text:
kan medtages blandt andet "Indskud, der kan anses for ansvarlig indskudskapital. Der medregnes såvel indbetalt som skyldigt indskud". Af punkt 8 i de almindelige bemærkninger til lovforslag L 245 af 12. maj 1989, Forslag til lov om ændring af forskellige skattelove (Anparter) (Folketingstidende 1988-89, Tillæg A, spalte 5814) fremgår, at "Ved formueopgørelsen kan kommanditisten ikke fratrække et større beløb vedrørende anparten end svarende til restindskudsforpligtelsen, der udgør forskellen mellem hæftelsen og de faktisk foretagne indskud". Efter såvel ordlyden af cirkulæret som forarbejderne til lovforslag L 245 må sagsøgerens ansvarlige indskudskapital forstås som den vedtægtsbestemte indskudskapital. Herefter, og idet sagsøgerens reelle hæftelse efter de i sagen foreliggende oplysninger ikke er ganske hypotetisk, er sagsøgeren berettiget til ved opgørelsen af sin fradragskonto at medtage den vedtægtsbestemte skyldige resthæftelse på 166.320 kr. pr. anpart."
 Af sagens oplysninger fremgår, at ejendommen, G6, Y6-by ifølge salgsaftale er solgt den 4. januar 2010 til G14 for en samlet salgspris på 2,711,040 GBP, svarende til 22.316.466 kr.
 1. prioritetslångiveren, G4 Ltd., har ifølge ledelsesberetningen i årsrapporten for 2009 formidlet salg af ejendommen i 2010.
 Det fremgår endvidere af ledelsesberetningen, at 1. prioritetslånet er ydet på non-recourse vilkår. Restgælden er nedskrevet til værdiansættelsen af selskabets ejendom, idet långiver ikke har pant i andre aktiver, herunder investorernes resthæftelse.
 Salgssummen for ejendommen udgjorde 22.316.466 kr. svarende til 2,711,040 GBP, som blev anvendt til betaling af G4 Ltd.
 Salgssum pr. 1. januar 2010, kurs 823,17 2,711,040 GBP 22.316.466 kr.
 Restgæld til G4 Ltd. pr. 4. januar 2010 4,234,729 GBP -14.279.765 kr.
 1,523,689 GBP 12.542.549 kr.
 Kurs ved låneoptagelse i 1997 udgjorde 1130,66.
 Kurs ultimo 2009 udgjorde 823,17.
 Ved salget af ejendommen blev kommanditisterne, herunder klageren frigjort for at betale sin andel af gælden til G4 Ltd. på 1,523,689 GBP. Gælden er stiftet til kurs 1130,66 og er indfriet til kurs 0. Da klageren anvender lagerprincippet skal kursen pr. 31. december 2009 anvendes.
 Gevinst og tab på gæld skal medregnes i den skattepligtige indkomst efter kursgevinstlovens §§ 21-23. Af kursgevinstlovens § 23 fremgår, at personers gevinst og tab på fremmed valuta skal medregnes ved opgørelse af den skattepligtige indkomst.
 Af kursgevinstlovens § 24 fremgår, at gevinst på gæld i fremmed valuta som følge af tvangsakkord, frivillig akkord eller gældssanering beskattes ikke.
 Der ikke er tale om gældseftergivelse efter kursgevinstlovens § 24, idet frigørelse af gælden er sket i overensstemmelse med de særlige lånevilkår (non-recourse).
 Gevinsten ved frigørelse af gælden er skattepligtig efter kursgevinstlovens § 23.
 Den skattepligtige gevinst ved frigørelse af gæld er opgjort således:
 Lån i GBP Kursværdi Valutakurs 100 andele 15 andele
 Optaget i 1997 1,523,689 GBP 100 823,17 12.542.551 kr. 1.881.382 kr.
 Indfriet til 1,523,689 GBP 0 0 kr. 0 kr. 0 kr.
 Skattepligtig gevinst 12.542.551 kr. 1.882.382 kr.
 Der er ikke tale om en gældseftergivelse, idet kreditor G4 Ltd. har modtaget det beløb, som banken i henhold til låneaftalen havde krav på. Da det er tale om et non-recourse lån, kan G4 Ltd. alene kræve betaling med aktivets værdi
 Hvis der er tale om en singulær gældseftergivelse, er


text:
den skattepligtig efter kursgevinstlovens § 23. Kursgevinstlovens § 23 undtager ikke den singulære gældseftergivelse for skattepligt, uanset om gælden alene nedskrives til fordringens værdi for kreditor på gældseftergivelsestidspunkt.
 I bogen Kursgevinstloven med kommentarer af Jan Børjesen, Anders Oreby Hansen & Henrik Peytz, 2. udgave, side 291 står bl.a.:
 "Det må antages, at kursgevinstlovens § 23 har forrang, således at forstå, at den singulære gældseftergivelse på gæld i fremmed valuta medfører beskatning efter kursgevinstlovens § 23 i modsætning til, hvad der ville have været tilfældet, hvis fordringen havde været i DKK, idet gældseftergivelsen i så fald ville have været skattefri efter kursgevinstlovens § 21."
 Af Landsskatterettens afgørelse, gengivet i SKM2007.780.LSR, fremgår, at forholdet i sagen ikke er omfattet af kursgevinstlovens § 24 om gældseftergivelse ved "frivillig akkord", idet frivillig akkord" er en aftale om, at debitors gælds eftergives helt eller delvist. Selskabet havde i sagen ikke fået eftergivet gælden, men var derimod i overensstemmelse med de særlige lånevilkår frigjort for gælden ved salget af aktierne. Landsskatterettens afgørelse blev stadfæstet af byretten. Byrettens dom er gengivet i SKM2010.42.BR.
 Klageren har nedlagt påstand om, at forhøjelsen af indkomsten nedsættes til 0 kr.
 Klageren og de øvrige kommanditister har ikke realiseret en skattepligtig kursgevinst, idet klageren ikke har opnået nogen frigørelse for gæld. Klageren er derfor ikke skattepligtig af en gevinst på gæld. Kommanditisternes hæftelse er begrænset til deres indskud.
 Overdragelsen af ejendommen skete på non-recourse vilkår, hvilket i henhold til kontrakten indebærer, at forpligtelsen fra sælgeren G1 K/S i henhold til aftalen og i henhold til ejendomsoverdragelsesaftalen er begrænset til sælgers aktiv (ejendommen), og udvides under ingen omstændigheder til nogen "Limited Partner of the Seller or their assets," og kan således ikke udvides til at omfatte de begrænsede selskabsdeltagere eller deres aktiver.
 Det følger således af selve den selskabsretlige kommanditselskabsstruktur, at det er kommanditselskabet G1 K/S, der som selvstændig juridisk person har indgået låneaftalen, og dermed er den direkte forpligtede i henhold til låneaftalen med G4 Ltd.
 Bestemmelserne i låneaftalen om "Limited Recourse" indebærer således, at et eventuelt krav fra G4 Ltd. alene kan gøres gældende mod G1 K/S som sådan, og G4 Ltd. kan alene søge sig fyldestgjort i selve ejendommen.
 G4 Ltd. kan således ikke indkræve en eventuel restgæld hos G1 K/S, og det fremgår endvidere udtrykkeligt, at G4 Ltd. heller ikke kan kræve beløb fra de bagved liggende "Limited Partners" (kommanditister) eller deres aktiver.
 SKAT har anskuet situationen på en lidt særegen måde ... [Herefter følger en gentagelse af argumentation, som er indeholdt i de tilsvarende afsnit i Landsskatterettens kendelse af 5. februar 2015 i sagen 14-2235288, der er refereret ovenfor.]
 [De første 5 afsnit er identisk med de tilsvarende afsnit i Landsskatterettens kendelse af 5. februar 2015 i sagen 14-2235288, der er refereret ovenfor.]
 SKAT har ikke anfægtet salgsaftalen (SPA ́en) mellem kommanditisterne og G10 Ltd. om overdragelse af kommanditisternes anparter (100 stk.) til 0 kr. Den civilretlige aftale skal derfor lægges til grund ved skatteansættelsen. Klagerens salg af sine 10 anparter i G1 K/S indebærer, at klageren afstod

type: other


text:
sin ideelle andel af kommanditselskabets aktiver, ligesom han blev frigjort for sin andel af kommanditselskabets forpligtelser.
 Gælden til G4 Ltd. udgjorde på tidspunktet for salget af anparterne 4,234,729 GBP. Der er mellem SKAT og klageren enighed om, at overdragelsen af anparterne indebar, at vederlaget på 0 kr. for de 100 anparter blev fordelt til hotelejendommen med 2,711,040 GBP og til gæld til på 1. prioriteten på 2,711,040 GBP.
 G10 Ltd. overtog ved købet af anparterne gæld til G4 Ltd. på 4,234,729 GBP. Det er ubestridt, at kommanditisterne ikke skulle betale restgælden på 1,523,689 GBP i forbindelse med salget af anparterne.
 Der er mellem SKAT og kommanditisterne, herunder klageren uenighed om, om kommanditisterne, herunder klageren skal beskattes af den del af gælden til G4 Ltd., som ikke er dækket af den del af salgsprisen for anparterne, der er henført til ejendommen. Uenigheden vedrører spørgsmålet om, hvorvidt kommanditisterne ved salget af anparterne realiserede en gevinst på gæld i fremmed valuta, som de skal beskattes af efter kursgevinstlovens § 23.
 Et kommanditselskab er ikke et selvstændigt skattesubjekt, hvorfor en stillingtagen til, om kommanditselskabet realiserede en gevinst på gæld i fremmed valuta ved frigørelse for den del af gælden, der ikke blev dækket af salgsprisen på ejendommen, skal vurderes i forhold til kommanditisterne.
 Det lån, som G4 Ltd. havde ydet til kommanditselskabet til anskaffelse af den pågældende ejendom, var ydet på non-recourse vilkår, hvilket bl.a. indebar, at G4 Ltd. alene kunne holde sig til ejendommen, og at kommanditisterne ikke hæftede personligt over for G4 Ltd. for det beløb, hvormed restgælden på det optagne lån oversteg ejendommens værdi.
 G4 Ltds overtagelse af ejendommen indebar derfor ikke nogen eftergivelse af gæld, der kan bringes til beskatning hos kommanditisterne.
 Da G4 Ltd. som følge af vilkårene i låneaftalen ikke havde krav på mere end ejendommen, var fordringens værdi for G4 Ltd. på tidspunktet for overtagelse af ejendommen lig med ejendommens værdi. Overtagelse af ejendommen indebar derfor ikke, at gælden blev nedskrevet til et lavere beløb end fordringens værdi for kreditor (G4 Ltd.) og heller ikke denne betingelse i kursgevinstlovens § 23, jf. § 21, er derfor opfyldt.
 Retsformanden udtaler, at på tidspunktet for salg af anparterne var kommanditselskabet stadig ejer af ejendommen. Ved salget af anparterne skyldte kommanditselskabet G4 Ltd. 4,234,729 GBP. Kommanditselskabet har i lånets løbetid forrentet og afdraget lånet i overensstemmelse med låneaftalen, og klageren har fratrukket sin forholdsmæssige andel af renteudgifterne ved sin indkomstopgørelse. Vestre Landsret fastlog i en dom, gengivet i SKM2005,450, at det forhold, at 1. prioritetslånet er ydet på non-recourse vilkår, ikke gav grundlag for at anse kommanditselskabets hæftelse for helt hypotetisk. Landsretten gav derfor kommanditisten i G1 K/S medhold i, at han kunne fratrække underskud, herunder renter på 1. prioritetslånet ved sin indkomstopgørelse og, at han kunne medtage sin forholdsmæssige andel af lånet på sin fradragskonto, idet han hæftede herfor.
 Ved overdragelse af anparterne blev kommanditisterne frigjort for den del af gælden til G4 Ltd., som ikke er dækket af salgsprisen på ejendommen. Der er enighed om, at beløbet udgør


text:
1,523,689 GBP. Det fremgår af ordlyden af kursgevinstlovens § 23, at gevinst på gæld i fremmed valuta skal medregnes ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst i det omfang, at gevinsten ikke er omfattet af overkursreglen i kursgevinstlovens § 22. Der er ikke i kursgevinstlovens § 23 en henvisning til kursgevinstlovens § 21. Kursgevinstlovens § 23 går forud for beskatning efter kursgevinstlovens § 21. Denne forståelse af lovbestemmelsen stemmer overens med bestemmelsens ordlyd og understøttes af bestemmelsens forarbejder. Retsformanden stemmer derfor for at stadfæste SKATs afgørelse.
 Af Landsskatterettens kendelse af 5. februar 2015 i sagen 14-2238276 fremgår bl.a.:
 "Klager: B
 Indkomstår: 2011
 Sagen drejer sig om, hvorvidt klageren har realiseret en kursgevinst ved frigørelse for gæld ved overdragelse af anparterne i G3 K/S.
 SKAT har forhøjet klagerens indkomst med 4.083.100 kr. vedrørende gevinst på gæld i fremmed valuta.
 G3 K/S er stiftet den 20. december 2002 med første regnskabsperiode fra stiftelsen til 31. december 2002. Kommanditselskabet har kalenderåret som regnskabsperiode. Ifølge vedtægterne ved stiftelsen har kommanditselskabet til formål at drive virksomhed ved køb og udlejning af leisureejendom beliggende i "Y3-adresse, Y4-land. Kommanditselskabets stamkapital udgjorde ved stiftelsen 25 mio. kr., der er opdelt i 100 kommanditanparter a 250.000 kr. Stamkapitalen er på et ikke nærmere oplyst tidspunkt blevet udvidet fra 25 mio. kr. til 60 mio. kr., der er opdelt i 80 anparter a 750.000 kr.
 Det fremgår af vedtægternes § 3, at der for hver kommanditanpart a 250.000 kr. kontant ved tegningen skulle indbetales 83.650 kr.
 Ved stiftelsen ejede G5 I/S samtlige 100 andele. I et prospekt, der er udarbejdet af G5 I/S, udbød G5 I/S i 2002 sine 100 anparter til salg til maksimalt 10 personer.
 Det er oplyst, at der i budgettet er regnet med en investeringshorisont på 10 år.
 Om kapitalfremskaffelse og anvendelse er følgende oplyst i prospektet:
 Samlet pris ejendom
 11,213,172
 Køb af ApS
 Kasse-disponibel
 672,043
 1,142,473
 11,913,642
 Det er bl.a. oplyst, at 1. prioriteten på 8,7 mio. euro er optaget som et banklån, som er opdelt i 2 trancher. Lånet er afdragsfrit til den 15. juni 2004. Lånet skal herefter afvikles som en 20 årig annuitet. 1. tranche er på 7,7 mio. euro og har en fast 10-årig rente på budgetteret 6,8 %. 2. tranche er på 1,0 mio. euro og er variabelt forrentet med 6,3 %. Det er videre oplyst, at rentesatsen for begge trancher er 0,5 pct. højere det første år. 1. prioriteten blev optaget i F2-bank (F2-bank).
 Følgende fremgår af § 3 i kommanditselskabets vedtægter:
 "Den ansvarlige deltager i selskabet er G11 ApS, Y4-land, der som komplementar hæfter ubegrænset for alle selskabets forpligtelser.
 De øvrige deltagere er kommanditister, hvis hæftelse overfor långiverne er begrænset til en personlig, solidarisk hæftelse for 2. prioritetslångiver/sikkerhedsstillelser maksimeret til 16.900 euro pr. anpart samt 65.000 kr. pr. anpart. Hæftelsen nedskrives forholdsmæssigt med erlagte afdrag."
 På et ikke nærmere oplyst tidspunkt i 2002 tegnede klageren 10 anparter a 250.000 kr. i G3 K/S samt 10 anparter i G11 ApS Y4-land. Det fremgår af kommanditselskabets første årsrapport for perioden 20.


