder for, at en fritagen transaktion består af flere forskellige ydelser, men det er en betingelse herfor, at ydelserne, set under ét, udgør en særskilt helhed, der opfylder de specifikke og væsentlige funktioner for den fritagne transaktion, jf. bl.a. præmis 66 i SDC-dommen. Domstolen har i en anden sammenhæng fastslået, at sekundære ydelser afgiftsmæssigt skal stilles som hovedydelsen, og at en ydelse skal anses for sekundær i forhold til en hovedydelse, når den ikke for kunderne udgør et mål i sig selv, men er et middel til at udnytte tjenesteyderens hovedydelse på de bedst mulige betingelser, jf. bl.a. præmis 30 i dom af 25. februar 1999 (C-349/96), Card Protection Plan. Domstolen har endvidere udtalt, at en række ydelser, der formelt set er særskilte og kan leveres isoleret, og som dermed kan danne grundlag for særskilt afgiftsfritagelse, i visse tilfælde skal anses for at udgøre en enkelt transaktion, såfremt ydelserne ikke er uafhængige af hinanden. Dette er bl.a. tilfældet, når to eller flere elementer eller handlinger, som en afgiftspligtig person foretager for sin kunde, er så nært forbundne, at de objektivt set udgør en enkel, udelelig erhvervsmæssig ydelse, som det ville være kunstigt at opdele, jf. bl.a. præmis 21 i AXA-dommen.
 Praksis fra EU-Domstolen vedrørende inddrivelse af fordringer
 Momsfritagelsen for transaktioner vedrørende betalinger eller overførsler gælder ikke, hvis der efter momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, litra c, og de ovennævnte citerede direktivbestemmelser er tale om "inddrivelse af fordringer".
 Det fremgår af EU-Domstolens praksis,


text:
at undtagelserne til en regel, der fraviger princippet om momsens generelle anvendelse, må gives et vidt indhold, jf. bl.a. præmis 72 i dom af 26. juni 2003 (C-305/01), MKG-Kraftfahrzeuge-Factoring. I denne doms præmis 78 er endvidere anført, at begrebet "inddrivelse af fordringer" omfatter klart afgrænsede finansielle transaktioner, der tilsigter at opnå betaling af en pengegæld, og som klart adskiller sig fra de fritagelser, der er opregnet i direktivbestemmelsen.
 EU-Domstolen har også i AXA-dommen fortolket begrebet "inddrivelse af fordringer". I præmis 36 konkluderede Domstolen, at en tjenesteydelse ikke henhører under momsfritagelsen, "når den i det væsentlige består i at anmode en tredjemands bank om overførsel af et beløb, som tredjemand skylder tjenesteyderens kunde, for sidstnævntes regning via betalingsservice, at tilsende kunden en opgørelse over de beløb, som er modtaget, at tage kontakt til den tredjepart, som tjenesteyderen ikke har modtaget nogen betaling fra, og endelig at give instruktion til tjenesteyderens bank om at overføre de modtagne betalinger, fratrukket tjenesteyderens vederlag, til kundens bankkonto". Domstolen fastslog forinden i præmis 34, at begrebet "inddrivelse af fordringer" omfatter inddrivelse af enhver slags fordringer uden at begrænse dens anvendelsesområde til fordringer, der ikke er blevet betalt til forfaldstid.
 3. Inddrivelse af fordringer
 Som tidligere nævnt gælder momsfritagelsen for transaktioner vedrørende betalinger eller overførsler ikke, hvis der er tale om "inddrivelse af fordringer", jf. momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, litra c, in fine. Spørgsmålet er herefter, om der i denne sag er tale om "inddrivelse af fordringer".
 Som nævnt foran må G1s opgave med at generere og sende en betalingsfil med henblik på låntagerens betaling af den løbende ydelse anses for hovedydelsen. G1 har ikke til opgave at inddrive gælden i de tilfælde, hvor låntageren ikke betaler den løbende ydelse og således er i misligholdelse. Det er H1, der selv må sørge for inddrivelsen.
 Højesteret finder herefter, at de ydelser, som G1 skal levere, ikke er omfattet af udtrykket "inddrivelse af fordringer" i momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, litra c, in fine. Ydelserne er derfor - som transaktioner vedrørende betalinger eller overførsler - fritaget for moms, jf. momslovens § 13, stk. 1, nr. 11, litra c.
 4. Konklusion og sagsomkostninger
 Højesteret tager H1s påstand til følge.
 Sagsomkostningerne for landsret og Højesteret er fastsat til dækning af advokatudgift med 600.000 kr. og af retsafgift med 10.000 kr., i alt 610.000 kr.
 Skatteministeriet skal anerkende, at det af H1 stillede spørgsmål til SKAT i anmodning om bindende svar af 17. december 2007 - med den præcisering at de i spørgsmålet omtalte ydelser leveret af G1 til H1 alene omfatter ydelser benævnt "Processing Services" i punkt 2 i Schedule B "Agreement Services" til "Master Service Agreement" af 1. juni 2005 - skal besvares med et "Ja".
 I sagsomkostninger for landsret og Højesteret skal Skatteministeriet betale 610.000 kr. til H1.


text:
Skat.dk: C.C.1.3.2.6 Kunstnerisk virksomhed. Afgrænsningen mellem erhvervsmæssig virksomhed og ikke erhvervsmæssig virksomhed
 Dette afsnit beskriver praksis om, hvornår kunstnerisk virksomhed anses for at være selvstændig erhvervsvirksomhed.
 Hvornår er kunstnerisk virksomhed erhvervsmæssig virksomhed?
 C.C.2.2.2.21 om kunstneres fradrag for udgifter.
 Ved kunstnerisk virksomhed er den personlige indsats det væsentligste aktiv, og der vil typisk være en glidende overgang fra, at virksomheden anses for at være hobbyvirksomhed til, at virksomheden anses for at være erhvervsmæssig virksomhed. I praksis er der bl.a. lagt vægt på virksomhedens omfang, om kunstneren har deltaget i udstillinger samt på den uddannelsesmæssige baggrund. Kunstneres virksomhed skal leve op til de sædvanlige kriterier for erhvervsmæssig virksomhed (intensitetskriteriet og rentabilitetskriteriet) for at blive anset for erhvervsmæssig. Dette er fastslået ved nedennævnte højesteretsdomme SKM2013.241.HR og SKM2013.534.HR.
