text:
gjort sig skyldig i en
 krænkelse af ligebehandlingslovens § 2, og Lene Hansen skulle
 derfor betale godtgørelse til A efter lovens § 14. (dissens)
 Under henvisning til Højesterets dom i Ugeskrift for Retsvæsen
 2008 s. 957, og idet der ikke
 var grundlag for at fravige udgangspunktet givet i dommen,
 fastsatte Højesteret godtgørelsens størrelse til 25.000 kr.
 Danica Pension - modregning af omkostningsbidrag - Sag 361/2008Dom afsagt 11. november 2011 ved Højesteret
 Forsikringsselskabet Danica Pension har fået medhold i, at et af
 selskabet pålagt omkostningsbidrag kunne modregnes i bonus til
 forsikringstagerne.
 Forbrugerrådet havde som mandatar for fire forsikringstagere i
 Danica Pension anlagt i alt tre sager mod forsikringsselskabet.
 Sagerne angik, om og i givet fald i hvilket omfang Danica Pension
 fra år 2000 havde været berettiget til at foretage modregning af
 omkostningsbidrag i bonus til forsikringstagerne.
 Vestre Landsret frifandt Danica Pension. Højesteret har nu
 stadfæstet landsrettens dom.


text:
Afskedigelse af enlig mor var ikke i strid med ligebehandlingsloven - Horten Advokatpartnerselskab
 Afskedigelse af enlig mor var ikke i strid med ligebehandlingsloven
 Højesteret fandt, at der ved afskedigelsen af en enlig mor var lagt afgørende vægt på at sikre den bedste sammensætning af medarbejdergruppen og ikke hendes manglende fleksibilitet i de perioder, hvor hun havde sine børn.
 I en sag, hvor en fraskilt mor blev afskediget som følge af virksomhedens omsætningsnedgang, gjorde medarbejderen gældende, at hun var blevet opsagt i strid med Ligebehandlingslovens § 4. Medarbejderen begrundede dette med, at hun var blevet valgt frem for de andre i afdelingen, fordi hun ikke kunne udvise samme fleksibilitet i relation til arbejdstid i de perioder, hvor hun havde sine børn - hvilket var hver anden ugen. Medarbejderen lagde navnlig vægt på en e-mail, som hun på opsigelsesdagen havde modtaget fra sin overordnede, der blandt andet skrev: "Jeg har vurderet, at du vil have sværere ved at ændre på dine mødetider i de uger hvor du har børn."
 Højesteret lagde til grund, at fleksibilitet i forhold til arbejdstid er et kønsneutralt kriterium. At lægge vægt på manglende fleksibilitet ved afskedigelse af en medarbejder er derfor ikke direkte forskelsbehandling. Højesteret åbnede dog op for, at det konkret kan have en kønsskæv virkning, hvorfor det ikke kan udelukkes, at anvendelsen af dette kriterium konkret kan medføre, at der er tale om indirekte forskelsbehandling.
 I den konkrete sag fandt Højesteret på baggrund af bevisførelsen, at arbejdsgiveren havde tillagt medarbejderens manglende fleksibilitet i relation til arbejdstiden betydning, men at det afgørende hensyn havde været at sikre den bedste sammensætning af medarbejdergruppen.
 Højesteret stadfæstede på den bagrund Østre Landsrets dom og frikendte arbejdsgiveren.
 Kort om ligebehandlingsloven
 Det fremgår af ligebehandlingslovens § 4, at en arbejdsgiver ikke må gøre forskel på mænd og kvinder ved afskedigelse.
 Ligebehandlingsloven indeholder både et forbud mod direkte og indirekte forskelsbehandling på grund af køn.
 Ved direkte forskelsbehandling forstås, at en person på grund af køn behandles ringere, end en anden person bliver, er blevet eller ville blive behandlet i en tilsvarende situation, jf. lovens § 1, stk. 2.
 Indirekte forskelsbehandling foreligger, når en bestemmelse, et kriterium eller en praksis, der tilsyneladende er neutral, vil stille personer af det ene køn ringere end personer af det andet køn, medmindre den pågældende bestemmelse, betingelse eller praksis er objektivt begrundet i et sagligt formål, og midlerne til at opfylde det er hensigtsmæssige og nødvendige, jf. lovens § 1, stk. 3.
 Hvis en person anser sig som krænket ifølge ligebehandlingslovens § 4 og kan påvise faktiske omstændigheder, der skaber en formodning for, at der er sket forskelsbehandling, påhviler det arbejdsgiveren at bevise, at ligebehandlingsprincippet ikke er blevet krænket.
 Højesteret udtalte sig principielt i denne dom og fastslår, at det ikke er direkte diskriminerende at lægge vægt på manglende fleksibilitet ved afskedigelse af en medarbejder. Dette synspunkt er imidlertid ikke overraskende.
 Højesteret udtalte dog også, at anvendelse af kriteriet fleksibilitet i konkrete tilfælde kan medføre indirekte forskelsbehandling. Højesteret tager ikke stilling til, om der i denne

type: other


text:
sag er sket indirekte forskelsbehandling ved anvendelse af kriteriet fleksibilitet, idet det ikke fandtes at være tillagt afgørende betydning ved beslutningen om at afskedige medarbejderen. Det må dog kunne forventes, at fleksibilitet på grund af børn som afgørende afskedigelsesgrund i andre tilfælde vil kunne føre til, at der er tale om forskelsbehandling.
 Vi gør opmærksom på, at indholdet af ovenstående ikke er og ikke kan erstatte juridisk rådgivning
 Mistet sygedagpengerefusion giver ikke arbejdsgiver ret til at modregne i løn
 Indgrebsloven var ikke i strid med arbejdstidsdirektivet
 Indgrebsloven blev gennemført i forbindelse med lærerkonflikten i 2013 og kunne anvende de fravigelsesmuligheder, som gælder for kollektive overenskomster. Højesteret har fundet, at loven må sidestilles med en kollektiv overenskomst.
 Manglende anmeldelse i RUT-registret giver mulighed for dagbøder
 Med virkning fra den 1. juli 2018 får Arbejdstilsynet mulighed for at pålægge virksomheder dagbøder, hvis de ikke efterkommer et påbud om anmeldelse til RUT-registret.


text:
Aktionærer Arkiv - Hulgaard Advokater
 Investorfradrag for private investorers investeringer i unoterede selskaber
 23.04.2019 | Aktionærer, Selskaber og fonde | 0 Kommentarer
 Af Øjvind Hulgaard
 Foretager du på egen hånd investeringer i unoterede aktier og anparter, kan de nye regler være interessante for dig. Nedenfor beskrives mulighederne i hovedtræk.
 Det er desværre endnu engang lykkedes for Skatteministeriet at lave et regelsæt, der er unødigt kompliceret.
 Følgende betingelser skal dog være opfyldt:
 Investeringerne foretages af dig som privatperson – ikke via et selskab.Investeringen sker ved kontant indskud enten ved stiftelsen eller ved en kapitalforhøjelse i et aktie- eller anpartsselskab (A/S, ApS eller IVS).
 Investeringen sker i et selskab, som befinder sig i en opstarts- eller vækstfase. Med opstart menes, at selskabets første salg ligger inden for de seneste 7 år. Vækstfase betyder, at selskabet har brug for et kapitalindskud, der er større end 50% af den gennemsnitlige årsomsætning de seneste 5 år beregnet på grundlag af en forretningsplan, der er udarbejdet med henblik på at trænge ind på et nyt produktmarked eller geografisk marked. Er første kommercielle salg sket for mere end 7 år siden, skal der altså være udarbejdet en forretningsplan.
 Investor eller dennes nærtstående må ikke være eller have været medejer i selskabet i forvejen eller have overdraget aktiver til selskabet.
 Revisor skal forud for erhvervelsen af kapitalandelene afgive erklæring med høj grad af sikkerhed om, at selskabet opfylder betingelserne for investorfradrag. Denne erklæring skal indsendes til Erhvervsstyrelsen i forbindelse med anmeldelsen af kapitalforhøjelsen og må ikke være ældre end 2 uger. Se nærmere nedenfor.
 Investor skal give selskabet meddelelse om, at investor foretager investorfradrag, hvorefter selskabet skal sørge for at foretage indberetning til SKAT.
 Er betingelserne for fradrag opfyldt udgør skattefradraget et beløb på 59% af indskuddet.
 Indskuddet må højst udgøre kr. 400.000 i årene 2019 – 2022 og derefter kr. 800.000. Investorfradraget er et ligningsmæssigt fradrag med en skatteværdi på ca. 27%. Fradragets værdi udgør dermed ca. 15% af investeringen. Af en investering på kr. 400.000 fås ca. kr. 60.000 tilbage i skat.
 Der sker som udgangspunkt ikke genbeskatning, når kapitalandelene sælges, medmindre kapitalandelene sælges inden 3 år efter erhvervelsen.
 Omkostningerne til udarbejdelse af revisorerklæringen kan afholdes enten af selskabet eller af investor. Omkostningen er ikke fradragsberettiget og kan heller ikke tillægges kapitalandelenes anskaffelsessum.
 Det foreslås, at en godkendt revisor forud for gennemførelse af kapitalindskud, som kan danne grundlag for investorfradrag ved direkte erhvervelse, skal afgive erklæring med høj grad af sikkerhed om, at selskabet opfylder betingelserne i § 3, og at den i § 4 omtalte grænse ikke vil blive overskredet ved kapitalindskuddets gennemførelse. Erklæringen skal indsendes til Erhvervsstyrelsen i forbindelse med anmeldelsen af kapitalindskuddet og må ikke være afgivet mere end 2 uger før afholdelsen af den generalforsamling, hvor kapitalindskuddet vedtages.
 Det foreslåede krav om forudgående afgivelse af revisorerklæring vedrørende overholdelsen af kravene til målselskaber § 3 og beløbsgrænsen i § 4 skaber for de individuelle investorer sikkerhed for, at en påtænkt investering vil kunne foretages (med investorfradrag).
 Det er således ved forslaget forudsat, at