text:
december 2001 - 31. december 2002, at den kontante kommanditkapital udgør 8.365.000 kr., og at den hertil svarende stamkapital udgør 25 mio. kr.
 Af balancen pr. 31. december 2002 fremgår under langfristet gæld, at 1. prioritetslånet udgør 62.141.391 kr., og at 2. prioritetslånet udgør 9.651.590 kr. Beløbene er omregnet fra euro til danske kroner således:
 Lån 1. prioritet 1. tranche
 55.236.792
 Lån 1. prioritet 2. tranche
 6.904.599
 62.141.391
 Lån 2. prioritet
 9.651.590
 Det er oplyst, at der ikke er afdraget på hverken 1. eller 2. prioriteten i 2002.
 Følgende fremgår af ledelsesberetningen i G3 K/S' årsrapport for 2010:
 "Selskabets driftsresultat for 2010, et underskud på kr. -4.617.333, anses for utilfredsstillende. Selskabets regnskabsmæssige resultat udviser et underskud på kr. -14.781.343, hvilket tilsvarende anses for utilfredsstillende. Resultatet er påvirket af værdiregulering af ejendommen. 1. prioriteten reguleres som følge af non-recourse vilkåret i låneaftalen til den regnskabsmæssige værdi af ejendommen.
 Lejeren stoppede sine betalinger i januar 2010, og det har derfor været nødvendigt at tilføre selskabet kapital fra ejerkredsen til dækning af selskabets drift. Ydermere har det været nødvendigt at indkalde kapital i betydelig udstrækning i forbindelse med tilbagebetaling af selskabets gæld til F3-bank.
 Selskabets egenkapital udgør herefter kr. -826.413.
 Der har været drøftelser om det hensigtsmæssige og det forsvarlige i at forsætte selskabets drift. Uenighed i ejerkredsen desangående afstedkom, at selskabet købte 20 % af sine egne anparter i forbindelse med indfrielse af gæld til F3-bank.
 Der har løbende været dialog med 1. prioriteten vedrørende den aktuelle situation og selskabets fremadrettede drift. Lånet har været misligholdt siden lejeren indstillede sine betalinger og forskellige løsninger har været drøftet.
 Begivenheder efter regnskabsårets udløb
 Umiddelbart efter årsskiftet har selskabet modtaget en valuarrapport fra 1. prioritetsbanken. Det er denne, der ligger til grund for værdiansættelsen af ejendommen i årsrapporten. Banken har i den forbindelse indikeret at ville kræve lånet betalt senest 6 måneder fra årsskiftet.
 På denne baggrund er det ledelsens opfattelse, at det er tvivlsomt, om selskabet er i stand til at fortsætte driften."
 Det fremgår af balancen pr. 31. december 2010, at kommanditselskabets ejendom efter nedskrivning er optaget til en værdi på 23.108.640 kr. Pr. 31. december 2009 var ejendommen optaget til en værdi på 63.253 t.kr. 1. prioritetslånet er optaget til en værdi på 23.108.640 kr. Pr. 31. december 2009 var gælden på 1. prioriteten optaget til 52.414 t.kr. Gælden på 23.108.640 kr. pr. 31. december 2010 (regnskabsmæssig værdi) er fremkommet således, idet det dog er oplyst, at gælden på 1. prioriteten stadig udgør 6,7 mio. euro:
 Lån i euro
 6,014,799
 44.836.720
 5.401.050
 394,121
 2.937.936
 7,133,465
 53.175.706
 Værdiregulering af gæld til
 værdi af ejendom
 -4,033,465
 -30.067.065
 23.108.640
 Det er oplyst, at der på 1. prioriteten er afdraget 286,229 euro i året.
 2. prioritetslånet er optaget til 0 kr. Det er oplyst, at der er afdraget 901,000 euro i året.
 Der er fratrukket renter på 1. prioritetsgælden af restgælden forinden værdiregulering.
 Pr. 31. december 2011 udgjorde restgælden på de samme lån, nævnt ovenfor, hhv. 5,730,346 euro, 685,854 euro og 1,286,526 euro, i alt 7,702,726


text:
euro.
 Egenkapitalen udgjorde ifølge årsrapporten for 2010 pr. 31. december 2010 -826.413 kr. efter nedskrivning af ejendommen og gælden.
 Af årsrapporten for G3 K/S for 2010 fremgår i øvrigt, at kommanditkapitalen udgør 60 mio. kr., som er opdelt i 80 kommanditandele a 750.000 kr., heraf er kontant indbetalt 20.975.000 kr. svarende til 262.188 kr. pr. anpart. Den samlede resthæftelse pr. anpart a 750.000 kr. udgjorde 487.812 kr. og i alt for 80 anparter 39.024.960 kr. Af årsrapporten for G3 K/S for 2011 fremgår, at den kontant indbetalte stamkapital pr. 31. december 2011 udgjorde 21.479.00 kr.
 Af årsrapporten for G3 K/S for 2011 fremgår, at der er sket en værdiregulering (opskrivning/forøgelse) af 1. prioritetslånet på 29.985.587 kr., som i årsrapporten for 2010 blev nedskrevet med 30.067.065 kr. Værdireguleringen er modposteret som en opskrivning af værdien af kommanditselskabets leisure-ejendom beliggende i "Y3-adresse, Y4-land.
 Det er oplyst i årsrapporten for 2011, at kommanditselskabet i 2012 har solgt ejendommen.
 Af årsrapporten for G3 K/S for 2012 har ledelsen i ledelsesberetningen oplyst, at der mod ledelsens forventninger ikke er opnået en akkordering af bankgælden (1. prioritetslånet), hvorfor denne er optaget til restgæld. Det er videre oplyst, at der forhandles med banken omkring en løsning.
 Af balancen pr. 31. december 2012 fremgår, at restgælden til F2-bank efter salget af ejendommen udgør 40.263.908 kr.
 Ved en anpartsoverdragelsesaftale af 31. maj 2011 mellem klageren som sælger og G12 K/S under stiftelse eller ordre som køber overdrog klageren 10 anparter a nominelt 750.000 kr. i G3 K/S for 1 kr. Aftalen er betinget af sælgers forudgående erlæggelse af 6.300 kr. pr. anpart til dækning af kommanditselskabets driftsmæssige underskud indtil overtagelsesdagen den 31. maj 2011.
 Følgende fremgår af præamblen til anpartsoverdragelsesaftalen:
 "G3 K/S, Y4-land ("Selskabet") ejer det Y4-landske selskab G13, der ejer en ejendom beliggende i Y4-land. Seniorlångiver i G13, F2-bank, fik i 2010 udarbejdet en vurdering af ejendommen, hvilken vurdering ikke viste sig tilfredsstillende for F2-bank. Som følge af den modtagne vurdering meddelte F2-bank i 2010, at banken ikke var villig til at fortsætte den nuværende finansiering af ejendommen. Det har ikke for Kommanditisterne været muligt at opnå anden finansiering, hvorfor Kommanditisterne har besluttet at afhænde samtlige deres anparter i Selskabet til Køber, herunder med henblik på muligt nyt udbud af Anparterne og samtidig opnåelse af refinansiering af ejendommen."
 Som bilag til aftalen er bilag 1: "Overdragelseserklæring" og bilag 2: Kommanditfortegnelse. Bilag 1 og 2 til anpartsoverdragelsesaftalen er ikke fremlagt.
 Klageren har fremlagt en overdragelsesbalance pr. 31. december 2011, der viser, hvorledes salgssummen på 1 kr. for 10 anparter a nominelt 750.000 kr. er fremkommet. Af overdragelsesbalancen fremgår:
 20.802.519
 2.311.391
 23.113.910
 Tilgodehavende investorindskud
 Tilgodehavende moms
 23.832.162
 Egenkapital 1. januar 2011
 -826.413
 Resultat for perioden 1. januar - 31. maj 2011
 Mellemregning med G11 ApS
 Skyldige omkostninger m.v.
 342.680
 Hensættelse til afviklingsomkostninger
 Klageren selvangav i henhold til det fælles udarbejdede skattebilag for kommanditisterne i 2011 for henholdsvis 5 og 10 anparter et samlet resultat af sine 10 anparter i G3 K/S på -2.357.330 kr. samt andel i renteudgifter på 80.557


text:
kr. Beløbet på -2.357.330 kr. for 10 anparter er opdelt i underskud af virksomhed, tab efter afskrivningsloven og udgifter til regnskabsmæssig assistance og besigtigelse på hhv. -44.990 kr., -2.307.840 kr. og -4.500 kr.
 SKAT har godkendt disse udgifter/tab, idet udgifterne dog er flyttet til resultat af udenlandsk virksomhed.
 Tabet efter afskrivningsloven (genvundne afskrivninger) er opgjort således:
 Kontant anskaffelsessum, bygninger m.v. 63.172.276 kr.
 Foretagne afskrivninger -23.907.040 kr.
 Nedskreven værdi 39.265.236 kr.
 Salgssum fastsat til 23.113.910 kr.
 Heraf grund -2.311.391 kr.
 Salgssum, bygning og særlige installationer 20.802.519 kr.
 Nedskreven værdi -39.265.236 kr.
 Tab 18.462.717 kr.
 Pr. anpart 230.784 kr.
 Tab for 10 anparter 2.307.840 kr.
 Tab for 5 anparter 1.153.920 kr.
 Ved opgørelse af anskaffelsessummen er 1. prioritetslånet medtaget til kurs 100.
 Der er fremlagt en ikke underskrevet låneaftale mellem F2-bank (F2-bank) og G13 ("the Borrower") vedrørende en lånefacilitet på i alt 8,700,000 euro, opdelt i en tranche A på 7,700,000 euro og en tranche B på 1,000,000 euro ("the Term Loan"). I låneaftalen er der bl.a. fastsat bestemmelser og betaling af rente og afdrag.
 Af låneaftalens afsnit 8 vedrørende "Default and Indemnity" fremgår følgende:
 If an Event of Default occurs and has not been waived by F2-bank
 in writing, F2-bank may by notice in writing to the Borrower:
 cancel any part of the Term Loan then undrawn; and/or
 Require repayment (immediately or otherwise as F2-bank may require) of the Term Loan together with accrued interest; and/or
 Require that interest is payable on the Term Loan at the Default Rate
 The Borrower will indemnify (and keep indemnified) F2-bank on
 written demand against any loss or expense, including legal fees, which F2-bank sustains or incurs;
 Because of a default by any Group Company of any obligation assumed by it under any F2-bank Document; or
 As a consequence of any Event of Default."
 Af afsnit 17 fremgår under overskriften "Limited Recourse" følgende:
 "The liability of the Borrower under the Facility Letter and under the security documents referred to at paragraph 2 of Schedule 1 hereof and under any other security documents from time to time entered into by the Borrower in favour of F2-bank shall bee limited (i) to the Property and any sales proceeds payable to the Borrower and any rent, insurance monies or other monies and claims, expenses and demands arising from time to time in relation to the Property and (ii) any other assets and undertakings of the Borrower in the Y5-land and/or Y1-land which are charged and/or assigned to the Borrower (as distinct to any property, undertakings, revenues or rights of the Borrower in Denmark) and shall not in any circumstances extend to any property assets, undertakings or any rights whatsoever (whether actual or contingent) of (i) any shareholder of the Borrower, (ii) any limited partnership established under the laws of Denmark which owns any or all of the issued share capital of the Borrower and/or (iii) any limited partners, from time to time, of such limited partnership."
 § 2 i Schedule1 ("the preceding Facility Letter) til låneaftalen indeholder en