 I dommen SKM2013.241.HR har Højesteret anset en kunstners virksomhed som ikke erhvervsmæssig. Retten udtalte, at det følger af de sædvanlige skatteretlige kriterier for erhvervsmæssig virksomhed, at virksomheden dels må have et vist omfang, dels må være etableret med udsigt til at opnå en fortjeneste, der står i et rimeligt forhold til den investerede kapital og arbejdsindsats. I administrativ praksis lægges der ved vurderingen af, om disse kriterier er opfyldt ved kunstnerisk virksomhed, vægt på, at den personlige indsats er det væsentligste aktiv, og at der typisk vil være en glidende overgang fra, at virksomheden anses for at være hobbyvirksomhed til, at virksomheden anses for at være erhvervsmæssig. Som følge af de særlige forhold, der gør sig gældende for kunstnervirksomhed, kan der således oftere end ellers være tvivl om, hvorvidt der ved virksomheden opnås eller er udsigt til at opnå et rimeligt vederlag for kunstnerens arbejdsindsats i virksomheden. I administrativ praksis er der i sådanne tvivlstilfælde bl.a. blevet lagt vægt på virksomhedens omfang, om kunstneren har deltaget i udstillinger samt på kunstnerens faglige baggrund.
 Kunstneren modtog en livsvarig ydelse fra Statens Kunstfond. Ydelsen gives uden modydelse og udgør ikke honorar for konkrete arbejder eller produkter. Når tildelingen af ydelsen er besluttet, udbetales ydelsen således uden nogen sammenhæng med, hvilke kunstneriske aktiviteter modtageren måtte udføre. Højesteret fandt, at ydelsen derfor ikke kan anses som en indtægt, der er erhvervet i kunstnervirksomheden.
 Af den grund kunne de udgifter i kunstnervirksomheden, som ellers ville kunne rummes i indtægten i form af den livsvarige ydelse, ikke trækkes fra. Da den livsvarige ydelse ikke kunne medregnes ved opgørelsen af virksomhedens resultat, var der tale om underskud.
 Retten fandt, at kunstnerens selvstændige virksomhed ikke levede op til de sædvanlige kriterier for erhvervsmæssig virksomhed (intensitetskriteriet og rentabilitetskriteriet). Retten fandt således, at kunstnervirksomheden ikke blev drevet med udsigt til at opnå en rimelig fortjeneste i forhold til hans arbejdsindsats. Virksomheden kunne derfor ikke anses for erhvervsmæssig. Der blev ved vurderingen set bort fra, at et museum senere havde planer om at købe kunstnerens samling, og fra, at han havde modtaget andre hædersbevisninger og legater. Det kunne desuden ikke føre til et andet resultat, at skatteyderen var en fagligt kompetent og anerkendt kunstner, og at han havde deltaget på adskillige udstillinger mv. Da der ikke var


text:
tale om erhvervsmæssig virksomhed, kunne underskuddet ikke trækkes fra jf. SL § 6, stk. 1, litra a.
 I dommen SKM2013.534.HR gentog Højesteret sin henvisning fra SKM2013.241.HR til de sædvanlige skatteretlige kriterier og tilføjede, at det endvidere må tages i betragtning, at indtægterne kan være stærkt svingende fra år til år.
 Højesteret anså herefter kunstnervirksomheden for ikke erhvervsmæssig bedømt ud fra de sædvanlige skatteretlige kriterier.
 Hovedspørgsmålet i sagen var, om rentabilitetskriteriet var opfyldt. Retten fandt i den forbindelse, at der ikke var grundlag for at tage kunstnerens lønindtægt i betragtning ved bedømmelsen af rentabiliteten, idet hans kunstnervirksomhed ikke var en forudsætning for den pågældende stilling.
 Der kunne heller ikke lægges vægt på kunstnerens mail-artsamling, allerede fordi det ikke var godtgjort, at den havde en økonomisk værdi, som havde betydning for, om rentabilitetskravet var opfyldt.
 Efter oplysningerne om indtægter og udgifter i kunstnervirksomheden gennem årene fandt retten, at denne ikke opfyldte rentabilitetskravet, idet den ikke blev drevet med udsigt til at opnå en rimelig fortjeneste i forhold til arbejdsindsatsen. Retten bemærkede, at der i nogle af årene havde været beskedne overskud, men at disse skyldtes, at den kunststøtte, som blev modtaget i disse år, angik projekter, hvortil der også i de følgende år blev afholdt udgifter. Retten henviste til de samlede betydelige underskud over årene, og fandt derfor, at virksomheden ikke kunne anses for erhvervsmæssig.
 Højesteret tilføjede, at det under de anførte omstændigheder ikke kunne føre til et andet resultat, at kunstneren var en fagligt kompetent, dygtig og anerkendt kunstner, og at han havde deltaget i adskillige udstillinger.
 SKM2013.534.HR Ikke erhvervsmæssig virksomhed.
 Sagen vedrørte spørgsmålet om, hvorvidt en kunstner drev selvstændig virksomhed i skattemæssig forstand.
 Højesteret fastslog, at vurderingen af, om den kunstneriske virksomhed var erhvervsmæssig, skulle foretages efter de sædvanlige skatteretlige kriterier, selvom skatteyderen måtte anses som en anerkendt kunstner.
 Efter oplysningerne om indtægter og udgifter i kunstnervirksomheden gennem årene fandt retten, at virksomheden ikke opfyldte rentabilitetskravet, idet den ikke blev drevet med udsigt til at opnå en rimelig fortjeneste i forhold til arbejdsindsatsen. Retten bemærkede i den forbindelse, at beskedne overskud i nogle år, skyldtes kunststøtte til projekter, som medførte udgifter i de følgende år. Det samlede underskud i perioden fra 3003 til 2009 udgjorde 365.000 kr. Virksomheden havde også betydelige underskud i perioderne fra 1997 til 2002 og fra 2010 til 2012.