text:
de kan lægge revisorerklæringens indhold til grund, og private investorer vil derfor også kunne opnå investorfradrag, når der er afgivet en bekræftende revisorerklæring, selvom det efterfølgende måtte vise sig, at revisor har begået fejl. Det vil dog forudsætte, at investor ikke er i ond tro, jf. den almindelige retsgrundsætning herom. Erklæringen vil desuden kunne inddrages ved skattemyndighedernes efterfølgende kontrol.
 Hvis du vil vide mere om investerfradrag, er du velkommen til at kontakte Øjvind Hulgaard på tlf. 38 40 42 44 / 38 40 42 45 eller hu@hulgaardadvokater.dk.
 Tel. dir.: +45 38 40 42 44/38 40 42 45
 Mobil: +45 28 19 39 93
 hu@hulgaardadvokater.dk
 Skærpede regler om reelle ejere
 Principiel afgørelse om SKATs adgang til nulstilling af A-skat
 Update – stramninger af skatteregler og nye ejendomsvurderinger
 Finansloven 2020 – hvad sker der inden for skatteområdet?
 Bo- og gaveafgiften stiger pr. 1. januar 2020
 SKATs dummebøder
 10.08.2017 | Aktionærer, Skatter og afgifter | 0 Kommentarer
 Af Lida Hulgaard:
 Grundreglen i indkomstskattesystemet er, at skatteyderne skal betale skat af deres indkomst: ”Som skattepligtig indkomst betragtes – den skattepligtiges samlede årsindtægter – bestående i penge eller formuegoder af pengeværdi -” står der i statsskattelovens § 4.
 Dette udgangspunkt er stadigt gældende, også selvom ikke alle indkomster beskattes med samme skatteprocent.
 Ved beregningen af den skattepligtige indkomst kan fratrækkes driftsomkostninger m.v., renter og vedligeholdelsesudgifter samt andre fradragsberettigede udgifter. Heller ikke alle udgifter har samme skattemæssige fradragsværdi. Det afhænger af den indkomstart (personlig indkomst, kapitalindkomst m.v.), som udgifterne kan fra-drages i.
 Skattegrundlaget er nettoindtægten, som den opgøres efter fradrag af de fradragsberettigede udgifter.
 Imidlertid er der i de senere år dukket skatteregler op, der ikke beskatter på grundlag af nettoindkomsten.
 Som eksempel herpå kan nævnes aktionærlån. Lån er sædvanligvis ikke skattepligtig indkomst, fordi lån jo skal tilbagebetales til långiver og derfor ikke er en indtægt. Det gælder nu ikke længere for aktionærlån.
 Hæver hovedaktionæren penge i sit selskab, kan det være som løn for udført arbejde eller som udbytte vedtaget på en generalforsamling eller måske udloddet som maskeret udbytte. Disse beløb beskattes som al anden løn eller som aktieudbytte.
 Optagelse af lån derimod kolliderer med regler både i selskabslovens § 210 og i ligningslovens § 16 E. Et kapitalselskab må således ikke yde lån til kapitalejere eller til ledelsen i selskabet. Overtrædelse straffes med bøde efter § 367. Efter ligningslovens § 16 E beskattes sådanne lån som hævninger, selvom lånet skal tilbagebetales. Det er dog ”generøst” bestemt, at tilbagebetalingen til selskabet ikke medregnes som skattepligtig indkomst ved opgørelsen af selskabets skattepligtige indkomst.
 Resultatet er, at aktionæren beskattes af en indkomst, som han ikke har erhvervet, for beløbet skal jo betales tilbage til selskabet. Og han slipper ikke for at betale skat igen, når det tilbagebetalte beløb senere udbetales til ham som løn eller som udbytte. Derudover risikerer han også en bøde efter selskabsloven.
 Skatten bliver her til en bødelignende straf, ikke en sædvanlig skattebetaling af en indkomst.
 Det siger sig selv, at ingen skatteyder vil anse det for attraktivt at optage lån i sit selskab


text:
under disse omstændigheder, for hele beløb kan nemt forsvinde i skat. Det har jo også været formålet med bestemmelsen, at sådanne dispositioner ikke skal være attraktive. Eller sagt med andre ord: Der er tale om en revolverregel.
 Det må antages, at beskatningssituationen kun vil opstå ved en misforståelse, enten ved ukendskab til reglerne, eller fordi der er sket fejl hos selskabet, hos aktionæren, i banken el. lign. Deraf navnet dummebøde.
 Også i andre situationer kan opstå tilfælde, hvor skatteydere mister en retsstilling, de ellers havde krav på, fordi en frist overskrides el. lign. Højesterets dom i SKM 2016.165 HR er et eksempel på, at en dummebøde blev afværget. Fristerne i tonnageskatteloven var ikke blevet overholdt, men Højesteret fastslog, at det var revisor, der havde begået en klar fejl. Under disse omstændigheder havde selskabet krav på genoptagelse og ændring af selvangivelsen.
 Det er vores opfattelse, at SKATs dummebøder er uheldige, da de vil blive opfattet som uretfærdige af de personer og virksomheder, der bliver ramt heraf. Sådanne uretfærdigheder er med til at nedbryde den enkelte skatteyders tiltro til vores skattesystem, hvilket i værste fald vil kunne underminere fundamentet for vores velfærdsstat.
 Ændringer af udbyttebeskatning
 11.12.2014 | Aktionærer, Skatter og afgifter | 0 Kommentarer
 Af Lida Hulgaard
 Folketinget vedtog i sidste uge en ændring af reglerne for beskatningen af udbytte.
 Fra den 1. januar 2015 skal kun 70 % af udbytter fra unoterede porteføljeaktier medregnes ved opgørelsen af selskabers skattepligtige indkomst. Efter de gældende regler medregnes det samlede udbytte på porteføljeaktier.
 Porteføljeaktier er selskabers aktier eller anparter i unoterede selskaber, hvor selskabet ejer mindre end 10 % af selskabskapitalen i porteføljeselskabet
 Dermed reduceres den reelle beskatning af udbytte på porteføljeaktier fra 24,5 % i 2014 til 16,45 % i 2015 og 15,4 % i 2016.
 Selskabers avance ved afståelse af porteføljeaktier er skattefrihed. Der er således fortsat en ”skævhed” mellem beskatningen af avancer og udbytte på porteføljeaktier, om end den dog fra 1. januar 2015 vil være lidt mindre end nu.
 I det store perspektiv ville det rigtigste være at gøre udbytte på selskabers unoterede porteføljeaktier skattefri på samme måde som avance. Det er der imidlertid ikke politisk vilje til, da det vil betyde, at man som følge af EU-reglerne så også skulle ophæve den danske kildebeskatning på udbytte, som danske selskaber udbetaler til ejere i udlandet.
 Hvis du vil vide mere, er du velkommen til at kontakte Lida Hulgaard på lh@hulgaardadvokater.dk eller på tlf. 38 40 42 08.
 Forlængelse af fristen for ændringer af skatteansættelsen for hovedaktionærer
 03.02.2014 | Aktionærer, Skatter og afgifter | 0 Kommentarer
 Landsretten gav ved SKM 2013.888 ØLD SKAT medhold i, at beskatning af fri bil for hovedaktionærer med bestemmende indflydelse er omfattet af den forlængede ligningsfrist, da der er tale om en såkaldt ”kontrolleret transaktion” efter skattekontrollovens § 3B.
 SKAT fik dermed medhold i, at man har helt op til 5 år og 4 måneder efter indkomstårets udløb til at ændre beskatningen af fri bil for hovedaktionærer med bestemmende indflydelse.
 Landsretten ændrede ved dommen Landsskatterettens kendelse


text:
fra 2012, hvor Landsskatteretten var kommet frem til det modsatte resultat og havde givet skatteyder medhold i, at en ændring af beskatning af fri bil skal ske inden for den ordinære genoptagelsesfrist på 3 år og 4 måneder. Landsskatteretten mente derfor, at sagen var forældet, men det var Landsretten altså ikke enig i. Landsskatteretten begrundede blandt andet sin afgørelse med følgende præmis:
 ”For at kunne anvende skatteforvaltningslovens § 26, stk. 5, er det en betingelse, at der er tale om et forhold, der er knyttet til relationen hovedanpartshaver-/selskabsforhold, jf. skattekontrollovens § 3 B, stk. 1, nr. 2. Et forhold, der er knyttet til relationen direktør-/arbejdsgiverforhold, falder uden for anvendelsesområdet for skatteforvaltningslovens § 26, stk.5.”
 Dommen er anket til Højesteret, hvorfor spørgsmålet om fristens længde ikke kan anses for endeligt afgjort, før Højesteret har talt.
 Hvis Højesteret stadfæster dommen, er konsekvensen, at hovedaktionærer med mere end 50%-indflydelse i selskabet må tåle, at SKAT kan ændre gamle års beskatning af fri bil helt frem til 1. maj i det 6. år efter indkomstårets udløb. Dette betyder, at der kan være behov for at gemme kørebøger mv. i en tilsvarende årrække.
 For andre skatteydere, herunder hovedaktionærer med lavere ejer- eller stemmeandel, gælder den korte ordinære frist for ændring af skatteansættelsen, så ændring af værdi af fri bil som hovedregel skal være varslet senest 3 år og 4 måneder efter indkomstårets udløb.
 Dommen er et led i den række af sager, hvor SKAT har testet grænserne for hvilke dispositioner, der omfattes af den forlængede ligningsfrist.
 En af disse sager er SKM 2012.221 HD, hvor Højesteret gav SKAT medhold i, at sager om rette indkomstmodtager, dvs. spørgsmålet om hvorvidt en indtægt skal anses for erhvervet af hovedaktionæren eller selskabet, må anses for en kontrolleret transaktion. SKAT har dermed i sager om rette indkomstmodtager den lange frist til at ændre skatteopgørelsen i sådanne sagstyper. Konsekvensen heraf er, at skatteyder risikerer, at den dobbelt- eller trippelbeskatning, som er konsekvensen af sager om rette indkomstmodtager kan ske op til 6 år tilbage.
 Man skulle herefter antage, at konsekvensen af at anse sager om rette indkomstmodtager for en kontrolleret transaktion efter skattekontrollovens § 3B, er at dispositionen også omfattes af ligningslovens § 2, da bestemmelserne omfatter samme typer transaktioner mellem samme grupper af skatteydere. En sådan følgeslutning vil indebære, at skatteyder får ret til at reparere dobbeltbeskatningen ved at påtage sig betalingskorrektion efter ligningslovens § 2, stk. 5. Dette er SKAT imidlertid ikke enig i, at Højesteret har taget stilling til, og afklaringen heraf må afvente de retssager, som verserer om spørgsmålet.
 Modsat kom byretten i SKM 2014.29 BR frem til, at en sag om maskeret udlodning ikke var omfattet af den forlængede ligningsfrist, da der efter rettens opfattelse ikke var tale om en kontrolleret transaktion. Det var reelt en sag om rette omkostningsbærer, hvor hovedaktionæren havde ladet sit selskab betale vinduer i aktionærens private bolig. SKAT fik dog medhold i sagen alligevel, idet byretten fandt, at skatteyderen i den pågældende sag havde handlet groft uagtsomt, hvorfor fristen for