text:
oplistning af i alt 10 sikkerheder. Af § 2.1, fremgår: "A first-rank mortgage security in the form of a "Privilége du Preteur de Deniers ́over the Property."
 Til beskrivelse af handelsværdien af G3 K/Ss ejendom på tidspunktet for salg af anparterne er der henvist til en vurderingsrapport "Valuation for F2-bank" fra oktober 2010.
 Der er uenighed mellem SKAT og klageren om, hvorvidt klageren som kommanditist i G3 K/S hæftede for en forholdsmæssig andel af gælden til F2-bank svarende til klagerens ejerandel i kommanditselskabet. Det er ubestridt, at klageren siden sin indtræden i kommanditselskabet har fratrukket sin forholdsmæssige andel af renteudgifterne på lånet i overensstemmelse med den underliggende låneaftale mellem G3 K/S og F2-bank.
 Ved beregningen af afståelsessum for anparterne er det kommanditselskabets fulde gæld, der skal benyttes ved opgørelse af ejendommens overdragelsespris. Det fremgår af SKAT ́s den juridiske vejledning afsnit C.C.3.3.5 og SKM2012.646.BR. Salgssummen for kommanditanparterne skal omregnes til kontant værdi, der beregnes ved, at den kontante del af salgssummen lægges sammen med kursværdien af aktivets gældsposter, jævnfør afskrivningslovens § 45, stk. 1.
 Afståelsessummen kan beregnes med udgangspunkt i overdragelsesbalancen pr. 31. maj 2011. Der skal tages udgangspunkt i hele kommanditselskabets gæld, det vil sige hele 1. prioritetsgælden, som K/S'et fortsat skylder F2-bank (F2-bank).
 Skattemæssigt har kommanditisterne realiseret en gevinst på den andel af gælden, som kommanditisterne ved beregningen af anparternes kontante salgspris har nedskrevet gælden med.
 Ved salg af anparterne blev kommanditisterne frigjort for at betale gæld til F2-bank på i alt 4,406,077 euro. Gælden er stiftet til kurs 100 og indfriet til 0 kr.
 Af kursgevinstlovens § 20 fremgår, at gevinst og tab på gæld skal medregnes ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst efter §§ 21-23. Af kursgevinstlovens § 23 fremgår, at personers gevinst og tab i fremmed valuta skal medregnes ved opgørelse af den skattepligtige indkomst.
 Hvis gælden er i fremmed valuta, er hovedreglen, at gevinst og tab medregnes i den skattepligtige indkomst. Det gælder, uanset årsagen til gevinst eller tab, herunder om gevinsten eller tabet skyldes valutakursændringer eller eksempelvis manglende betalingsevne hos debitor.
 I SKM2010.42.BR fandt retten, at der var opnået en skattepligtig gevinst på gæld, og at der skulle ske beskatning heraf efter kursgevinstlovens § 6.
 Det samme gør sig gældende ved nedskrivningen af gælden til F2-bank.
 Kommanditisterne er skattepligtige af kursgevinsten på forskellen mellem gældens værdi ved påtagelsen og gældens værdi ved frigørelsen, jævnfør kursgevinstlovens § 23.
 Ved salget af anparterne blev den enkelte kommanditist frigjort for kommanditistens forholdsmæssige andel af gælden. Ifølge årsregnskabet for 2011 skylder kommanditselskabet fortsat hele gælden til F2-bank.
 Kursgevinsten er for 80 anparter opgjort således:
 Tranche 1 på 1. prioriteten 6,014,799 euro x 7,4283 valutakursen på optagelsestidspunktet 44.679.731 kr.
 Tranche 2 på 1. prioriteten 724,545 euro x 7,4283 valutakursen på optagelsestidspunktet
 5.382.138 kr.
 Kassekredit (7,506,077 - (6.014.799+724.545)) euro x 7,4561 valutakursen 31. maj 2011
 5.716.838 kr.
 Gældens værdi på optagelsestidspunktet 55.778.707 kr.
 Indfriet til 7,506,077 x 7,4561 (valutakursen 31. maj 2011) x indfrielseskursen 41,2998692 (3,100,000/7.506.077 euro)
 23.113.910 kr.
 Skattepligtig kursgevinst efter kursgevinstlovens § 23 32.664.797 kr.
 For en


text:
ejerandel på 12,5 % (10 af 80) er gevinsten 4.083.100 kr.
 Hvis 3,100,000 euro ansættes til kurs 100, som anført af klageren, og resten af gælden på 4,033,465 euro ansættes til kurs 80, skal tabet efter afskrivningsloven omregnes. Det giver en større salgspris og medfører, at der er en avance på 2.586.560 kr. for 80 anparter. Beløbet er opgjort som forskellen mellem salgsprisen på 41.851.796 kr. og den nedskrevne værdi på 39.265.236 kr. Der er selvangivet et tab for 80 anparter på 18.462.717 kr. Klagerens indkomst skal derfor forhøjes med 2.631.160 kr.
 Klageren skal herudover i overensstemmelse med den nedlagte subsidiære påstand beskattes af klagerens forholdsmæssige andel af 806,793 euro som gevinst ved frigørelse for gæld i fremmed valuta.
 Klageren har nedlagt påstand om, at forhøjelsen af indkomsten med 4.083.100 kr. nedsættes til 0 kr. Klageren har nedlagt en subsidiær påstand om, at gevinsten skal ansættes til 806,793 euro. Klagerens andel heraf udgør 10/80.
 Klageren og de øvrige kommanditister har ikke realiseret en skattepligtig kursgevinst, idet klageren ikke har opnået nogen frigørelse for gæld. Klageren er derfor ikke skattepligtig af en gevinst på gæld. Kommanditisternes hæftelse er begrænset til deres indskud. Kommanditisterne havde desuden pådraget sig en særlig hæftelse over for 2. prioritetspanthaveren. F2-bank (F2-bank) havde ydet et lån på 8,7 mio. euro med en 1. prioritetssikkerhed i ejendommen.
 Det fremgår af låneaftalens pkt. 17, at G3 K/S' forpligtelser er begrænset til ejendommen. Det er kommanditselskabet, som juridisk er forpligtet i henhold til låneaftalen. Kommanditisterne hæfter alene begrænset i forhold til deres indskud, hvorimod komplementaren hæfter ubegrænset. F2-bank har ikke ydet nogen gældseftergivelse til kommanditselskabet eller de øvrige deltagere. Det skyldes, at F2-bank alene havde sikkerhed i ejendommen. Klageren er derfor enig med SKAT i, at der ikke er ydet nogen gældseftergivelse.
 SKAT har anskuet situationen på en lidt særegen måde ... [Herefter følger en gentagelse af argumentation, som er indeholdt i de tilsvarende afsnit i Landsskatterettens kendelser af 5. februar 2015 i sagerne 14-2235288 og 14-3189050, der er refereret ovenfor.]
 Vedrørende den subsidiære påstand kan 3,1 mio. euro af gælden ansættes til kurs 100. Den resterende gæld på 4,033,465 euro kan kursansættes til kurs 80. Gældseftergivelsen vil beløbsmæssigt udgøre 806,793 euro (4.033.465 a kurs 80 = 3.226.772 euro).
 SKAT har ikke anfægtet anpartsoverdragelsesaftalen mellem kommanditisterne og G12 K/S under stiftelse eller ordre. Den civilretlige aftale skal derfor lægges til grund ved skatteansættelsen. Klageren salg af sine 10 anparter i G3 K/S indebærer, at klageren afstod sin ideelle andel af kommanditselskabets aktiver, ligesom hun blev frigjort for sin andel af kommanditselskabets forpligtelser.
 Landsskatteretten lægger til grund, at der ved salget af anparterne var en restgæld til F2-bank på ca. 6,7 mio. euro samt, at der var et træk på kassekreditten på ca. 372 t. euro, i alt gæld på 7,133,465 euro.
 Det fremgår af overdragelsesbalancen sammenholdt med årsrapporten for G3 K/S for 2010, at kommanditisterne ved salget af anparterne blev frigjort for en gæld på i alt 4,033,465 euro. Beløbet er opgjort som forskellen mellem 7,133,465 euro og 3,100,000 euro.


text:
Der er mellem SKAT og kommanditisterne, herunder klageren uenighed om, om hvorvidt kommanditisterne, herunder klageren skal beskattes af den del af gælden til F2-bank og banken, som ikke er dækket af den del af salgsprisen for anparterne, der er henført til ejendommen. Uenigheden vedrører spørgsmålet om, hvorvidt kommanditisterne ved salget af anparterne realiserede en gevinst på gæld i fremmed valuta, som de skal beskattes af efter kursgevinstlovens § 23.
 Tre retsmedlemmer udtaler, at efter kursgevinstlovens § 23, jf. § 21 skal gevinst i fremmed valuta ved eftergivelse, forældelse, konfusion ellepræklusion af gæld medregnes i den skattepligtige indkomst i det omfang, gælden nedskrives til et lavere beløb end fordringens værdi for kreditor på tidspunktet for gældseftergivelsen.
 Det lån, som F2-bank havde ydet til kommanditselskabet til anskaffelse af den pågældende ejendom, var ydet på non-recourse vilkår, hvilket bl.a. indebar, at F2-bank alene kunne holde sig til ejendommen, og at kommanditisterne ikke hæftede personligt over for F2-bank for det beløb, hvormed restgælden på det optagne lån oversteg ejendommens værdi.
 F2-banks overtagelse af ejendommen indebar derfor ikke nogen eftergivelse af gæld, der kan bringes til beskatning hos kommanditisterne.
 Da F2-bank som følge af vilkårene i låneaftalen ikke havde krav på mere end ejendommen, var fordringens værdi for F2-bank på tidspunktet for overtagelse af ejendommen lig med ejendommens værdi. Overtagelse af ejendommen indebar derfor ikke, at gælden blev nedskrevet til et lavere beløb end fordringens værdi for kreditor (F2-bank) og heller ikke denne betingelse i kursgevinstlovens § 23, jf. § 21, er derfor opfyldt.
 Retsformanden udtaler, at på tidspunktet for salg af anparterne var kommanditselskabet stadig ejer af ejendommen. Ved salget af anparterne skyldte kommanditselskabet F2-bank ca. 6,7 mio. euro. Kommanditselskabet har i lånets løbetid forrentet og afdraget lånet i overensstemmelse med låneaftalen, og klageren har fratrukket sin forholdsmæssige andel af renteudgifterne ved sin indkomstopgørelse. Vestre Landsret fastslog i en dom, gengivet i SKM2005,450, at det forhold, at et 1. prioritetslån var ydet på non-recourse vilkår, ikke gav grundlag for at anse kommanditselskabets hæftelse for helt hypotetisk. Landsretten gav derfor kommanditisten medhold i, at han kunne fratrække underskud, herunder renter på 1. prioritetslånet ved sin indkomstopgørelse og, at han kunne medtage sin forholdsmæssige andel af lånet på sin fradragskonto, idet han hæftede herfor.
 Ved overdragelse af anparterne blev kommanditisterne frigjort for den del af gælden til F2-bank, som ikke er dækket af salgsprisen på ejendommen. Det fremgår af ordlyden af kursgevinstlovens § 23, at gevinst på gæld i fremmed valuta skal medregnes ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst i det omfang, at gevinsten ikke er omfattet af overkursreglen i kursgevinstlovens § 22. Der er ikke i kursgevinstlovens § 23 en henvisning til kursgevinstlovens § 21. Kursgevinstlovens § 23 går forud for beskatning efter kursgevinstlovens § 21. Denne forståelse af lovbestemmelsen stemmer overens med bestemmelsens ordlyd og understøttes af bestemmelsens forarbejder. Retsformanden stemmer derfor for at stadfæste SKATs afgørelse.
 Skatteministeriet har i sit fælles påstandsdokument påberåbt følgende anbringender:
 "Efter de sagsøgtes duplikker er det - i overensstemmelse med Højesterets dom i prøvesagen, jf. UfR 2020.202 H


text:
- ubestridt, at de sagsøgte hver især opnåede kursgevinster omfattet af kursgevinstloven, da de blev frigjort fra deres (ideelle) andel af gældsforpligtelserne på de non recourselån i fremmed valuta, som kommanditselskaberne havde optaget.
 Også de beløbsmæssige opgørelser af kursgevinsterne er ubestridt fra de sagsøgtes side.
 Spørgsmålet i sagerne er således alene, om de opnåede kursgevinster er skattepligtige. Spørgsmålene er i den forbindelse nærmere, om kursgevinstlovens § 23 hjemler beskatning af andet end valutakursgevinster (dvs. kursgevinster som følge af valutakursændringer), jf. herom i afsnit 2.2.1 nedenfor) og om beskatningen er maksimeret til resthæftelsen, jf. herom i afsnit 2.2.2 nedenfor.
 Der er så vidt ses enighed om, at kursgevinstlovens § 21 ikke er relevant for sagerne. Under alle omstændigheder er det Skatteministeriets standpunkt, at bestemmelsen ikke finder anvendelse, dels fordi der er tale om en kursgevinst på gæld i fremmed valuta, som er omfattet af kursgevinstlovens § 23, som gælder for alle kursgevinster, herunder gevinster opstået på de i kursgevinstlovens § 21, stk. 1, angivne måder, dels fordi der ikke foreligger nogen gældseftergivelse, jf. nærmere stævningerne, afsnit 3.3.
 Som bekendt har Retten i Lyngby allerede ved dom af 17. februar 2020 i sag 246/2015 taget stilling til de synspunkter, som parterne i nærværende sager fremfører. De sagsøgte har (endnu) ikke imødegået rettens dom, som også er i fuld overensstemmelse med kursgevinstlovens ordlyd og forarbejder samt den foreliggende praksis (såvel judiciel som administrativ). Der er derfor heller ikke i nærværende sager grundlag for at komme til et andet resultat end det, retten kom til i den allerede afgjorte sag.
 2.1 Overordnet om beskatningen af kommanditselskaber og kommanditister
 Et kommanditselskab er ikke et selvstændigt skattesubjekt. Beskatningen af kommanditselskabets indtægter sker derfor hos selskabsdeltagerne (kommanditisterne), der også har fradragsog afskrivningsret efter skattelovgivningens almindelige regler for/på kommanditselskabets udgifter og aktiver, jf. f.eks. UfR 1999.868 H.
 En kommanditist anses for ejer af en ideel andel af kommanditselskabets aktiver og passiver (gæld).
 Når et kommanditselskab afstår et aktiv eller et passiv, anses kommanditisten for at have afstået sin ideelle andel af det pågældende aktiv eller passiv. Tilsvarende gælder, når en kommanditist afstår sine anparter, idet han dermed afstår sin ideelle andel af (samtlige) kommanditselskabets aktiver og passiver. Denne afståelse - hvad enten den sker ved en afståelse af anparterne eller en afståelse af et eller flere aktiv(er) eller passiv(er) - udløser som følge af kommanditselskabets skatteretlige transparens kapitalgevinstbeskatning, herunder eventuelt tabsfradrag, efter skattelovgivningens almindelige regler, f.eks. i ejendomsavancebeskatningsloven, kursgevinstloven og aktieavancebeskatningsloven.
 2.2 Kursgevinsten er skattepligtig efter kursgevinstloven
 Efter kursgevinstlovens § 12 skal personer, der er skattepligtige efter kildeskatteloven, ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst medregne gevinst og tab på fordringer og gæld, som omfattes af kursgevinstlovens § 1, efter de regler, der er angivet i kursgevinstlovens kapitel 3 og § 29 samt i kapitel 4, 5 og 7.
 Gevinst og tab på gæld skal medregnes ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst efter §§ 21-23, jf. kursgevinstlovens § 20.
 Efter kursgevinstlovens dagældende § 23, 1. pkt., skal gevinst og tab på gæld i fremmed valuta (som kommanditselskabernes lån var


