text:
hun opsagt i medfør af 120-dages reglen.
 HK gjorde under sagen gældende, at den tid, som klinikassistenten havde tilbudt at genoptage arbejdet, ikke kunne indgå i opgørelsen af de 120 dage, da hun jo ikke havde været syg de pågældende dage/timer. HK mente derfor ikke, at der på opsigelsestidspunktet var ydet løn under sygdom i 120 dage.
 Højesteret fastslog, at en arbejdsgiver ikke har pligt til at acceptere, at en medarbejder, som er delvist uarbejdsdygtig på grund af sygdom, arbejder på nedsat tid. Herefter nåede retten frem til, at selvom tandlægen havde afslået tilbuddet om at genoptage arbejdet som deltidssygemeldt, kunne alle dagene i den pågældende periode medregnes som hele fraværsdage ved beregningen af de 120 sygedage.
 Ved deltidssygemeldinger kan weekender og andre arbejdsfri dage ikke medregnes i opgørelsen af de 120 sygedage, uanset om sygefraværet er placeret som hele eller delvise arbejdsdage. Det er således kun det faktiske fravær, der kan medregnes ved en deltidssygemelding.
 Endvidere er det en del af arbejdsgiverens ledelsesret, at arbejdsgiver har ret til at afvise en delvis genoptagelse af arbejdet. Af dommen kan udledes, at denne ret ikke er betinget af, at afslaget er rimeligt begrundet i arbejdspladsens forhold eller hensyn til arbejdets tilrettelæggelse i øvrigt.
 HK havde argumenteret for det modsatte med henvisning til sygedagpengelovens regler om sygefraværssamtaler og fastholdelsesplaner som bl.a. har til formål at få den sygemeldte tilbage i jobbet helt eller delvist for at fastholde ansættelsen.
 Højesteret har imidlertid med dommen slået fast, at disse regler i sygedagpengeloven ikke ændrer ved at en arbejdsgiver har en ubetinget ret til at afvise at acceptere en delvis genoptagelse af arbejdet, og at et sådant afslag ikke har indflydelse på beregningen af sygedage.
 Som udgangspunkt kan alt sygefravær medregnes, også sygdom under graviditet. Hvis der imidlertid er tale om graviditetsbetinget sygdom, vil det stride mod Ligebehandlingsloven at tælle sådanne sygedage med.
 Skyldes sygefraværet handicap kan sygdommen kun tælles med, hvis virksomheden har opfyldt sin tilpasningsforpligtelse i henhold til forskelsbehandlingslovens regler, eller hvis virksomheden ikke burde vide, at funktionæren lider af et handicap.
 Da det kan være vanskeligt at vurdere, om et sygefravær skyldes et handicap, anbefales det derfor, at virksomheder er påpasselige, når der er tale om langvarigt sygdom, således at det konkret vurderes, om det kan være hensigtsmæssigt eller nødvendigt, at acceptere, at en sygemeldt medarbejder genoptager arbejdet delvist.
 Har du spørgsmål til 120-dagesreglen eller andre ansættelsesretlige spørgsmål, er du altid velkommen til at kontakte Bonnesen Advokaters team inden for arbejds- og ansættelsesret - du finder deres kontaktoplysninger øverst.
 E-mail: si@bonnesen.dk
 Telefon: +45 63 14 14 09
 E-mail: ap@bonnesen.dk
 Telefon: +45 63 14 14 28


text:
Højesteret - Om afvisning af en ankesag
 Danmarks Domstole Alle retsinstanser Højesteret Nyheder og domsresuméer Om afvisning af en ankesag
 Om afvisning af en ankesag
 Landsrettens afvisning af en ankesag var berettiget
 Sag BS-50278/2019-HJR
 Kendelse afsagt den 25. maj 2020
 Fredningsnævnet afsagde i 2011 kendelse om fredning af et større areal, herunder et landbrugsareal på 0,95 hektar tilhørende X ApS, og erstatningsudmålingen i den forbindelse. X ApS påklagede denne afgørelse til Natur- og Miljøklagenævnet, som tilkendte X ApS en erstatning på 66.500 kr. for fredningen. X ApS påklagede nævnets afgørelse om erstatning til Taksationskommissionen, som stadfæstede afgørelsen.
 X ApS anlagde herefter sag mod Naturstyrelsen (senere Miljøstyrelsen) med påstand om, at erstatningen skulle udmåles til 1.700.000 kr. Byretten frifandt Miljøstyrelsen. X ApS ankede herefter byrettens dom til landsretten, som ved dom af 13. maj 2019 afviste ankesagen med henvisning til, at der ikke var udsigt til, at sagen ville få et andet udfald end i byretten, at sagen ikke var af principiel karakter, og at andre grunde heller ikke i øvrigt talte for, at sagen skulle behandles af landsretten.
 Sagen angik for Højesteret spørgsmålet om landsrettens afvisning af ankesagen.
 Højesteret bemærkede, at det fremgår af forarbejderne til den bestemmelse, hvorefter landsretten kan afvise at behandle en sag i 2. instans, at bestemmelsen forudsættes benyttet i tilfælde, hvor landsretten på grundlag af en indledende vurdering har fundet, at der ikke af ankesagens parter er oplyst forhold, som gør, at der er udsigt til, at sagen vil få et andet udfald end i byretten, og hvor landsretten endvidere har fundet, at sagen ikke er af principiel karakter, og at der ikke i øvrigt foreligger grunde til, at sagen skal prøves i to instanser. Højesteret bemærkede endvidere, at landsretten havde foretaget en sådan vurdering i den konkrete sag.
 Af de grunde, der var anført af landsretten, og da det, som X ApS havde anført for Højesteret, ikke kunne føre til et andet resultat, stadfæstede Højesteret landsrettens dom om at afvise ankesagen.
 Læs hele kendelsen i sag BS-50278/2019-HJR (pdf)

type: other


text:
Skau Reipurth & Partnere | Ny højesteretsdom om godtgørelse for aldersdiskrimination ved afskedigelse
 marts 17, 2015 by freedomagency 0 Comments 763 Views
 Ny højesteretsdom om godtgørelse for aldersdiskrimination ved afskedigelse
 Højesteret afsagde den 12. marts 2015 en ny dom vedrørende godtgørelse for aldersdiskrimination ved afskedigelse.
 I december 2009 blev fire SAS-piloter afskediget i strid med forbuddet mod aldersdiskrimination.
 De fire piloter blev afskediget på grundlag af en såkaldt senioritetsliste, hvor piloter, der var ansat inden for samme rekrutteringsår, var blevet indplaceret efter alder, således at de ældste stod først.
 Det var i Landsrettens afgørelse ubestridt, at SAS’ opsigelser var udtryk for direkte forskelsbehandling som følge af alder jf. forskelsbehandlingsloven § 2, jf. § 1, stk. 2.
 Hovedspørgsmålet i sagen angik således, hvorvidt der skulle betales godtgørelse til piloterne, som resultat af krænkelse af forbuddet mod forskelsbehandling på grund af alder i overensstemmelse med forskelsbehandlingslovens § 7, stk. 1 samt godtgørelsens størrelse.
 Højesteret lagde, som i afgørelsen U.2015.1.H af 1. oktober 2014, vægt på grovheden af den overtrædelse, der var sket. I denne forbindelse tog Højesteret først og fremmest hensyn til baggrunden for overtrædelsen og den krænkelse, der var påført de enkelte piloter.
 Som formildende omstændighed anførte Højesteret i sin vurdering, at afskedigelse af piloterne i denne sag skete på baggrund af arbejdsmangel, og at afskedigelsen var et led i en større nedskæringsrunde. Ydermere skete udvælgelsen efter senioritetslisten, som skulle anvendes ved afskedigelse i henhold til overenskomsten mellem SAS og Dansk Pilotforening.
 Modsat U.2015.1 H, hvor Højesteret nåede frem til en afgørelse om godtgørelse svarende til 4 måneders løn, anførte Højesteret i denne sag, at SAS ikke havde anvendt et udvælgelseskriterium, der var tænkt som objektivt begrundet i et socialt hensyn. Det faktum at piloterne blandt andet var blevet genansat førte ikke til et andet resultat.
 Mens Landsretten fandt frem til en godtgørelse svarende til 9 måneders løn, fastsatte Højesteret ud fra ovenstående godtgørelsen til 6 måneders løn.
 Denne afgørelse synes i høj grad at afspejle retstilstanden efter U.2015.1 H. Den nye afgørelse er således endnu et eksempel på, at Højesteret fraviger tidligere udviklet praksis ved at give mindre godtgørelse, end hvad praksis for ligebehandlingslovens § 9 tidligere har foreskrevet.


text:
Grundlovssagen om Irak-krigen er nu anlagt ved Højesteret.
 I dag, onsdag den 6. juni 2007, har Højesteret modtaget ankestævningen i sagen, der blev underskrevet på Grundlovsdag g.d. af Grundlovskomiteens advokater Bjørn Elmquist og Christian Harlang i forbindelse med Grundlovskomiteens arrangement ved rytterstatuen af Christian den VII på Christiansborg Slotsplads.
 En kopi af den indleverede ankestævning vedhæftes. Det fremgår heraf, at Østre Landsrets afgørelse af 11. april 2007 er påanket til Højesteret.
 Højesteret skal nu påbegynde behandlingen af sagen. Som det fremgår af ankestævningen s. 11 begæres afhøring af nogle udenlandske eksperter vedrørende et af flere af sagens elementer, nemlig spørgsmålet om hvorvidt der som følge af Danmarks deltagelse i krigen er en forøget terrortrussel for befolkningen i almindelighed. Under sagens hidtidige gang har statsministeren ved dennes repræsentant Kammeradvokaten bestridt, at dette er tilfældet, uanset de i sagen fremlagte dokumenter udgivet af FE og PET, der bekræfter, at der foreligger en forøget terrortrussel.
 For Højesteret vil der blive foranstaltet afhøring af chefer fra de danske tjenester, af statsministeren, og af udenlandske eksperter. Et særligt processkrift vedrørende dette vil blive indleveret i løbet af juni måned.
 Procesformen er for Højesteret således, at vidner og parter ikke først afhøres under den mundtlige forhandling (der forventes at finde sted i midten af 2008) men optages under nogle særlige forberedende retsmøder, som Grundlovskomiteen formoder, at Højesteret vil beramme til oktober eller november i år.
 Udtalelser fra vidner og parter bliver i den forbindelse protokolleret. Protokollen bliver så oplæst i forbindelse med den mundtlige forhandling, der altså forventes i midten af 2008.
 Dersom Højesteret i sin afgørelse (som i Maastricht-sagen) når frem til, at statsministeren indsigelser om påstået manglende søgsmålskompetence ikke skal tages til følge, skal sagen (ligeledes som i Maastricht) behandles først af Østre Landsret vedrørende realiteten (grundlovsbruddet), hvilken sag herefter kan indbringes for Højesteret, hvorved Højesteret så tager stilling til spørgsmålet om grundlovsbruddet.


text:
Højesteret Fogedforbud ikke nedlagt da varemærkekrænkelse ej sandsynliggjort
 Fogedforbud ikke nedlagt da varemærkekrænkelse ej sandsynliggjort
 Sag 173/2008
 Kendelse afsagt den 13. oktober 2009
 HE-House A/S og
 HE-Biler ved Henning Mærsk-Møller (HE)
 Fortolkningen af varemærkeloven (varemærkedirektivet) gav anledning til en sådan tvivl, at det i en sag om fogedforbud ikke kunne anses for sandsynliggjort, at der forelå varemærkekrænkelse
 SMC har varemærkerettighederne i Danmark til ordmærket Skoda og en række andre Skoda-varemærker. HE havde i en årrække været autoriseret Skoda-forhandler. Efter ophør af forhandleraftalen fortsatte HE med salg og reparation af Skoda-biler som uautoriseret forhandler, og anvendte Skoda-varemærkerne i forskellige sammenhænge. Bl.a. registrerede HE ”Skoda” og andre Skoda-varemærker som søgeord hos søgemaskiner og opslagsværker på internettet med henblik på frembringelse af reklame for HE ved søgning på disse ord. SMC søgte at få nedlagt fogedforbud mod bl.a. denne brug af SMC’s varemærker. Fogedretten nedlagde ikke forbud herimod. Afgørelsen blev indbragt for landsretten, der nedlagde forbud.
 Også for Højesteret var hovedspørgsmålet, om HE’s registrering af SMC’s varemærker som reklameudløsende søgeord på internettet indebar en krænkelse af disse varemærker. HE anførte navnlig, at der ikke var tale om ”erhvervsmæssig brug” efter varemærkelovens § 4. I anden række gjorde HE gældende, at den omtvistede brug af SMC’s varemærker var tilladt efter varemærkelovens § 5, nr. 3
 Højesteret fandt, at betingelserne for at nedlægge fogedforbud mod HE’s registrering af SMC’s varemærker som søgeord hos søgetjenester og opslagsværker på internettet ikke var opfyldt. Højesteret udtalte bl.a., at spørgsmålet, om en sådan registrering af søgeord udgør en krænkelse af SMC’s varemærker, beror på en fortolkning af varemærkelovens § 4 og § 5, nr. 3, som gennemfører de tilsvarende bestemmelser i artikel 5 og artikel 6, stk. 1, litra c, i EU ́s varemærkedirektiv. Der er således tale om fortolkningsspørgsmål, som skal afgøres af EF-domstolen, og der verserer sager, som angår i hvert fald det førstnævnte fortolkningsspørgsmål. Højesteret fandt, at der ikke var grundlag for at udsætte fogedforbudssagen med henblik på at afvente EF-domstolens afgørelser i de verserende sager og/eller med henblik på at forelægge spørgsmål for Domstolen, idet en sådan udsættelse ikke ville harmonere med et fogedforbuds karakter af et foreløbigt retsmiddel. Højesteret udtalte herefter, at fortolkningen af varemærkelovens § 4 og § 5, nr. 3 (direktivets artikel 5 og artikel 6, stk. 1, litra c) gav anledning til en sådan tvivl, at det ikke kunne anses for sandsynliggjort, at HE havde krænket SMC’s varemærker ved at lade disse registrere som søgeord. Det kunne heller ikke anses for sandsynliggjort, at HE havde overtrådt markedsføringslovens § 1. (Dissens).
 Højesteret ændrede dermed på dette punkt landsrettens afgørelse.
 Sidst opdateret: 13-10-2009