text:
ændring af gamle års skatteansættelse var udskudt som følge heraf, jf. skatteforvaltningslovens § 27, stk. 1. nr. 5.
 Selvom SKAT har fået medhold i Højesteret og nu Landsretten i sin opfattelse i to sagstyper, har SKAT for byretten tabt i en anden sagstype. Sammenfattende må anvendelsesområdet for den forlængede ligningsfrist derfor indtil videre anses for uafklaret, da de offentliggjorte domme i et vist omfang er indbyrdes modstridende.
 Hvis du har spørgsmål til ovennævnte, er du velkommen til at kontakte Lars Lauge Nielsen på lln@hulgaardadvokater.dk eller på tlf. 38 40 42 24.
 Lovforslag om skattefrihed for porteføljeaktier
 08.11.2012 | Aktionærer, Skatter og afgifter | 0 Kommentarer
 Skatteministeriet har den 1. november 2012 fremsat lovforslaget (L 49) omkring blandt andet indførelsen af skattefrihed for avancer på selskabers unoterede porteføljeaktier. Lovforslaget svarer til høringsudkastet, som vi tidligere har omtalt, og vil derfor også føre til en afskaffelse af iværksætteraktieordningen samt indføre en øget beskatning for den finansielle sektor.
 Formålet med forslaget er at lette vækstvirksomheders mulighed for at tiltrække risikovillig kapital. Det skal ske ved at give investorer skattefrihed for investeringen i form af en skattefri aktiegevinst.
 Lovforslaget skal således afskaffe den såkaldte ”iværksætterskat”, og vil indføre en generel skattefrihed for selskabers avancer på unoterede aktier og anparter, uanset ejerandel og ejertid. Selskaber vil derefter (hvis lovforslaget vedtages i sin nuværende form) alene være skattepligtige af avancer på børsnoterede porteføl-jeaktier og unoterede porteføljeaktier, der omfattes af de værnsregler, der indføres. Disse omtales kort nedenfor.
 Forslaget vil ligestille beskatningen af selskabers porteføljeaktier (som er aktier eller anparter i selskaber, hvor ejerselskabets ejerandel er mindre end 10%) med beskatningen af aktier eller anparter, hvor selskabet ejer 10% eller mere af selskabskapitalen.
 Det vil også betyde, at selskabers tab på porteføljeaktier ikke længere vil være fradragsberettigede. Dette kan være værd at være opmærksom på for selskaber, der måtte ligge inde med porteføljeaktier, der ikke kan forventes afstået med gevinst, idet sådanne bør overvejes afstået (og eventuelt genanskaffet) inden lovens ikrafttræden med henblik på at opnå tabsfradraget i selskabets skattepligtige indkomst.
 Forslaget skal alene gælde unoterede porteføljeaktier, og således ikke selskabers mindre investeringer i børsnoterede (eller i øvrigt noterede) papirer. De nye regler skal dog ikke gælde unoterede selskaber, hvis aktivitet (stort set) kun består i børsnoterede papirer. Højst 85% af porteføljeselskabets regnskabsmæssige aktiver (gennemsnitligt over et regnskabsår) må være placeret i aktier, der handles på et reguleret marked mv., hvis aktierne i selskabet skal kunne afstås skattefrit.
 Det skal særligt bemærkes, at der ikke lægges op til ændringer vedrørende beskatning af udbytte på porteføljeaktier. Udbytte på unoterede porteføljeaktier vil dermed fortsat være skattepligtigt, uanset at aktiegevinsten nu bliver skattefri. For at værne mod spekulation i at sælge og genkøbe som alternativ til udbytteudlodninger, indsættes en værnsregel, som indebærer, at en skattefri avance ændres til et skattepligtigt udbytte, hvis der sker salg og genkøb i samme selskab inden for 6 måneder, hvis salgssummen er højere end den nye købesum.
 Ændringen skal have virkning for selskabers aktiesalg fra og med 1. januar 2013.
 Der foreslås en særlig overgangsregel


text:
for selskaber, der efter de gældende regler har valgt at realisationsbeskatte deres porteføljeaktier, idet overgangen til skattefrihed pr. 1. januar 2013 ikke skal anses som salg og genanskaffelse (uanset den nugældende regel i aktieavancebeskatningslovens § 33 A). Øvrigt statusskifte vil dog fortsat blive anset som statusskifte efter § 33 A. Endvidere indføres en særlig overgangsregel vedrørende spaltninger i perioden fra 1. november 2012 til og med 31. december 2012.
 Hvis der er spørgsmål til lovforslaget, er du velkommen til at kontakte Lida Hulgaard på lh@hulgaardadvokater.dk eller på tlf. 38 40 42 08.


text:
Jehovas Vidner går rettens vej i sager om forkyndelsen | Guds rige
 Som Jesus forudsagde, ville hans disciples forkyndelsesarbejde møde juridisk modstand
 1, 2. (a) Hvad lykkedes det de religiøse ledere at gøre i forbindelse med forkyndelsen, men hvordan reagerede apostlene? (b) Hvorfor nægtede apostlene at rette sig efter forbuddet mod at forkynde?
 VI BEFINDER os i Jerusalem kort efter pinsedagen år 33. Den kristne menighed er kun få uger gammel. Satan er tydeligvis klar over at det er nu han skal gribe ind. Han vil gerne eliminere menigheden før den når at vokse sig stærk. Hurtigt sørger han for at de religiøse ledere forbyder forkyndelsesarbejdet. Men apostlene fortsætter modigt forkyndelsen, og mange, både mænd og kvinder, får ’tro på Herren’. — Apg. 4:18, 33; 5:14.
 Apostlene „frydede sig over at de var blevet anset for værdige til at blive vanæret for navnets skyld“
 2 Modstanderne bliver rasende og slår til igen — denne gang ved at få alle apostlene fængslet. I nattens løb åbner Jehovas engel imidlertid fængslets døre, og ved daggry har apostlene genoptaget deres forkyndelse. Igen bliver de arresteret og bragt for Sanhedrinet, anklaget for at overtræde forbuddet mod at forkynde. Apostlene siger modigt: „Vi bør adlyde Gud som vor hersker mere end mennesker.“ Sanhedrinets medlemmer bliver så rasende at de ønsker at „gøre det af med“ apostlene. Men på dette kritiske tidspunkt tager den agtede lovlærer Gamaliel ordet og siger advarende: „Tag jer i agt ... Hold jer fra disse mennesker og lad dem være.“ Overraskende nok lytter Sanhedrinet til hans råd og lader apostlene gå. Og hvad gør disse trofaste mænd så? Uforfærdet fortsætter de med „uden ophør at undervise og at forkynde den gode nyhed om Messias, Jesus“. — Apg. 5:17-21, 27-42; Ordsp. 21:1, 30.
 3, 4. (a) Hvilken effektiv metode har Satan benyttet i forbindelse med sine angreb på Guds folk? (b) Hvad vil vi se på i dette og de to følgende kapitler?
 3 Denne retssag i år 33 var det første tilfælde af officiel modstand mod den kristne menighed, men langtfra det sidste. (Apg. 4:5-8; 16:20; 17:6, 7) I vor tid prøver Satan stadig at få modstandere af den sande tilbedelse til at ophidse myndighederne til at udstede forbud mod vores forkyndelsesarbejde. Modstanderne har rejst forskellige anklager imod Jehovas folk. En af dem går ud på at vi forstyrrer den offentlige ro og orden — at vi er urostiftere. En anden at vi er oprørere. I en tredje bliver vi beskyldt for at være sælgere. Når tiden har været inde til det, er vores brødre gået rettens vej for at modbevise sådanne falske anklager. Hvad har disse retssager ført til? Hvordan har retskendelser som blev afsagt for mange årtier siden, betydning for os i dag? Lad os analysere nogle få retssager for at se hvordan de har hjulpet os til at „forsvare og juridisk stadfæste den gode nyhed“. — Fil. 1:7.
 4 I dette kapitel vil vi fokusere på hvordan vi har forsvaret vores ret til frit at forkynde. I de


text:
to følgende kapitler vil vi se på nogle af de juridiske sager vi har ført i vores bestræbelser på at følge Rigets normer og forblive adskilt fra denne verden.
 Urostiftere — eller loyale forkæmpere for Guds rige?
 5. Hvorfor blev forkynderne arresteret i slutningen af 1930’erne, og hvad overvejede de ledende brødre at gøre?
 5 I slutningen af 1930’erne forsøgte man i flere byer og stater i USA at tvinge Jehovas Vidner til at indhente en form for juridisk tilladelse før de kunne udføre deres forkyndelsesarbejde. Men vores brødre anmodede ikke om sådanne tilladelser. En tilladelse kan tilbagekaldes, og de mente ikke at nogen regering eller myndighed havde ret til at hindre kristne i at adlyde Jesu befaling om at forkynde Rigets budskab. (Mark. 13:10) Resultatet var at hundreder af forkyndere blev arresteret. De ledende brødre i organisationen overvejede at gå rettens vej. De håbede at de kunne bevise at staten uretmæssigt havde begrænset deres religionsfrihed. Og i 1938 indtraf en begivenhed der førte til en skelsættende retssag. Hvad var det der skete?
 6, 7. Hvad skete der med familien Cantwell?
 6 Tirsdag morgen, den 26. april 1938, tog den 60-årige Newton Cantwell, hans kone, Esther, og deres sønner Henry, Russell og Jesse — alle fem specialpionerer — af sted på en forkyndertur til byen New Haven i Connecticut. De var forberedt på at turen kunne komme til at vare længere end blot en enkelt dag. Hvorfor? De var tidligere blevet arresteret flere gange, og de forudså at det kunne ske igen. Men den mulighed dæmpede ikke familien Cantwells ønske om at forkynde Riget. De ankom til New Haven i to biler. Newton kørte familiebilen som var fyldt med bibelsk litteratur og rejsegrammofoner, og den 22-årige Henry kørte i en højttalerbil. Som forudset gik der ikke mange timer før de blev standset af politiet.
 7 Først blev Russell på 18 år arresteret, derefter Newton og Esther. Jesse på 16 så på afstand at hans bror og forældre blev taget med af politiet. Henry forkyndte i en anden del af byen, så den unge Jesse var overladt til sig selv. Alligevel tog han sin grammofon og fortsatte i forkyndelsen. To katolske mænd lod Jesse spille en plade med foredraget „Fjender“, holdt af bror Rutherford. Mens de lyttede til foredraget, blev de imidlertid så vrede at de ville slå Jesse. Roligt gik Jesse sin vej, men kort efter blev han standset af en betjent, og det endte med at han også blev taget i forvaring. Politiet undlod at sigte søster Cantwell, men der blev rejst sigtelse mod bror Cantwell og hans sønner. Senere samme dag blev de dog løsladt mod kaution.
 8. Hvorfor fandt retten at Jesse Cantwell var skyldig i urostiftelse?
 8 Få måneder senere, i september 1938, blev familien Cantwell stillet for retten i New Haven. Newton, Russell og Jesse blev dømt for urostiftelse og for at anmode om bidrag uden at have tilladelse til det. Sagen blev appelleret til Connecticuts højesteret som frifandt Newton og Russell i spørgsmålet om