text:
i) medregnes i det omfang, gevinsten eller tabet ikke er omfattet af § 22 (som ubestridt ikke er relevant).
 Kursgevinstlovens § 23 (samt dens forgænger i 1985-kursgevinstlovens § 6) omfatter efter sin ordlyd og forarbejderne - i overensstemmelse med kursgevinstlovens generelle anvendelsesområde - alle kursgevinster og kurstab på gæld i fremmed valuta, jf. nærmere afsnit 2.2.1 nedenfor. De sagsøgtes resthæftelse over for kommanditselskaberne er i den sammenhæng uden betydning for størrelsen på den realiserede [kursgevinstbeskatning], jf. nærmere afsnit 2.2.2 nedenfor.
 De sagsøgte er derfor skattepligtige af deres respektive kursgevinster på udlandslånene, jf. kursgevinstlovens § 23.
 2.2.1 Kursgevinstlovens § 23 omfatter alle kursgevinster
 Hverken ordlyden af eller forarbejderne til kursgevinstlovens § 23 (eller dens forgænger i 1985-loven, jf. lov nr. 532 af 13. december 1985, § 6) giver holdepunkter for, at kursgevinstlovens § 23 alene skulle omfatte valutakursændringer. Tværtimod.
 Af kursgevinstlovens § 23, 1. pkt., fremgår det blot, at
 "Gevinst og tab på gæld i fremmed valuta medregnes i det omfang, gevinsten eller tabet ikke er omfattet af § 22."
 Tilsvarende følger det blot af 1985-kursgevinstlovens § 6, stk. 1, 1. pkt., at
 "Gevinst og tab på fordringer og gæld i fremmed valuta medregnes ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst."
 Det er i strid med ordlyden af begge lovbestemmelser, at de kun skulle omfatte gevinster, der beror på valutakursændringer.
 I forarbejderne til § 23 (L 194 af 13. marts 1997, de specielle bemærkninger til § 23) er der - ud over en bemærkning om, at bestemmelsen svarer til den tidligere § 6 - henvist til lovforslagets bemærkninger til 1997-lovens § 16. Heraf fremgår bl.a. følgende:
 "Samtlige kursændringer indgår i opgørelsen af den skattepligtige indkomst. Kursgevinster og kurstab omfatter såvel værdiændringer på grund af ændringer i valutakursen som værdiændringer på grund af andre forhold." (mine understregninger)
 Af forarbejderne til ændringen af § 6 ved lov nr. 394 af 6. juni 1991, jf. L 6. af 27. december 1990, de specielle bemærkninger til § 1, nr. 7, fremgår, at
 "Som hidtil omfatter kursgevinster og kurstab både værdiændringer på grund af ændringer i valutakursen og værdiændringer på grund af ændringer af værdien af fordringen eller gælden opgjort i den pågældende valuta (børskursændringer)." (mine understregninger)
 I forarbejderne til 1985-lovens § 6 (L 19 af 2. oktober 1985, de specielle bemærkninger til § 6) fremgår, at
 "De skattepligtige, der omfattes af bestemmelsen, medregner kursgevinster og -tab som følge af alle kurssvingninger ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst. Såvel kursgevinster og -tab på grund af valutakurssvingninger som kursgevinster og -tab på grund af børskurssvingninger indgår i beregningsgrundlaget." (min understregning)
 Der er ingen holdepunkter for, at "alle" ikke skulle betyde "alle" - heller ikke i den efterfølgende bemærkning om, at både gevinst og tab som følge af såvel valutakurssvingninger som børskurssvingninger indgår i beregningsgrundlaget, og navnlig ikke når henses til det anførte i forarbejderne til 1991-loven gengivet ovenfor. De sagsøgtes udlægning af de almindelige bemærkninger til lovforslaget til 1985-kursgevinstloven giver heller ikke grundlag for at antage, at kursgevinstlovens § 23 alene skulle omfatte valutakurssvingninger og er under alle


text:
omstændigheder højst af retshistorisk interesse efter lovændringerne i 1991 og 1997.
 Det er desuden forkert, at 1985-loven ikke indeholdt overgangsregler for gæld i fremmed valuta, som de sagsøgte hævder. Overgangsreglerne var tilmed udtrykkeligt baseret på, at gevinster og tab på gæld i fremmed kunne skyldes "valutakursændringer eller andre ændringer i værdien" (min understregning), jf. lovens § 10, stk. 7, 2. pkt.
 Der er derfor ikke grundlag for de sagsøgtes synspunkt om, at kursgevinstlovens § 23 ikke omfatter de kursgevinster, som de sagsøgte her opnået, jf. også Retten i Lyngbys dom af 17. februar 2020.
 2.2.2 Resthæftelsen er irrelevant for beskatningen
 Der er hverken i kursgevinstloven eller andre retskilder grundlag for, at de sagsøgtes resthæftelse over for kommanditselskabet skulle være bestemmende for, i hvilket omfang de sagsøgte kan beskattes af kursgevinsten på kommanditselskabernes gæld.
 I modsætning til, hvad de sagsøgte forudsætter (duplikkerne, hovedafsnit 2.3, 2. afsnit), er de ikke blevet beskattet af en kursgevinst "som følge af den manglende personlige hæftelse" over for kommanditselskaberne. De sagsøgte er heller ikke - som ligeledes forudsat (duplikkerne, hovedafsnit 2.3, sidste afsnit) - blevet beskattet af nogen kursgevinst i danske kroner. De sagsøgte er blevet beskattet af deres kursgevinster i fremmed valuta opnået som følge af den begrænsede hæftelse på de optagne non recourse-lån. Som de sagsøgte har erkendt i overensstemmelse med Højesterets dom i prøvesagen, jf. UfR 2020.202 H, er en sådan kursgevinst omfattet af kursgevinstloven.
 Alligevel henviser de sagsøgte til et afsnit i Den juridiske vejledning om, at en gældseftergivelse ikke vil medføre en gevinst i kursgevinstlovens forstand, hvis kommanditisten har indbetalt den fulde hæftelse.
 De sagsøgtes henvisning til Den juridiske vejledning er uden relevans, allerede fordi der ikke foreligger nogen gældseftergivelse. Både det anførte i Den juridiske vejledning og SKM2007.896.LSR, som de sagsøgte også har påberåbt sig, er desuden i strid med såvel kursgevinstloven som SKM2010.42.BR og Landsskatterettens forudgående kendelse i sagen, jf. SKM2007.780.LSR.
 Som fastslået i Højesterets dom i prøvesagen, jf. UfR 2020.202 H, er det uden relevans for, om der foreligger en skattepligtig kursgevinst, at gevinsten beror på en hæftelsesbegrænsning. Det gælder på samme måde for den hæftelsesbegrænsning, der følger af de (uskrevne) selskabsretlige regler om kommanditselskaber, som det gælder for den hæftelsesbegrænsning, der følger af et non recourse-vilkår.
 De sagsøgte kan derfor ikke støtte ret på det anførte i det citerede afsnit fra Den juridiske vejledning som udtryk for en retsforpligtende administrativ praksis.
 Over for kommanditisterne i andre kommanditselskaber end G2 K/S, dvs. B (BS220/2015-LYN), C (BS-221/2015-LYN), D (BS-222/2015-LYN), E (BS-223/2015-LYN), A (BS-232/2015-LYN, men ikke i BS-219/2015-LYN) og J (BS-233/2015-LYN), bemærkes i øvrigt, at det ikke godtgjort, at beskatningen oversteg resthæftelsen, og hvad resthæftelsen udgjorde.
 Endelig kan de sagsøgtes synspunkter om resthæftelsens betydning ikke føre til, at de sagsøgte skal have medhold i de nedlagte frifindelsespåstande, men højst at beskatningen nedsættes til resthæftelsens pålydende."
 De sagsøgte, A, B, C, D, E, F, G, H, I og J, har i deres fælles påstandsdokument påberåbt følgende anbringender:
 "3.1 Betydningen af Højesterets dom af 11. november 2019
 Højesterets dom fastslår at skattemyndighedernes


text:
afgørelse ikke er i strid med Traktaten om Den Europæiske Unions Funktionsmåde artikel 63 om kapitalens fri bevægelighed og at der kan ske beskatning af en kursgevinst på et lån i udenlandsk valuta, når en tilsvarende kursgevinst efter kursgevinstloven ville have været skattefri, såfremt lånet havde været i danske kroner.
 Højesterets dom fastslår endvidere, at alle gældsgevinster er omfattet af kursgevinstloven. Der kan således ikke eksistere gældsgevinster, der falder uden for kursgevinstloven. Gældsnedskrivninger som følge af nonrecourse vilkår skal behandles som alle andre gældsnedskrivninger. Det er således irrelevant, om gældseftergivelsen udløses som følge af et særligt lånevilkår eller er særskilt aftalt efterfølgende.
 Højesterets dom har den konsekvens, at nedskrivning af kronegæld for ikke-næringsdrivende privatpersoner som følge af non-recourse vilkår skal behandles efter kursgevinstlovens kapitel 3.
 Det skal i denne forbindelse bemærkes, at samspillet mellem beskatningsreglerne i kursgevinstlovens kapitel 3 ikke har været til Højesterets vurdering. Landsretten har endvidere heller ikke taget stilling hertil. Den eneste instans, der har prøvet spørgsmålet, er Landsskatteretten, der kom frem til, at kursgevinsten var skattefritaget.
 3.2 Der er ikke hjemmel til beskatning i kursgevinstlovens §§ 21 og 23
 Vedrørende § 21
 Det gøres principalt gældende at Kursgevinstlovens § 21 medfører, at der i de konkrete sager ikke skal ske beskatning af de sagsøgte.
 Som angivet i afsnit [3.1] ovenfor har Højesteret fastslået, at alle gældsgevinster er omfattet af kursgevinstloven. For personer, der ikke er pengenæringsdrivende, beskattes gældsgevinster, såfremt der er beskatningshjemmel i §§ 21-23, jf. § 20.
 Kursgevinstlovens § 21, stk. 1, har følgende ordlyd:
 "Gevinst ved eftergivelse, forældelse, konfusion eller præklusion af gæld medregnes i det omfang, gælden nedskrives til et lavere beløb end fordringens værdi for kreditor på tidspunktet for gældseftergivelsen mv., jf. tillige § 24 om gevinst som følge af gældseftergivelse ved akkord mv."
 Efter kursgevinstlovens § 21, stk. 1, er der alene hjemmel til beskatning i de tilfælde, hvor en gæld nedsættes til en lavere værdi end fordringens værdi for kreditor på tidspunktet for gældseftergivelsen.
 Vedrørende § 23
 Det gøres overordnet gældende, at bestemmelsen alene hjemler beskatning af valutakurssvingninger og børskurssvingninger, og at der derfor i bestemmelsen ikke er hjemmel til at beskatte en gældsgevinst som den i nærværende sag.
 Kursgevinstlovens § 23 har følgende ordlyd:
 "Gevinst og tab på gæld i fremmed valuta medregnes i det omfang, gevinsten eller tabet ikke er omfattet af § 22 eller § 24 A. 1. pkt. finder dog alene anvendelse, hvis årets nettogevinst eller nettotab sammenlagt med nettogevinster og nettotab omfattet af § 14 og gevinst og tab på investeringsbeviser i obligationsbaserede investeringsinstitutter med minimumsbeskatning, jf. aktieavancebeskatningslovens § 22, overstiger 2.000 kr. Gæld i danske kroner anses som gæld i fremmed valuta, hvis restgælden reguleres i forhold til en eller flere valutakurser. Gæld i fremmed valuta betragtes som gæld i danske kroner, hvis restgælden reguleres i forhold til danske kroner."
 Indtil ikrafttrædelsen af lov nr. 532 af 13. december 1985 skulle gevinster på gæld i fremmed valuta, der rakte udover valutakursændringen, beskattes efter statsskatteloven. Bortset fra banker mv. betød det, at gældsgevinsten var skattefri,