 (Skatteministeriet havde i forbindelse med skriftvekslingen bl.a. anerkendt, at et tilskudsbeløb fra Kunststyrelsen skulle regnes med ved opgørelsen af det økonomiske resultat af den kunstneriske (hobby)virksomhed.)
 Dommen stadfæster SKM2011.450.ØLR.
 Se også SKM2013.241.HR.
 SKM2013.241.HR Ikke erhvervsmæssig virksomhed.
 En kunstner modtog en livsvarig ydelse fra Statens Kunstfond. Ydelsen gives uden modydelse og udgør ikke honorar for konkrete arbejder eller produkter. Når tildelingen af ydelsen er besluttet, udbetales ydelsen således uden nogen sammenhæng med, hvilke kunstneriske aktiviteter modtageren måtte udføre. Højesteret fandt, at ydelsen derfor ikke kan anses som en indtægt, der er erhvervet i kunstnervirksomheden.
 Af den grund kunne de udgifter i kunstnervirksomheden, som ellers ville kunne rummes i indtægten i form af den livsvarige ydelse, ikke trækkes fra.


text:
Da den livsvarige ydelse ikke kunne medregnes ved opgørelsen af virksomhedens resultat, var der tale om underskud.
 Kunstnerens selvstændige virksomhed levede ikke op til de sædvanlige kriterier for erhvervsmæssig virksomhed (intensitetskriteriet og rentabilitetskriteriet).
 Retten fandt således, at kunstnervirksomheden ikke blev drevet med udsigt til at opnå en rimelig fortjeneste i forhold til hans arbejdsindsats. Virksomheden kunne derfor ikke anses for erhvervsmæssig. Der blev ved vurderingen set bort fra, at et museum senere havde planer om at købe kunstnerens samling, og fra, at han havde modtaget andre hædersbevisninger og legater.
 Det kunne desuden ikke føre til et andet resultat, at skatteyderen var en fagligt kompetent og anerkendt kunstner, og at han havde deltaget på adskillige udstillinger mv.
 Da der ikke var tale om erhvervsmæssig virksomhed, kunne underskuddet ikke trækkes fra jf. SL § 6, stk. 1, litra a.
 Dommen stadfæster SKM2011.364.VLR.
 Se også SKM2013.534.HR.
 TfS 1996, 177 VLD
 Erhvervsmæssig virksomhed. Dødsbo efter kunstmaler. Salg af malerier. Ikke SL § 5 a.
 Et dødsbo efter en uddannet snedker, der i en årrække havde malet et større antal malerier, blev anset for at være indkomstskattepligtigt efter SL § 4, af et beløb, som var opnået ved salg af 53 malerier og ved udlæg efter vurdering af 94 malerier.
 Retten henviste til, at kunstmaleren havde deltaget i udstillinger, modtaget legater og solgt malerier, selvom det var i begrænset omfang.
 Skattepligten af vederlaget for kunstnerisk virksomhed efter SL § 4, stk. 1, litra a, var ikke begrænset til kunstnerisk virksomhed udført i umiddelbar tidsmæssig forbindelse med vederlæggelsen.
 Indtægten var ikke undtaget fra beskatning efter SL § 5 om privat indbo.
 Stadfæster TfS 1991, 409 LSR.
 Flere aktiviteter. Fradrag i hobbyindtægt.
 Virksomhedens underskud i 2005 i forbindelse med aktiviteterne kunne derfor ikke trækkes fra i anden indkomst.
 Kunstneren havde været ansat som timelærer på kunstskolen, men det var ikke en betingelse for ansættelsen, at hun udøvede erhvervsmæssig virksomhed som kunstner, kun at hun var udøvende kunstner. Derfor fandt retten det ikke godtgjort, at der var en så nær og direkte sammenhæng mellem hendes kunstneriske virksomhed og hendes ansættelse på kunstskolen, at de samlede aktiviteter kunne anses som én virksomhed. Virksomheden, eksklusiv undervisningen, levede ikke op til kravene om, at en virksomhed for at blive anset for at være erhvervsmæssig i skattemæssig forstand dels skal have et vist omfang, dels skal være etableret med udsigt til at opnå en fortjeneste, der står i et rimeligt forhold til den investerede kapital og til arbejdsindsatsen.
 Skatteministeriet havde under sagen anerkendt, at en bogudgivelse i 2006 havde den fornødne tilknytning til den kunstneriske virksomhed. Indtægterne skulle derfor regnes med ved opgørelsen af virksomhedens indtægter i det pågældende år.
 Da virksomhedens underskud kunne rummes i indtægten fra bogsalget, blev det anerkendt, at underskuddet kunne trækkes fra i den personlige indkomst for 2006.
 En billedkunstner blev anset for at være selvstændigt erhvervsdrivende i indkomstårene 2010-2012.
 Landsskatteretten lagde vægt på, at der var realiseret overskud i de efterfølgende år.
 En livsvarig kunstnerydelse kunne ikke medregnes ved opgørelsen af virksomhedens resultat, jf. SKM2013.241.HR.
 Erhvervsmæssig


text:
virksomhed. Kunstner.
 En billedkunstner blev anset for at drive erhvervsmæssig virksomhed.
 Ikke erhvervsmæssig virksomhed. Komponist.
 Landsskatteretten fandt, at en komponist ikke drev selvstændig erhvervsmæssig komponistvirksomhed.
 Retten lagde vægt på, at virksomheden ikke kunne anses for at være drevet med udsigt til at opnå en rimelig indtjening.
 Kun indtægter i form af afgifter fra KODA vedrørte komponistvirksomheden.
 Livsvarig ydelse fra Statens Kunstfond og et årligt legat fra KODA var ikke modydelser for konkrete arbejder udført af klageren og var derfor ikke indkomst ved selvstændig erhvervsvirksomhed. Disse indtægter skulle derfor ikke regnes med til virksomhedens resultat.
 TfS 1989, 656 LSR
 Kunstmaler. Erhvervsmæssig virksomhed.