text:
urostiftelse, men Jesse blev kendt skyldig. Af hvilken grund? De to katolske mænd som havde lyttet til den plade han spillede, vidnede mod ham i retten. De fortalte at foredraget havde provokeret dem og fornærmet deres religion. For at få omstødt dommene appellerede de ansvarlige brødre i organisationen til USA’s højesteret — den højeste instans i landet.
 9, 10. (a) Hvilken kendelse afsagde USA’s højesteret i sagen vedrørende familien Cantwell? (b) Hvordan har denne kendelse gavnet os helt frem til i dag?
 9 Sagen begyndte den 29. marts 1940. Højesteretspræsident Charles E. Hughes og otte meddommere lyttede til de argumenter som bror Hayden Covington, der var advokat for Jehovas Vidner, fremlagde. * Da statsadvokaten fra Connecticut kom med de argumenter som skulle bevise at Vidnerne var urostiftere, spurgte en af dommerne: „Er det ikke korrekt at det budskab Jesus Kristus forkyndte, var upopulært på hans tid?“ Statsadvokaten svarede: „Jo, og hvis jeg husker min bibelhistorie ret, fortæller Bibelen også hvad der skete med Jesus fordi han forkyndte det budskab.“ En temmelig afslørende udtalelse! Uforvarende satte statsadvokaten Jehovas Vidner i bås med Jesus, og staten Connecticut med dem der dømte ham. Den 20. maj 1940 afsagde retten enstemmigt en kendelse i Jehovas Vidners favør.
 Hayden Covington (forrest, i midten), Glen How (til venstre) og andre forlader en retsbygning efter en juridisk sejr
 10 Hvilken betydning fik højesterettens kendelse? Den indebar at retten til frit at udøve sin religion nu var mere beskyttet end før. Ingen forbundsregering, stat eller lokal myndighed kunne nu begrænse religionsfriheden med loven i hånd. Retten fandt endvidere at Jesses adfærd „ikke udgjorde nogen trussel mod den offentlige ro og orden“. Kendelsen fastslog derved klart at det samme må gælde alle andre Jehovas Vidner. Der var tale om en afgørende juridisk sejr for Guds tjenere! Hvordan har vi gavn af den selv i dag? En advokat der er et Jehovas Vidne, siger: „Retten til frit at praktisere vores tro uden frygt for uretfærdige restriktioner tillader os som nutidige Vidner at udbrede et budskab om håb til andre i de samfund hvor vi bor.“
 Oprørere — eller forkyndere af sandheden?
 11. Hvilken kampagne iværksatte vores brødre i Canada, og hvorfor?
 11 I 1940’erne blev Jehovas Vidner i Canada udsat for voldsom modstand. I 1946 tilrettelagde vores brødre derfor en kampagne som varede 16 dage, hvor de offentliggjorde statens tilsidesættelse af religionsfriheden. De uddelte en traktat med titlen Quebec’s Burning Hate for God and Christ and Freedom Is the Shame of All Canada (Quebecs brændende had til Gud og Kristus og friheden er en skamplet på Canada). Denne firesiders traktat afslørede i detaljer at gejstligheden stod bag den uro, pøbelvold og brutalitet fra politiets side som vores brødre i provinsen Quebec blev udsat for. „De ulovlige arrestationer af Jehovas Vidner fortsætter,“ stod der i traktaten. „I Greater Montreal har omkring 800 anklager mod Jehovas Vidner hobet sig op.“
 12. (a) Hvordan reagerede modstanderne på traktatkampagnen? (b) Hvilken lovovertrædelse blev vores brødre sigtet for? (Se også fodnote).
 12 Som reaktion på


text:
denne traktat erklærede Quebecs premierminister Maurice Duplessis, som arbejdede hånd i hånd med den romerskkatolske kardinal Villeneuve, „nådesløs krig“ mod Jehovas Vidner. Antallet af sagsanlæg blev hurtigt fordoblet fra 800 til 1.600. „Politiet arresterede os så mange gange at vi ikke længere havde tal på det,“ fortalte en pionersøster. Forkyndere som blev pågrebet mens de uddelte traktaten, blev sigtet for „injurier og for at ophidse til oprør“. *
 13. Hvem var den første der blev stillet for retten sigtet for at tilskynde til oprør, og hvordan lød rettens kendelse?
 13 I 1947 var bror Aimé Boucher og hans døtre Gisèle, på 18 år, og Lucille, på 11, de første der blev stillet for retten sigtet for at tilskynde til oprør. De havde uddelt traktaten i nærheden af deres farm i det bakkede landskab syd for byen Quebec, men det var svært at opfatte dem som kriminelle urostiftere. Bror Boucher var en ydmyg og mild mand som passede sin farm og af og til tog ind til byen med hest og vogn. Ikke desto mindre havde hans familie selv været udsat for noget af den mishandling traktaten beskrev. Dommeren ved retten, som hadede Jehovas Vidner, nægtede at lytte til de vidnesbyrd der beviste at familien Boucher var uskyldig. Han godtog i stedet anklagerens påstand om at traktaten opfordrede til fjendtlighed, og at Boucher-familien af den grund skulle kendes skyldig. Dommerens synspunkt kunne koges ned til følgende: Det er en forbrydelse at sige sandheden. Aimé og Gisèle blev dømt for injurier og oprørsstiftelse, og selv den unge Lucille blev fængslet i to dage. Brødrene appellerede til Canadas højesteret, som indvilligede i at behandle sagen.
 14. Hvordan reagerede brødrene i Quebec i de år forfølgelsen varede?
 14 Til trods for voldelige og vedvarende angreb fortsatte vores modige brødre og søstre i Quebec i mellemtiden deres forkyndelse af Riget — ofte med imponerende resultater. I løbet af fire år, regnet fra det tidspunkt hvor traktatkampagnen begyndte i 1946, voksede antallet af Jehovas Vidner i Quebec fra 300 til 1.000! *
 15, 16. (a) Hvilken kendelse afsagde Canadas højesteret i sagen mod familien Boucher? (b) Hvilken virkning havde denne sejr på brødrene og udenforstående?
 15 I juni 1950 behandlede de ni dommere ved Canadas højesteret sagen vedrørende Aimé Boucher. Et halvt år senere, den 18. december 1950, afsagde højesteret en kendelse i vores favør. Hvorfor? Bror Glen How, der var advokat for Jehovas Vidner, forklarede at retten erklærede sig enig med forsvaret i dets argument, gående ud på at „tilskyndelse til oprør“ forudsætter at man agiterer for voldsanvendelse eller oprør mod myndighederne. Men traktaten „indeholdt ikke sådanne tilskyndelser og var derfor omfattet af ytringsfriheden“. Bror How tilføjede: „Jeg så på nærmeste hold hvordan Jehova skænkede os sejren.“ *
 16 Højesterets afgørelse var en markant sejr for Guds rige. Den eliminerede grundlaget for alle de 122 verserende sager hvor Jehovas Vidner i Quebec var blevet sigtet for injurier og tilskyndelse til oprør. Rettens afgørelse betød også at indbyggerne i Canada og resten af Commonwealth nu havde


text:
frihed til at give udtryk for deres bekymringer vedrørende myndighedernes fremgangsmåde. Desuden knækkede denne sejr nakken på det angreb som kirken og myndighederne i forening havde rettet mod Jehovas Vidners frihed i provinsen Quebec. *
 Sælgere — eller ivrige forkyndere af Guds rige?
 17. Hvordan forsøger nogle myndigheder at begrænse vores forkyndelsesarbejde?
 17 De første kristne var „ikke kræmmere der [handlede] med Guds ord“, og det samme gælder Jehovas tjenere i dag. (Læs 2 Korinther 2:17). Ikke desto mindre prøver nogle myndigheder at begrænse vores aktivitet som forkyndere ved hjælp af lovgivningen vedrørende handel. Lad os se på to af de sager hvor retten har truffet afgørelse angående spørgsmålet om hvorvidt Jehovas Vidner er sælgere eller forkyndere.
 18, 19. Hvordan forsøgte myndighederne i Danmark at modarbejde forkyndelsen?
 18 Danmark. Den 1. oktober 1932 blev der indført en bestemmelse der gjorde det ulovligt at sælge trykt materiale hvis man ikke var i besiddelse af et vandrebrev. Men vores brødre anmodede ikke om en sådan tilladelse. Den følgende dag var fem Jehovas Vidner i færd med at forkynde i Roskilde. Sidst på dagen kunne de andre forkyndere ikke finde August Lehmann. Han var blevet arresteret for at sælge ’varer’ uden at have vandrebrev.
 19 Den 19. december 1932 mødte August Lehmann i retten. Han fortalte at han havde henvendt sig til folk for at tilbyde dem bibelsk litteratur, men benægtede at der var tale om handel. Retten gav ham medhold med følgende udtalelse: „Den tiltalte ... er i stand til at sørge for sit eget underhold, og han har ikke erhvervet sig nogen økonomisk fortjeneste eller haft til hensigt at opnå en sådan. Hans virksomhed har tværtimod medført økonomisk tab for ham.“ Retten tog Vidnernes parti og afgjorde at August Lehmanns aktivitet ikke kunne „betragtes som handel“. Men Guds folks modstandere var besluttede på at hindre forkyndernes virke mest muligt i hele landet. (Sl. 94:20; se den danske autoriserede oversættelse af 1931) Anklagemyndigheden appellerede sagen helt til Højesteret. Hvordan reagerede vores brødre?
 20. Hvordan lød kendelsen fra Højesteret i Danmark, og hvordan reagerede brødrene?
 20 I ugen før retsmødet i Højesteret optrappede Jehovas Vidner i Danmark deres forkyndelse. Tirsdag den 3. oktober 1933 bekendtgjorde Højesteret sin afgørelse. Den gav byretten medhold i at August Lehmann ikke havde overtrådt loven. Denne kendelse betød at Vidnerne frit kunne fortsætte forkyndelsen. For at give udtryk for deres værdsættelse af at Jehova havde givet dem denne juridiske sejr, øgede brødrene og søstrene deres indsats yderligere. Siden denne retsafgørelse har forkynderne i Danmark kunnet udføre deres tjeneste uden indblanding fra myndighedernes side.
 Modige Jehovas Vidner i Danmark i 1930’erne
 21, 22. Hvilken afgørelse traf USA’s højesteret i sagen vedrørende bror Murdock?
 21 USA. Søndag den 25. februar 1940 blev Robert Murdock, jun., der var pioner, og syv andre Jehovas Vidner arresteret mens de forkyndte i Jeannette, en by i nærheden af Pittsburgh i staten Pennsylvania. De blev dømt fordi de havde undladt at købe vandrebrev før de tilbød folk litteratur. Da de appellerede, indvilligede USA’s højesteret i