text:
medmindre kreditor nedskrev fordringen til et lavere beløb end fordringens værdi for kreditor.
 Selve valutakursreguleringen skulle beskattes efter den dagældende § 8D i ligningsloven.
 I lovforslag 19, folketingsåret 1985/1986, angives følgende om de gældende regler forud for ikrafttrædelsen af lov nr. 532 af 13. december 1985:
 "De gældende regler om beskatning af kursgevinster og -tab på pengefordringer findes i statsskattelovens §§ 4-6. Herudover findes der mere specielle regler i ligningslovens § 4 om investeringsvirksomhed og § 8D om gevinster og tab på fordringer og gæld i fremmed valuta som følge af valutakursændringer."
 Ved lov nr. 532 af 13. december 1985 blev ligningsloven § 8D ophævet (valutabestemmelsen) og erstattet af kursgevinstlovens § 6, der var formuleret således:
 "Gevinst og tab på fordringer og gæld i fremmed valuta medregnes ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst for selskaber m.v., der er skattepligtige efter § 1, stk. 1, nr. 1-3 og 56, og stk. 2, 1. pkt., samt § 2, stk. 1, litra a, i selskabsskatteloven eller efter lov om beskatning af fonde, visse foreninger og institutter m.v. For andre skattepligtige medregnes gevinst og tab ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst, hvis det godtgøres, at fordringen eller gælden har tilknytning til erhvervsmæssig virksomhed".
 I de specifikke bemærkningerne til bestemmelsen (lovforslag 19, folketingsåret 1985/1986) fremgår følgende:
 "De skattepligtige, der omfattes af bestemmelsen, medregner kursgevinster og -tab som følge af alle kurssvingninger ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst. Såvel kursgevinster og -tab på grund af valutakurssvingninger som kursgevinster og -tab på grund af børskurssvingninger indgår i beregningsgrundlaget".
 Spørgsmålet er herefter, om valutakurssvingninger og børskurssvingninger er en udtømmende opremsning af det, som skal medtages eller blot eksempler på det, som skal medtages.
 Det er sagsøgtes anbringende, at forarbejderne udtømmende har gjort op med, at bestemmelsen alene omfatter valutakurssvingninger og børskurssvingninger, og at der derfor i bestemmelsen ikke er hjemmel til at beskatte en gældsgevinst som den i nærværende sag.
 Er det en udtømmende opremsning, er der ikke sket ændringer på gældssiden, da gæld ikke kan børskursreguleres.
 I lovbemærkningernes afsnit I er opremset de ændringer, lovforslaget medfører i forhold til gældende ret. Heraf fremgår følgende:
 "Lovforslagets hovedtræk omtales nedenfor i afsnit IV. Ganske kort kan det siges, at lovforslagets regler omfatter alle gevinster og tab på alle slags pengefordringer.
 For det første tilsigter lovforslagets regler, som noget nyt at modvirke, at obligationer, pantebreve og andre pengefordringer udstedes med kursgevinster, dvs. med rente under markedsrenten, således at en del af långiversafkast fremkommer ved, at der tilbagebetaleset større beløb end det oprindelige lån. Dette resultat søges nået ved en regel om, at gevinster på alle fordringer med en rente noget under markedsrenten altid beskattes, mens der normalt ikke er fradragsret for tab på sådanne fordringer. Kurstabene er ikke fradragsberettigede, idet dette ville modvirke lovforslagets formål. I perioder med stigende renter og dermed faldende kurser ville kurstabene kunne blive realiseret alene for at opnå skattefradrag.
 Reglen vil således tilskynde til, at obligationer, pantebreve og andre pengefordringer ikke udstedes til kurs væsentligt under pari.
 For det andet rummer lovforslaget regler, der stort


text:
set stadfæster de gældende regler for næringsbeskatning af gevinster og tab på pengefordringer hos pengeinstitutter, vekselerere og andre, der driver egentlig handelsvirksomhed med fordringer eller driver finansieringsvirksomhed.
 Ligeledes rummer forslaget regler svarende til den gældende praksis om beskatning af gevinster og tab på fordringer, som er modtaget som skattepligtigt vederlag.
 For det tredje er de gældende regler om beskatning af gevinster og tab på fordringer i fremmedvalutamed tilknytning til erhvervsmæssig virksomhed medtaget i en lidt ændret og ajourført skikkelse.
 For det fjerde foreslås de gældende regler i ligningslovens § 4 om beskatning af gevinster og tab for vissevirksomheder, der som et normalt led i deres almindelige virksomhed anbringer midler i fordringer, indskrænket til kun at omfatte selskaber m.v., der efter klare kriterier driver finansiel virksomhed.
 Endelig foreslås de gældende regler om beskatning af gevinster og tab på fordringer erhvervet i spekulationshensigt ophævet."
 Som det ses, er gæld i fremmed valuta ikke nævnt. Derimod er fordringer i fremmed valuta nævnt. I lovbemærkningerne afsnit IV skrives desuden:
 "For fordringer i fremmed valuta med tilknytning til erhvervsmæssig virksomhed opretholdes de gældende regler. Der sker dog den udvidelse ved lovforslaget, at skattepligten omfatter alle gevinster og tab på sådanne fordringer. Efter den gældende regel er det kun, den del af gevinster eller tab, der skyldes ændring af valutakurs, der er skattepligtig".
 Gæld i fremmed valuta er heller ikke nævnt i afsnit IV.
 Lovforslaget indeholder desuden overgangsregler for fordringer i fremmed valuta, men ikke for gæld i fremmed valuta. At det ikke er en forglemmelse fra lovgivers side, understreges af den efterfølgende udvidelse af bestemmelsen i kursgevinstlovens § 6.
 I lovforslaget var fonde ikke medtaget. Fonde var skattefrie i 1985, men det var planlagt, at fonde skulle være skattepligtige for indkomståret 1987 og fremefter. Man fandt det derfor hensigtsmæssigt at udvide bestemmelsen til også at omfatte fonde.
 Da fonde ikke tidligere havde været skattepligtige, blev der i den endelige lov indført overgangsregler for gæld i fremmed valuta.
 Det har tydeligvis været lovgivers ønske, at gevinst på gæld i fremmed valuta, der ligger udover valutakursgevinsten, skulle beskattes på samme måde som gæld i danske kroner - altså ingen ændring af retstilstanden.
 Det ville også give ringe mening, hvis gevinster på gæld i fremmed valuta, der ligger udover valutakursgevinsten, skulle beskattes anderledes end gevinster på gæld i danske kroner. Forskelsbehandlingen tjener ikke noget skattepolitisk formål.
 Hvis kursgevinstloven af 1985 havde den effekt, at nedskrivninger af værdiløse fordringer fremover skulle være fuldt skattepligtige for debitor, hvis gælden er i fremmed valuta, ville dette tillige være en dramatisk ændring af retstilstanden, der havde sat sine klare spor i lovbemærkningerne, men der står som sagt intet herom.
 Der er ikke efter 1985 sket relevante ændringer i kursgevinstlovens § 6.
 Med lov nr. 394 af 6. juni 1991 blev bestemmelsen udvidet til også at omfatte lønmodtageres fordringer og gæld i fremmed valuta. Det skete efter anbefalinger i optionsudvalgets betænkning nr. 1139. Man ønskede at ramme lønmodtageres devalueringsgevinster for at undgå skattespekulation med de såkaldte australian dollar-arrangementer.
 I betænkningens afsnit 5.1 skrives


text:
desuden:
 "Hvis kursreguleringen på fordringen i fremmed valuta skal medtages i den skattepligtige indkomst, vil det altid både være valutakursændringen og børskursændringen, der medtages. Skal kursreguleringen ikke medtages, gælder det både valutakursgevinst og børskursgevinst."
 I forbindelse med 1991-lovændringen angives følgende i forarbejderne:
 "Som hidtil omfatter kursgevinster og kurstab både værdiændringer på grund af ændringer i valutakursen og værdiændringer på grund af ændringer i værdien af fordringen eller gælden opgjort i den pågældende valuta (børskursændringer)".
 Ved lov nr. 439 af. 10. juni 1997 blev valutabestemmelsen delt op i to bestemmelser.
 Kursgevinstlovens § 23, der omhandler gæld i fremmed valuta, og § 16, der omhandler fordringer i fremmed valuta. Det understreges i lovbemærkningerne, at der ikke er skete realitetsændringer.
 Det er således alene lovbemærkninger fra kursgevinstloven af 1985, der er relevante, når rækkevidden af kursgevinstlovens § 23 skal fastlægges.
 Ud fra lovbemærkningerne til lov nr. 532 af 13. december 1985 kan det fastlægges, at kursgevinstlovens § 23 ikke omfatter en gældsgevinst som den i nærværende sag.
 Vedrørende spørgsmålet om resthæftelse
 Da Højesteret har fastslået, at alle gældsgevinster er omfattet af kursgevinstloven, og at gældnedskrivninger som følge af non-recourse vilkår skal behandles som alle andre gældsnedskrivninger, skal kursgevinsten anses for skattefritaget, idet der ikke er hjemmel til at beskatte kursgevinsten i kursgevinstloven. Dette var også det resultat, som Landsskatteretten kom frem til.
 3.3 Maksimalt beskattes af eventuel resthæftelse
 Det gøres subsidiært gældende, at en eventuel kursgevinst ikke kan overstige sagsøgtes resthæftelse som kommanditist på tidspunktet for gældseftergivelsen.
 I kommanditselskaber er kommanditisterne skattemæssigt debitor til gælden i kommanditselskabet, men kommanditisterne hæfter dog alene med formuen i kommanditselskabet. Der kan på baggrund heraf opstå situationer, hvor kommanditisterne får en gældsgevinst som følge af den manglende personlige hæftelse.
 Den juridiske vejledning, 2019-2, afsnit C.B.1.4.3.3, angiver følgende herom:
 "Særligt om gældsreduktion i K/S'er
 Hvis en kommanditist har indbetalt den fulde hæftelse, vil en gældseftergivelse ikke medføre en gevinst i kursgevinstlovens forstand i forhold til en resthæftelse. Har kommanditisten derimod ikke indbetalt sin resthæftelse, kan der blive tale om beskatning af den del af gældseftergivelsen, som forholdsmæssigt svarer til hans anpart efter KGL § 21 eller KGL § 23."
 I SKM2007.896.LSR havde et kommanditselskab lånefinansieret købet af et skib på non-recourse vilkår. Kommanditisterne havde fuldt ud indbetalt deres hæftelse. I 2000 fik kommanditselskabet en gældsnedskrivning på 8,5 mio.kr. som følge af non-recourse vilkåret. Landsskatteretten meddelte, at gældsnedskrivningen var skattefri for kommanditisterne grundet deres manglende hæftelse og henviste til ligningsvejledningen omkring gældseftergivelse i K/S-regi.
 Skatterådet har i SKM2011.858.SR fortolket afgørelsen således, at skattefriheden kun blev givet, fordi kommanditisterne tillige havde indbetalt resthæftelsen fuldt ud. Dette kan dog ikke læses ud af Landsskatterettens afgørelse.
 Kreditor får, når lånet er ydet på non-recourse vilkår, ikke nogen mer-betaling som følge af indbetalingerne af resthæftelsen fra kommanditisterne. Det ville således være fuldstændig omkostningsfrit for kommanditisterne at indbetale resthæftelsen og herefter få skattefrihed på gældselimineringen. Formuen i kommanditselskabet øges heller ikke blot, fordi resthæftelsen indbetales. Formuen bliver blot mere likvid.
 Skatterådets fortolkning i SKM2011.858.SR, der formentlig [ligger] til grund for det angivne i den


text:
juridiske vejledning, savner mening. Såfremt praksis om, at en gældseftergivelse ikke medfører en gevinst i kursgevinstlovens forstand i forhold til en resthæftelse, når en kommanditist har indbetalt den fulde hæftelse, skal kunne opretholdes, må det tilsvarende være gældende, når resthæftelsen ikke er indbetalt, og der er aftalt et non-recourse vilkår, jf. SKM2007.896.LSR.
 I alle tilfælde kan sagsøgte henset til, at en kursgevinst ville være skattefri, såfremt resthæftelsen var fuldt indbetalt, maksimalt få en kursgevinst svarende til sin ikke-indbetalte resthæftelse.
 Den pågældende kursgevinst vil endvidere være skattefritaget, idet sagsøgtes resthæftelse var i danske kroner."
 Parterne har været enige om ikke at uddybe disse anbringender i skriftlige procedureindlæg.
 Betydningen af Højesterets dom i UfR 2020.202
 Højesteret har i dom af 11. november 2019, refereret i UfR 2020.202, fastslået, at tab eller gevinst ved frigørelse for gælden efter en betalingsforpligtelse er omfattet af kursgevinstloven, jf. lovens § 1, stk. 1, nr. 2, selv om betalingsforpligtelsen er reguleret ved et non-recourse vilkår, som indebærer, at der ikke hæftes med mere end den stillede sikkerhed og afkastet heraf. Højesteret fandt, at der efter sagens låneaftale var en betalingsforpligtelse for hele lånebeløbet. Højesteret fandt herefter, at kursgevinstlovens § 23 fandt anvendelse på låneaftalen, der var indgået i fremmed valuta. Sagen for Højesteret angik gevinst på en gældsforpligtelse påtaget af G1 K/S og er med hensyn til betalingsforpligtelse identisk med sagerne vedrørende gældsforpligtelse påtaget af henholdsvis G2 K/S og G3 K/S.
 De låneaftaler, der i sagerne er indgået af henholdsvis G2 K/S, G3 K/S og G1 K/S, indeholder non-recourse vilkåret, som disse aftaleforhold således er tilblevet med. Retten finder derfor, at kommanditisternes frigørelse for gælden ikke kan anses som en eftergivelse af gæld i kursgevinstlovens § 21 ́s forstand, og kursgevinstlovens § 21 finder derfor ikke anvendelse på disse retsforhold.
 Højesterets har i dom refereret i UfR 2020.202 fastslået, at gevinst og tab på gæld i danske kroner som udgangspunkt ikke medregnes ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst efter kursgevinstloven, hvorimod gevinst og tab på gæld i fremmed valuta som udgangspunkt medregnes ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst, jf. kursgevinstlovens §§ 20-23. Beskatningen af gevinst og tab på begge former for gæld er således symmetrisk.
 Der er derfor tale om en forskellig behandling af gæld i danske kroner og i udenlandsk valuta. Højesteret fandt ikke anledning til at antage, at den forskellige behandling var i strid med TEUF artikel 63.
 Retten finder, at der ikke er grundlag for at antage, at den forskellige behandling af lån i dansk valuta og udenlandsk valuta er begrænset til alene at omfatte udsving i valutakurser og børskurser.
 Af forarbejderne til ændringen af kursgevinstlovens § 6 ved lov nr. 394 af 6. juni 1991, jf. lovforslag nr. L 6. af 27. december 1990 (Folketingstidende 1990-91, 2. samling, tillæg A, sp. 134) fremgår af de specielle bemærkninger til § 1, nr. 7, bl.a.:
 "Som hidtil omfatter kursgevinster og kurstab både værdiændringer på grund af ændringer i valutakursen og værdiændringer på grund af ændringer i værdien af fordringen eller gælden opgjort i den pågældende