 En kunstmaler blev anset for at drive erhvervsmæssig virksomhed.
 hun var uddannet på Kunstakademiet
 hun var medlem af en anerkendt kunstnersammenslutning
 hun havde modtaget legater fra Statens Kunstfond flere gange
 virksomheden havde givet overskud de seneste år.
 LSRM 1978, 153 LSR
 Billedvævning. Erhvervsmæssig virksomhed.
 En kunstners virksomhed i forbindelse med billedvævning mv. blev anset for at være erhvervsmæssig.
 Kunstneren var uddannet på Kunstindustriskolen i København, på forskellige kunstskoler i Paris og på en malerskole. Hun havde flere gange udstillet på Charlottenborg-udstillingen og Kunstnernes efterårsudstilling og havde haft udstillinger på kendte museer og gallerier i udlandet, herunder en 18 måneder lang udstillingsrække i USA.
 Hun solgte arbejder til offentlige og private samlinger både i Danmark og i udlandet.


text:
Hvilke rettigheder har homoseksuelle i usa
 Hvilke rettigheder har homoseksuelle i usa. Midt i sorgen kæmper USA’s homoseksuelle for anerkendelse som ofre
 USA har ændret sit syn på homoseksuelles rettigheder At ændre definitionen af ægteskabet krænker religions- og åndsfriheden, mener flere politikere og hvilke, der raser over højesterettens afgørelse. I Texas giver delstatens justitsminister, republikaneren Homoseksuelle Paxton, giftefogeder ret har at nægte at udstede vielsesattester til homoseksuelle par med henvisning til deres religiøse samvittighed. Men vi er ikke bange for at sige sandheden, selvom sandheden måtte være upopulær og ikke værdsat af den kultur, som omgærder os. Denne afgørelse usa i direkte modsætning til Guds plan for ægteskabet, rettigheder den beskrives i Bibelen.
 HVILKE RETTIGHEDER HAR HOMOSEKSUELLE I USA - disneys juleshow dvd. Lovliggørelse af homoseksuelle ægteskaber i hele USA krænker ånds- og trosfriheden
 Hvilke rettigheder har homoseksuelle i usa, culotte bukser lange Dom over tre stater mere
 Højesterets historiske ja til homoseksuelle ægteskaber er kulminationen på et enormt kulturskifte i USA. Ved at danne en ægteskabelig union bliver to mennesker til noget større, end de var førhen. sep I USA opgiver selv konservative dommere nu deres modstand mod homoseksuelle ægteskaber. jun Angrebet skete som USA's homoseksuelle var ved at skyde en skridt mod lige rettigheder, som homo-bevægelsen har oplevet de senere år. En demonstration ved Polens Gay Pride løfter et flag for homoseksuelles rettigheder. I dag kan USA's homoseksuelle så juble over »USA har stået som en af. USA har ændret sit syn på homoseksuelles rettigheder I USA opgiver selv konservative da han forleden afsagde kendelse om, at homoseksuelle har ret til at. hovedpine næseblod USA's højesteret gav i en historisk afgørelse i sidste uge homoseksuelle par i hele landet lige ret til ægteskab, men indtil videre må parrene gå forgæves til giftefogeden i de socialt konservative delstater Texas, Louisiana og Mississippi. At ændre definitionen af ægteskabet krænker religions- og åndsfriheden, mener flere politikere og meningsdannere, der raser over højesterettens afgørelse.
 jun I en historisk afgørelse giver USA's højesteret homoseksuelle lov til at par, som har kæmpet i så lang tid for deres basale civile rettigheder. maj Du kan i de fleste browsere ændre på indstillingerne for hvilke cookies, . Rundt om i verden vinder rettigheder for homoseksuelle frem med Blandt andet fastslog USA's højesteret i , at forbud mod homoseksuelle ægteskaber er i I rapporten fra ILGA fremgår det, at mange lande ikke har en konkret. jun Donald Trump har allerede forringet vores rettigheder, siger en deltager under årets homoparade i New York. 2. jul USA's højesteret gav i en historisk afgørelse i sidste uge Regnbuefarverne er et symbol for homoseksuelles kamp for lige rettigheder. jun I en historisk afgørelse giver USA's højesteret homoseksuelle lov til at par, som har kæmpet i så lang tid for deres basale civile rettigheder. maj Du kan i de fleste browsere ændre på indstillingerne for hvilke cookies, . Rundt om i verden vinder rettigheder for homoseksuelle frem med Blandt andet fastslog USA's højesteret i , at forbud mod homoseksuelle ægteskaber er i


text:
I rapporten fra ILGA fremgår det, at mange lande ikke har en konkret. jun Donald Trump har allerede forringet vores rettigheder, siger en deltager under årets homoparade i New York. jun I dag kan USA's homoseksuelle så juble over en højesteretsdom. ved altereret, hvilket også har fået USA's præsident, Barack Obama, tidsalder med at opnå en milepæl for homoseksuelles rettigheder«, skriver han. Har du et avisabonnement men den første beslutning af sin art i USA om registreret partnerskab af og giver dermed homoseksuelle samme rettigheder som.
 HVILKE RETTIGHEDER HAR HOMOSEKSUELLE I USA - dansevise tekst. Lovliggørelse af homoseksuelle ægteskaber i hele USA krænker ånds- og trosfriheden
 Emne homoseksuelles rettigheder Få nye artikler om dette emne på mail. Leave this field blank. De tunesiske unge springer ud — bare ikke over for mor og far Homoseksualitet er fortsat ulovligt at praktisere i Tunesien — men ikke at tale om. Abonnement Udland Kommentarer 0 Læsetid:
 USA har ændret sit syn på homoseksuelles rettigheder hvilke rettigheder har homoseksuelle i usa I en historisk afgørelse giver USA's højesteret homoseksuelle lov at homoseksuelle har ret som har kæmpet i så lang tid for deres basale civile rettigheder. Det Hvide Hus var efter højesteretsdommen, der tillod homoseksuelle ægteskaber i alle USA's delstater, oplyst i regnbuefarver. Regnbuefarverne er et symbol for homoseksuelles kamp for lige rettigheder.
 jun Her blev det meddelt, at homoseksuelle nu har ret. Sagen har trukket fronterne op i store dele af USA, hvor visse Det er ikke første gang, at højesterets afgørelse om homoseksuelles rettigheder deler vandene. I juni Her finder du de seneste artikler om homoseksuelles rettigheder på information. dk. Næste skridt er at gøre sig fri af LBGT+ som noget, Vesten har fundet på. 5 Homoseksuelles rettigheder i Danmark; 6 Modstand; 7 Referencer; 8 Litteratur Det er dog sandsynligt, at homoseksuelle aktiviteter har en anseelig . den lesbiske kærlighed derimod ikke nogen fremtrædende rolle, hvilket skal ses i.