text:
at tage sagen op.
 22 Den 3. maj 1943 offentliggjorde højesteret sin kendelse som var i Jehovas Vidners favør. Retten gjorde indsigelse mod kravet om at forkynderne skulle løse vandrebrev fordi man ikke kan påligne nogen „en afgift for nydelsen af en grundlovsmæssig rettighed“. Retten fastslog at byens vedtægt „begrænsede pressefriheden og var en undertrykkelse af religionsfriheden“. Da dommer William O. Douglas bekendtgjorde den afgørelse flertallet af dommerne havde truffet, sagde han at Jehovas Vidners aktiviteter „er mere end en forkyndelse; det er mere end en udbredelse af religiøse skrifter. Det er en kombination af begge dele.“ Han tilføjede: „Denne form for religiøs aktivitet har en lige så høj status ... som tilbedelse i en kirkebygning og forkyndelse fra en prædikestol.“
 23. Hvorfor er de juridiske sejre vi vandt i 1943, vigtige for os i dag?
 23 Denne højesteretskendelse var en stor juridisk sejr for Guds folk. Den fastslog at vi bestemt ikke er kommercielle kræmmere, vi er kristne forkyndere. På denne mindeværdige dag i 1943 vandt Jehovas Vidner 12 ud af 13 sager i højesteret, inklusive Murdock-sagen. Disse retsafgørelser har på en magtfuld måde dannet præcedens for senere retssager hvor vores modstandere igen har sat spørgsmålstegn ved vores ret til at forkynde Rigets budskab offentligt og fra hus til hus.
 24. Hvad gør vi når en regering forbyder vores forkyndelse?
 24 Som Jehovas tjenere sætter vi stor pris på at myndighederne rent juridisk giver os ret til frit at forkynde Rigets budskab. Og når regeringer udsteder forbud mod vores arbejde, ændrer vi blot vores forkyndelsesmetoder og fortsætter arbejdet på alle de måder vi har mulighed for. Ligesom apostlene „bør [vi] adlyde Gud som vor hersker mere end mennesker“. (Apg. 5:29; Matt. 28:19, 20) Samtidig appellerer vi til domstolene for at få omstødt forbuddet mod vores aktiviteter. Lad os se på to eksempler.
 25, 26. Hvilke begivenheder førte til en højesteretssag i Nicaragua, og hvad blev resultatet?
 25 Nicaragua. Den 19. november 1952 trådte Donovan Munsterman, som var missionær og landstjener, ind på immigrationskontoret i hovedstaden Managua. Han havde fået ordre til at møde frem for kaptajn Arnoldo García, lederen af kontoret. Kaptajnen fortalte Donovan at alle Jehovas Vidner i Nicaragua nu havde fået „forbud mod at fortsætte forkyndelsen af deres lære og fremme deres øvrige religiøse aktiviteter“. Da kaptajn García blev spurgt om årsagen, forklarede han at Jehovas Vidner ikke havde indenrigsministerens tilladelse til at forkynde, og at de blev beskyldt for at være kommunister. Hvem havde anklaget os? Præsterne i den romerskkatolske kirke.
 Brødre i Nicaragua under forbuddet
 26 Bror Munsterman appellerede med det samme til indenrigsministeriet og religionsministeriet, såvel som til præsident Anastasio Somoza García, men forgæves. Derefter tilpassede brødrene sig forholdene. De lukkede rigssalen, holdt møder i mindre grupper og standsede gadearbejdet, men de blev ved med at forkynde Rigets budskab. Samtidig indgav de en begæring til Nicaraguas højesteret hvori de anmodede retten om at omstøde forbuddet. Aviserne gjorde forbuddet og indholdet i den begæring Jehovas Vidner havde indgivet, kendt vidt og bredt, og højesteret indvilligede


text:
i at behandle sagen. Hvad blev resultatet? Den 19. juni 1953 bekendtgjorde højesteret sin enstemmige afgørelse til fordel for Jehovas Vidner. Retten fandt at forbuddet krænkede den grundlovssikrede ret til ytringsfrihed, frihed til at følge sin samvittighed og til at udøve sin tro. Den gav også påbud om at forholdet mellem Nicaraguas regering og Jehovas Vidner skulle genoprettes så det blev som før.
 27. Hvorfor var folk i Nicaragua forbløffede over domstolens afgørelse, og hvordan betragtede brødrene denne sejr?
 27 Folk i Nicaragua var forbløffede over at højesteret havde forsvaret Jehovas Vidner. Hidtil havde præsternes indflydelse været så stærk at domstolen undgik at komme i konflikt med dem. Desuden var den magt regeringens embedsmænd havde, så stor at retten sjældent traf afgørelser som var i modstrid med det de havde besluttet. Vores brødre var overbeviste om at grunden til at de vandt denne sejr, var at deres Konge havde beskyttet dem, og at de havde fortsat deres forkyndelse. — Apg. 1:8.
 28, 29. Hvilken forandring af forholdene fandt sted i midten af 1980’erne i Zaire?
 28 Zaire. I midten af 1980’erne var der omkring 35.000 Jehovas Vidner i Zaire, nu Den Demokratiske Republik Congo. For at holde trit med den fortsatte vækst i forbindelse med Rigets aktiviteter opførte afdelingskontoret nye bygninger. I december 1985 blev der afholdt et internationalt stævne i landets hovedstad, Kinshasa, og 32.000 delegerede fra mange dele af verden fyldte byens stadion. Men så begyndte forholdene at ændre sig for Jehovas tjenere. Hvad skete der?
 29 Bror Marcel Filteau, en missionær fra Quebec i Canada der havde været udsat for forfølgelse i Duplessis’ regeringstid, tjente i Zaire på det tidspunkt. Han har fortalt hvad der skete: „Den 12. marts 1986 fik de ansvarshavende brødre overrakt et brev der erklærede Foreningen af Jehovas Vidner i Zaire ulovlig.“ Forbuddet var underskrevet af landets daværende præsident, Mobutu Sese Seko.
 30. Hvilken vigtig beslutning måtte afdelingskontorets udvalg træffe, og hvad besluttede udvalget at gøre?
 30 Den følgende dag bekendtgjorde den nationale radio: „Vi vil aldrig mere høre om Jehovas Vidner i [Zaire].“ Forfølgelsen begyndte med det samme. Rigssale blev ødelagt, og brødrene blev bestjålet, arresteret, fængslet og slået. Selv Jehovas Vidners børn blev sat i fængsel. Den 12. oktober 1988 beslaglagde myndighederne organisationens ejendele, og civilgarden, en militær enhed, besatte afdelingskontorets ejendom. De ansvarlige brødre appellerede til præsident Mobutu, men fik intet svar. På det tidspunkt måtte afdelingskontorets udvalg træffe en svær beslutning. „Skal vi appellere til højesteret, eller skal vi vente?“ Timothy Holmes, der var missionær og koordinator for afdelingskontorets udvalg, husker: „Vi vendte os til Jehova for at få visdom og vejledning.“ Efter at have overvejet spørgsmålet under bøn nåede udvalget frem til at tidspunktet ikke var inde til at appellere til domstolen. I stedet fortsatte brødrene i udvalget med at sørge for brodersamfundet og undersøge mulighederne for at fortsætte forkyndelsen.
 „I den periode hvor sagen blev behandlet, så vi hvordan Jehova kan ændre situationen“
 31, 32. Hvilken bemærkelsesværdig afgørelse traf Zaires højesteret, og hvilken virkning havde den på


text:
vores brødre?
 31 Efter nogle år blev presset på Jehovas Vidner mindre, og i Zaire blev respekten for menneskerettighederne større. Afdelingskontorets udvalg besluttede at tiden nu var inde til at anfægte forbuddet ved at appellere til Zaires højesteret. Bemærkelsesværdigt nok sagde højesteret ja til at behandle sagen. Den 8. januar 1993, næsten syv år efter at præsidenten havde udstedt forbuddet, afgav retten en kendelse som sagde at myndighedernes aktion mod Jehovas Vidner havde været ulovlig, og forbuddet blev ophævet. Tænk engang! Med risiko for deres eget liv havde dommerne annulleret en bestemmelse som landets præsident havde indført! Bror Holmes fortæller: „I den periode hvor sagen blev behandlet, så vi hvordan Jehova kan ændre situationen.“ (Dan. 2:21) Denne sejr styrkede brødrenes tro. De følte at deres konge, Jesus, havde ledet dem så de var klar over hvornår og hvordan de skulle reagere.
 Jehovas Vidner i Den Demokratiske Republik Congo glæder sig over at de frit kan tilbede Jehova
 32 Efter at forbuddet var hævet, kunne afdelingskontoret få missionærer ind i landet, bygge et nyt afdelingskontor og indføre bibelsk litteratur. * Det er en glæde for Jehovas tjenere i hele verden at betragte hvordan Jehova beskytter sit folks åndelige velfærd. — Es. 52:10.
 „Jehova er min hjælper“
 33. Hvad kan denne korte gennemgang af nogle få retssager lære os?
 33 Vores gennemgang af nogle af de juridiske kampe vi har udkæmpet, viser at Jesus har levet op til sit løfte: „Jeg vil give jer en mund og en visdom som alle jeres modstandere tilsammen ikke vil kunne modstå eller modsige.“ (Læs Lukas 21:12-15). Nogle gange har Jehova tydeligvis sørget for at personer der minder om fortidens Gamaliel, har beskyttet hans folk. Andre gange har han fået modige dommere og advokater til at forsvare det der er ret. Jehova har gjort vores fjenders våben uduelige. (Læs Esajas 54:17). Modstand kan ikke hindre Guds værk.
 34. Hvorfor er vores juridiske sejre så bemærkelsesværdige, og hvad er de et vidnesbyrd om? (Se også rammen „ Bemærkelsesværdige sejre ved de højere domstole som har fremmet forkyndelsen“).
 34 Hvorfor er vores juridiske sejre så bemærkelsesværdige? Tænk over følgende: Jehovas Vidner er ikke fremtrædende eller indflydelsesrige mennesker. Vi prøver ikke at påvirke politikere, vi støtter ikke politiske kampagner, og vi stemmer ikke. De af os der bliver stillet for de højere domstole, bliver desuden ofte betragtet som „ulærde og almindelige mennesker“. (Apg. 4:13) Set fra et menneskeligt synspunkt har domstolene derfor kun et ringe incitament til at komme os til hjælp ved at afsige kendelser som går imod vores magtfulde religiøse og politiske modstanderes ønske. Ikke desto mindre har domstole gentagne gange afsagt kendelser i vores favør. De juridiske sejre vi har vundet, er et vidnesbyrd om at vi vandrer „for Guds ansigt, i samfund med Kristus“. (2 Kor. 2:17) Vi kan derfor sige ligesom apostlen Paulus: „Jehova er min hjælper; jeg vil ikke være bange.“ — Hebr. 13:6.
 ^ par. 9 Denne sag, Cantwell mod State of Connecticut, var den første i en række af 43 sager