text:
Skat.dk: Vidnepligt og editionspligt - advokat i ankesag - vedrørende SKM2008.626.ØLR
 19 Aug 2009 09:59
 SKM2009.489.HR
 Vidnepligt. vidneudelukkelse
 Advokat, der havde vægret sig imod vidneafhøring under påberåbelse af sin tavshedspligt, blev pålagt at afgive vidneforklaring og at fremlægge fuldstændig udskrift af vedtægterne for en fond i Liechtenstein. Advokatrådets udtalelse imod vidnepligt førte ikke til et andet resultat.
 Retsplejeloven § 170
 Poul Sørensen, Per Walsøe og Niels Grubbe
 Højesteret har på begæring af appellanten, A, den 8. december 2008 givet tilladelse til afhøring af advokat SS, der med henvisning til retsplejelovens § 170 har nægtet at afgive vidneforklaring om det, som er kommet til hans kendskab ved udøvelsen af hans virksomhed som advokat for de nu afdøde DD og BA og for fonden G1 Stiftung.
 Appellanten, A, har herefter nedlagt følgende påstand
 Vidnet advokat SS har ikke tavshedspligt i relation til de oplysninger, som nu afdøde DD eller nu afdøde BA har meddelt ham, det være sig mundtligt, skriftligt eller ved at overlade ham eller give ham indsigt i dokumenter, optegnelser, notater eller andet skriftligt materiale, ej heller i relation til oplysninger om G1 Stiftung.
 Vidnet advokat SS har ikke tavshedspligt i relation til de oplysninger, som bestyrelsen eller enkelte medlemmer af bestyrelsen for G1 Stiftung og andre repræsentanter for G1 Stiftung, herunder LGT Treu-hand AG (LGT Trust Ltd.), har meddelt ham i hans egenskab af advokat for G1 Stiftung, det være sig mundtligt, skriftligt eller ved at overlade ham eller give ham indsigt i dokumenter, optegnelser, notater eller andet skriftligt materiale for så vidt angår oplysninger, der kan belyse, om appellanten har, og da i hvilken udstrækning, eller ikke har
 ret til at modtage uddeling eller andre ydelser fra G1 Stiftung, og
 ret til eller faktisk er i stand til at træffe bestemmelse eller øve indflydelse på bestemmelser om forvaltningen og anvendelsen af G1 Stiftungs formue, herunder om uddeling eller andre ydelser fra G1 Stiftung.
 Vidnet advokat SS har ikke tavshedspligt i relation til de oplysninger vedrørende G1 Stiftung, som han er bekendt med i sin egenskab af protektor for G1 Stiftung.
 Vidnet advokat SS pålægges i medfør af retsplejelovens § 299 at udlevere kopi af G1 Stiftungs vedtægter (Statuten) af 21. april 1998 til sagens parter.
 Indstævnte, Skatteministeriet, har nedlagt følgende påstand om, at advokat SS pålægges at afgive vidneforklaring, der også omfatter besvarelse af spørgsmål, der vedrører arbejde, som han har udført for DD, BA og fonden G1 Stiftung. Endvidere skal han besvare spørgsmål om oplysninger og dokumenter, som han måtte have modtaget i forbindelse med sit hverv som advokat for de pågældende.
 Der er fremlagt en ekstrakt af vedtægterne (Statuten) af 21. april 1998 for G1 Stiftung.
 Ifølge punkt 11 udpeges den første protektor af stifteren, men protektoren udpeger selv sin efterfølger. Protektoren overvåger overholdelsen af bl.a. vedtægterne og forvaltningen af stiftelsen. Han er ikke beføjet til at repræsentere stiftelsen og er forpligtet til absolut hemmeligholdelse. En række nærmere angivne beslutninger i stiftelsens bestyrelse (Stiftungs-rat) kræver protektorens skriftlige tilslutning. Det gælder bl.a. udpegning af begunstigede, formueanbringelse i


text:
andet end obligationer og udpegning af bestyrelsesmedlemmer.
 Ifølge punkt 12 er A og hans efterkommer begunstiget, men punktet er kun delvis medtaget i ekstrakten, idet der efter A's navn er et stort tomt felt, som i de fuldstændige vedtægter kan have indeholdt anførelse af flere begunstigede eller kategorier af begunstigede.
 Af en udskrift af 7. april 1999 vedrørende G1 Stiftung fremgår, at SS er protektor, og at vedtægterne (Statuten) indeholder bestemmelser om protektors kompetence.
 Af en erklæring af 1. juni 2001 afgivet af Profile Management Trust reg. på vegne G1 Stiftung fremgår, at SS er indsat som protektor.
 Ved brev af 29. maj 2009 fra advokat LK, Liechtenstein, til G1 Stiftung blev fonden stillet nogle spørgsmål samt orienteret om, at protektor om muligt vil blive indkaldt som vidne under sagen.
 Som svar herpå har Profile Management Trust reg. på vegne G1 Stiftung i et brev af 29. maj 2009 oplyst, at vedtægterne af 21. april 1998 stadig er gældende, men undladt at svare bl.a. på spørgsmål om antallet af begunstigede ud over A. Stiftelsen har ikke kommenteret oplysningerne om indkaldelse af SS som vidne under sagen.
 Appellanten har til støtte for anmodningen om at pålægge advokat SS at afgive forklaring henvist til, at sagen er af afgørende betydning, ikke blot for appellantens fradragsret for renter i de omtvistede år, men også i forhold til de efterfølgende år. Dertil kommer, at appellanten siden BA's død er blevet beskattet af et formodet afkast af fondens formodede formue, svarende til 1,3 mio. kr. årligt. Det er derfor afgørende for appellanten, at der tilføres oplysninger til sagen, der svækker skattemyndighedernes tese om sammenhængen mellem appellanten og fonden. Det må antages, at advokat SS vil have oplysninger af en sådan karakter.
 Vedrørende advokat SSs forklaring om sit arbejde for DD og BA må det lægges til grund, at DD og BA ville have samtykket i afhøringen. Højesteret bør derfor samtykke på deres vegne. I denne sag, hvor der er tale om hemmeligholdelse af oplysninger om fonden, som stifteren, BA, var i besiddelse af, og hvor stifteren bevarede en vidtgående indflydelse og rådighedsret i fonden, er det ikke påkrævet, at fonden også giver sit samtykke til, at advokat SS kan udtale sig om sit arbejde for BA og DD.
 Vedrørende advokat SSs forklaring om sit arbejde som advokat for G1 Stiftung må der tages udgangspunkt i, at fonden er et selvstændigt retssubjekt. Fonden er gyldigt stiftet i 1983 efter de i Liechtenstein gældende regler, hvilke ikke hindrer, at stifteren selv er begunstiget. Det er ubestridt for Højesteret, at fonden er gyldigt stiftet og bestående. Det forhold, at BA og de øvrige deltagere i fonden flyttede tilbage til Danmark og blev skattepligtige af fondens formodede afkast, betyder ikke, at fonden fortaber sin retsevne ex nunc eller ex tunc. Fonden har retsevne i Danmark og må derfor anerkendes som retssubjekt, hvorfor de oplysninger, som fonden har meddelt sin danske advokat, som udgangspunkt har krav på hemmeligholdelse og er beskyttet efter retsplejelovens § 170. Man kan ikke et udstrække


text:
et samtykke i forhold til DD og BA til også at gælde fonden, og advokat SS har heller ikke villet udtale sig om fonden, selv om appellanten har samtykket til afhøringen. Advokat SS ved eller formoder således, at appellanten ikke kan fritage ham for tavshedspligten i forhold til fonden. I forhold til et eventuelt vidnepålæg må hensynet til, at fonden kan videreføre sit hemmelighedskræmmeri, prioriteres lavt over for hensynet til sagens oplysning. Det er en kendsgerning, at Liechtenstein med på den ene side meget liberale regler om fonde og på den anden side meget strenge regler om bankhemmelighed mv. og manglende deltagelse i internationale traktater om bl.a. udveksling af oplysninger med andre landes skattemyndigheder tiltrækker udenlandsk kapital, hvis ejere søger at unddrage sig beskatning. Bevarelsen af sådanne hemmeligheder er ikke et anerkendelsesværdigt hensyn, hvilket ikke alene gælder, hvor tavshedspligten skal gennembrydes for at sikre en velbegrundet beskatning, men også hvor der er tale om at få kendsgerningerne frem, således at appellanten ikke risikerer at blive offer for BA's dispositioner og indstævntes tese om, at han har overtaget kontrollen med fonden.
 Da der må skelnes mellem advokat SSs virke for fonden som advokat og hans virke for fonden som protektor, medfører det forhold, at han er advokat, ikke, at han kan påberåbe sig retsplejelovens § 170 i forhold til de oplysninger, han har modtaget som protektor for fonden. Han skal derfor pålægges at afgive forklaring om disse oplysninger. Som protektor for fonden må det lægges til grund, at advokat SS er i besiddelse af fondens vedtægter. At disse bliver fremlagt i deres fulde omfang, er af afgørende betydning for appellanten, hvorfor han skal pålægges at udlevere en kopi af vedtægterne til sagens parter.
 Indstævnte har til støtte for, at advokat SS bør pålægges at afgive forklaring vedrørende klienterne DD og BA, henvist til de nære relationer mellem disse og appellanten. DD og BA var registrerede partnere, BA var enearving efter DD, og appellanten var BA' nevø og universalarving i henhold til et testamente, som advokat SS udfærdigede. Der er ingen interessemodsætning mellem appellanten, DD og BA, hvorfor det må antages, at DD og BA ville have støttet appellanten i en sag mod Skatteministeriet, ligesom de ville have samtykket til afhøringen. På baggrund af oplysningerne i sagen må appellanten antages at have rådighed over det samtykke til afhøring, som DD og BA ville have givet, såfremt de ikke var døde. Ved appellantens samtykke til afhøringen frigøres advokat SS således ikke blot for sin tavshedspligt i forhold til appellanten, men også i forhold til DD og BA. Da appellanten allerede har meddelt sit samtykke, foreligger der ikke en vidneudelukkelsesgrund i forhold til DD og BA. Såfremt samtykket i henhold til retsplejelovens § 170, stk. 1, ikke anses for at foreligge, kan advokat SS alligevel pålægges at afgive forklaring, eftersom det er åbenbart, at de hensyn, der måtte begrunde tavshedspligten, må vige for hensynet til sagens oplysning, jf. betingelserne i retsplejelovens § 170, stk. 2. Advokat SS er et vigtigt vidne, da han på


text:
et tidspunkt forsøgte at inddrive gæld for G1 Stiftung. Han vil derfor kunne belyse, hvorvidt der er identitet mellem appellanten og G1 Stiftung.
 Advokat SS skal endvidere pålægges at afgive forklaring om G1 Stiftung, da det ved Østre Landsrets dom af 14. januar 2005 blev slået fast, at fonden ikke er et selvstændigt skattesubjekt, hvorfor fonden heller ikke kan anses for et selvstændigt retssubjekt, uanset at fonden lever op til de krav, der gælder i Liechtenstein. Når fonden ikke er et selvstændigt retssubjekt efter dansk ret, skal den advokat, der har arbejdet "for fonden", anses for at have arbejdet for den eller de personer, der er herre over "fondens" kapital. Eftersom appellanten i dag er herre over fondskapitalen, har appellanten ved sit samtykke til afhøringen frigjort advokat SS for tavshedspligten i forhold til fonden. Såfremt dette ikke er tilfældet, skal advokat SS alligevel pålægges at udtale sig om fonden, idet det er åbenbart, at de hensyn, der måtte kunne begrunde tavshedspligten i forhold til fonden, må vige for hensynet til oplysningen af sagen. Det er unødvendigt at henvende sig til myndighederne i Liechtenstein eller det forvaltningsinstitut, der bestyrer formuen, da det ikke spiller nogen rolle i forhold til et eventuelt vidnepålæg, hvad man måtte mene herom i Liechtenstein.
 Advokat SS har oplyst, at han på grund af sin tavshedspligt ikke kan kommentere parternes indlæg. Om "protektorer/kuratorers" sædvanlige funktion bemærkes dog, at denne er at stå vagt om og at sikre, at en Fond/Trust agerer og handler lovligt såvel inden for rammerne af gældende lovgivning som inden for rammerne af interne love (vedtægter). Det fremgår af de fremlagte vedtægter for G1 Stiftung, at der påhviler fondsforvalterne i Liechtenstein en lovgivningsmæssig tavshedspligt. Denne bør ikke gøres illusorisk ved at pålægge fondens protektorer/kuratorer, der også anses for omfattet af den lovgivningsmæssige tavshedspligt, at afgive forklaring eller at fremlægge interne dokumenter for en domstol i et tredjeland. Endvidere bør en advokat/revisor, der både optræder som rådgiver og protektor/kurator, ikke pålægges at afgive forklaring, når han/hun ikke har stemmeret eller på anden måde indflydelse i fondens beslutningsproces. Rådgiveren vil ikke være i stand til at foretage en udskilning af de oplysninger, som er tilgået ham/hende i egenskab af rådgiver, fra oplysninger, som er tilgået ham/hende i egenskab af protektor/kurator.
 Advokatrådet har udgivet en udtalelse til Højesteret på vegne af advokat SS. Det anføres heri bl.a., at hverken nærværende sags beskaffenhed eller dens betydning for parterne er af en sådan karakter, at det kan anses for at skulle veje tungere end de hensyn, der ligger bag ved vidneudelukkelsen af advokater. Det er således betænkeligt, såfremt hensynet til afklaringen af en mulig skattepligt for et for samfundet relativt begrænset beløb anses for mere væsentligt end hensynet til beskyttelsen af et centralt princip i den danske retspleje, hvorefter en advokat som udgangspunkt ikke kan pålægges at afgive vidneforklaring. Man bør forsøge at indhente fondens samtykke til vidneafhøringen, eller man bør anmode fonden om at fremkomme med de oplysninger, der ønskes til sagen. Da dette ikke er sket, kan