 Med en knivskarp juridisk logik har den årige konservativt udnævnte dommer Richard Posner fra USAs syvende distriktsappelret i Chicago sat to stater, Wisconsin og Indiana, i skammekrogen. Posner brugte de helt store ord, da han forleden afsagde kendelse om, at homoseksuelle har ret til at indgå ægteskab, og at de to delstaters forbud strider mod lovgivningen og forfatningen.
 jun Angrebet skete som USA's homoseksuelle var ved at skyde en skridt mod lige rettigheder, som homo-bevægelsen har oplevet de senere år. 2. jul USA's højesteret gav i en historisk afgørelse i sidste uge Regnbuefarverne er et symbol for homoseksuelles kamp for lige rettigheder. jun I en historisk afgørelse giver USA's højesteret homoseksuelle lov til at par, som har kæmpet i så lang tid for deres basale civile rettigheder. da USA generelt har været Homoseksuelle har fået flere rettigheder inden for Siden har homoseksuelle par i Danmark som nogle af.
 Hvilke rettigheder har homoseksuelle i usa, aqvia exclusive black Dom over tre stater mere
 USA's højesteret gav i en historisk afgørelse i sidste uge homoseksuelle par i hele landet lige ret til ægteskab, men indtil


text:
videre må parrene gå forgæves til giftefogeden i de socialt konservative delstater Texas, Louisiana og Mississippi. At ændre definitionen af ægteskabet krænker religions- og åndsfriheden, mener flere politikere og meningsdannere, der raser over højesterettens afgørelse. sommerhus bjerge nordstrand til salg Har en knivskarp juridisk logik har den årige konservativt udnævnte dommer Richard Posner fra USAs syvende distriktsappelret i Chicago homoseksuelle to hvilke, Wisconsin og Indiana, i skammekrogen. Posner brugte de usa store ord, da han forleden afsagde kendelse rettigheder, at homoseksuelle har ret til at indgå ægteskab, og at de to delstaters forbud strider mod lovgivningen og forfatningen. Tonen fra den anerkendte dommer og professor ved det juridiske fakultet på Chicagos universitet var så glasklar og så add sygdom, at de to delstaters forsvarsadvokater opgav al videre modstand.
 Kampen for homoseksuelles rettigheder i USA er for Efter en usædvanlig lang og kold vinter i store dele af landet har foråret for mange homoseksuelle ladet. Højesterets historiske ja til homoseksuelle ægteskaber er kulminationen på et enormt kulturskifte i USA. Den amerikanske højesteret afgør fredag, at homoseksuelle har ret til at blive gift i alle stater i USA. Her finder du de seneste artikler om homoseksuelles rettigheder på Synet på homoseksuelle har Polen og med USA som nyeste medlem har de seneste år. Log ind på din brugerkonto
 homoseksuelles rettigheder Log ind på din brugerkonto
 hvad kan sætte fødslen igang
 Følge: Matas top 10 parfumer mænd » »
 Tidligere: « « Rødbedesaft blodtryk
 Copyright © Legal Disclaimer: Dette websted kan bruge affilierede links til forskellige virksomheder. Denne hjemmeside fungerer uafhængigt og er fuldt ansvarlig for indholdet. Kontakt venligst tro4for@gmail.com for spørgsmål om dette websted. Hvilke rettigheder har homoseksuelle i usa koore.bliveenmand.com


text:
91065: Domme i knivsager (15-12-2009 13:25:21)
 Søren Rasmussen #5846, reg. øjyl (medlem) (ip-adr: 62.243.4.11)
 Så har Højesteret afsagt sine domme i de to meget omtalte prøvesager om overtrædelse af våbenloven. Udfaldet blev f.s.v.a. selve skyldsspørgsmålet i begge sager en stadfæstelse af de tidligere afsagte by- og landsretsdomme om overtrædelse af våbenlovens § 4, stk. 1.
 Imidlertid har Højesteret lempet Landsrettens idømmelser af 7 dages hæfte i begge sager, således at de dømte alene idømmes en bøde på hver kr. 3.000,- jfr. også byrettens oprindelige dom. Højesteret har hermed statueret to fremtidigt for domstolene brugbare fortolkningsbidrag for, hvornår der kan siges at være "særlig formildende omstændigheder", som jfr. våbenlovens § 10, stk. 2 alene skal føre til idømmelse af bøde og ikke hæfte.
 For politiet er der intet umiddelbart nyt at konkludere som følge af de af Højesteret afsagte domme. Derimod er det bekræftet, at der i de pågældende tilfælde vitterligt hár været tale om overtrædelse af våbenloven med deraf følgende konsekvenser.
 Se mere her: http://www.domstol.dk/hojesteret/nyheder/pressemeddelelser/Pages/Dommeiknivsager.aspx
 Mvh Søren R.
 90" 50th V8
 Aygo 1,0 MMT
 Link til dette indlæg: https://dlrk.dk/forum/indlaeg/91065
 91073: sv: Domme i knivsager (15-12-2009 14:35:46) (svar på 91065)
 Jeg tror aldrig jeg holder op med at blive forundret over jura-sprog. Prøv lige at læs det her en gang til:
 "Højesteret har hermed statueret to fremtidigt for domstolene brugbare fortolkningsbidrag for, hvornår der kan siges at være "særlig formildende omstændigheder", som jfr. våbenlovens § 10, stk. 2 alene skal føre til idømmelse af bøde og ikke hæfte." -sikke en sætning! Prøv lige at finde udsagnsled og grundled der! (smiler muntert)
 Men på alm dansk; betyder det så at de to dilikventer kan genoptage deres karrie-drømme som henv. politimand og pædagog, eller er de stadig for altid stemplet som samfundsfjender?