text:
som bror Hayden Covington førte i USA’s højesteret til forsvar for vores brødre. Bror Covington døde i 1978. Hans enke, Dorothy, tjente trofast indtil sin død i 2015. Hun blev 92 år.
 ^ par. 12 Sigtelsen var baseret på en lov vedtaget i 1606. Den gav en jury mulighed for at erklære en person skyldig hvis den mente at vedkommendes udtalelse tilskyndede til fjendskab — til trods for at udtalelsen var sand.
 ^ par. 14 I 1950 var der 164 heltidstjenere i Quebec — deriblandt 63 tidligere gileadelever som villigt havde taget imod den opgave de havde fået tildelt, trods den hårde modstand der ventede dem.
 ^ par. 15 Bror W. Glen How var en modig advokat som fra 1943 til 2003 med stor ekspertise førte i hundredvis af juridiske sager for Jehovas Vidner i Canada og andre lande.
 ^ par. 16 Flere oplysninger om denne sag findes i artiklen „Kampen er ikke jeres, men Guds“ i Vågn op! for 22. april 2000, side 18-24.
 ^ par. 32 Til sidst forlod civilgarden afdelingskontorets ejendom; et nyt afdelingskontor blev imidlertid bygget et andet sted.
 Hvordan fastslog domstolene at vi er forkyndere, ikke urostiftere, oprørere eller sælgere?
 På hvilke måder har vi stadig gavn af disse tidligere juridiske sejre?
 Hvordan reagerer vi når vores forkyndelsesarbejde bliver underlagt forbud?
 Hvorfor er det, set fra et menneskeligt synspunkt, bemærkelsesværdigt at Jehovas folk har vundet så mange skelsættende retssager?
 Hvordan har denne gennemgang af juridiske sager styrket din tro?
 BEMÆRKELSESVÆRDIGE SEJRE VED DE HØJERE DOMSTOLE SOM HAR FREMMET FORKYNDELSEN
 AFGØRELSE 11. november 1927
 SAG VEDRØRENDE Religionsfrihed.
 SAGENS FAKTA En politimand standser bror Adolf Huber mens han forkynder; han påstår at vores bror forstyrrer den religiøse fred, og konfiskerer Adolfs bibelske brochurer.
 KENDELSE I landets højesteret anfægter bror Huber politibetjentens handlemåde. Retten finder at konfiskering af religiøse traktater er en krænkelse af „religionsfriheden“.
 KONSEKVENS Kendelsen sætter en stopper for politiets indblanding i Bibelstudenternes forkyndelse.
 AFGØRELSE 9. juli 1935
 SAG VEDRØRENDE Ytringsfrihed.
 SAGENS FAKTA Seks Jehovas Vidner bliver arresteret for at uddele bøger som er „i modstrid med den offentlige orden og statens sikkerhed“. Brødrene bliver idømt 15 dages fængsel.
 KENDELSE Højesteret finder at Jehovas Vidner udfører deres arbejde på en fredelig måde, at deres litteratur ikke er til fare for den offentlige orden, og at de har ret til at dele deres mening med andre.
 KONSEKVENS Denne kendelse — sammen med flere andre af 530 sager vedrørende Jehovas Vidner som blev behandlet i perioden fra 1933 til 1939 — garanterede forfatningsmæssige rettigheder som tillod brødrene at fortsætte forkyndelsen. I øjeblikket kan vi frit forkynde i landet.
 AFGØRELSE 17. marts 1953
 SAG VEDRØRENDE Ytringsfrihed og pressefrihed.
 SAGENS FAKTA Bror Pieter Havenaar bliver arresteret for at overtræde en bestemmelse om at man kun må tilbyde folk litteratur tirsdag og onsdag fra klokken 9 til 11.
 KENDELSE Højesteret finder begrænsningen for vidtgående.
 KONSEKVENS Afgørelsen ugyldiggør enhver bestemmelse som begrænser retten til at tilbyde folk trykte publikationer i en sådan grad at det i realiteten bliver umuligt at udføre dette


text:
arbejde.
 AFGØRELSE 6. oktober 1953
 SAG VEDRØRENDE Religionsfrihed og ytringsfrihed.
 SAGENS FAKTA En lokal vedtægt i byen Quebec forbyder uddeling af litteratur uden politiets tilladelse. Bror Laurier Saumur, der er rejsende tilsynsmand, tilbringer tre måneder i fængsel for at have overtrådt denne vedtægt.
 KENDELSE Højesteret finder anvendelsen af denne lokale vedtægt i forbindelse med Jehovas Vidner ulovlig. Retten erkender at offentlig uddeling af trykte bibelske budskaber er en del af Jehovas Vidners tilbedelse som kristne og dermed forfatningsmæssigt beskyttet mod censur.
 KONSEKVENS Afgørelsen afviser mere end 1.600 sigtelser baseret på lokale vedtægter i provinsen Quebec.
 AFGØRELSE 13. juli 1983
 SAGENS FAKTA To søstre bliver arresteret for at uddele bibelsk litteratur. De sigtes for „krænkelse af den offentlige ro og orden“ og bliver fængslet i fem dage.
 KENDELSE Højesteret finder hverken at der er tale om nogen lovovertrædelse eller grundlag for påstanden om at de har forstyrret roen.
 KONSEKVENS Efter denne juridiske sejr falder antallet af arrestationer og beslaglæggelser af bibelsk litteratur.
 AFGØRELSE 26. maj 1986
 SAGENS FAKTA Efter at tre familier har ansøgt om at blive registreret som hørende til trossamfundet Jehovas Vidner, bliver 23 brødre og søstre fængslet for forsøg på at ændre den sociale og politiske orden i landet.
 KENDELSE Højesteret annullerer dommene, frikender Jehovas Vidner og stadfæster deres ret til religionsfrihed.
 KONSEKVENS Afgørelsen bringer arrestationerne for Jehovas Vidners kristne aktiviteter til ophør og øger den religiøse frihed for alle indbyggere i Tyrkiet.
 AFGØRELSE 25. maj 1993
 SAG VEDRØRENDE Frihed til at udøve sin religion.
 SAGENS FAKTA I 1986 bliver bror Minos Kokkinakis for 18. gang dømt for at hverve proselytter. Fra 1938 til 1992 gav den græske lov som forbød at man hvervede proselytter, anledning til mere end 19.000 arrestationer af Jehovas Vidner.
 KENDELSE Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol finder at dette er en overtrædelse af retten til at tænke frit og til samvittigheds- og religionsfrihed; den finder at der er tale om en uberettiget indblanding i friheden til at udøve sin religion; og den stadfæster Jehovas Vidners status som et „kendt trossamfund“.
 KONSEKVENS Den græske regering giver alle juridiske myndigheder ordre til ikke at krænke afgørelsen vedrørende Minos Kokkinakis, og derefter bliver ingen dømt for at hverve proselytter.
 AFGØRELSE 17. juni 2002
 SAGENS FAKTA Landsbyen Stratton i staten Ohio udfærdiger en vedtægt som kræver at enhver som udfører dør til dør-arbejde skal indhente en tilladelse. Den føderale domstol og appelretten afsiger kendelser som bekræfter at vedtægten er i overensstemmelse med forfatningen.
 KENDELSE Højesteret slår fast at vedtægten er i strid med forfatningen og bekræfter retten til ytringsfrihed og til frit at udøve sin tro. Retten bemærker at Vidnerne har forklaret at „deres bemyndigelse til at forkynde findes i Bibelen“.
 KONSEKVENS Hundreder af lokale myndigheder afholder sig fra at anvende lignende vedtægter på Jehovas Vidners forkyndelse.
 Den juridiske situation 2014


text:
Højesterets dom om gyldigheden af klausul om tilbagesalg af aktier
 Højesteret har den 23. juni 2011 afsagt dom i en sag om en opsagt medarbejders forpligtelse til at tilbagesælge sine aktier i forbindelse med fratrædelsen.
 I efteråret 2005 etablerede ejerne af MACH-koncernen et aktieprogram for medarbejderne herunder en specifik ordning for ledelsesgruppen. F, der var ansat i en lederstilling i det danske datterselskab MACH ApS, fik tilbud om at erhverve 878 stk. aktier (svarende til ca. 0,2 % af den samlede aktiekapital) i det luxemburgske moderselskab. Aktierne blev erhvervet for 8.780,00 € (svarende til ca. 65.000,00 DKK). Ejerskabet til aktierne blev i overensstemmelse med vilkårene for ordningen placeret i et til lejligheden oprettet selskab i Luxemburg, der fungerede som ejer og agent på vegne af alle de medarbejdere, der investerede i aktier under programmet. Der var i ca. 400 medarbejdere, der deltog i programmet.
 F kunne ikke anmode om at få overført ejendomsretten til aktierne, men ville, under forudsætning af at ejerne af MACH-koncernen enten solgte eller noterede selskabet på børsen, få afregnet et beløb ved medsalg af aktierne, og det var forventningen, at ejerne af MACH-koncernen inden for en periode på 5-7 år ville gennemføre et salg eller en børsnotering af selskabet og derved søge at få afkast af investeringen. F kunne ikke selv disponere over aktierne herunder hverken ved salg eller pantsætning, ligesom der ikke ville blive udbetalt udbytte på aktierne. Det var agenten, der var part i den aktionæroverenskomst, der regulerede forholdet mellem aktionærerne i holdingselskabet, ligesom det var agenten, der havde fortegningsret ved udstedelse af nye aktier, og som kunne udøve stemmeret på aktierne på generalforsamling i selskabet.
 I tilfælde af ansættelsesforholdets ophør var F – uanset årsagen – forpligtet til at afstå sine rettigheder til aktierne, idet sælgeren af aktierne havde ret (men ikke pligt) til at kræve aktierne tilbage fra agenten. Prisen for aktierne ved et sådant tilbagekøb afhang dels af, om F var en såkaldt ”good” eller ”bad leaver”, dels af hvor længe han havde ”ejet” aktierne.
 F blev i december 2006 opsagt og blev under henvisning til tilbagekøbsklausulen anmodet om at afstå sine rettigheder til aktierne mod tilbagebetaling af den oprindelige købesum (uden tillæg af renter). Det afviste F og rejste efterfølgende krav om dels godtgørelse for usaglig afskedigelse, dels krav om ret til at beholde sine rettigheder knyttet til aktierne.
 Ved landsrettens dom fik F tilkendt ca. 2 måneders løn i godtgørelse for usaglig afskedigelse i henhold til funktionærlovens § 2b. Denne del af sagen blev ikke anket til Højesteret. Landsretten fandt derimod, at F var bundet af tilbagesalgsklausulen.
 Sagen drejede sig derfor for Højesteret alene om, hvorvidt klausulen om pligten til at afstå aktierne (eller de økonomiske rettigheder knyttet hertil) var i strid med dansk ret, herunder funktionærlovens § 17a, stk. 1, aktieoptionslovens § 5 eller aftalelovens § 36.
 Sagen blev anlagt mod det danske datterselskab, som var F’s direkte arbejdsgiver. MACH ApS påstod sagen afvist, dels under henvisning til at selskabet ikke var rette pligtsubjekt (sagsøgte) for de rejste