text:
advokat SSs vidneforklaring ikke anses for at være af afgørende betydning for sagens udfald, og han kan derfor heller ikke pålægges at afgive forklaring. Såfremt advokat SS pålægges at afgive forklaring, bør han alene forklare sig i forhold til nogle klare, præcise og for den konkrete sag afgørende spørgsmål.
 Det er ubestridt, at advokat SS har været advokat for både G1 Stiftung og de to nu afdøde stiftere, BA og DD, og derfor som udgangspunkt ikke må afkræves vidneforklaring mod disses ønske, jf. retsplejelovens § 170, stk. 1.
 G1 Stiftung er blevet gjort bekendt med, at der ønskes en vidneforklaring fra advokat SS, men har ikke kommenteret dette, og sagen er anlagt efter de to stifteres død, og de har derfor ikke kunnet give udtryk for hverken samtykke eller protest. Der foreligger derfor ikke samtykke fra de tre klienter til, at advokat SS afgiver forklaring om forhold, der er kommet til hans kendskab ved udøvelsen af hans virksomhed som advokat for dem.
 Spørgsmålet er herefter, om Højesteret i medfør af § 170, stk. 2, 1. pkt., skal pålægge advokat SS alligevel at afgive vidneforklaring, idet der ikke er tale om forhold, som han har erfaret i en retssag, som han har varetaget for de tre klienter, eller som de har rådspurgt ham om, jf. 2. pkt.
 Højesteret finder, at en forklaring fra SS om forhold navnlig vedrørende G1 Stiftung må antages at være af afgørende betydning for sagens udfald, og at sagens beskaffenhed og dens væsentlige betydning for A taler for, at advokat SS afkræves forklaring.
 Højesteret lægger for så vidt angår de to afdøde stiftere vægt på, at det må anses som overvejende sandsynligt, at de ville have tilladt ham at afgive forklaring under hensyn til betydningen for A, med hvem de i henseende til de under sagen omtvistede spørgsmål må antages at have fælles interesse.
 For så vidt angår G1 Stiftung hidrører advokat SSs kendskab til fondens forhold tillige fra hans virke som protektor for fonden. En protektor kan ikke anses for at være omfattet af den kreds, der er afskåret fra at afgive vidneforklaring i medfør af retsplejelovens § 170, stk. 1, og det forhold, at hans kendskab til fondens forhold tillige hidrører fra udøvelsen af hans virksomhed som advokat, bevirker ikke, at han er afskåret fra at forklare om det kendskab, han har erhvervet som protektor. Det forhold, at advokat SS efter stiftelsens vedtægter som protektor har tavshedspligt, kan ikke føre til andet resultat.
 For så vidt angår advokat SSs afgivelse af forklaring også vedrørende forhold, der alene er kommet til hans kundskab som advokat for G1 Stiftung, lægger Højesteret vægt på, at fonden ikke har ytret sig om spørgsmålet, og at det af denne grund og efter, hvad der i øvrigt er oplyst om fonden, ikke kan antages, at hensynet til fonden kan veje tungere end interessen i, at advokat SS afgiver forklaring under sagen.
 Efter en samlet bedømmelse finder Højesteret herefter, at SS skal pålægges at afgive forklaring om forhold, der er kommet til


text:
hans kundskab ved udøvelsen af hans virksomhed som advokat for DD og BA samt som protektor i og advokat for G1 Stiftung.
 Højesteret finder, at de fuldstændige vedtægter (Statuten) for G1 Stiftung med deres bestemmelser om begunstigede har betydning for sagen. Vedtægterne er i SSs besiddelse i hans egenskab af protektor, og dette forhold afskærer ikke fra edition, jf. det allerede anførte om vidneudelukkelse. Herefter tager Højesteret appellanternes påstand om udlevering af kopi af G1 Stiftungs fuldstændige vedtægter af 21. april 1998 til følge, jf. retsplejelovens § 299.
 Det pålægges advokat SS at afgive forklaring til brug for sagen om forhold, der er kommet til hans kundskab ved udøvelsen af hans virksomhed som advokat for DD og BA og som protektor i og advokat for G1 Stiftung, samt at give sagens parter en fuldstændig udskrift af G1 Stiftungs vedtægter (Statuten) af 21. april 1998.


text:
Skat.dk: Omkostningsgodtgørelse - krav overdraget til bistandsyder
 22 May 2018 11:33
 SKM2018.239.LSR
 08-0198349
 Omkostningsgodtgørelse, reel hæftelse, forældelse, bevisbyrde
 En anmodning om omkostningsgodtgørelse vedrørende udgifter til sagkyndig bistand i forbindelse med en klage til Skatteankenævnet kunne ikke imødekommes, idet det ikke fandtes godtgjort, at den godtgørelsesberettigede var forpligtet til at betale udgifterne vedrørende den sagkyndige bistand.
 Dagældende forvaltningslov § 22, § 24, stk. 1 og 2
 Dagældende skatteforvaltningslov § 52, stk. 1, § 54, stk. 1, nr. 1 og § 55, stk. 1, nr. 1
 Forældelsesloven § 21, stk. 2
 Bistandsyderen har på ansøgerens vegne ansøgt om omkostningsgodtgørelse med 100 % af et beløb på 231.911 kr., inklusiv moms, for udgifter til sagkyndig bistand i forbindelse med klagen til skatteankenævnet.
 SKAT har alene godkendt omkostningsgodtgørelse med 100 % af et beløb på 40.000 kr., inklusiv moms, da det medgåede timeforbrug og den fakturerede timesats ikke er anset for rimelig.
 Landsskatteretten ændrer SKATs afgørelse således, at ansøgningen om omkostningsgodtgørelse ikke imødekommes, da ansøgeren ikke er anset for at være forpligtet til at betale det ansøgte beløb.
 SKAT traf den 29. januar 2007 en afgørelse for A, herefter benævnt ansøgeren. Ved afgørelsen forhøjede SKAT ansøgerens indkomst for indkomståret 2003 med 19.780 kr.
 Ansøgerens repræsentant, herefter benævnt bistandsyderen, påklagede den 7. april 2007 på ansøgerens vegne SKATs afgørelse til skatteankenævnet.
 Skatteankenævnet henlagde den 17. december 2007 sagen, da bistandsyderen telefonisk havde tilbagekaldt klagen som følge af, at SKAT havde genoptaget ansøgerens skatteansættelse og ændret ansættelsen til de af ansøgeren selvangivne beløb.
 Den 20. januar 2008 har bistandsyderen på ansøgerens vegne ansøgt SKAT om omkostningsgodtgørelse med 100 % af et beløb på 231.911 kr., inkl. moms, til sagkyndig bistand i forbindelse med klagen til skatteankenævnet. Det fremgår af ansøgningen, at der ikke er udbetalt godtgørelse tidligere, at der ikke vil fremkomme yderligere ansøgning vedrørende samme instans senere, at klagesagen ved skatteankenævnet er afsluttet, og at kravet på omkostningsgodtgørelse er overdraget til bistandsyder. Ansøgningen er vedlagt en faktura af 8. januar 2008 (faktura nr.: A08012008). Af fakturaen fremgår følgende:
 ”A [Ansøgerens adresse udeladt]
 [Bistandsyderens adresse og cvr-nr. udeladt]
 Faktura: A08012008
 Dato: 8. januar 2008
 Vedrørende skattesag for indkomståret 2003:
 Indledende gennemgang af kendelsen 1,5 time
 Udarbejdelse af vindervurdering, 1 time
 Undersøgelse af, hvorfor der er 3 agterskrivelse til den pågældende kendelse, 2 timer
 Gennemgang af din søns forslag til klagebesvarelse for indkomståret 2003, 1 time
 Gennemgang af regnskaberne for dine interessentskaber H1 I/S, H2 I/S, H3 I/S, H4 I/S, H5 I/S, årsopgørelse og R75-kontrolbilag, 4 timer
 26. marts 2007. Sortering af bilag, råbalance, kontospecifikationer, posteringsjournaler, 5 timer
 27. marts 2007. Afstemning af I/S-interne indtægter og udgifter, samt gennemgang af dit tilsendte materiale herom (pdf-filer), 5 timer
 28. marts 2007 gennemgang af revisionsrapport for indkomståret 2003, der ligger til grund for kendelsen, herunder særlig de 10 opgørelser i posteringsjournalen, 5 timer
 29. marts 2007 gennemgang af hovedbog for H4 (59 sider) og forsøg på intern krydsrevision hertil mv., 4 timer
 29. marts 2007 gennemgang af SKATs posteringsjournal vedrørende H4 I/S vedrørende bilagsnummer 24030061-2403003 (kreditsiden), og afstemning til


text:
den fremsendte hovedbog, 2 timer
 30. marts 2007 møde med din søn vedrørende sagen, 1 time
 30. marts 2007 undersøgelse af, hvorfor overskuddet fra H4 I/S skal indtægtsføres 100 % hos dig når beløbet tillige er indtægtsført 100 % hos din søn, samt fejlkilden hertil, 3 timer
 30. marts 2007 vurdering af, om vi skal fastholde, at beløbet i H4 I/S skal indtægtsføres 50 % hos dig eller om vi skal påstå 0 % med henvisning til kendelse af 22. august 2005, hvor SKAT pålægger din søn er at indtægtsføre det hele, 3 timer
 31. marts 2007 (lørdag) Indledende undersøgelse af hvad der ligger bag ved de 31 indtægtsposteringer, du blot har benævnt ”kontantkunde fra lager, og hvad vi gør, hvis vi ikke kan identificerer salget nærmere samt relatere det til købsbilag, 2,5 timer
 31. marts 2007 (lørdag) Særlige retlige undersøgelser om, hvorvidt man i en kendelse kan undlade begrundelse ved at henvise til begrundelsen i en revisionsrapport, der var vedlagt agterskrivelsen, 4 timer
 31. marts 2007 (lørdag) undersøgelse af hvorfor kursjustering af aktier (F1-Bank) bogført i H5 I/S er indtægtsført af Skattemyndighederne under renteindtægter, 1,5 time
 1. april (søndag) Undersøgelser og samtale med din søn omkring hvordan vi forholder os til SKATs trusler ([navn udeladt]) om, at hvis vi klager, vil de beskatte dig af 50 % af indtægterne fra H5 I/S som de har glemt at indtægtsføre dig for, 1,5 time
 1. april 2007 (søndag) særlige retlige undersøgelser af om skatteankenævnet kan genoptage sagen i sin helhed, 3 timer
 3. april 2007 Gennemgang af din fremsendte pdf-fil, hvor du opgør din egen opgørelse over inter- og eksterne udgifter. Gennemgang af fremsendte pdf-liste over arten af uspecificeret kontantsalg i H4 I/S sammenholdt med SKAT indkøbsliste, 2,5 time
 3. april 2007 Telefonsamtale med din søn, hvor det bl.a. aftales, at indkøbsfakturaerne, der vedrører uspecificeret kontantsalg for lager skal fremsendes, 25 min
 3, 4 og 5. april 2007. Udarbejdelse af svarskrivelse til skatteankenævnet, 8 timer
 5. april 2007 retning af klageskrivelse mv. efter din søns tilføjelser. 1 Time
 Betaling til F2-Bank kt. ([bankoplysninger udeladt]) inden 14 dage
 SKAT har den 2. april 2008 sendt et forslag til afgørelse til bistandsyderen. Af forslaget til afgørelse fremgår, at SKAT agter at nedsætte det godtgørelsesberettigede beløb til 40.000 kr., inkl. moms.
 Bistandsyderen har den 22. april 2008 anmodet SKAT om at træffe en afgørelse, idet bistandsyderen ikke kan acceptere SKATs forslag til afgørelse.
 SKAT har den 23. april 2008 truffet afgørelse (den påklagede afgørelse) i overensstemmelse med forslaget af 2. april 2008.
 Bistandsyderen har på ansøgerens vegne påklaget SKATs afgørelse til Landsskatteretten. Umiddelbart efter modtagelsen af klagen er sagen blevet berostillet på syn og skøn. Syns- og skønsmanden, statsautoriseret revisor [navn udeladt], har den 3. september 2013 udarbejdet syns- og skønserklæring. Syns- og skønsmanden, statsautoriseret revisor [navn udeladt], har den 7. marts 2016 udarbejdet supplerende syns- og skønserklæring.
 Landsskatteretten har modtaget syns- og skønserklæringerne den 24. juni 2016.
 Ansøgeren er afgået ved døden den 27. november 2013.
 Bobestyreren for dødsboet har den 19. januar