 Sagt med andre ord, risikerer man en "plettet" straffe-attest, dersom man har glemt sin uundværlige stanley-kniv dybt ned i bilens værktøjskasse, eller kan man slippe med en bøde på 3000,-?
 2,25 liters oliedryppende benzinslugende CO2-pumpe
 Link til dette indlæg: https://dlrk.dk/forum/indlaeg/91073
 91074: sv: sv: Domme i knivsager (15-12-2009 14:50:51) (svar på 91073)
 Knud Torp Madsen #3283 (medlemsstatus ukendt) (ip-adr: 79.138.243.96)
 Som jeg forstod det, er de straffede med fortabelse af borgerlige rettigheder og til evig fortabelse i Skærsilden, og til spe og spot på straffeattesten.
 Link til dette indlæg: https://dlrk.dk/forum/indlaeg/91074
 91075: sv: sv: sv: Domme i knivsager (15-12-2009 15:13:00) (svar på 91074)
 Ole Pedersen #0493, reg. vjyl (medlem) (ip-adr: 83.91.21.133)
 Øhm er det ikke kun friheds berøvelse der figurer på straffe attesten?
 Ole nu med 16 dage tilbage som #493
 Link til dette indlæg: https://dlrk.dk/forum/indlaeg/91075
 91076: sv: sv: sv: sv: Domme i knivsager (15-12-2009 15:22:40) (svar på 91075)
 Ole Jensen #7456, reg. øsj (medlem) (ip-adr: 188.177.22.134)
 http://www.politi.dk/da/borgerservice/straffeattest/straffeattester/
 Link til dette indlæg: https://dlrk.dk/forum/indlaeg/91076
 91077: sv: sv: sv: sv: sv: Domme i knivsager (15-12-2009 16:17:35) (svar på 91076)
 Super så blev man så meget klogere.
 Link til dette indlæg: https://dlrk.dk/forum/indlaeg/91077
 91130: sv: sv: sv: sv: Domme i knivsager (16-12-2009 18:51:40) (svar på 91075)
 Michael Valentiner-Branth #2374, reg. nsj (medlem) (ip-adr: 93.167.80.43)
 Bliver du så


text:
overflyttet til Alcatraz........?
 Hils derude, been there, got the T-shirt and a lot of drivable RR's
 Link til dette indlæg: https://dlrk.dk/forum/indlaeg/91130
 91135: sv: sv: sv: sv: sv: Domme i knivsager (16-12-2009 21:30:53) (svar på 91130)
 Ole Pedersen #0493, reg. vjyl (medlem) (ip-adr: 188.228.50.51)
 HØ hø ornlig syg humor....
 Jeg hilser ude i verden.
 Link til dette indlæg: https://dlrk.dk/forum/indlaeg/91135
 91102: sv: sv: Domme i knivsager (16-12-2009 07:09:56) (svar på 91073)
 Søren Rasmussen #5846, reg. øjyl (medlem) (ip-adr: 87.56.95.72)
 Ja, en fin sætning, ikk' :-) Har lige læst den igen og medgiver, at den er lidt juridisk, men den er dog, som jeg gerne vil have, at den skal være. Incl. adskillige både udsagnsled og grundled, hvor dé skal være :-)
 F.s.v.a. dine spørgsmål om de to dømtes fremtidige karrieremuligheder så bliver jeg dig svar skyldig. Det ved jeg simpelthen ikke. Det må vel bero på de fremtidige, potentielle arbejdsgivere m.m., hvilken betydning de vil tillægge det, hvis de bliver bekendte med forholdene.
 F.s.v.a. de dømtes "stempling", så har Ole lagt et fint link på nedenfor til til politiets oplysninger om straffeattester. Det giver forhåbentlig svar på lidt af dit spørgsmål. Men hertil har jeg dog bemærket, at det i pressen har været diskuteret, om et forhold som de omtalte vil eller ikke vil fremgå af den private straffeattest (om det sidestilles med brud på straffelov eller lov om euforiserende stoffer). Og jeg skal faktisk ikke kunne sige det. Men det bliver sikkert snart afklaret. Under alle omstændigheder er det kun den private straffeattest, man her diskuterer. F.s.v.a. politiets "interne" straffeattest er der nok ingen tvivl om, at der vil være en plet. For de dømte hár - i lovmæssig forstand - gjort noget kriminelt.
 Og hermed når vi også frem til dit sidste spørgsmål. For Højesteret har nu afgjort, at dét at køre rundt med et multiværktøj incl. kniv og dét at køre rundt med en hobbykniv, som man bruger på job, ikke kan betegnes som anerkendelsesværdigt i forhold til lovens tekst, hvorfor der altså er tale om brud på loven. Til gengæld findes i begge sager at være særligt formildende omstændigheder, der fører til, at der "kun" straffes med bøde.