text:
valuta (børskursændringer)."
 I kursgevinstloven fra 1997 (lov nr. 439 af 10. juni 1997) blev den tidligere § 6 for personers vedkommende i lovens kapitel 3 opdelt i henholdsvis § 16 (fordringer) og § 23 (gæld). I lovens forarbejderne, jf. lovforslag nr. L 194 af 13. marts 1997 (Folketingstidende 1996-97, Tillæg A, s. 4094) er der i de specielle bemærkninger til § 16 anført bl.a.:
 "Samtlige kursændringer indgår i opgørelsen af den skattepligtige indkomst. Kursgevinster og kurstab omfatter såvel værdiændringer på grund af ændringer i valutakursen som værdiændringer på grund af andre forhold."
 Der er i de specielle bemærkninger til § 23 (Folketingstidende 1996-97, Tillæg A, s. 4098) henvist til bemærkningerne til § 16. Angivelsen af, at forslaget for så vidt angår gæld svarer til § 6 i den nuværende kursgevinstlov, ændrer ikke ved, at forarbejderne må forstås således, at § 23 vedrører samtlige kursændringer ligesom § 16.
 Retten finder derfor, at der ikke er grundlag for at antage, at der er tilsigtet en forskellig regulering for fordringer og gæld i relation til, om såvel værdiændringer på grund af udsving i valutakursen som værdiændringer på grund af andre forhold skulle medregnes.
 Retten finder herefter, at forarbejderne til kursgevinstloven fra 1985 (lov nr. 532 af 13. december 1985) og den før da foreliggende regulering ikke som påberåbt af de sagsøgte kan give grundlag for en antagelse om, at kursgevinstlovens § 23 kun finder anvendelse for valutakurssvingninger og børskurssvingninger.
 Spørgsmålet om resthæftelse
 Det følger af Højesterets dom i UfR 2020.202, at spørgsmålet om kommanditisternes manglende hæftelse for den gæld, der oversteg værdien af den stillede sikkerhed, er uden betydning for beskatningen af kursgevinsten ved bortfaldet af denne del af gælden. Retten finder på den baggrund, at kursgevinsten efter kursgevinstlovens § 1, stk. 1, nr. 2, skal bedømmes i forhold til kommanditselskabets gældsfrigørelse og ikke i forhold til kommanditisternes resthæftelse over for kommanditselskabet.
 Resultat og sagsomkostninger
 På den anførte baggrund tager retten Skatteministeriets påstande i sagerne til følge.
 Efter sagens karakter, værdi og forløb fastsættes sagsomkostningerne som nedenfor bestemt. Heraf er 4.000 kr. i hver af sagerne fastsat til dækning af udgifter til retsafgift, mens der ved udmåling af beløb til dækning af Skatteministeriets advokatudgifter inklusiv moms er lagt vægt på skatteværdien af den enkelte sag. Der er ligeledes lagt vægt på, at skatteministeriet har været repræsenteret ved samme advokat i alle sager, og at sagerne i et væsentligt omfang har kunnet behandles under et. Endelig har retten lagt vægt på, at sagerne er afgjort uden en mundtlig hovedforhandling og uden udveksling af skriftlige procedureindlæg.
 BS-219/2015 og BS-232/2015
 A skal anerkende, at hans skattepligtige indkomst for indkomståret 2010 forhøjes med 4.568.166 kr., og at hans skattepligtige indkomst for indkomståret 2010 forhøjes med 1.881.382 kr.
 A skal til Skatteministeriet betale sagsomkostninger med 88.000 kr.
 B skal til Skatteministeriet betale sagsomkostninger med 45.000 kr.
 C skal anerkende, at hans skattepligtige indkomst for indkomståret 2011 forhøjes med 4.083.100 kr., og at konsekvensændringerne i virksomhedsindkomsten under virksomhedsordningen for indkomståret 2011 hjemvises til SKAT.
 C skal til Skatteministeriet betale


text:
sagsomkostninger med 45.000 kr.
 D skal anerkende, at hans skattepligtige indkomst for indkomståret 2010 forhøjes med 627.127 kr., og at konsekvensændringerne i virksomhedsindkomsten under virksomhedsordningen for indkomståret 2010 hjemvises til SKAT.
 D skal til Skatteministeriet betale sagsomkostninger med 22.000 kr.
 E skal anerkende, at hendes skattepligtige indkomst for indkomståret 2011 forhøjes med 4.083.100 kr., og at konsekvensændringerne i virksomhedsindkomsten under virksomhedsordningen for indkomståret 2011 hjemvises til SKAT.
 E skal til Skatteministeriet betale sagsomkostninger med 45.000 kr.
 F skal til Skatteministeriet betale sagsomkostninger med 45.000 kr.
 G skal anerkende, at hans skattepligtige indkomst for indkomståret 2010 forhøjes med 4.568.166 kr., og at konsekvensændringerne i virksomhedsindkomsten under virksomhedsordningen for indkomstårene 2010-2012 hjemvises til SKAT.
 G skal til Skatteministeriet betale sagsomkostninger med 45.000 kr.
 H skal anerkende, at hans skattepligtige indkomst for indkomståret 2010 forhøjes med 4.568.166 kr., og at konsekvensændringerne i virksomhedsindkomsten under virksomhedsordningen for indkomståret 2010 hjemvises til SKAT.
 H skal til Skatteministeriet betale sagsomkostninger med 45.000 kr.
 I skal anerkende, at hans skattepligtige indkomst for indkomståret 2010 forhøjes med 4.568.166 kr., og at konsekvensændringerne i virksomhedsindkomsten under virksomhedsordningen for indkomståret 2010 hjemvises til SKAT.
 I skal til Skatteministeriet betale sagsomkostninger med 45.000 kr.
 J skal anerkende, at hans skattepligtige indkomst for indkomståret 2011 forhøjes med 4.083.100 kr., og at konsekvensændringerne i virksomhedsindkomsten under virksomhedsordningen for indkomståret 2011 hjemvises til SKAT.
 J skal til Skatteministeriet betale sagsomkostninger med 45.000 kr.
 Beløbene skal betales inden 14 dage.


text:
Godtgørelse til kvinde, der blev afskediget efter krav om lige løn - Horten Advokatpartnerselskab
 En kvinde har fået tilkendt godtgørelse for overtrædelse af ligelønsloven, da hun blev afskediget efter at have fremsat krav om lige løn (viktimisering). Herudover fik kvinden godtgørelse efter ligebehandlingsloven og en lønregulering med tilbagevirkende kraft, idet hun ikke under barsels- og forældreorloven var blevet kaldt til MUS/lønsamtale.
 En kvinde, der var ansat som indkøbsassistent, gik på barsel i august 2006 og vendte tilbage i september 2007. Hun blev under sin barsels- og forældreorlov ikke indkaldt til en MUS/lønsamtale som normalt. Dette medførte, at hun ikke fik en lønstigning, som ellers blev givet til en del af de øvrige medarbejdere.
 Ved den efterfølgende MUS/lønsamtale var kvinden ikke tilfreds med den lønstigning, hun blev tildelt, og anførte herefter over for arbejdsgiveren, at hun var skuffet over lønstigningen, samt at hun ikke var blevet indstillet til en højere løn på grund af barsel.
 Kvinden blev kort tid herefter opsagt med henvisning til samarbejdsvanskeligheder.
 Spørgsmål om efterregulering af løn
 Det første, som Højesteret tog stilling til, var, om der var sket en lønmæssig forskelsbehandling i strid med ligelønsloven.
 Efter ligelønslovens § 1, må der ikke på grund af køn finde lønmæssig forskelsbehandling sted i strid med loven. En arbejdsgiver skal yde kvinder og mænd lige løn, herunder lige lønvilkår for samme arbejde af samme værdi. Hvis en lønmodtager, der anser sig for krænket, kan påvise faktiske omstændigheder, som giver anledning til at formode, at der er udøvet forskelsbehandling, påhviler det arbejdsgiveren at bevise, at ligebehandlingsprincippet ikke er krænket
 Højesteret fandt, at der var tale om en forskelsbehandling i strid med ligelønsloven, når en kvinde bliver afskåret fra at få lønforhøjelse, fordi hun er på barsels- eller forældreorlov. Det var uden betydning, om kvindens løn var mindre end den samlede løn for sammenlignelige medarbejdere af modsatte køn.
 De øvrige medarbejdere, der havde fået lønstigninger efter MUS/lønsamtalerne, havde gennemsnitlig fået en lønstigning på over 700 kr. om måneden. Højesteret fandt herefter, at der var påvist faktiske omstændigheder, der gav anledning til at formode, at reglerne om lige løn var krænket. Arbejdsgiveren kunne (omvendt) ikke bevise, at ligelønsprincippet ikke var krænket. Kvinden havde derfor krav på efterregulering af sin løn med 700 kr. om måneden med virkning fra den dag, hun var kommet tilbage fra barsels- og forældreorlov.
 Spørgsmål om godtgørelse for krænkelse af ligebehandlingsloven
 Ligebehandlingslovens § 4 angiver, at enhver arbejdsgiver skal behandle mænd og kvinder lige for så vidt angår arbejdsvilkår.
 Arbejdsgiveren anerkendte i sagen, at der var sket en krænkelse af ligebehandlingslovens § 4, idet kvinden ikke var indkaldt til en MUS/lønsamtale under sin barsels- og forældreorlov. Kvinden blev derfor tilkendt en godtgørelse på 10.000 kr. for overtrædelse af ligebehandlingsloven.
 Spørgsmål om afskedigelse i strid med ligelønsloven
 Endelig tog Højesteret stilling til, om der var foretaget en afskedigelse i strid med ligelønsloven § 3 (om viktimisering), der angiver, at en arbejdsgiver ikke må afskedige en lønmodtager, fordi denne har fremsat krav om lige løn.
 Kvinden havde ved e-mails til sin


text:
leder fremsat krav om lige løn, og hun blev kort tid herefter opsagt. Det var derfor arbejdsgiveren, der skulle bevise, at afskedigelsen ikke var sket på grund af hendes fremsatte krav om lige løn.
 Arbejdsgiveren havde som begrundelse for afskedigelsen angivet, at der var samarbejdsvanskeligheder med kvinden. Højesteret fandt dog efter bevisførelsen ikke grundlag for at kunne fastslå, at kvinden havde udvist en adfærd, der kunne betegnes som samarbejdsvanskeligheder.
 Det var derfor ikke bevist, at opsigelsen ikke var begrundet i, at hun havde fremsat krav om lige løn. Kvinden fik derfor også tilkendt en godtgørelse svarende til seks måneders løn for overtrædelse af ligelønslovens § 3.
 Antallet af danske domme om krænkelser af ligelønsloven er ganske begrænsede, men nu har Højesteret haft lejlighed til at tage stilling til loven og navnlig godtgørelsesniveauet. Krænkelsen for den manglende lønregulering blev allerede i 2003 af Vestre Landsret i en anden sag fastsat til 10.000 kr. efter ligebehandlingsloven, et niveau Højesteret nu har stadfæstet.
 Højesteret fastsatte godtgørelse for afskedigelsen i strid med ligelønsloven "under hensyntagen til lønmodtagerens ansættelsestid og sagens omstændigheder i øvrigt”, jf. ligelønslovens § 3, stk. 3. Højesteret lagde vægt på, at kvinden havde været ansat i virksomheden siden den 1. august 2000, og henset til forholdets karakter fandt Højesteret, at godtgørelsen passende kunne fastsættes til seks måneders løn. Dette er noget lavere end det generelle godtgørelsesniveau efter ligebehandlings- og forskelsbehandlingsloven for afskedigelser af medarbejdere med flere års anciennitet, men er samtidig på niveau med en Sø- og Handelsrets dom fra 1998, der også drejede sig om viktimisering.
 Nyt fra Ligebehandlingsnævnet