text:
krav, dels at de nedlagte påstande (som blandet andet omfattede krav om udlevering af aktierne og anerkendelse af et erstatningsansvar, hvis denne forpligtelse ikke blev opfyldt) ikke var egnede til pådømmelse, samt at der var indgået aftale om anvendelse af luxemburgsk ret og værneting i Luxemburg.
 Højesterets resultat og begrundelse
 Højesteret fandt, at påstandene var egnede til påkendelse, og at kravet kunne rettes mod MACH ApS, idet tilbuddet om investering i aktierne var givet som led i ansættelsesforholdet. Dette er i tråd med Højesterets afgørelse i Intel-sagen (UfR2005.671H).
 Endvidere fandt samtlige dommere, under henvisning til landsrettens begrundelse, at ordningen ikke var omfattet af hverken funktionærlovens § 17a eller aktieoptionsloven, hvorfor tilbagesalgsklausulen ikke kunne tilsidesættes efter disse bestemmelser.
 Et flertal på 3 dommere fandt imidlertid, at tilbagesalgspligten var ugyldig efter aftalelovens § 36, og lagde herved vægt på følgende;
 ”Ved vurderingen af, om ... (klausulen om) ... tilbagesalgspligt helt eller delvis bør tilsidesættes i medfør af aftalelovens § 36, må der tages udgangspunkt i, at adgangen til at investere i aktierne og de rettigheder, som følger af investeringen, er opnået i kraft af ansættelsen i MACH ApS (MACH-koncernen). Der må endvidere lægges vægt på, at medarbejderne ved præsentationen af aktieinvesteringsprogrammet fik stillet i udsigt, at der var mulighed for at opnå en meget betydelig gevinst inden for en overskuelig årrække, og at det fra MACH-koncernens side blev tilkendegivet, at ordningen i første række var begrundet i et ønske om at fastholde medarbejderne. På denne baggrund finder vi, at det som udgangspunkt må anses for urimeligt at gøre tilbagesalgspligten gæ1dende i tilfælde, hvor ansættelsesforholdet bringes til ophør ved opsigelse fra MACH ApS' side, uden at det skyldes misligholdelse fra den ansattes side, jf. herved principperne i og hensynene bag aktieoptionslovens § 5.
 I den foreliggende sag har landsretten lagt til grund, at opsigelsen af F var usaglig og ubegrundet, og at han derfor har krav på godtgørelse i medfør af funktionærlovens § 2 b. Dommen er ikke anket på dette punkt, og det må herefter lægges til grund, at F blev opsagt, uden at der forelå misligholdelse fra hans side. Herefter, og da der ikke er grundlag for at fravige det anførte udgangspunkt, finder vi, at en tilbagesalgspligt, som efter aftalegrundlaget påhviler F, bør tilsidesættes i medfør af aftalelovens § 36. Dette gælder, selv om det måtte kunne lægges til grund, at aktiernes markedsværdi også på opsigelsestidspunktet svarede til købsprisen på 10 euro pr. aktie.”
 Flertallet tog derfor den subsidiære påstand til følge, således at MACH ApS skal anerkende, at F er berettiget til at bevare sine rettigheder til 878 stk. SMEIO-aktier, som om han fortsat var ansat hos MACH ApS.
 Funktionærlovens § 17a, stk. 1
 Højesteret har under henvisning til landsrettens begrundelse lagt til grund at medarbejderens deltagelse i ordningen ikke indebar erhvervelse af rettigheder (ydelser), der kunne anses for omfattet af funktionærlovens § 17a, stk. 1.
 I landsrettens dom anføres det herom;
 ”Det er ikke for landsretten godtgjort eller sandsynliggjort, at købet ikke skete til markedsværdien. Aktietegningen (købet – SJ-laws


text:
fremhævelse) indeholdt derfor ikke i sig selv en økonomisk begunstigelse af medarbejderne, og aktiekøbet har derfor ikke haft karakter af en vederlæggelse af medarbejderne, der kan sidestilles med en ydelse, som er omfattet af funktionærlovens § 17a.
 Begrundelsen for ikke at anvende funktionærlovens § 17a forekommer dog ikke overbevisende.
 Højesteret har i sagerne om gratisaktier og favøraktier omfattet af ligningslovens § 7A (domme af 15. oktober 2010) lagt til grund, at favøraktier – som også kræver en investering ved medarbejderens deltagelse – er omfattet af funktionærlovens § 17a.
 Her har Højesteret udtalt, at udlodning af gratis medarbejderaktier indebærer overførsel af en økonomisk værdi til medarbejderne som vederlag i ansættelsesforholdet, og at sådanne ydelser kan sidestilles med tantieme og gratiale i relation til funktionærlovens § 17a. Det forhold, at aktierne i løbet af en båndlæggelsesperiode kan miste deres værdi, kan ikke føre til en anden bedømmelse. Salg af favøraktier skal behandles på samme måde som udlodning af gratisaktier. Det forhold, at medarbejderen for at kunne oppebære værdien af favørelementet selv skal betale en købesum for aktierne, og i tilfælde af kursfald risikerer at miste denne investering, kan ikke medføre, at overførslen af den økonomiske værdi ikke anses som en ydelse omfattet af § 17a.
 Det fremgår ikke af disse præmisser, hvorvidt det er en nødvendig forudsætning for anvendelse af funktionærlovens § 17a, at der sker umiddelbar overførelse af en konkret økonomisk værdi. Det fremgår således ikke, hvor stor denne i givet fald skal være (hverken absolut eller forholdsmæssigt sammenlignet med den investering medarbejderen foretager) eller hvornår den økonomiske værdi i givet fald skal kunne anses for overført til den ansatte. Hvis en ansat erhverver aktier som led i ansættelsesforholdet, og dette sker til markedskursen, og der er tale om en ikke ubetydelig investering af vedkommendes egne midler, kan det efter omstændighederne tale for at betragte forholdet som en egentlig investering, men hvis arbejdsgiveren udtrykkeligt tilkendegiver, at ordningen anvendes som led i en belønning af medarbejderne, må der alt andet lige være tale om løn. Det gælder navnlig, hvis arbejdsgiveren anvender aktierne som led i forhandlingen om lønnen, hvad enten det sker for at mindske den fremadrettede lønudvikling eller at erstatte en konkret tilsagt lønregulering. I disse situationer vil der, uanset om aktierne erhverves uden nogen umiddelbar overførelse af en økonomisk værdi, være tale om løn. Dette var netop tilfældet i denne sag, idet medarbejderen havde fået et konkret tilsagn om en lønstigning på kr. 10.000,00 pr. måned, som imidlertid under henvisning til tilbuddet om investering i aktierne ikke blev realiseret.
 Når Højesteret ikke vil anvende funktionærlovens § 17a, stk. 1, er det set med lønmodtagerøjne trods alt glædeligt, at flertallet tilsidesætter tilbagesalgsklausulen efter aftalelovens § 36. Afgørelsen bekræfter de retningslinjer, der blev udstukket af Sø- og Handelsretten i Exicon-sagen (UfR2003.1064SH) om tilsidesættelse af en klausul om tilbagesalg af aktier ved opsigelse af en medarbejder.
 To forhold påkalder sig opmærksomhed.
 Det er for det første forholdsvist sjældent, at Højesteret finder belæg for at anvende aftalelovens § 36 som afsæt til at tilsidesætte


text:
vilkår i ansættelsesforhold. Ved fortolkningen af bestemmelsen springer det i øjnene, at Højesteret, som begrundelse for at tilsidesætte tilbagesalgspligten, har henvist til principperne i og hensynene bag aktieoptionslovens § 5, som fastslår udgangspunktet, om at medarbejderen ved en opsigelse fra arbejdsgiverens side bevarer retten til at udnytte tildelte optioner, som om vedkommende fortsat var ansat. Derved er der foretaget en afvejning af parternes interesser, som svarer til rammerne i aktieoptionsloven – altså siger man selv op, mister man alt andet lige sine rettigheder, og bliver man sagt op (uden at have givet rimelig anledning til opsigelsen) bevarer man sine rettigheder.
 Hvis ordningen var omfattet af funktionærlovens § 17a, stk. 1, ville tilbagekøbsklausulen være ugyldig, uanset om funktionæren blev sagt op eller selv sagde op.
 For det andet, må man, hvis man imidlertid nærlæser begrundelsen for anvendelse af § 36, undres over, hvorfor præmisserne ikke fører til, at ordningen måtte henføres til funktionærlovens § 17a. Flertallet har jo lagt vægt på, at ordningen blev etableret som led i ansættelsesforholdet, at medarbejderne ved indtrædelsen fik orientering om, at der var mulighed for at opnå en betydelig gevinst, og at formålet med ordningen var at fastholde medarbejderne.
 Alle dommerne var som nævnt enige om, at ordningen ikke kunne anses for omfattet af aktieoptionsloven, idet medarbejderen ikke havde ret til senere erhvervelse af aktier. Det er derfor lidt vanskeligt at forstå følgende dissens;
 ”Det fremgår af forarbejderne til aktieoptionsloven, at man med loven ønskede at fastsætte klare regler for, hvad der skal gælde i den situation, hvor lønmodtageren forlader en virksomhed. Forslaget havde dermed til formål at ændre den retstilstand vedrørende aktieoptioner, der havde udviklet sig på baggrund af funktionærlovens § 17a og aftalelovens § 36. Man ønskede en regulering, så domstolene ikke skulle afgøre sagerne ud fra de mere generelle bestemmelser i aftalelovens § 36 og funktionær1ovens § 17a. Lovforslaget skulle afhjælpe den eksisterende retsusikkerhed og sikre, at ordninger om aktiekøberettigheder i ansættelsesforhold blev lettere at administrere.
 På denne baggrund og i øvrigt af de grunde, der er anført af landsretten, finder vi, at der ikke er grundlag for at tilsidesætte aftalen om tilbagesalg af aktierne i medfør af aftalelovens § 36, og vi stemmer derfor for at stadfæste dommen.”
 Det er en tankevækkende fortolkning.
 Når det på den ene side er slået fast, at aktieoptionsloven ikke finder anvendelse, er det på den anden side overraskende, at mindretallet vil anvende indførelsen af aktieoptionsloven som trædesten for, at aftalelovens § 36 ikke kan finde anvendelse for rettigheder, der ikke er omfattet af loven.
 Det er ikke alene ulogisk, men er tillige forkert.
 Hvis ordningen i øvrigt havde været omfattet af aktieoptionsloven, havde medarbejderen jo netop været berettiget til at beholde sine rettigheder, fordi han usagligt blev sagt op af arbejdsgiveren. Man må jo spørge sig selv om, hvorfor det skulle være rimeligt, at medarbejdere omfattet af ordninger uden for loven skulle være ringere beskyttet ved usaglig afskedigelse. Det har ikke været intentionen med indførelsen af aktieoptionsloven at ændre på beskyttelsen for ordninger, der falder