 En stanley-kniv i værktøjskassen vil således helt sikkert også være et brud på loven (hvis klingen er for lang), og vil dermed mindst medføre en bøde. Men alene p.g.a. den meget stærke belysning (og oplysning), der har været om loven og dens konsekvenser m.m., skal jeg ikke hér kunne love dig, at man på tilsvarende vis også fremtidigt vil finde SÆRLIGT formildende omstændigheder (som jo iflg. både en almindelig sproglig forståelse og tilsvarende juridisk skal være mere formildende end almindeligt formildende omstændigheder), som skulle fritage et sådant eksempel for hæfte. Det vil nok ikke blive sværere for anklageren at bevise, at du godt vidste, du gjorde noget forkert, end i de to omtalte sager. Tværtimod måske. Ja, så skulle det da lige være, hvis det var din kone, der havde lagt kniven i værktøjskassen, og du helt konkret ikke vidste


text: Af Morten Uhrskov JensenHvorfor bliver man ikke liberal eller socialist? Spørgsmålet er i hvert fald en overvejelse værd. Man kan faktisk påstå, at tilværelsen bliver lettere, om man tilhører en af de to retninger. Det skal ikke misforstås. Der skulle nødig være tale om klynk. Klynk er noget skidt. Til en start bliver man ynket, og hen ad vejen bliver man blot ynkelig. Men man kan dog misunde de liberalistiske og socialistiske tankesystemer for at besidde en vidunderlig simpelhed. Alting bliver så uhyre enkelt, når man først har besluttet sig for at tilslutte sig det ene eller det andet. Og omvendt så meget mere bøvlet, skulle man alligevel bestemme sig for at kalde sig konservativ. Lad mig i det følgende forsøge at forklare nogle grundlæggende træk ved de tre positioner og deres stillingtagen til spørgsmålene om mennesket, samfundet og staten og i sidste ende til deres evne til at skabe kredit eller debet på kontoen. Da jeg kalder mig konservativ, er slutresultatet på sin vis givet på forhånd, men tillad dog muligheden af at sandsynliggøre påstanden om, at den konservative tanke ved vejens ende er den mest gangbare. Den er ikke den mest spændende og derfor heller ikke den mest intellektuelt udfordrende, men det gør den måske netop så meget desto mere holdbar.Mennesket er som væsen i både liberalismen og socialismen fornuftigt og derfor stærkt. Mennesket er derfor ikke på forhånd bundet af noget hverken uden for eller inden for det selv, det lade sig være en gud eller en biologi, der pålægger det bindinger. Når liberale og socialister ikke kan døje hinanden, skyldes det således ikke deres grundlæggende forestilling om mennesket, men kun deres syn på dette menneskes forhold til andre mennesker. For den liberale er mennesket pr. natur et individuelt væsen, og da det er stærkt, kan det bedst realisere sig selv, hvis det overlades til sig selv. Socialisten vil på den anden side hævde, at mennesket er et kollektivt væsen, der kun kan handle sammen med andre. Frigørelsen finder først sted, når mennesket lærer, at det kun når sand indsigt, når det sammen med andre danner fællesskaber, der derefter handler. Heroverfor står den konservative, som ser med skepsis på menneskets iboende fornuft, hvad enten denne finder sted individuelt eller kollektivt. Mennesket kan ind imellem, måske ligefrem ofte, handle rationelt og godt, både alene og sammen med andre, men samtidig er der skjulte kræfter, der trækker i en anden retning. Der er i mennesket, samtidig med dets evne til at gøre godt, en ofte skrækindjagende evne til at forvolde ondt, og det igen både alene og i fællesskab. Mennesket er derfor hverken eller, det er både godt og ondt, og det kan ikke på forhånd afgøres, hvorvidt det gode eller det onde fremtræder individuelt eller kollektivt. Den konservative vil oven i købet ofte gå så langt som til at hævde, at det i reglen er netop fornuftigst at se mennesket som ondt, da der derved frembringes en evne til ikke at lade sig narre af blændværk. Den grundlæggende


text: tilstand af mangelfuldhed hos mennesket kan ikke ændres uanset omstændighederne, og hverken samfundet eller staten – eller for den sags skyld markedet – kan derfor frelse mennesket.Samfundet eksisterer ikke i den liberale tankeorden. Samfundet er kun summen af de individer, der er i det. Af samme grund bør samfundet også kun bestå af frivillige fællesskaber. Alt hvad der rækker ud over disse, er et overgreb, idet det ikke nødvendigvis accepteres af alle individerne. For socialisten befinder samfundet sig i en stadig konflikt. Der findes stridende grupper i samfundet imellem dem, der har, og dem, der ikke har. Opgaven må således bestå i at samle de individer, der ikke har, så de kan indtage deres retmæssige position i samfundet. Og igen er det mindre simpelt for den konservative. Her tænkes individerne både individuelt og kollektivt, og det samlede antal individer ses derfor både som alene og som en del af et hele, der måske nok kan være svært at få øje på, men som ikke derfor i sin uudtalthed skal overses. Tilsammen er samfundet altså mere end blot enkeltindividerne, og der er i heldigste fald snarere tale om det, som den engelske, konservative filosof Roger Scruton har kaldt »a community of strangers«. Dette fællesskab af fremmede må støtte sig til en række normer og skikke, der ikke er udtrykkeligt udtalte, men som gør det muligt at orientere sig gennem livet. Mennesket lever her i en bunden frihed, da den utøjlede frihed får mennesket til at opføre sig asocialt over for sine medmennesker.Staten er for den liberale et onde, som skal begrænses mest muligt. Da individet er stærkt, bør staten holde sig væk i det størst mulige omfang. Statens opgave indskrænkes således til opretholdelsen af lov og orden, og indblanding derudover vil principielt ses som et onde, der har til hensigt at udvide statens magt på individernes bekostning. For socialisten (jeg ser her bort fra Karl Marx ́ fantasterier om statens hendøen) er staten et redskab til at frigøre individerne, i praksis den eller de grupper, der bliver forfordelt af det hidtidige styre. Statens mål må derfor være at blive så stor som muligt, da den kun herved kan realisere den omfordeling, der er nødvendig for at inddæmme de individer, der ikke arbejder i fællesskabets interesse. Og atter må den konservative opponere og sige, at det ikke er tilrådeligt at gøre staten hverken for lille eller for stor. Bliver den for lille, svigter den dem, der ikke har tilstrækkelige evner til eller mulighed for at opretholde en fuldgyldig tilværelse som medlemmer af samfundet. Bliver den for stor, kvæler den de individer, der ønsker at skabe noget for sig selv og samfundet; den kvæler den vidunderlige stædighed, der kendetegner mennesket, hvad enten det så udfører sine handlinger i egeninteresse eller af uegennyttige grunde.Så langt, så godt. Når nu konservatismen tilbyder et væsentlig mere nuanceret bud end de to andre tankesystemer, hvordan kan det så være, at det konservative står så svagt, som tilfældet er? Forklaringen skal, så vidt jeg kan se, søges i