text:
2017 og 20. januar 2017 ved telefonsamtaler med Skatteankestyrelsens sagsbehandler oplyst, at faktura A08012008 af 8. januar 2008 fra R1 ApS ikke blev anmeldt i boet, samt at boet er afsluttet. Bistandsyderen er herefter indtrådt som klager i sagen.
 Skatteankestyrelsen har ved breve af 7. juli 2017 og 25. juli 2017 anmodet bistandsyderen om dokumentation for, at ansøgeren har betalt faktura af 8. januar 2008 (fakturanummer: A08012008).
 Bistandsyderen har den 25. juli 2017 sendt en e-mail til Skatteankestyrelsen, hvoraf blandt andet følgende fremgår:
 Nej faktura A08012002 er ikke anmledt i boet for fakturaen er betalt. Fakturaen er betalt derved, at fordringen på omkostningsgodtgørelse er overdraget til R1 ApS - og der er givet fuld medhold hvorfor der er 100 % omkostningsgodtgørelse.
 Jeg antager, at omkostningsgodtgørelsen udbetales direkte til R1 ApS udenom dødsboet. Ellers vil jeg godt vide det. Så skal jeg selvfølgelig anmelde kravet i boet. Hvem er advokat i boet?
 Jeg henviser også til forretningsbetingelser på min hjemmeside, hvor der står.
 ”Hvis SKAT nedsætter honoraret i en skattesag, hvor der tildeles omkostningsgodtgørelse, forbeholder R1 ApS sig retten til at påklage honorar-afgørelsen.
 Medfører den endelige afgørelse, at honoraret nedsættes, vil klientens betaling blive nedsat til det af SKAT godkendte.”
 SKAT har ikke fuldt ud imødekommet ansøgningen om omkostningsgodtgørelse. SKAT har således alene udbetalt omkostningsgodtgørelse for udgifter til sagkyndig bistand i forbindelse med klagen til skatteankenævnet med 100 % af et beløb på 40.000 kr., inklusiv moms.
 Af SKATs afgørelse fremgår blandt andet følgende:
 Skattecenteret har i denne sag ikke mulighed for at forelægge sagen for en branche organisation. Skattecenteret tager derfor selvstændig stilling til honorarkravet, jf. Vestre Landsrets dom af 5.2.2008, SKM2008.115.VLR.
 Skattecenteret nedsætter det godtgørelsesberettigede beløb til 40.000 kr. jf. nedenstående.
 Rådgivers arbejde kan i hovedtræk opdeles således:
 Retslige undersøgelser og vurderinger ca. 13 timer
 Møder m.v. ca. 3 timer
 Klageskrivelser/indsigelser m.v. ca. 9 timer
 Sagsgennemgang m.v. ca. 37 timer
 Med hensyn til det udførte arbejde, henvises til redegørelsen på faktura nr. A08012008 af 08-01-2008
 [Navn på daglig leder hos bistandsyderen udeladt] er ikke advokat eller revisor og må derfor henføres til gruppen af ”personer der kan ligestilles hermed”. En gennemsnitlig timesats for en ”ligestillet person” udgør 1.230 kr. inkl. moms, jf. skatteministeriets redegørelse om sager om omkostningsgodtgørelse i 2006.
 [Navn på daglig leder hos bistandsyderen udeladt]s honorar pr. time udgør ca. 3.387 kr. inkl. moms.
 På baggrund af det af [navn på daglig leder hos bistandsyderen udeladt] oplyste om uddannelse og erfaring som skatterådgiver, og med udgangspunkt i denne sags karakter og kompleksitet, finder skattecenteret, at en timesats på 2.000 kr. inkl. moms kan anses som rimelig.
 Skattecenteret finder, at der er anvendt for mange timer på sagen. Med udgangspunkt i sagens karakter, genstand og kompleksitet finder skattecenteret at et samlet timeforbrug skønsmæssigt kan ansættes til i alt 20 timer.
 Som følge af, at Deres skatteansættelse for indkomståret 2003 efterfølgende er blevet ansat i overensstemmelse med Deres påstand, finder skattecenteret ud fra en konkret vurdering af sagen, at De har fået medhold i sagen i forhold til skatteforvaltningslovens


text:
kapitel 19, hvorfor De er berettiget til fuld omkostningsgodtgørelse.
 Det fremgår af skatteforvaltningslovens § 52, stk. 1, 2. punktum, at der ydes en godtgørelse på 100 %, såfremt den pågældende person i sagen har fået fuldt medhold eller medhold i overvejende grad.
 Omkostningsgodtgørelse:
 Skatteankenævnet 20 timer á 2.000 kr. inkl. moms = 40.000 kr.
 Heraf 100 % ............................................. 40.000 kr.
 Det godtgørelsesberettigede beløb udgør 40.000 kr. og vil blive udbetalt i henhold til ansøgningens aftale om overdragelse til R1 (CVR [udeladt]) – Beløbet vil blive udbetalt på NemKonto.
 SKAT har den 29. maj 2008 sendt en udtalelse i forbindelse med klagen.
 SKAT har den 9. juni 2017 sendt bemærkninger til syns- og skønserklæringerne.
 SKAT har den 27. november 2017 sendt bemærkninger til Skatteankestyrelsens indstilling til sagens afgørelse. Af bemærkningerne fremgår følgende:
 I klagesagen vedrørende ovennævnte har Skatteankestyrelsen i brev af 21. november 2017 bedt om en udtalelse til sagen, der skal afgøres af Landsskatteretten.
 SKAT kan tiltræde skatteankestyrelsen indstilling med følgende bemærkninger:
 R1 ApS har ført en skattesag for ansøgeren A. A har overdraget kravet på omkostningsgodtgørelse til R1 ApS.
 Der blev 8. januar 2008 søger om omkostningsgodtgørelse for kr. 231.911 ud fra et timeforbrug på 62 timer.
 Ved kendelse af 23.april 2008 anerkender SKAT alene omkostningsgodtgørelse på kr. 40.000.
 Der er udarbejdet en skønserklæring den 3.september 2013, hvor skønsmanden finder at et tidsforbrug på 25 – 30 timer ville være rimeligt og at en timepris på kr. 2.950 ex moms er rimelig. Svaret er ikke ændret ved besvarelsen af supplerende skønserklæringer.
 Skatteankestyrelsen finder at omkostningsgodtgørelsen skal sættes til kr. 0, da ansøgeren reelt ikke hæfter for betalingen af den omhandlede faktura.
 Det er SKATs opfattelse at klageren har bevisbyrden for at ansøgeren reelt hæfter for betalingen af den omhandlede faktura.
 Klageren har ikke dokumenteret at ansøgeren har betalt fakturaen eller at hun skulle betale den efterfølgende.
 Bobestyreren har meddelt at fakturaen ikke er anmeldt i boet.
 En overdragelse af kravet til klageren, hvor ansøgeren reelt ikke har skulle betale for ydelsen, opfylder ikke kravene i skatteforvaltningslovens § 52, stk. 1, jf. Højesterets dom SKM2015.479.HR.
 Når sagen er påklaget til Landsskatteretten er der ikke tale om tilbagekaldelse af en begunstigende forvaltningsakt, hvis Landsskatteretten sætter det omkostningsberettigede beløb til kr. 0, da dette er et led i Landsskatterettens kompetence, som klageinstans.
 Når der er indgivet klage til Landsskatteretten forældes fordringen ikke før 1 år efter Landsskatteretten har truffet afgørelse, jf. forældelseslovens § 21, stk. 2.
 Klageren, herefter benævnt bistandsyderen, har fremsat principale sideordnede påstande om, at ansøgeren er berettiget til omkostningsgodtgørelse for udgifter til sagkyndig bistand i forbindelse med klagen til skatteankenævnet med 100 % af et beløb på 231.911 kr., inklusiv moms, samt at SKATs afgørelse er ugyldig grundet manglende begrundelse.
 Bistandsyderen har fremsat subsidiær påstand om, ansøgeren er berettiget til omkostningsgodtgørelse for udgifter til sagkyndig bistand i forbindelse med klagen til skatteankenævnet med 100 % af et beløb på 162.093,75 kr., inklusiv moms
 Af klagen fremgår blandt andet følgende:
 Sagen drejer sig om, hvorvidt min timepris og tidsforbrug har


text:
været rimelig.
 Generelt og timesatser for skatterådgivere
 Som det også fremgår implicit af skatteministerens redegørelse mv., så er der 5 former for rådgivere, der kan anmode om omkostningsgodtgørelse.
 Skema 1 (uden moms)
 Skattespecialister (ministeren kalder dem særlige kyndige skatterådgivere)
 Timeløn 2.500 kr.
 Advokater (vindersager)
 Advokater (tabersager)
 Timeløn 1.900 kr.
 Autoriserede revisorer
 Timeløn 1.800 kr.
 Timeløn 1.000 kr.
 Danske revisorer og andre der kan ligestilles hermed (f.eks. konsulent i driftsøkonomi)
 Timeløn 500 kr.
 Skattespecialister arbejder normalt i skatteafdelingerne hos de store advokat- og revisionsfirmaer, hvorfor deres udfakturering i statistikken bliver registreret under advokater eller statsautoriserede revisorer. Men skattespecialister kan også arbejde i mindre specialfirmaer som G1, G2, G3 A /S, G4, G5 SMBA eller R1 ApS.
 Timelønnen for skattespecialister er normalt mellem 2.000 kr. - 3.000 kr. i timen (eksklusiv moms) alt efter om det er en partner eller menig arbejder, der udfører arbejdet og alt efter om det vedrører internationale skatteforhold eller ej.
 For at kunne kalde sig skattespecialist er der et uddannelseskrav og et erfaringskrav, der skal opfyldes.
 Ad uddannelse
 Betegnelsen skattespecialist fordrer, at man har en akademisk uddannelse som Cand.merc.aud, jurist eller cand.merc.jur og herudover skal man have taget en decideret skatteuddannelse som overbygning på højeste niveau, og hvor skattemodulet vægter minimum 60 ECTS-point (1.800 timer/1 årsværk).
 F.eks. på forvaltningshøjskolen som MTL (Master of Tax law), MTA, (Master of Tax Audit), eller en spydspidsuddannelse. Uddannelsen er nu flyttet til CBS og hedder ”Master of SKAT.
 Til sammenligning så giver den næst mest kompetencegivende uddannelse i skatteret, uddannelsen til Statsautoriseret Revisor, kun 20 ECTS-point i faget skatteret.
 Uddannelsen til advokat giver normalt kun 5 ECTS-point i skatteret, og efter den nye ordning kan man blive advokat uden at have modtaget en eneste undervisningstime i skatteret.
 Ad Erfaring
 For at blive optaget på MTL-uddannelsen/ Master i Skat skal man minimum have 2 års erfaring fra en skatteafdeling privat eller offentlig. Da uddannelsen til MTL normalt tager minimum 2 år, og skal tages sideløbende med, at man arbejder i en skatteafdeling, så skal man sammenlagt have minimum 4 års erfaring.
 Man plejer normalt at sige, at man skal have to års erfaring efter færdiggørelsen af MTLuddannelsen for at kunne kalde sig specialist.
 Vurdering af min uddannelse og anbringender
 Jeg er derfor noget overrasket over, at jeg ikke kan blive tildelt en timesats, der svarer til den skattespecialister normalt får.
 Tager vi udgangspunkt i den statistik som SKAT selv har fremført, så er der i kategorien ”Blanding af flere” en gennemsnitlig pris på 1.837 kr. Dvs. der må være nogen, der trækker gennemsnittet op, og der må være nogen, der trækker ned.
 Havde SKAT undersøgt statistikken lidt nærmere, så vil man finde ud af, at dem der trækker gennemsnittet op netop er personer med min uddannelse. Jeg er i hvert fald ikke bekendt med, at personer med min uddannelse og anciennitet kun udfakturerer 1.600 kr./ time i skattesager.
 Jeg vil også henvise til min hjemmeside, hvor mine normale timepriser er nævnt. Hvis Landsskatteretten finder det nødvendigt, vil jeg gerne vise mine seneste