text:
Den forurenede parcelhusgrund – U 2009.1729 H
 Højesterets dom i sag 535/2006 afd.1. Refereret af andre i U 2009.1729 H.
 Tema: Skjulte mangler ved fast ejendom, tidspunktet for beregningen af forholdsmæssigt afslag.
 Køber erhvervede et parcelhus af sælger i 1998, men i 2000 blev hele ejendommen konstateret forurenet i henhold til jordkvalitetskravene i jordforureningsloven. Det medførte blandt andet, at køber ikke kunne holde køkkenhave, ligesom det blev frarådet at lade børn lege på grunden. Køber krævede forholdsmæssigt afslag af sælger i anledning af manglen, men inden sagen var afsluttet, blev jordforureningsloven ændret, således at begrænsningerne kun gjaldt for 25 % af ejendommen. Den resterende del af ejendommen ansås kun for "lettere forurenet" og var ikke underlagt ligeså strenge restriktioner. Sagen for Højesteret kom derfor til at handle om, hvilket tidspunkt, der skulle danne grundlag for beregningen af det forholdsmæssige afslag.
 Højesteret, der stadfæstede landsrettens grunde, fandt, at det forholdsmæssige afslag skulle fastsættes på baggrund af forholdene i 1998, hvor køber erhvervede parcelhuset, og hvor værdiforringelsen var væsentligt større. Ved beregningen af det forholdsmæssige afslag tog Højesteret således ikke hensyn til de efterfølgende ændringer af jordforureningsloven, men fastsatte det forholdsmæssige afslag til en skønnet værdi af, hvad det ville have kostet at udbedre manglen i 1998.
 Forholdsmæssigt afslag er en misligholdelsesbeføjelse, som køber kan påberåbe sig overfor for mangler, der medfører en konstaterbar værdiforringelse. Der kan derfor ikke gives forholdsmæssigt afslag ved forsinkelse. Forholdsmæssigt afslag er en hensigtsmæssig løsning, når køber ikke har interesse i at hæve købet, og hvor køber heller ikke kan kræve erstatning, fordi sælger ikke har handlet ansvarspådragende i relation til manglen.
 Ved et forholdsmæssigt afslag får køber et afslag i købesummen svarende til forskellen mellem varens værdi med manglen og varens værdi som mangelfri. Forholdsmæssigt afslag har sit primære anvendelsesområde i relation til fast ejendom, men mangler ved fast ejendom har imidlertid ofte karakter af skjulte mangler, som først konstateres flere år efter købet af ejendommen. Skjulte mangler kan give anledning til problemer i relation til forholdsmæssigt afslag, fordi der kan argumenteres for flere forskellige tidspunkter som grundlag for beregningen —købstidspunktet, tidspunktet for opdagelse af manglen eller eventuelt et helt tredje tidspunkt.
 Valget af tidspunkt får betydning, hvis der er sket ændringer i manglens værdiforringelse, idet afslaget vil opgøres forskelligt afhængigt af det valgte tidspunkt. Ændringerne kan skyldes en helt vilkårlig omstændighed, for eksempel en lovændring eller en ændring i markedsvilkårene, og valget af tidspunkt kommer til at afgøre, om det i den konkrete sag er køber eller sælger, der skal bære konsekvensen af ændringen. Hovedregel er, at leveringstidspunktet ligges til grund for beregningen af forholdsmæssigt afslag. Problemstillingen og hovedreglen illustreres af U 2009.1729 H.
 I afgørelsen fandt Højesteret, at det forholdsmæssige afslag skulle beregnes på baggrund af værdiforringelsen i 1998, som var tidspunktet for købers erhvervelse af et parcelhus. Højesteret valgte altså købstidspunktet, og understregede dermed hovedreglen om, at det er leveringstidspunktet, der ligges til grund for beregningen af forholdsmæssigt afslag. Sælger havde gjort gældende, at en sådan opgørelse ville resultere i en uberettiget berigelse


text:
for køber, fordi et afslag beregnet på baggrund af forholdene i 1998 blev større end den faktiske værdiforringelse på tidspunktet for sagens afgørelse. Højesteret afviste, at berigelsesgrundsætningen gav grundlag for at fravige hovedreglen om leveringstidspunktet, og køber fik tilkendt et afslag svarende til udbedringsomkostningerne på købstidspunktet.
 Sagen illustrerer, at et forholdsmæssigt afslag som det helt klare udgangspunkt beregnes på baggrund af værdiforringelsen på leveringstidspunktet. Efterfølgende ændringer i værdiforringelsen i op eller nedgående retning vil ikke blive taget i betragtning, uanset at afslagets størrelse herefter forekommer som enten en berigelse eller en skuffelse for henholdsvis køber eller sælger.
 I U 2009.1729 H tog Højesteret stilling til, hvilket tidspunkt, der skulle lægges til grund for beregning af købers forholdsmæssige afslag, når der sker efterfølgende ændringer i manglens værdiforringelse. I sagen betød en ændring af jordforureningsloven, at forureningen på en parcelhusgrund havde en større værdiforringelse på købstidspunktet end på tidspunktet for sagens afgørelse, men Højesteret fastslog, at det var købstidspunktet, der var det afgørende tidspunkt for beregningen af det forholdsmæssige afslag.
 Med afgørelsen understreger Højesteret hovedreglen om, at det er værdiforringelsen på leveringstidspunktet, der danner grundlag for beregningen af et forholdsmæssigt afslag i relation til skjulte mangler, idet Højesteret afviste, at det udgjorde en uberettiget berigelse, at opgørelsesmetoden medførte, at køber tilkendtes et større afslag end den faktiske værdiforringelse.
 På baggrund af afgørelsen kan konstateres, at leveringstidspunktet som absolut hovedregel danner grundlag for beregningen af forholdsmæssigt afslag, og at berigelsesgrundsætningen ikke danner grundlag for at fravige dette udgangspunkt. Med andre ord er der ikke hjemmel til at indeksere/regulere et forholdsmæssigt afslag på grund af efterfølgende ændringer i værdiforringelsen.


text:
Uberettiget tv-overvågning af ansat udløste tortgodtgørelse | Horten
 Uberettiget tv-overvågning af ansat udløste tortgodtgørelse
 Horten Advokater
 Energi forsyning & infrastruktur
 Finans & pension
 Forsikring & ansvar
 It & medier
 Offentlig & halvoffentlig
 Ansættelses- & arbejdsret
 Bank- & finansieringsret
 Entrepriseret
 Erhvervsstrafferet
 EU-ret & menneskerettigheder
 Fonde & selvejende institutioner
 Forsikrings- & erstatningsret
 Greenland Desk
 Heste & dyrlæger
 Insolvens & rekonstruktion
 It-ret & telekommunikation
 Kapitalmarkeder
 Kommercielle tvister & voldgift
 Køb/salg af ejendomme & developerprojekter
 Leasing & finansielle services
 Lejeret
 Markedsføring, e-handel & betalingstjenester
 Miljøret planret & byggeret
 Offentlig ret
 Offentlige Private Samarbejder
 Persondataret
 Skatter & afgifter
 Statsstøtte
 Udbudsret
 Virksomhedsrådgivning & kontrakter
 Højesteret har tilkendt en medarbejder 20.000 kr. i tortgodtgørelse som følge af arbejdsgivers uberettigede tv-overvågning. Overvågningen overskred grænserne for, hvad der efter arbejdsgivers ledelsesret og den dagældende persondatalov kunne tillades, og overvågningen var sket på en for medarbejderen krænkende måde.
 Hvis man som arbejdsgiver ønsker at etablere tv-overvågning på arbejdspladsen, skal man ud over de normale regler for etablering af tv-overvågning være særligt opmærksom på, at der efter almindelige ansættelsesretlige principper og praksis gælder visse begrænsninger, hvis der er tale om overvågning af områder, hvor medarbejderne har adgang, eller hvor der er almindelig offentlig adgang. I de tilfælde gælder, at:
 tv-overvågningen skal have et driftsmæssigt formål
 ikke må være krænkende for medarbejderne
 så vidt muligt skal etableres efter aftale med medarbejderne.
 Herudover gælder der som udgangspunkt en skiltningspligt, som betyder, at arbejdsgiver tydeligt skal informere om tv-overvågningen, fx ved skiltning.
 Anvendelse af tv-overvågning
 I den konkrete sag var der tale om en restaurantkæde. Der var tv-overvågning i selve restauranten og i flere fællesrum. Højesteret lagde til grund, at tv-overvågningen blev anvendt til at kontrollere, om medarbejderen udførte sit arbejde korrekt.
 Overvågningen skete fra et overvågningsrum, når restaurantchefen var i restauranten, og fra restaurantchefens telefon når han ikke var i restauranten. Anvendelsen af tv-overvågningen over for medarbejderen havde således været af betydeligt omfang.
 Højesteret fandt det ikke godtgjort, at der var saglige og proportionale grunde for virksomheden, herunder tilstrækkeligt tungtvejende arbejds- eller sikkerhedsmæssige forhold, til inden for lovens rammer lovligt at anvende tv-overvågning på den måde det var blevet gjort. Anvendelsen af tv-overvågningen var derfor uberettiget. Spørgsmålet var herefter, om der på den baggrund var grundlag for at tilkende medarbejderen en godtgørelse for tort efter erstatningsansvarsloven.
 Tortgodtgørelse for uberettiget tv-overvågning
 Højesteret udtalte indledningsvist, at tv-overvågning i strid med ledelsesretten og databeskyttelseslovgivning ikke i sig selv kunne udløse krav på tortgodtgørelse efter erstatningsansvarsloven, men at det derimod vil bero på en konkret vurdering i hvert enkelt tilfælde.
 I sin konkrete vurdering lagde Højesteret vægt på, at tv-overvågningen i betydeligt omfang – uden saglig grund – var blevet anvendt til løbende at kontrollere medarbejderens arbejde. Det havde fået medarbejderen til at føle sig konstant overvåget på sin arbejdsplads, hvilket havde medført en stor psykisk belastning. Højesteret fandt, at den uberettigede anvendelse af tv-overvågningen havde været egnet til at krænke medarbejderens selv- og æresfølelse, og overvågningen havde den fornødne grovhed til, at medarbejderen kunne tilkendes tortgodtgørelse. På den baggrund blev medarbejderen tilkendt en godtgørelse for tort


text:
fastsat til 20.000 kr.
 Tungtvejende grunde og den konkrete vurdering
 Dommen er et godt eksempel på, at der skal være tungtvejende grunde, før en overvågning af medarbejdere lovligt kan finde sted. En arbejdsgiver kan dermed alene foretage overvågning af arbejdspladsen, hvis der er en saglig grund til det, fx hvis arbejdsgiveren har mistanke om, at en eller flere medarbejdere foretager sig noget ulovligt. Dommen er samtidig interessant med sine klare præmisser om, at overvågning i strid med ledelsesretten og persondatalovgivningen ikke i sig selv udløser krav på godtgørelse for tort, men at det derimod altid vil bero på en konkret vurdering.
 Læs højesterets afgørelse her:
 Højesterets dom afsagt 2. marts 2020
 Jonas Enkegaard
 Christian Vesterling
 RELEVANTE NYHEDER
 Ansøgninger om kompensation for virksomheders faste udgifter i anledning COVID-19
 Erhvervsstyrelsen har nu åbnet for ansøgninger om kompensation for virksomheders faste udgifter.Men hvad er betingelserne for at få kompensation, og hvordan skal virksomhederne søge om det? Vi giver et overblik.
 Støtteinitiativer til arbejdsgivere
 En række regeringsinitiativer skal hjælpe virksomheder og lønmodtagere, som er økonomisk berørt af COVID-19. Vi giver overblik over indholdet i lønkompensationsordningen og aftalen om udvidet adgang til sygedagpengerefusion.
 COVID-19 - Ny lov giver mulighed for at udskyde ferie
 Ny lov betyder, at virksomhederne kan få udskudt medarbejdernes ferie.
 Nye rankings fra Chambers Europe
 Chambers, som er den førende internationale guide til de bedste advokatfirmaer, placerer igen i år Horten blandt landets bedste.
 33 34 40 00
 33 34 40 01
 info@horten.dk
 Krypteret e-mail:
 securemail@horten.dk
 HORTEN Connect
 Horten Advokatpartnerselskab
 Philip Heymans Allé 7
 Frederiks Plads 36
 Godsbanevej 1B
 Telefon: 33 34 40 00
 Fax: 33 34 40 01
 E-mail: info@horten.dk
 Krypteret e-mail: securemail@horten.dk
 Tilmeld dig Hortens nyhedsbrev
 Tilmeld dig Hortens nyhedsbrev og få faglige nyheder og tilbud om arrangementer og kurser. Du kan til enhver tid trække dit samtykke tilbage.
 Jeg er orienteret om Hortens behandling af personoplysninger


text:
Højesteret - Om statens regres mod skadevolder efter offererstatningsordningen
 Danmarks Domstole Alle retsinstanser Højesteret Nyheder og domsresuméer Om statens regres mod skadevolder efter offererstatningsordningen
 Om statens regres mod skadevolder efter offererstatningsordningen
 Skadevolder kunne ikke under regressag efter offererstatningsloven få prøvet indsigelser mod Erstatningsnævnets behandling af skadelidtes krav
 Sag BS-41492/2019-HJR
 Dom afsagt den 14. maj 2020
 A var fundet skyldig i overtrædelse af straffelovens § 245 ved i februar 2009 at have tildelt B et slag i hovedet med et ølglas, der knustes ved slaget, hvorved B mistede synet på venstre øje og fik flere flænger i ansigtet. Erstatningsnævnet havde efterfølgende ved en række afgørelser tilkendt B godtgørelse for varigt mén svarende til en méngrad på 55 %, heraf 35 % for fysiske gener og 20 % for psykiske gener. A anerkendte, at politiet havde regresadgang for udbetalt godtgørelse svarende til en méngrad på 33 % for fysiske gener, og sagen handlede således om differencen på 22 % for psykiske gener (20 %) og for fysiske gener (2 %).
 Spørgsmålet for Højesteret var bl.a., om A under regressagen kunne gøre indsigelse gældende vedrørende Erstatningsnævnets behandling af B’s krav. A gjorde bl.a. gældende, at B’s krav om yderligere méngodtgørelse var blevet fremsat for sent over for Erstatningsnævnet, og at nævnet derfor burde have afvist kravet. Efter offererstatningslovens § 17 indtræder staten i skadelidtes krav mod skadevolderen, i det omfang der ydes erstatning. Højesteret fandt, at det følger af denne bestemmelse, at skadevolder i en regressag har samme indsigelser over for staten, som skadevolder ville have i en erstatningssag direkte mellem skadelidte og skadevolder, og at skadevolder dermed kan gøre gældende, at dansk rets almindelige regler om en skadevolders erstatningsansvar ikke er opfyldt. Højesteret fandt endvidere, at der under en sådan efterfølgende regressag mod skadevolder ikke kan ske en prøvelse af, om Erstatningsnævnets afgørelse er ugyldig f.eks. på grund af manglende overholdelse af fristregler. A’s indsigelser kunne herefter ikke føre til, at staten var afskåret fra at gøre regres gældende mod ham.
 B havde efter voldsepisoden i februar 2009 været udsat for tre overfald i 2010, 2011 og 2012. Højesteret fandt, at det måtte lægges til grund, at B’s psykiske gener var en følge af alle fire overfald, og at der dermed var grundlag for at tilsidesætte Arbejdsmarkedets Erhvervssikrings vurdering. Højesteret tiltrådte efter en samlet vurdering, at den méngrad for psykiske gener, der relaterede sig til voldsepisoden i 2009, var fastsat til 10 %.
 Læs hele dommen i sag BS-41492/2019-HJR (pdf)
 Læs landsrettens afgørelse i sag BS-41492/2019-HJR (pdf)
 Læs byrettens afgørelse i sag BS-41492/2019-HJR (pdf)