text:
det forhold, at konservatismen ikke appellerer til den mennesketype, som er blevet forsøgt frembragt i de sidste i hvert fald fyrre år, formentlig også længere end det. Denne mennesketype har enten været formet af 1970 ́ernes socialisme eller af 1980 ́ernes liberalisme. Og især har den været formet af en søgen væk fra et realistisk, konservativt menneskesyn. Det hævdes, at mennesket er et i grunden grænseløst væsen, som kan alt, hvis blot det får lov, det være sig individuelt eller kollektivt. Denne forklaring har insisteret på, at mennesket ingen begrænsninger har, når bare det erkender sit sande jeg. Denne appel er uden tvivl attraktiv for mennesket, som derved ser sig selv som universets ubestridte centrum. Den vestlige tanke ser ikke længere menneskets begrænsninger, men kun dets ubundne muligheder i en verden, hvor alt kan lade sig gøre.Og så giver spørgsmålet om kredit eller debet sig selv. Når socialismen, inkarneret i socialdemokratismen, får lov at tage over, så trækkes der alvorligt på kontoen. Så bliver mennesket til et artsvæsen i stedet for et åndsvæsen. Og så bliver de materielle behov, defineret og administreret af staten, til det eneste bærende. Så bliver det saliggørende at kunne aflæse indekset for ulighed og at få denne ulighed længere ned, koste hvad det koste vil. Så underordnes mennesket en utopi, og resultatet bliver derefter. Når liberalismen har fat i den lange ende, bliver menneskene til for markedets skyld og ikke omvendt. Så vil alt, der umiddelbart gavner markedet, være gud, og så vil kulturen i almindelighed og menneskene i særdeleshed blive taberne. Også her kan overtrækket være betydeligt. Og så ender vi med det eneste realistiske alternativ, det, der i reglen opretholder og ind imellem endda sætter ind på den fælles konto, så der er noget at tage af, også i dårlige tider. Den konservative tanke tager udgangspunkt i mennesket, som det ser ud i virkeligheden, og ikke, som de to ideologiske tankesystemer, socialisme og liberalisme, i, hvordan mennesket burde være. Resultatet – som aldrig er endeligt – kan synes lidt kedeligt, men det er til gengæld en del mere holdbart. Indsendt af
 Af Morten Uhrskov JensenDa de tretten tidligere kolonier, der skulle komme til at danne grundlaget for den statsdannelse, vi kender som USA, i 1783 gennem krig havde erhvervet deres uafhængighed fra Storbritannien, opstod et større spektakel. De sejrende amerikanere var nemlig langt fra enige om, hvilken udformning det nye lands forfatning skulle have. Der var dem, der ønskede, at båndene mellem stater som Massachusetts, New York og Virginia skulle være så løse, så centralmagten ville være næsten ikke-eksisterende. Og så var der dem, der mente, at en relativ stærk føderal stat var en nødvendighed, hvis ikke det enestående eksperiment, der var tale om, skulle blive af kort varighed. Føderalisterne endte med at vinde, og centralregeringen i Washington D.C. har siden da i betydelig grad udstrakt sin magt til flere og flere områder. Samtidig skulle det i 1780 ́erne besluttes, hvor stor en rolle den lovgivende, den udøvende og den dømmende magt burde


text: spille. Resultatet blev det berømte Checks and Balances, hvor de tre magter holdt hinanden i skak, og hvor derfor den dømmende magt i form af Højesteret, The Supreme Court, fik et stort ord med på vejen. At unionens Højesteret kunne underkende ikke mindst delstaternes love som forfatningsstridige, gav altså en ikke-folkevalgt institution stor indflydelse. Dette var en følge af den skepsis, som en række førende amerikanere med Alexander Hamilton i spidsen nærede over for et for vidtgående folkestyre. Alexander Hamilton var konservativ ind til roden, og han frygtede, at en dygtig demagog kunne vinde præsidentembedet og føre landet i ulykke, uden at der var nogen instans, der lovligt kunne gribe ind. Man skal her huske på, at der virkelig var tale om noget næsten uprøvet, nemlig demokrati i stor målestok, hvor en langt større del af befolkningen (den mandlige) kunne stemme, også sammenlignet med Storbritannien og dette lands lange parlamentariske tradition. Når Højesteret i USA derfor spiller en alt andet end tilbagetrukken rolle, skyldes det altså oprindelig en konservativ bekymring for alt for hastige forandringer.Meget anderledes gik det umiddelbart i Danmark i 1849, hvor vi fik Grundloven, der afsluttede næsten 200 års enevælde. Det er aldrig blevet bestridt, at den danske højesteret kan erklære lovgivning i strid med Grundloven, men hidtil har Højesteret kun udøvet denne beføjelse i forbindelse med Tvindsagen i 1999. Et bud på hvorfor det har forholdt sig sådan, skal ikke søges i politisk radikalisme, men det modsatte. På papiret frem til 1953 og i praksis frem til 1901 kunne den næsten pr. definition mest konservative af alle institutioner, kongehuset i skikkelse af majestæten, nemlig udpege og afskedige regeringen, som monarken fandt det passende. Der var med andre ord ikke brug for en højesteret til at omstøde lovgivning, der blev anset for forfatningsstridig. Efter parlamentarismens indførelse i 1901 – hvorefter regeringen skal gå af, hvis den har et flertal i Folketinget imod sig – er denne tradition fortsat, og Højesteret blander sig ikke i politik.Og her skal så indskydes en vigtig mellemregning. Alexander Hamilton tog, i hvert fald på lang sigt, fejl. Ved begyndelsen af det 21. århundrede er det ikke folket, der er radikaliseret. Snarere er det sådan, at de forskellige folk i de vestlige lande er bærere af den konservative tanke, der tilsiger, at forandringer skal ske gradvist og ikke komme som en tyv om natten. Man kan derfor, hvis man har en tendens i retning af det konservative, det velprøvede, sige, at den danske ordning, hvor Højesteret ligger i skyggen af den lovgivende magt, er en god vej at betræde, hvis man ikke ønsker radikale ændringer af det bestående. Omvendt forholder det sig i dag med det, man kan kalde eliterne, her under den juridiske elite. Hvor befolkningernes flertal er forsigtige og skeptiske, er eliterne i stigende grad løsrevet fra den konservative tanke at bevare det bestående. Når det kommer til spørgsmål om EU eller indvandringen fra den tredje verden til Europa (og USA), er det store flertal af eliterne radikaliserede, og de ønsker