text:
faktura, hvor man kan se min normale timepris i sager, hvor der ikke gives omkostningsgodtgørelse.
 Det er korrekt, at der endnu ikke er nogen brancheforening for skattespecialister, hvilket skyldes, at uddannelsen kun 15 år gammel, og har meget få dimittender. Men der er hverken i loven, lovbemærkningerne eller ministersvar tilkendegivet, at skattespecialister skal have tildelt den laveste omkostningsgodtgørelse i skattesager af den grund. Det afgørende må stadigvæk være, hvad der er kutyme inden for branchen af skattespecialister, og for skattespecialister er prisen normalt 2.000 kr. til 2.500/time eksklusiv moms i sædvanlige skattesager.
 Jeg har så to timesatser. En timestats i vindersagerne på 2.900 kr./ time og en timesats i tabersagerne på 0 kr./time Jeg overfakturerer således omkring 800/900 pr. time i vindersager fordi jeg køres sagen efter no cure no pay, og dermed påtager mig risikoen.
 Da jeg vinder ca, 50 pct. af sagerne er min gennemsnitlige timesats på 1.495 kr. Det er næppe urimeligt.
 Jeg kan dog acceptere, at mm timesats nedreguleres til 2.100 kr., som er min normale timesats.
 Jeg skal gøre opmærksom på, at Landsskatteretten tidligere har vurderet min timesats og accepteret denne (j.nr. [udeladt]) Den var på daværende tidspunkt på 1.900 Kr. eksklusiv moms. Henset til, at afgørelsen er 3 år gammel, er det næppe urimeligt.
 Det pudsige i nærværende sag er også, at når man er færdiguddannet Cand.merc.aud, så har man to muligheder. Enten kan man blive regnskabsspecialist og bliver autoriseret revisor, eller også kan man bliver skattespecialist og bliver Master of Tax law.
 SKAT [...] fremfører så, at hvis man bliver regnskabsspecialist, så er man berettiget til en højere omkostningsgodtgørelse end hvis man bliver skattespecialist. Hvor er logikken idet?
 Er konklusionen ikke derhen, at man skal benytte sin normale timesats, når man fakturerer med fuld omkostningsgodtgørelse?
 Den specifikke sag
 Nærværende sag er en udløber af en revisionssag, hvor 5 interessentskaber blev gennemgået, jf. vedlagte revisionsrapport fra skattemyndighederne.
 I en posteringsjournal har skattemyndighederne opgjort overskud ændret for de enkelte interessentskaber, jf. vedlagte poseringsjournal.
 Interessentskaberne er ejet af henholdsvis A og hendes søn [navn på ansøgerens søn udeladt], og revisionsgennemgangen medførte, at disse interessenter blev forhøjet, men dog særligt [navn på ansøgerens søn udeladt], jf. kendelse af 22. august 2005, der ikke blev påklaget. Som følge af undertegnets klageskrivelse blev indkomstopgørelsen ført tilbage til det selvangivne for alle partner.
 Dvs., at også 2003-forhøjelsen i kendelsen af 22. august 2005 for [navn på ansøgerens søn udeladt] blev opgivet som følge af nærværende klageskrivelse.
 Mere specifikt, så har sagen drejet sig om, hvem af interessenterne, der skal medregne overskuddet fra interessentskaberne. Derudover drejede det sig om, hvilke indkomstprincipper, der skulle benyttes for opgørelsen.
 Sagen har således haft betydning for flere interessenter og haft betydning for flere indkomstår.
 Anbringende 1 (Ugyldighed)
 Med hensyn til opgørelsen af timeantallet, så er SKAT alene fremkommet med en paradigmebegrundelse uden på nogen måde at konkretisere, hvordan man kommer frem til sine konklusioner.
 Men kan således ikke tage stilling til, om SKATs timeskøn er udøvet på et forkert grundlag for der er slet ikke


text:
opgjort noget grundlag, hvilket må medføre ugyldighed.
 Navnlig da fakturaen har været meget nuanceret med hensyn til opgørelsen af timeforbruget, så havde SKAT utrolig gode muligheder for at vurdere rimeligheden af de enkelte poster.
 Bl.a. kunne man have anmodet om, at det materiale, der er blevet undersøgt, og har dannet baggrund for timerne, blev indsendt til gennemgang.
 Man kunne også undersøge, om der er en naturlig sammenhæng mellem det arbejde, der er nævnt på fakturaen, og så den fremsendte klageskrivelse.
 Hvis en begrundelse, der blot hedder ”Med udgangspunkt i sagens karakter, genstand og kompleksitet, finder skattecenteret at et samlet timeforbrug skønsmæssigt kan ansættes til i alt 20 timer.” kan være tilstrækkeligt, når SKAT slet ikke har sat sig ind i sagen, så er jeg lidt bekymret.
 Der kan også henvises til procesvejledningen, hvor der står:
 ”I sager, som den skatte- eller afgiftspligtige vinder fuldt ud eller i overvejende grad, må der tages hensyn til, at det forhold, at sagen vindes af den skatte- eller afgiftspligtige, netop udgør en selvstændig parameter for advokaters salærfastsættelse. Endvidere må der tages hensyn til, at andre ikke-målelige forhold kan influere på honorarstørrelsen, fx sagens kompleksitet og karakter i øvrigt”
 Nærværende sag er kørt efter no cure no pay, hvilket også må influere på honorarets størrelse.
 Anbringende 2 (Manglende forståelse for kompleksiteten i sagen)
 Skattecenter [...] har efter min mening ikke forstået kompleksiteten i sagen, og har slet ikke gjort forsøgt herpå.
 Men har således ikke rekvireret SKATs revisionsrapport og lister mv., som der henvises til i kendelse af 29. januar 2007, hvilket efter min mening må være essentielt for at kunne vurdere sagens kompleksitet. Der jo den, der danner baggrund for SKATs forhøjelse.
 Bare det at forstå SKATs kendelse har været utrolig vanskeligt. I den forbindelse skal påpeges, at da [navn på SKATs medarbejder udeladt] fra SKAT skulle give udtalelse til skatteankenævnet, så måtte hun simpelthen opgive. SKAT trak derfor kendelsen tilbage, og man har simpelthen ført det hele tilbage til det selvangivne.
 Der er således ikke tale om, at A kun har fået medhold i de specifikke påstande i klageskrivelsen. SKAT har simpelthen opgivet alle konklusionerne fra revisionsrapporten, og ført det hele tilbage til det selvangivne for alle interessenterne.
 Dvs. også påstanden om hobbybetragtning for H5 I/S er blevet opgivet, og påstanden om, at indtægter fra G6 skulle være lønmodtagerindtægter for [navn på ansøgerens søn udeladt] er blevet opgivet som følge af min klageskrivelse. Ligeledes er alle de udgifter, som revisionsrapporten stempler som private blevet tilbageført som fuld fradragsberettiget.
 Yderligere er korrektionen af afskrivningsgrundlaget blevet ændret til det selvangivne, hvilket har betydning for flere indkomstår.
 Sagen har også indeholdt flere retlige skøn. Bl.a. har det været vurderet om Skatteankenævnet de facto kunne tage sagen op i sin helhed, henset til, at sagen har vedrørt alle punkter i regnskaberne (tilsidesættelse og skønsmæssig opgørelse vedrørende alle poster).
 Yderligere skulle det vurderes, om det er ok, at begrundelsen for forhøjelsen fremgår af en revisionsrapport og ikke i kendelsen.
 Bistandsyderen har den 20. juni 2008 fremsendt bemærkninger til


text:
SKATs udtalelse af 29. maj 2008.
 Bistandsyderen har den 28. juni 2017 sendt bemærkninger til syns- og skønserklæringerne.
 Bistandsyderen har den 15. oktober 2017 sendt bemærkninger til sagen.
 Bistandsyderen har nedlagt en yderligere sideordnet subsidiær påstande om, at den allerede udbetalte godtgørelse på 40.000 kr. ikke kan kræves tilbagebetalt, da SKATs begunstigende afgørelse ikke kan ændres til skade for ansøgeren og bistandsyderen, samt at et eventuelt krav om tilbagebetaling af allerede udbetalt godtgørelse, vil være forældet.
 Af bemærkningerne fremgår blandt andet følgende:
 Jeg vedlægger [...] en kopi af min artikel omkring omkostningsgodtgørelse, der snart kommer i [...].
 Skatteankestyrelsen henviser til SKM2017.528.BR. I den pågældende sag havde rådgiveren udarbejdet honoraraftalen temmelig uheldigt. Han havde skrevet (egen understregning):
 ”Som en del af denne aftale overdrager klienten sit krav på omkostningsgodtgørelse efter skatteforvaltningslovens kapitel 19 til rådgiveren, og klienten skal derfor ikke selv betale for den ydede bistand:”
 Den understregede passus fik Byretten til – noget ondskabsfuldt - at konkludere, at der ikke var en retlig forpligtelse for klienten til at betale regningen, hvorfor klienten ikke var berettigede til at modtage omkostningsgodtgørelse.
 Dermed var der heller ikke sket betaling ved at overdrage kravet på omkostningsgodtgørelse til rådgiver, da klienten ikke havde en fordring på omkostningsgodtgørelse han kunne overdrage.
 Det skal understreges, at byretsdommen er påklaget til Østre Landsret – og ikke har været behandlet i Landsskatteretten.
 Under normale omstændigheder er der naturligvis sket betaling ved at overdrage fordringen på omkostningsgodtgørelse til rådgiver.
 Efter lovændringen i 2002 var det netop meningen, at klienten blot kunne overdrage sin fordring på omkostningsgodtgørelse direkte til rådgiver – og betale rådgiveren den vej.
 I nærværende sag overdrages fordringen på omkostningsgodtgørelse til R1 ApS i 2008 og SKAT betaler R1 ApS den 14. maj 2008.
 SKAT har dermed også anerkendt, at der har været en retlig forpligtelse til at betale regningen.
 I nærværende sag er der indgået en helt normal honoraraftale, hvilket er bekræftet af afdødes søn (bilag A).
 Det er selvindlysende, at der ikke er anmeldt nogen fordring i afdødes bo. Afdøde har jo betalt. Derudover er fakturaen fra 2008. Man kan ikke anmelde en faktura fra 2008 i et dødsbo, der starter 2016/17.
 Ex tuto bør man efter min mening bringe endnu et juridisk synspunkt ind i sagen. Det er et almindeligt anerkendt forvaltningsretligt princip, at man som udgangspunkt ikke efterfølgende kan ændre en for borgeren begunstigende forvaltningsakt til skade for ham.
 SKAT har ikke anfægtet, at A er berettiget til omkostningsgodtgørelse. Denne begunstigende afgørelse kan ikke tilbagekaldes, da fakta-grundlaget er det samme.
 Endvidere er skattemyndighedernes krav på tilbagebetaling af allerede udbetalt godtgørelse forældet.
 Af det til bemærkningerne vedlagte aftalebrev fremgår blandt andet følgende:
 Jeg har talt med din søn vedrørende sagen, og jeg kan forstå, at det primært er din søn, der har drevet virksomheden H5 I/S//H3 I/S//H2 I/S//H4 I/S ved A og B.
 Jeg har læst SKAT kendelse – og syntes det er lidt af en rodet forestilling det hele.
 Din søn har forklaret, at han kan udrede det hele ved at bogføre om. Hvis


text:
det er korrekt, har vi en god sag.
 Lov nr. 388 af 6. juni 2002 giver dig ret til at få 100 % omkostningsgodtgørelse i skattesager, hvor du vinder mere end 50 % af det påklagede beløb. Ellers 50 % godtgørelse.
 I din sag er det rimelig nemt at få medhold mere end 50 % da SKAT har lavet en klar fodfejl vedrørende H4. Men om vi kan få medhold på en sådan måde, at det også får positiv indflydelse på din søns korresponderende sag, er nok tvivlsomt, men jeg vil naturligvis prøve.
 Min timesats er på 2.950 kr. plus moms. Jeg afregner først, når sagen er afsluttet, og mit honorar godkendt af SKAT.
 Hvis SKAT nedsætter det godtgørelsesberettigede honorar forbeholder R1 sig retten til at påklage honorar-afgørelsen.
 Medfører den endelige afgørelse, at honoraret nedsættes, vil din betaling blive nedsat til det af SKAT godkendte.
 Du bedes bekræfte, at du er enig i ovenstående.
 Bistandsyderen har den 4. december 2017 sendt bemærkninger til Skatteankestyrelsens indstilling til sagens afgørelse og SKATs bemærkninger hertil. Af bemærkningerne fremgår blandt andet følgende:
 Problemstillingen drejer sig om, hvorvidt der har været en reel hæftelse for betaling af fakturaen.
 Skatteankestyrelsen har henvist til SKM2015.479.HR.
 Ad SKM2015.479.HR.
 I den pågældende sag havde klager indgået en aftale med G7 ApS omkring førelse af en skattesag. G7 ApS overdrog efterfølgende sagen til advokatfirmaet R2 – uden forudgående fuldmagt fra klager.
 Det var SKATs opfattelse, at klager alene var retlig forpligtiget til at betale regningerne fra G7 ApS – og ikke regningerne fra advokatfirmaet R2, da klager ikke havde en klientrelation til R2.
 Højesteret gav medhold i dette synspunkt. Højesteret mente arbejdet fra advokatfirmaet R2 måtte betragtes som underleverandørarbejde til G7 ApS.
 Havde R2 faktureret G7 ApS, der efterfølgende havde viderefaktureret regningen til klager, ville der utvivlsomt været givet omkostningsgodtgørelse til regningen.
 Ad (SKM2007.99.LSR)
 I den pågældende sag havde man aftalt, at den del af fakturaen, der ikke blev dækket af omkostningsgodtgørelse, skulle nedskrives af skatterådgiveren med en kreditnota således, at klientens egenbetaling blev nul kroner, uanset udfaldet skattesagen.
 Skatteyderen tabte sagen – og skatterådgiveren udstedte en faktura på 10.725 kr. Efterfølgende udstedte skatterådgiveren en kreditnotat på 5.352 kr. (50%).
 Spørgsmålet var herefter om kreditnotaen på 5.352 kr. skulle reducere fakturaen eller kvalificeres som et tilskud.
 Landsskatteretten meddelte, at aftalen og den efterfølgende udstedte kreditnota ikke skulle reducerer omkostningsgodtgørelsen, da skatterådgiveren havde opretholdt den fulde indtægtsførsel af fakturaen på 10.725 kr.
 Situationen skulle sidestilles med, at klager først havde betalt 10.725 kr. – og herefter fået 5.352 kr. tilbage i form af tilskud.
 Skatteyderen opfyldte således betingelsen i skatteforvaltningslovens § 52 “ifølge regning skal betale eller har betalt til sagkyndig bistand m.v.”
 I SKM2015.479.HR mente Højesteret ikke der var en betalingsforpligtelse, idet der ikke var en klientrelation mellem klager og advokatfirmaet.
 Højesteret gør ikke gældende, at der er tale om pro bono arbejde, men mener blot, at det var G7 ApS, der havde forpligtelsen til at betale og ikke klager.
 Men i nærværende sag er der utvivlsomt en klientrelation mellem