text:
Højesteret Dom i ”Løgstør-sagen”
 Dom i ”Løgstør-sagen”
 Sag 170/2010
 M og Boet efter A
 Dom i en sag vedrørende en ung mands død i politiets varetægt efter en anholdelse. Hændelsen har i pressen været omtalt som ”Løgstør-sagen”.
 To betjente havde om aftenen den 14. juni 2002 anholdt en 21-årig mand, A, og givet ham håndjern på. På vej til stationen i Aalborg tilkaldte de to betjente forstærkning fra Aalborg Politi, da den anholdte var så urolig på bagsædet, at betjenten, der sad ved siden af, ikke kunne holde ham i ro. Betjentene blev derfor af den vagthavende beordret til at holde ind til siden, og de kørte ind på en rasteplads. Her blev den unge mand taget ud af bilen og bl.a. lagt ned på maven i et såkaldt bugleje. Han blev også – forgæves – forsøgt lagt i benlås. Pludselig blev han livløs, og betjentene, der mente at have konstateret livstegn, fjernede håndjernene og lagde ham i låst sideleje og fik rekvireret en ambulance. To betjente fra Aalborg Politi ankom til rastepladsen kort før ambulancens ankomst. Falckredderne kunne ikke konstatere livstegn og forsøgte forgæves genoplivning. Ved ankomsten til hospitalet blev den unge mand erklæret for død.
 Appellanterne, As mor, M, og dødsboet efter A, havde bl.a. nedlagt påstand om, at Nordjyllands Politi og Justitsministeriet, skulle betale godtgørelse for ikke-økonomisk skade m.v. som følge af deres ansvar eller medansvar for As død. Det blev bl.a. gjort gældende, at politimæssige pligter var blevet tilsidesat, og at der var sket krænkelse af Den Europæiske Menneskerettighedskonventions artikel 2 (retten til livet). Nordjyllands Politi og Justitsministeriet påstod frifindelse.
 Højesterets flertal på tre dommere udtalte, at hvis en person, der er ved godt helbred, anholdes af politiet og efterfølgende afgår ved døden, mens vedkommende er i politiets varetægt, har staten pligt til at fremkomme med en plausibel forklaring på de begivenheder, der førte frem til dødsfaldet. I denne sag, hvor det alene var myndighederne, der var vidner til dødsfaldet, må det endvidere kræves, at forklaringen er tilfredsstillende og overbevisende. Dommerne fandt, at myndighedernes forklaring på begivenhederne var tilfredsstillende og overbevisende, og at de fire betjente ikke havde handlet ansvarspådragende eller overtrådt EMRK artikel 2.
 Et mindretal på to dommere fandt derimod ikke, at myndighedernes forklaring om forløbet på restepladsen var tilfredsstillende og overbevisende i forhold til, at A var afgået ved døden.
 Landsretten var nået til samme resultat som flertallet.
 afsagt torsdag den 9. juni 2011
 (advokat Tyge Trier for begge)
 Nordjyllands Politi og
 (kammeradvokaten ved advokat Henrik Nedergaard Thomsen for begge)
 I tidligere instans er afsagt dom af Vestre Landsrets 3. afdeling den 22. april 2010.
 I pådømmelsen har deltaget fem dommere: Per Walsøe, Poul Søgaard, Niels Grubbe, Henrik Waaben og Oliver Talevski.
 Appellanten M har gentaget sine påstande 1-5 således:
 1) De indstævnte, Nordjyllands Politi og Justitsministeriet, skal anerkende at være ansvarlige for, at A afgik ved døden den 14. juni 2002 i tidsrummet mellem kl. 23.00 og kl. 23.15.
 2) Nordjyllands Politi og Justitsministeriet skal anerkende at være medansvarlige for, at A


text:
afgik ved døden den 14. juni 2002 i tidsrummet mellem kl. 23.00 og kl. 23.15.
 3) Nordjyllands Politi og Justitsministeriet skal anerkende, at politimæssige pligter blev tilsidesat ved håndteringen af A.
 4) Nordjyllands Politi og Justitsministeriet skal anerkende, at den europæiske menneskerettighedskonventions artikel 2 er blevet overtrådt.
 5) Nordjyllands Politi og Justitsministeriet skal betale 50.000 kr. for ikke-økonomisk skade m.v. til M eller et mindre beløb efter rettens skøn.
 De indstævnte, Nordjyllands Politi og Justitsministeriet, har over for påstand 1-4 principalt påstået stadfæstelse, subsidiært frifindelse.
 Nordjyllands Politi har over for påstand 5 principalt påstået afvisning, subsidiært stadfæstelse, mere subsidiært betaling af et mindre beløb.
 Justitsministeriet har over for påstand 5 principalt påstået stadfæstelse, subsidiært betaling af et mindre beløb.
 Appellanten Boet efter A har påstået, at Nordjyllands Politi skal betale en godtgørelse på 50.000 kr. for ikke-økonomisk skade til boet eller et mindre beløb efter rettens skøn.
 Nordjyllands Politi har heroverfor principalt påstået stadfæstelse, subsidiært betaling af et mindre beløb.
 Der er for Højesteret fremlagt uddrag af bogen ”Hævet over mistanke” af Michael Klint og Christian Andersen, manuskript til Danmarks Radios dokumentarudsendelse ”Under anklage” fra serien ”Magtens billeder” og manuskript til Danmarks Radios udsendelse ”Hævet over mistanke”. Endvidere er fremlagt en e-mail af 12. januar 2011 fra professor, dr. med. Jørgen Lange Thomsen til advokat Tyge Trier.
 Til brug for Højesteret er der afgivet forklaring af B samt supplerende forklaring af C og D.
 B har forklaret bl.a., at han og A er barndomskammerater fra Løgstør. De var således meget sammen, indtil A blev 15-16 år. Som helt unge var de lidt af nogle ballademagere. Han husker, at de blev taget for tyveri af nogle knallerter, og at det var C, der havde med sagen at gøre hos politiet. Han mener ikke, at D havde med den sag at gøre, men han vidste, hvem D var. Han var ligesom A til stede ved Løgstør Hallen den 14. juni 2002. Han så, at der kom to betjente til stede, og at de efter et stykke tid gik hen i retning af A. B sagde til A, at nu måtte han hellere tage derfra, for ellers ville han blive taget. Årsagen til, at han sagde sådan, var, at de havde retning direkte mod A. Han hørte den ene af betjentene, C, sige: "A, vi skal tale med dig". Herefter gik betjentene sammen med A op imod deres bil, der stod ca. 50 meter væk.
 Han og flere andre, herunder hans kæreste og en person, der hedder E, fulgte med op imod politibilen. Ved politibilen opstod der noget tumult mellem A og betjentene. Herefter forsøgte betjentene at få håndjern på A, og hele situationen eskalerede. A ville ikke gå med til, at han skulle have håndjern på, og ville ikke tage med betjentene. Han oplevede, at betjentene var brutale over for A, idet de tog hårdt fat i ham og vred hans arm voldsomt rundt, hvorefter de fik ham ned at ligge på maven. Han var lige ved at træde til for at


text:
hjælpe A, men hans kæreste sagde til ham, at han skulle lade være. Han vil anslå, at hele episoden – fra politiet henvendte sig til A, til de kørte derfra med ham – tog ca. 5 minutter. Han husker ikke at have hørt A råbe skældsord efter betjentene, men nok, at han ”s'gu” ikke ville med dem. A forsøgte at komme væk derfra. Han har ikke set A slå ud efter eller slå betjentene, men han har set ham svinge med armene, idet betjentene forsøgte at få fat i dem. Anledningen til, at politiet kom til stede, var, så vidt han opfattede det, at der havde været noget tumult tidligere under byfesten. Da de gik op imod politibilen, gik han et par meter bag ved betjentene og A. Han kunne ikke høre en eventuel samtale imellem dem. Ved bilen stod han 4-5 meter fra A og betjentene. Han undrer sig over, at han ikke tidligere er blevet afhørt til brug for sagen.
 C har forklaret bl.a., at han 5-6 år før 2002 ved Løgstør Politi havde haft en knallertsag mod A. Han genkendte ikke A til at begynde med, da de henvendte sig til ham ved Løgstør Hallen.
 Han præsenterede sig som A X, og C kendte ham alene som A. Han kunne desuden ikke genkende ham, idet han havde ændret sig siden knallertsagen. Han blev på et tidspunkt under forløbet ved Løgstør Hallen klar over, at der var tale om den samme A. Når vagthavende i Løgstør, F, i anmeldelsesrapport af 15. juni 2002 har skrevet: "anholdtes ID er ikke fastlagt, men muligt A X" er der alene tale om, at F skrev de oplysninger, han havde fået over radioen fra dem. Det er ikke sikkert, at de på det tidspunkt havde meddelt til F, at de var blevet klar over, at rette identitet var A X.
 På rastepladsen lagde de ham i aflåst sideleje, da han ikke længere gjorde modstand. Da A holdt op med at gøre modstand og blev slap, snakkede og råbte de til ham. Han tror, at de begge råbte til ham, men husker ikke i dag, hvad der skete i detaljer. Der var også en af dem, som vred hans øre eller næse, men han husker ikke hvem. Der var ingen reaktion, og de lagde ham som nævnt i aflåst sideleje. De var i tvivl om, hvorvidt han simulerede, og bange for, at han eventuelt ville gå til angreb igen. De rekvirerede en ambulance, fordi han virkede til at være livløs eller bevidstløs. Han husker ikke, om de havde en nærmere dialog om at tilkalde en ambulance, men det kan de meget vel have haft. De mente, at de kunne mærke puls, og de kunne se brystkassen hæve og sænke sig. På den baggrund skønnede de det ikke aktuelt at give kunstigt åndedræt eller anden førstehjælp. Efter at de havde lagt ham i aflåst sideleje, opholdt de sig begge lige ved siden af ham, mens de afventede, at ambulancen skulle komme.
 Han har i


text:
tjenesten været på førstehjælpskurser, men han husker ikke nærmere, hvornår det var. Han kan godt have været med på et førstehjælpskursus, der blev afholdt af Falck i Aalborg i Rørdal i 2000. Når der i kursusmateriale fra Nordjyllands Amt/Falck Aalborg er anført "nødbehandlerens 5 hovedpunkter", er det ikke noget, han i dag har en klar erindring om. Han var klar over, at hvis en person ligger ubevægelig, er det et alarmerende signal, og at man bør undersøge personen ved at tale højt til den pågældende og påføre ham smerte. Han har i forbindelse med førstehjælpskurser i tjenesten lært kunstigt åndedræt og også prøvet dette i praksis med en dukke. Mens de afventede, at ambulancen skulle komme, og A lå i aflåst sideleje, holdt de øje med åndedræt og puls. Det var efter hans opfattelse ikke nødvendigt at undersøge As svælg, idet han lå i aflåst sideleje. Hvis han havde kastet op, ville opkast og slim have kunnet løbe ud af munden på ham. Han husker ikke, om han har undersøgt As luftveje. I hele perioden fra de havde ringet efter ambulancen, til den kom til stede, sad de ved siden af A.
 Han har ikke hørt en af redderne sige, at anholdte var død. Han og D var til møde hos advokat Peder Fihl i Aalborg, umiddelbart inden de blev afhørt hos statsadvokaten. Han husker ikke i dag, hvad de talte om under mødet, som, så vidt han husker, varede en halv til en hel time.
 Advokaten havde de fået stillet til rådighed af Politiforbundet, idet han skulle følge dem til afhøringen ved statsadvokaten.
 D har forklaret bl.a., at han, forinden mødet med advokat Peder Fihl, blev afhentet på sin bopæl af C. Han bor i Hasseris, hvor også advokat Fihl har kontor, så køreturen sammen med C tog kun kort tid. Han husker ikke i dag, hvad de talte om, men de har formentlig snakket om deres oplevelse på rastepladsen dagen forinden. Efter mødet med Peder Fihl kørte de direkte til statsadvokaten, hvor også Peder Fihl var til stede under afhøringen. Mødet med advokaten var ganske uformelt. Der fandt en samtale sted, som de alle deltog i. Han mener også, at deres tillidsmand var til stede, men er ikke sikker på det. Der var ikke tale om, at de enkeltvis og i enrum havde en samtale med advokaten.
 På rastepladsen kunne han mærke puls på anholdtes håndled. Årsagen til, at de tilkaldte ambulancen, var, at anholdte først havde været vild og efterfølgende blev helt rolig. De tilkaldte ambulancen for en sikkerheds skyld. Han husker ikke i dag, om han tog pulsen på anholdtes venstre eller højre håndled. Han har løbende været på kurser i førstehjælp. Han husker ikke, om han har været på kursus i Rørdal i 2000, men det kan han godt have været. I forbindelse med de løbende kurser i førstehjælp har han også lært nærmere om kunstigt åndedræt og udført dette i praksis på en dukke. Dette er sket flere gange. Forevist kursusmateriale fra "kursus i