text:
klager og R1 ApS, hvorfor Højesteretssagen ikke kan bruges på nærværende sag. Det er derfor overraskende, at Skatteankestyrelsen mener, at der er tale om pro bono arbejde.
 I SKM2005.539.LSR skrev Landsskatteretten således:
 “Ved Østre Landsrets dom af 19. januar 2005 offentliggjort i SKM2005.99.ØLR blev det fastslået, at der i statsskattelovens § 6, stk. 1, litra a, er hjemmel til korresponderende fradrag i de tilfælde, hvor den skattepligtige modtager et tilskud i form af friholdelse af udgifter, der ellers ville have været fradragsberettigede.”
 I den pågældende sag havde skatteyderen modtaget gratisydelser fra sin sponsor (ikke-nærtstående) på 19.369 kr. Skatteyderen blev tilskudsbeskattet og fik en korresponderende udgift på 19.369 kr., der skulle behandles efter de almindelige regler.
 Sagen er derhen, at i dansk skatteret fikserer man en retlig forpligtelse til at betale fuld pris for de ydelser/aktiver man modtager. Hvis man betalingsmæssigt ikke lever op til denne forpligtelse, har man modtaget et tilskud, hvorefter man får en korresponderende udgift, der skal behandles efter de almindelige regler.
 Eller sagt på en anden måde. Hvis der modtages ydelser til underpris er den skatteretlige betragtning, at der er sket modregning mellem en gavebetaling og en ydelsesbetaling. Skattemæssigt er der derfor en fuld ydelsesudgift/indtægt, der skal behandles efter de almindelige regler.
 Anlagde man ikke denne betragtning, ville gavegiver de facto få fradragsret for gaver i form af billige realydelser (sparede indtægter), hvilket skatteretten ikke tillader.
 Hvis Landsskatteretten ikke mener, at A har en formel retlig betalingsforpligtelse til betale regningen, burde Landsskatteretten skrive følgende:
 ”I den pågældende sag har klager modtaget tilskud på 231.911 kr. i form af friholdelse af udgifter på 231.911 kr., der ellers ville være godtgørelsesberettiget. Klager må derfor være berettiget til korresponderende omkostningsgodtgørelse på 231.911 kr., jf. principperne om korresponderende udgifter i SKM2005.99.ØLR”
 Ifølge aftalegrundlaget med klienten er der en retlig forpligtigelse til at betale den pågældende faktura med mindre skattemyndighederne finder fakturaen urimelig høj. Er honoraret urimeligt højt nedsættes honoraret til det rimelige. Dette følger allerede af de almindelige formueretlige regler.
 Da sagen er vundet, skal omkostningsgodtgørelsen dække hele fakturaen, hvorfor det er selvindlysende, at der ikke anmeldes et krav i boet, når kravet på omkostningsgodtgørelse er overdraget til R1 ApS.
 Af dagældende forvaltningslovs § 22 (lovbekendtgørelse nr. 1365 af 7. december 2007), fremgik, at en afgørelse, når den meddeles skriftligt, skal være ledsaget af en begrundelse, medmindre afgørelsen fuldt ud giver den pågældende part medhold.
 Af lovens § 24, stk. 1 og 2, fremgik, at begrundelsen skal indeholde henvisning til de retsregler som afgørelsen er truffet efter. Begrundelsen skal endvidere indeholde en kort redegørelse for de oplysninger vedrørende sagens faktiske omstændigheder, som er tillagt væsentlig betydning ved afgørelsen.
 Der er ikke opnået fuldt medhold i den påklagede afgørelse. Afgørelsen skal derfor være ledsaget af en begrundelse, jf. forvaltningslovens § 22.
 Den påklagede afgørelse indeholder en henvisning til de retsregler, i henhold til hvilke afgørelsen er truffet, ligesom SKAT har redegjort for de oplysninger vedrørende sagens faktiske omstændigheder, som er tillagt væsentlig betydning for afgørelsen.
 SKATs afgørelse opfylder derfor begrundelsespligten i forvaltningslovens


text:
§ 22 og § 24, stk. 1 og 2.
 Af dagældende skatteforvaltningslovs § 52, stk. 1, § 54, stk. 1, nr. 1, og § 55, stk. 1, nr. 1, (lovbekendtgørelse nr. 907 af 28. august 2006) fremgår følgende:
 ”§ 52.
 Der ydes en godtgørelse på 50 pct. af de udgifter, som en person omfattet af § 53 ifølge regning skal betale eller har betalt til sagkyndig bistand m.v. som nævnt i § 54 i de sager, der er nævnt i § 55. Dog ydes en godtgørelse på 100 pct., hvis den pågældende person i sagen har fået fuldt medhold eller medhold i overvejende grad.”
 ”§ 54.
 Godtgørelsesberettigede er følgende udgifter, når de ifølge regning skal betales eller er betalt:
 1) Udgifter til sagkyndig bistand, medmindre den sagkyndige er ansat hos den godtgørelsesberettigede.”
 ”§ 55. Godtgørelse ydes i følgende tilfælde:
 1) Ved klage til skatteankenævnet eller til Landsskatteretten.”
 Der ydes således som udgangspunkt omkostningsgodtgørelse for udgifter til sagkyndig bistand i forbindelse med en klage til skatteankenævnet, jf. skatteforvaltningslovens § 52, stk. 1, jf. § 54, stk. 1, nr. 1, og § 55.
 Af en dom fra Højesteret af 30. juni 2015, offentliggjort som SKM2015.479.HR, fremgår blandt andet følgende:
 ”Højesterets begrundelse og resultat
 Sagen angår, om S opfylder betingelserne for at få omkostningsgodtgørelse efter skatteforvaltningslovens § 52 for [advokatfirmaets] honorar.
 Det fremgår udtrykkeligt af ordlyden af skatteforvaltningslovens § 52, at omkostningsgodtgørelse er betinget af, at den skattepligtige ”skal betale eller har betalt” rådgiverhonoraret.
 Forarbejderne understøtter klart bestemmelsens ordlyd. [...]
 Det er således en betingelse for at få omkostningsgodtgørelse, at den skattepligtige hæfter for udgifterne til rådgiverbistand.
 Det, som S har anført om, at der i administrativ praksis, herunder i mandatarsager, ikke stilles krav om en betalingsforpligtelse, kan ikke føre til et andet resultat, allerede fordi en praksis som den påståede ville være i klar modstrid med lovens udtrykkelige betingelse for udbetaling af omkostningsgodtgørelse.
 Højesteret tiltræder af de grunde, som landsretten har anført, at S ikke hæftede for betaling af advokatfirmaet [...]s honorar for at behandle hans klagesag ved Landsskatteretten.
 S opfylder derfor ikke betingelserne for at få omkostningsgodtgørelse efter skatteforvaltningslovens § 52, og SKAT er berettiget til at kræve den udbetalte omkostningsgodtgørelse tilbagebetalt.
 Højesteret stadfæster herefter dommen.”
 Den dom fra landsretten, som Højesteret henviser til, er offentliggjort som SKM2014.399.VLR. Af dommen fremgår følgende:
 ”Landsrettens begrundelse og resultat
 Der skal, som byretten har anført, lægges vægt på aftalegrundlaget mellem B ApS og S. Aftalegrundlaget, som D kendte, indebar bl.a., at D's varetagelse af S' skattesag aldrig ville medføre, at S kom til at betale mere end fastsat i den oprindelige kontrakt. [...]
 På denne baggrund har S - [...] - ikke været forpligtet til at betale de tre salærnotaer udstedt af D Betingelsen i skatteforvaltningslovens § 52 om, at der skal være tale om udgifter, som en person omfattet af § 53, her S, ifølge regning skal betale eller har betalt, er således ikke opfyldt.
 Herefter, og da S' anbringende vedrørende en administrativ praksis ikke kan føre til et andet resultat, stadfæster landsretten


text:
dommen.
 Det er således en grundlæggende betingelse for, at der kan ydes omkostningsgodtgørelse, at den godtgørelsesberettigede har betalt udgifterne til sagkyndig bistand mv., eller er forpligtet til at skulle betale udgifterne på et senere tidspunkt, jf. skatteforvaltningslovens § 52, stk. 1, og ovennævnte dom fra Højesteret.
 Det er Landsskatterettens opfattelse, at der skal være tale om en reel hæftelse. Bevisbyrden for, at den godtgørelsesberettigede reelt hæfter for betalingen af den omhandlede faktura, påhviler som udgangspunkt den godtgørelsesberettigede eller bistandsyderen, hvis kravet er overdraget til denne.
 Den godtgørelsesberettigede har overdraget kravet på omkostningsgodtgørelse til bistandsyderen. Bevisbyrden for, at den godtgørelsesberettigede har betalt eller skal betale den omhandlede faktura af 8. januar 2008, påhviler derfor bistandsyderen.
 Retten finder ikke, at bistandsyderen har løftet bevisbyrden for, at der har foreligget en reel hæftelse for den godtgørelsesberettigede vedrørende den omhandlede faktura. Der er herved henset til størrelsen af fakturabeløbet sammenholdt med den påklagede indkomstforhøjelse, ligesom der er henset til usikkerheden om den endelige honorarfastsættelse.
 Der er endvidere lagt vægt på, at der ikke i sagen er objektive forhold, der støtter påstanden om reel hæftelse for det omhandlede fakturabeløb. Således har bobestyreren og bistandsyderen begge meddelt, at fakturaen ikke er anmeldt i boet, og bistandsyderen har ikke dokumenteret, at den godtgørelsesberettigede har betalt fakturaen, eller at bistandsyderen har haft et tilgodehavende hos den godtgørelsesberettigede på det fakturerede beløb.
 Det af bistandsyderen anførte om, at ansøgeren har betalt, idet kravet er overdraget til bistandsyderen, kan ikke føre til en anden bedømmelse, idet der skal være tale om en reel hæftelse.
 Der er således ikke tale om, at ansøgeren reelt skal betale eller har betalt den omhandlede faktura.
 Betingelsen i skatteforvaltningslovens § 52, stk. 1, om, at den skattepligtige skal betale eller har betalt det beløb, som ansøgningen om omkostningsgodtgørelse vedrører, er dermed ikke opfyldt i nærværende tilfælde, og der kan derfor ikke ydes omkostningsgodtgørelse.
 Bistandsyderen har anført, at der vil være tale om tilbagekaldelse af en begunstigende forvaltningsakt, såfremt Landsskatteretten ændrer den påklagede afgørelse til ugunst for bistandsyderen.
 Landsskatteretten bemærker hertil, at bistandsyderen har påklaget afgørelsen, herunder også den allerede udbetalte omkostningsgodtgørelse. Der er således ikke tale om, at en myndighed tilbagekalder sin egen begunstigende forvaltningsakt, men derimod at Landsskatteretten ændrer den påklagede afgørelse.
 Bistandsyderen har desuden anført, at et eventuelt krav fra SKAT om tilbagebetaling af den allerede udbetalt omkostningsgodtgørelse, vil være forældet.
 Af forældelseslovens § 21, stk. 2, (lovbekendtgørelse nr. 1238 af 9. november 2015) fremgår følgende:
 ”Stk. 2. Er en sag om fordringens eksistens eller størrelse eller en sag, som er afgørende herfor, inden forældelsesfristens udløb indbragt for en administrativ myndighed, indtræder forældelse tidligst 1 år efter, at myndigheden har givet meddelelse om sin afgørelse. Dette gælder, uanset om fordringen gøres gældende af den, der har indbragt sagen, eller af den anden part, herunder det offentlige. Indbringes sagen inden for den i loven fastsatte frist eller i øvrigt inden for rimelig tid for en højere administrativ myndighed eller for Folketingets Ombudsmand, regnes fristen på 1 år fra meddelelsen om denne myndigheds afgørelse, henholdsvis


text:
Knap hver fjerde nye advokat med møderet for Højesteret er kvinde
 Mens Norge tog et markant skridt mod ligestilling sidste år, står udviklingen i Danmark stille, når det gælder advokater, som får grønt lys til at møde ved landets øverste domstol. Et problem for både samfund og advokater, mener forbundsformand.
 Klart flest mandlige advokater får hvert år lov til at betræde de bonede gulve i landets øverste og fornemmeste instans. Foto: Jesper Mortensen
 Offentliggjort: 07.07.20 kl. 11:02
 For første gang nogensinde var der sidste år flere kvinder end mænd, der opnåede møderet for Højesteret i Norge.
 Herhjemme rykker nålen sig ikke, viser en opgørelse, som AdvokatWatch har foretaget ved at gennemgå en liste over de advokater, der har fået møderet for Højesteret i løbet af det sidste årti – fra 2010-2019.
 I snit er omkring knap hver fjerde advokat, der får den prestigefyldte udmærkelse, en kvinde. Sidste år udgjorde kvindelige advokater 24,2 pct. af den samlede flok på 66 advokater, der fik grønt lys til at møde ved landets øverste domstol.
 Tallene kommer ikke bag på Mathias Krarup, der er formand for Djøf Advokat.
 "Men det er alligevel rammende at se det sort på hvidt," siger han til AdvokatWatch.
 I alt har 498 advokater fået møderet for Højesteret i Danmark i løbet af de sidste ti år – 383 mænd og 115 kvinder. Andelen af kvinder udgør 23,1 pct., hvilket svarer til knap hver fjerde.
 Det er problematisk, mener formanden for Djøf Advokat.
 "Det er et problem for advokaterne, fordi det tyder på, at det er svært at nå dertil, hvor man får møderet for Højesteret, og det lader til, at karrierevejen dertil er sværere tilgængelig, hvis man er kvinde, og det er meget ærgerligt," siger Mathias Krarup.
 "Det kan også være et problem for samfundet, fordi vi har brug for en mangfoldig skare af procedører til at kunne tjene samfundet bedst muligt, så der er dygtige procedører og advokater, der kan bistå alle slags klienter i alle former for retsforhold," tilføjer han.
 29 advokater, som har fået møderet for Højesteret i perioden, figurerer ikke i opgørelsen. Det skyldes, at de ikke længere er aktive og således ikke findes i Advokatsamfundets system, oplyser brancheorganisationen.
 Nye advokater med møderet for Højesteret – år for år fra 2010-2019
 I alt: 66
 Mænd: 50
 Kvinder: 16
 Andel kvinder: 24,2 pct.
 I alt: 51
 Mænd: 39
 Kvinder: 12
 Andel kvinder: 23,5 pct.
 Mænd: 40
 Andel kvinder: 21,6 pct.
 Andel kvinder: 21,2 pct.
 Mænd: 36
 Andel kvinder: 14,3 pct.
 Mænd: 32
 Andel kvinder: 27,3 pct.
 Andel kvinder: 26,4 pct.
 I alt: 50
 Andel kvinder: 28 pct.
 Kvinder: 15
 Andel kvinder: 31,9 pct.
 Mænd: 38
 Andel kvinder: 9,5 pct.
 Mænd: 383
 Kvinder: 115
 Andel kvinder: 23,1 pct.
 Kilde: Liste over advokater, der har fået møderet for Højesteret år for år fra 2010-2019, som Advokatsamfundet har udarbejdet for AdvokatWatch.
 I Norge, hvor i alt 234 advokater er blevet udstyret med titlen i det forgangne årti, udgør andelen af kvinder ifølge det norske medie Advokatbladet 18 pct. Sidste


text:
år trumfede kvinderne dog mændene hos vores nordiske naboer med 13 tilladelser mod 12.
 I slutningen af maj oplyste Advokatsamfundet, at der i alt er 6683 advokater i Danmark. 4241 af dem er mænd, mens 2442 er kvinder. Det vil sige, at lidt over en tredjedel af den danske advokatstand består af kvinder.
 Skæv kønsfordeling i toppen
 På den baggrund er det måske ikke overraskende, at mandlige advokater fylder mest i statistikkerne i vores juridiske andedam, men i forhold til det samlede billede ligger andelen af kvinder altså lavere, når det handler om at få foden indenfor i landets fornemmeste retssal.
 For at finde forklaringen kan man ifølge formanden for Djøf Advokat blot kaste blikket på toppen i advokatfirmaerne, hvor det er kendt, at kvinderne er underrepræsenterede.
 "Det er typisk mere erfarne advokater, der får møderet for Højesteret, og de vil typisk være en del af partnerkredsen, og kønsfordelingen i partnerkredsene på de danske advokatkontorer er de facto skæv rigtig mange steder," siger Mathias Krarup.
 Ifølge en opgørelse, som AdvokatWatch lavede i efteråret, er 14 pct. af partnerne i de ni største advokathuse kvinder, og en optælling af de partnerudnævnelser, der kom omkring årsskiftet, viste, at omkring én ud af fire nye partnere var en kvinde.
 Ser man på dommerne i Højesteret, er kønsfordelingen også skæv. Her er 14 ud af 18 dommere mænd.
 Sammen med en række andre topchefer i dansk erhvervsliv skrev Martin André Dittmer, managing partner hos Gorrissen Federspiel, for nylig under på et ligestillingsløfte, mens Martin Lavesen, managing partner hos DLA Piper, er blandt 25 erhvervsledere i et nyt mangfoldighedsudvalg, som Dansk Industri har nedsat.
 "Når man har møderet for Højesteret, har man bevis på, at man er trænet i kamp"
 Dansk Industri udpeger DLA-chef til nyt mangfoldighedsudvalg
 Ny Kammeradvokat-chef savner ligestilling: "Det er en falliterklæring"
 Gorrissen Federspiel-topchef skriver under på ligestillingsløfte


text:
Skat.dk: Delegationsforbuddet efter Grundlovens § 43 - satsprocentsreguleringen
 11 Jan 2007 12:29
 15 Dec 2006 15:54
 SKM2007.28.HR
 1. afdeling, 348/2004
 Grundloven, delegationsforbud, satsprocentreguleringen, statistik, lønudvikling, reguleringstallet, skatteberegning, overførselsindkomster
 Satsreguleringsloven blev anset for omfattet af grundlovens § 43, men lovens bemyndigelsesbestemmelse om ministerens fastsættelse af nærmere regler om beregningen af tilpasningsprocenten m.v. var ikke i strid med delegationsforbudet i grundlovens § 43. Der var ikke grundlag for genoptagelse af skatteansættelsen eller regulering af folkepensionen, da Finansministeriet ikke havde overtrådt satsreguleringsloven ved fastsættelsen af tilpasningsprocenten, der lå til grund for reguleringstallet i henhold til personskattelovens § 20, eller ved fastsættelsen af satsreguleringsprocenten.
 (Stadfæstelse af SKM2004.269.ØLR)
 Satsreguleringprocentlovens § 5, stk.2, 2. pkt.
 Satsreguleringsprocentloven § 3 (dagældende)
 Beregning af personlige indkomstskatter m.v. for 2006 B.1.
 Boet efter A ved B og C
 (advokat Jes Anker Mikkelsen, e.o.)
 Skatteministeriet og Socialministeriet
 (kammeradvokaten ved advokaterne M. Gregers Larsen og Lars Apostoli for begge)
 Torben Melchior, Per Sørensen, Peter Blok, Asbjørn Jensen, Marianne Højgaard Pedersen, Thomas Rørdam og Jens Peter Christensen.
 I tidligere instans er afsagt dom af Østre Landsrets 19. afdeling den 4. juni 2004.
 Appellanten, boet efter A ved B og C, har gentaget påstandene. Boet har dog frafaldet påstanden om afvisning af de indstævntes, Skatteministeriets og Socialministeriets, subsidiære påstand.
 Skatteministeriet og Socialministeriet har påstået stadfæstelse og har gentaget deres subsidiære påstande.
 Til brug for Højesteret har professor RS den 1. september 2006 afgivet sagkyndig erklæring. Det hedder heri bl.a.:
 2.1 Appellantens spørgsmål
 Idet der henvises til de fremlagte oplysninger om den gennemsnitlige årsløn for arbejdere og funktionærer og en angivelse af den relative fordeling mellem arbejdere og funktionærer ansat i virksomheder, der har indberettet lønoplysninger til Dansk Arbejdsgiverforening, spørges efter, hvilke statistiske metoder en samlet årsløn for arbejdere og funktionærer under et kan opgøres.
 Det kan entydigt gøres som et vægtet gennemsnit af de to faggruppers årslønninger med deres relative andel som vægte ...
 Under henvisning til de fremlagte oplysninger for to på hinanden følgende år om årslønnen for alle arbejdere og funktionærer ansat i virksomheder, der i løbet af de nævnte to år, henholdsvis i hele perioden for de to på hinanden følgende år har indberettet oplysninger til Dansk Arbejdsgiverforening, spørges hvilke statistiske metoder, der findes til at fastlægge populationen, som grundlag for beregning af ændringen i denne populations årsløn for arbejdere og funktionærer under et i forhold til den i det foregående år tilsvarende populations årsløn for arbejdere og funktionærer under et.
 Der er i princippet to måder at fastlægge populationen på: Enten bruges samme virksomheder i begge år, dvs. kun virksomheder, der har rapporteret løn og beskæftigelsesdata i begge år (identiske virksomheder), eller beregnes hvert års løngennemsnit ud fra alle de virksomheder, der har rapporteret data i det pågældende år. Kun i de førstnævnte tilfælde kan man tale om en egentlig "population", da man i det andet tilfælde vil have data fra forskellige sæt af virksomheder i de to år.
 Spørgsmål 2.a
 Såfremt der er flere statistiske metoder til at fastlægge populationen af arbejdere og funktionærer, som grundlag for beregningen af


text:
ændringen i denne populations årsløn for arbejdere og funktionærer under et i forhold til den i det foregående år tilsvarende populations årsløn for arbejdere og funktionærer under et, bedes disse beskrevet, og skønsmanden bedes redegøre for, hvilke(n) metode (r), der ud fra en statistisk, faglig betragtning er sædvanlig at anvende.
 Som nævnt kan man enten
 kun benytte data fra de virksomheder, der har indrapporteret data i begge år (identiske virksomheder)
 beregne hvert års gennemsnitsløn ud fra data fra samtlige virksomheder, der har indrapporteret data i det pågældende år.
 Hvilken metode, det er sædvanligt at anvende, afhænger af hvilken type lønindeks, man skal beregne. Hvis man vil benytte standardberegninger, som Laspeyre- og Paasche-indeksene er udtryk for, vil metode 1 være den, man sædvanligvis vil vælge, da den sikrer, at det man måler, er stigningstakten i årslønningerne for sammenlignelige jobs. Problemet med metode 2 er, at lønstigningstakten vil påvirkes af, hvilke nye virksomheder, der kommer til og hvilke virksomheder, der falder fra mellem de to målinger. Det vil kunne give betydelige udsving i de beregnede stigninger, som ikke svarer til de stigninger, den enkelte lønmodtager oplever, såfremt han/hun forbliver i sit job mellem de to målinger.
 Spørgsmål 2.b
 Såfremt flere af metoderne statistisk, fagligt er ligeværdige, bedes det oplyst, under hvilke forudsætninger en metode, hvor man anvender hele populationen (oplysninger om årslønnen for alle arbejdere og funktionærer ansat i virksomheder, der i løbet af de to nævnte år har indberettet lønoplysninger til Dansk Arbejdsgiverforening) er sædvanlig at anvende.
 Som nævnt i svaret ovenfor vil det kun kunne komme på tale at benytte hele populationen, hvis man ønsker at beregne indeks af omkostningstypen (og selv her kunne man lige så godt kun bruge data fra de virksomheder, der har indrapporteret oplysninger i begge år).
 Under henvisning til de fremlagte oplysninger om to på hinanden følgende år om årslønnen for alle arbejdere og funktionærer ansat i virksomheder, som har indberettet lønoplysninger til Dansk Arbejdsgiverforening i begge de to på hinanden følgende år samt den relative fordeling af arbejdere og funktionærer i hvert af de to år, bedes skønsmanden oplyse, hvilke statistiske metoder, der findes til at sammenveje arbejdere og funktionærers årslønninger til beregning af ændringen i årslønnen i det foregående år for arbejdere og funktionærer under et.
 De hyppigst anvendte metoder til beregning af stigningstakten i årslønningerne er beregning af henholdsvis Laspeyre- og Paasche-lønindeks, hvor man henholdsvis bruger initialårets og slutårets vægte til beregningerne. Man kunne også beregne et omkostningsindeks, om end det sjældent vil blive benyttet i en sammenhæng som denne.
 Hvis flere statistiske metoder medfører forskellige resultater, bedes årsagen beskrevet og skønsmanden bedes angive, hvilken) metode(r), der ud fra en statistisk, faglig betragtning er sædvanlig af anvende.
 Omkostningsindekset benyttes sjældent i praksis, men kan bruges, hvis det udtrykkeligt er et ønske, at indekset skal bruges til en indkomstregulering, hvor indkomstfremgange forårsaget af højere uddannelsesniveau (forudsat det ændrer lønmodtagerens status fra ufaglært til faglært) også skal medføre kompensation.
 Såfremt flere af metoderne er statistisk, fagligt ligeværdige, bedes skønsmanden oplyse, under hvilke forudsætninger en


text:
metode, hvor sammenvejningen af arbejderes og funktionærers årslønninger foretages med den relative fordeling, der er i det enkelte lønår, er at foretrække?
 Som nævnt ovenfor er det ikke så sædvanligt at bruge den relative fordeling på arbejdere og funktionærer i det enkelte lønår. Kun i forbindelse med beregning af omkostningsindekset finder en sådan metode sted, og omkostningsindeks bruges sjældent i forbindelse med indkomstregulering. Men, som nævnt, ønskes det rent politisk at kompensere ikke kun for den egentlige lønudvikling men også for uddannelsesniveauet i arbejdsstyrken, vil det være relevant at bruge omkostningsindekset til reguleringen.
 Under henvisning til de fremlagte oplysninger om årslønnen for alle arbejdere og funktionærer ansat i virksomheder, som i løbet af to på hinanden følgende år har indberettet lønoplysninger til Dansk Arbejdsgiverforening, henholdsvis oplysninger om årslønnen for alle arbejdere og funktionærer ansat i virksomheder, som har indberettet lønoplysninger til Dansk Arbejdsgiverforening i begge de to på hinanden følgende år samt den relative fordeling af arbejdere og funktionærer i de to år, bedes skønsmanden oplyse, hvilke statistiske metoder, der er til beregning af ændringen i årslønnen for arbejdere og funktionærer under et i forhold til årslønnen for arbejdere og funktionærer under et i det foregående år.
 Der er reelt fire mulige metoder til at beregne ændringen i årslønnen på. Enten ud fra et Laspeyre- eller Paasche-lønindeks baseret på data fra de virksomheder, der har givet lønoplysninger i begge år, eller ud fra et omkostningsindeks, hvor man enten kan vælge at bruge data fra alle virksomheder, der har oplyst løndata i mindst et af de to år eller alene baseret på data fra de virksomheder, der har givet lønoplysninger i begge år.
 Spørgsmål 4.c
 Såfremt flere af metoderne er statistisk fagligt ligeværdige bedes det oplyst, under hvilke forudsætninger en metode, hvor ændringen i årslønnen for arbejdere og funktionærer under et i forhold til årslønnen i det foregående år for arbejdere og funktionærer under et opgøres ud fra oplysninger om årslønningerne samt den relative fordeling af arbejdere og funktionærer i de enkelte lønår for arbejdere og funktionærer ansat i virksomheder, som i løbet af de to på hinanden følgende år har indberettet lønoplysninger til Dansk Arbejdsgiverforening er sædvanlig at anvende?
 En sådan beregning er ikke sædvanlig, men vil være relevant, hvis man ønsker at give indkomstkompensationer ikke alene for udviklingen i lønningerne men også for udviklingen i uddannelsesniveauet blandt de beskæftigede. Om dette er tilfældet er ikke et statistisk, fagligt spørgsmål men mere et politisk spørgsmål.
 2.2 Indstævntes spørgsmål
 Ved beregningen af satsreguleringsprocenten i forhold til loven derom har Finansministeriet anvendt "faste vægte", dvs., at arbejder- og funktionærlønninger har samme indbyrdes vægt i de to år, der skal sammenlignes, idet man anvender vægtene i det første af de sammenlignelige år. Der er endvidere anvendt "identiske virksomheder ", d. v. s. at der medtages oplysninger vedrørende de virksomheder, der har eksisteret, været medlemmer af Dansk Arbejdsgiverforening og indberettet oplysninger i begge år, der sammenlignes.
 Finder skønsmanden, at disse fremgangsmåder er hensigtsmæssige redskaber for at undgå udsving i beregningerne, der ikke entydigt har


text:
at gøre med lønudviklingen for arbejdere og funktionærer?
 Anvendelsen af faste vægte er i overensstemmelse med beregningsprincipper i såvel Laspeyre- som Paasche-indeksene. Om man så skal benytte vægtene fra det første år (som i Laspeyre med løbende opdatering af vægtgrundlaget) eller det andet år (som i Paasche) er reelt arbitrært, så det er fuldt konsistent at bruge vægtene fra det første år. Da Laspeyre-indekset baseres på en standardberegning, hvor man finder stigningen i årsindkomsten ved en fastholdt fordeling af beskæftigelsen på arbejdere og funktionærer, virker det også mest konsistent kun at medtage de virksomheder, der er repræsenteret datamæssigt i begge lønår. På den måde vil den beregnede lønudvikling fremstå som et gennemsnit af lønudviklingen for de to stillingsgrupper, såfremt den relative fordeling på de to grupper var uforandret. Hvis man tillod brug af data fra virksomheder, der kun har leveret data i det ene af årene, vil der kunne opstå en skævhed i de beregnede stigningstakter, såfremt disse virksomheder med manglende data i det ene år adskiller sig fra de øvrige virksomheder. Disse skævheder ville ikke nødvendigvis trække resultaterne i samme retning i hvert år, hvorfor der kunne opstå tilfældige fluktuationer i resultaterne.
 Finder skønsmanden, at de nævnte fremgangsmåder er udtryk for fuldt statistisk forsvarlige principper for beregning af lønudviklingen?
 De nævnte metoder er sædvanlige metoder, der finder hyppig anvendelse i praksis. De er ikke de eneste metoder, men de repræsenterer en samlet, konsistent beregningsmetode, hvor den "rene" lønudvikling for en "stabil" gruppe af beskæftigede søges beregnet. Om det er relevante beregningsmetoder afhænger reelt af, hvad det er man fra politisk side ønsker at kompensere overførselsindkomstmodtagerne for.
 Beregning af indeks for pris- og lønudvikling kan foretages på flere måder, og der findes ikke kun en faglig forsvarlig metode at anvende. Når den beregnede lønudvikling bruges til regulering af overførselsindkomster, er det afgørende, at man anvender en metode, der giver kompensation for det man ønsker at kompensere for. Det er derfor ønskværdigt, at lovgivningen er klar i forhold til at beskrive, hvad kompensationen skal dække. Når dette er klarlagt, vil det ofte være muligt at indsnævre de statistisk, fagligt forsvarlige metoder betydeligt."
 Til brug for Højesteret er der afgivet supplerende forklaringer af BS og BF.
 BS har supplerende forklaret, at han begyndte at arbejde med ændringen af satsreguleringsloven midt i foråret 1993. Baggrunden herfor var skattereformen, herunder omlægningen til arbejdsmarkedsbidrag. Den nye formulering af § 3 havde baggrund i, at DA ikke længere ville opgøre lønningerne særskilt for arbejdere og funktionærer. Beregningen af årslønsudviklingen skulle tage udgangspunkt i indberetningerne fra de af DA's medlemsvirksomheder, som havde været medlem 2 år i træk, og lønningerne for arbejdere og funktionærer blev opgjort som et hele. Der var således tale om et samlet billede. Det var de personer, som var ansat 2 år i træk, som indgik i statistikken. Han mener ikke, at der var drøftelser om betydningen af den nye statistik i foråret 1993, da de på dette tidspunkt ikke vidste, hvad den nye statistik præcis ville indebære. Han husker ikke, at der


text:
blev stillet spørgsmål fra Finansudvalget. Formuleringen "den konstaterede udvikling i arbejderes og funktionærers bruttolønninger" og bemærkningerne hertil i lovforslaget blev bl.a. skrevet i forbindelse med overvejelser om, hvorvidt stigningen i funktionærlønninger var højere end stigningen i arbejderlønninger, da det kunne betyde en højere lønudvikling. Det var ministeriets forventning, at der ikke ville være nogen betydelig forskel herpå. Han har talt med DA herom. Det var ministeriets opfattelse, at overgangen til den nye statistik ikke ville have den store betydning for lønstigningen.
 Han husker ikke, at man gjorde sig overvejelser om eventuelle overgangsbestemmelser. Ministeriet var afhængig af, hvad man kunne få fra DA.
 I foråret 1994 havde ministeriet i forbindelse med satsreguleringsprocenten for 1995 overvejelser om betydningen af anciennitet, idet de ansatte ville have et års mere anciennitet, hvis de samme indgik i statistikken to år i træk. Dette kunne betyde en lønstigning. Ministeriet havde diskussioner med DA herom.
 Af Finansministeriets brev til DA af 20. maj 1994 om brug af strukturstatistikken til fastsættelse af satsreguleringsprocenten, fremgår: "Endvidere er det vigtigt, at den opgjorte timefortjeneste er et samlet gennemsnit for arbejdere og funktionærer, idet satsreguleringsprocenten skal opgøres på baggrund af udviklingen af arbejder- og funktionærlønninger". Baggrunden herfor var, at ministeriet fra DA fik at vide, at timefortjenesten for arbejdere og funktionærer ville blive opgjort samlet. Der var ikke ministerielle overvejelser om, hvordan det burde være.
 Han blev klar over det endelige indhold af DA's statistik i slutningen af foråret 1994.
 BF har supplerende forklaret, at der i gengivelsen af hans forklaring for landsretten om, at der "havde således været en stor stigning i antallet af medlemsvirksomheder ... ", burde havde stået, at der "havde således været en stor stigning i antallet af indberetninger til statistikken fra medlemsvirksomhederne i DA fra 1993 til 1994, og forskydninger i medlemspopulationen og indberetningsgrundlaget kan i væsentlig grad påvirke stigningstakten".
 DA påbegyndte arbejdet med den nye statistik i starten af 1990'erne. Den nye statistik blev lanceret i 1993. Lanceringen krævede en stor forberedelse, og der var fra begyndelsen et systematisk samarbejde med Danmarks Statistiks løngruppe. Den nye lønstatistik var i vid udstrækning et samarbejdsprojekt. Han blev ansat i 1992, men arbejdede indtil 1995 med økonomisk analyse. I 1995 blev han chef for statistikken, og han fik først på det tidspunkt noget med statistikken at gøre.
 Begrebet "personaleomsætning" er et begreb, som man stadig arbejder med i dag. Han ved ikke præcis, hvordan tallene for afgang og tilgang er beregnet i DA's lønstatistik for 1992, men generelt skal tallet for personaleomsætning vise, hvor stor en andel af medarbejderne der skifter arbejdsplads. I den nye statistik er der en særlig personalestatistik, som viser, hvor mange af medarbejderne, som var ansat i år 1, som ikke er ansat i år 2. Omsætningen for arbejdere er normalt større end omsætningen for funktionærer. Størrelsen af procentsatserne overrasker ham i øvrigt ikke. I den nye lønstatistik er der medtaget individoplysninger. Statistikken giver mulighed for at se, hvor enkelte medarbejdere flytter hen, så længe de skifter til en anden medlemsvirksomhed. DA laver ikke


text:
en systematisk analyse af, hvor medarbejderne flytter hen. Der er tale om en meget stor database med data for 600.000 personer.
 Med hensyn til DA's frasorteringsmekanismer foretager DA først en omfattende kvalitetskontrol af tallene fra medlemsvirksomhederne. Der foretages også en logisk validering af tallene, således at man sikrer, at der er indbyrdes sammenhæng mellem de indberettede oplysninger. Endelig foretages der en efterfølgende validering af lønniveauet. Hvis der er afvigende mønstre i løndataene, undersøger man tallene nærmere. Herefter fremkommer nogle datasæt, på hvilken baggrund lønniveauet publiceres. Til brug for beregningen af stigningstakter anvendes en yderligere filtrering, som bl.a. indebærer, at man kun anvender identiske virksomheder. Hertil kommer, at man undlader at anvende data fra virksomheder, hvor der har været en meget stor forskydning i antallet af medarbejdere eller en meget stor forskydning i den gennemsnitlige lønudvikling. Der accepteres en forskydningsprocent på +/- 25 for så vidt angår antallet af medarbejdere, og en forskydningsprocent på +/- 10 for den gennemsnitlige lønudvikling. Hvis forskydningerne er større, anvendes dataene ikke i forbindelse med beregningerne. Principperne om frasortering er udviklet i samarbejde med Danmarks Statistik, som anvender de samme principper.
 Med hensyn til særkørslen vedrørende lønudviklingen fra 1992 til 1993 var 1993 det første år med den nye lønstatistik. Umiddelbart efter afslutningen af arbejdet hermed besluttede hans forgænger at fremme et nyt IT-produktionssystem. Systemet, som blev anvendt i forbindelse med lønstatistikken for 1993, blev ikke anvendt i forbindelse med senere lønstatistikker, og systemet er skrottet. Slutdataene i lønstatistikken for 1993 kan stadig anvendes, men DA er ikke i besiddelse af det beregningssystem, som førte frem til slutdataene. Fra 1994 og derefter kan DA i princippet gå tilbage til de oprindelige indberetninger og foretage de samme beregninger.
 Oplysningerne i Finansministeriets notat af 29. august 2002 om As beregning af yderligere tab for 1995 er trukket ud af slutdatasættet i lønstatistikken for 1993.
 Det fremgår af DA's lønstatistik 1993, at virksomhederne indberettede yderligere oplysninger om funktionærers månedsløn og den ferieberettigede løn for arbejdere i 1993. I årene efter 1993 blev der kun afgivet en indberetning.
 Forholdet til grundlovens § 43
 Satsreguleringsloven anvendes ved beregningen af skatter og har herved direkte betydning for skatternes størrelse, jf. f.eks. personskattelovens § 20. Højesteret finder, at loven dermed er omfattet af grundlovens § 43. Satsreguleringsloven fastlægger de grundlæggende regler for beregningen af lønudviklingen på arbejdsmarkedet. Den praktiske beregning må nødvendigvis bero på en række statistisk-faglige valg, og Højesteret finder det ubetænkeligt, at disse valg ikke i detaljer er reguleret i loven. Lovens § 5, 2. pkt., hvorefter "Finansministeren kan fastsætte nærmere regler om beregningen af tilpasningsprocenten m.v.", kan på denne baggrund ikke anses for stridende mod det delegationsforbud, som følger af grundlovens § 43.
 Som anført af landsretten fremgår det af ordlyden af, forarbejderne til og formålet med 1993-loven om ændring af satsreguleringsloven, at ændringsloven også skulle finde anvendelse ved beregningen af satsreguleringsprocenten m.v. for 1994. Højesteret tiltræder derfor, at der ikke er grundlag for at give boet medhold på dette punkt.
 Fradragsfor AUD-bidrag for 1991 i 1991-lønnen ved beregningen af