text:
Alt – Nyeste Først Arkiv - Side 5 af 6 - WIINGAARD-BI.DK
 Oval GLASKUPPEL til at udstille dine unikke ting i. Globe.
 Nr.19180B-1
 Vintage fransk Oval Glaskuppel til at udstille din fine unikke ting i. Glaskuppel på træbund. Højde 38 cm x Længde 27,7 cm x dybde 15 cm.
 Nr.19180B-10
 Vintage fransk Oval Glaskuppel til at udstille din fine unikke ting i. Glaskuppel på træbund. Højde 34 cm x Længde 29 cm x dybde 18 cm.
 Nr.19180B-2
 Vintage fransk Oval Glaskuppel til at udstille din fine unikke ting i. Glaskuppel på træbund. Højde 37 cm x Længde 29 cm x dybde 18 cm.
 Nr.19180B-4
 Vintage fransk Oval Glaskuppel til at udstille din fine unikke ting i. Glaskuppel på træbund. Højde 38 cm x Længde 30 cm x dybde 18 cm.
 Nr.19180B-5
 Vintage fransk Oval Glaskuppel til at udstille din fine unikke ting i. Glaskuppel på træbund. Højde 33 cm x Længde 29,5 cm x dybde 17,5 cm.
 Nr.19180B-6
 Vintage fransk Oval Glaskuppel til at udstille din fine unikke ting i. Glaskuppel på træbund. Højde 32 cm x Længde 28 cm x dybde 16,5 cm.
 Nr.19180B-7
 Vintage fransk Oval Glaskuppel til at udstille din fine unikke ting i. Glaskuppel på træbund. Højde 32 cm x Længde 30 cm x dybde 19 cm.
 Pokal. Vase. H:28 cm.
 Nr.18266B
 Pokal - vase med flotte hanke. Træbund. Vintage fransk. Forsølvet og kan nemt pudses helt op. Der står: Girod Aris - VINS- Sixte Crozet 1964. Højde 28 cm.
 Poubelle de Parc PARIS. H:74 cm.
 Nr.19171B
 Vintage fransk Poubelle de Parc de PARIS = original skraldespand fra park i Paris. Den kan med fordel bruges til planteskjuler. Se foto. Højde 74 cm x dia 58 cm. Af metal, mørkegrøn med skøn patina. 4 stk til salg som variere ca med 5 cm i højden.
 Skolæst på pedestal. Skulptur.
 Nr.18389B-1
 Skulptur lavet af vintage fransk træ-sko-læst på pedestal af metal. Bredde 28 cm
 Nr.18389B-3
 Skulptur lavet af vintage fransk træ-sko-læst på pedestal af metal. Bredde 27 cm
 Nr.18389B-5
 Stilfuldt sofabord med tykke glasplader med blødehjørner. I perfekt stand. Bredde 80 cm. Dybde 80 cm. Højde 36,5 cm.
 Sofabord PIERRE VANDEL. Paris. Kvadratisk bredde 72 cm x dybde 72 cm. Højde 37 cm. Vintage fransk.
 Sofabord. Bord. Plexiglas & messing. 60 x 60 cm x H:45 cm.
 Nr.1982B
 Smart vintage fransk sofabord eller sidebord eller sengebord. Af plexiglas med messing hjørner og klar glasplade øverst. Mål: 60 cm x 60 cm x højde 45 cm. 2 stk ens haves: nr.1981B og 1982B
 Sofabord. Stort 178 x 103 x 53 cm.
 Nr.coloritmaria
 STOR, rustik og antik sofabord. Længe 178 cm x 103 cm x højde 53 cm. Charmerende farverester og flotte metal beslag. Dette sofabord har plads til at man spiser ved det og ja har mange gæster. Det er uopslideligt, tungt og antik indisk fra firmaet COLORIT. Dette sofabord er privatsalg og befinder sig på Frederiksberg (ikke i butikken) så kontakt Maria hvis du vil se /købe sofabordet. Maria tel: 22 11 20 65 eller skriv mail


text:
til kontakt@wiingaard-bi.dk
 Stander. Bord med glas og spejl. Højde 67cm.
 Nr.161394B
 Vintages fransk stander - bord. 2 niveau. Spejlplade nederst og klar glasplade øverst. Bredde 37 cm x dybde 37 cm x højde 67 cm.
 Stjernelampe. Wall light. H:50 cm.
 Nr.18630M
 Stjerne - lampe til 11 elpærer. Stjernen er af metal. Højde 48 cm x bredde 50 cm x dybde 13,5 cm. Stjernelampen kan stå selv eller monteres på væg. Sort ledning. Afbryder. Kun til indendørsbrug. Stjerne-lampens er pris kr.985 er uden elpærer. Flere haves. Nyproduceret. Køb af elpærer læs nedenfor hvor vi henviser til Greenline.dk
 Stol med skuffe.
 Nr.161324B-3
 Vintage fransk stol med en skuffe. Sort metal. Siddehøjde 46 cm. Stolen er tung. Brug den fx som sengebord. Flere haves.
 Nr.161324B-4


text:
xAnpartshaveren gjorde gældende, at SKATs afgørelser ikke var i overensstemmelse med fristreglerne. Retten fandt, ansættelserne var varslet rettidigt, idet der dels var tale om kontrollerede transaktioner, dels forelå grov uagtsomhed fra anpartshaverens side. Retten henviste i den forbindelse til, at aktiverne alle var af større værdi og ikke sås at have en egentlig erhvervsmæssig sammenhæng med driften i selskabet, men snarere var erhvervet med henblik på privat anvendelse. Retten henviste videre til, at det var ved en ransagning, skattemyndighederne kom i besiddelse af fotografier, der viste, at aktiverne var blevet benyttet privat, og at det først var fra dette tidspunkt, at skattemyndighederne var kommet til kundskab med materiale, der viste, at de aktiver, der var registreret i selskabet, blev anvendt privat.
 Retten fandt endvidere, at ansættelserne var foretaget rettidigt, fordi ansættelsesfristen løbende havde været forlænget på anpartshaverens anmodning. Se SKM2018.187.BRx
 xSKAT foretog den 16. december 2014 opslag på internetsider og nyhedsmedier m.v. og sammenholdt dette med klagerens R 75 og årsopgørelse m.v. Det konstateredes herved, at klageren ikke havde medregnet præmien fra tv-konkurrencen til sin skattepligtige indkomst. Landsskatteretten mente, at SKAT på dette tidspunkt havde det fornødne grundlag for vurderingen af, om klager skulle beskattes af præmien. Derfor regnes 6 måneders fristen i SFL § 27, stk. 2, fra den 16. december 2014. SKAT sendte forslag til afgørelse den 8. maj 2015, hvorfor 6 måneders fristen var overholdt af SKAT.
 En ansættelse, der er varslet af SKAT, skal foretages senest tre måneder efter den dag, hvor varsling er afsendt, jf. SFL § 27, stk. 2. Ansættelsen er foretaget den 5. august 2015, hvorfor også tre måneders fristen er overholdt af SKAT. Landsskatteretten stadfæstede derfor SKATs afgørelse. Se SKM2018.105.LSR.x
 xFor Højesteret drejede sagen sig alene om, hvorvidt betingelserne for at gennemføre den ændrede ansættelse, jf. SFL § 27, stk. 1, nr. 2 og stk. 2, var opfyldt.
 Højesteret fastslog, at byrettens forhøjelse af skatteansættelsen for 2005 måtte anses for en direkte følge af nedsættelsen af ansættelsen for 2006 og dermed omfattet af § 27, stk. 1, nr. 2. Højesteret afviste i den forbindelse, at der i ordlyden af bestemmelsen eller i dennes motiver var holdepunkter for at forstå bestemmelsen således, at forhøjelsen af en ansættelse for et indkomstår ikke kan ske ved den samme afgørelse som den nedsættelse for et andet indkomstår, som forhøjelsen er en direkte følge af. Højesteret fastslog endvidere, at fristen i § 27, stk. 2, var overholdt, idet den begyndte at løbe fra byrettens dom. Landsrettens dom blev derfor stadfæstet. Se SKM2018.203.HRx
 Højesteret fastslog, at byrettens forhøjelse af skatteansættelsen for 2005 måtte anses for en direkte følge af nedsættelsen af ansættelsen for 2006 og dermed omfattet af § 27, stk. 1, nr. 2. Højesteret afviste i den forbindelse, at der i ordlyden af bestemmelsen eller i dennes motiver var holdepunkter for at forstå bestemmelsen således, at forhøjelsen af en ansættelse for et indkomstår ikke kan ske ved den samme afgørelse som den nedsættelse for et andet indkomstår, som forhøjelsen er en direkte følge af. Højesteret fastslog endvidere,


text:
at fristen i § 27, stk. 2, var overholdt, idet den begyndte at løbe fra byrettens dom. Landsrettens dom blev derfor stadfæstet.x
 Fristen i SFL § 27, stk. 2, må regnes fra det tidspunkt, hvor SKAT er kommet i besiddelse af det fornødne grundlag for at varsle en korrekt afgørelse om ansættelsen. Der er efter forklaring ikke grundlag for at fastslå, at SKAT allerede den 7. december 2010 var i besiddelse af det fornødne grundlag for at gennemføre den varslede ansættelsesændring. Først i forbindelse med SKATs korrespondance med borgeren og IS i perioden marts til og med maj 2011 kom SKAT i besiddelse af det fornødne grundlag for at kunne varsle en korrekt afgørelse om ansættelsen, hvilket skete ved agterskrivelsen af 13. juli 2011, og dermed inden for fristen i SFL § 27, stk. 2.
 Anket til HR.


text:
Højesteret Om erstatningsansvar for ledelsesmedlemmer i Capinordic Bank
 Om erstatningsansvar for ledelsesmedlemmer i Capinordic Bank
 Sag 226/2015
 Dom afsagt den 15. januar 2019
 A, B og C
 Biintervenient: Finanstilsynet
 Ledelsesmedlemmer i Capinordic Bank var erstatningsansvarlige for uforsvarlig långivning
 Sagen angik, om A, B og C, der havde været henholdsvis bestyrelsesformand, bestyrelsesmedlem og bankdirektør i Capinordic Bank, havde pådraget sig erstatningsansvar over for banken for tab på 11 konkrete udlånsengagementer bevilget i perioden 2007-2009.
 Højesteret fastslog, at Finansiel Stabilitet havde kompetence til at indtale erstatningskrav som sket mod de tre ledelsesmedlemmer, og at Finansiel Stabilitet havde en erstatningsretlig værnet interesse.
 Højesteret fandt det ikke godtgjort, at banken havde været indrettet og drevet på en måde, der i sig selv kunne begrunde et erstatningsansvar for ledelsesmedlemmerne for tab på de 11 udlånsengagementer. Det beroede således på en konkret vurdering af det enkelte udlånsengagement, om de kunne pålægges erstatningsansvar.
 Højesteret fandt, at ledelsesmedlemmerne i en række tilfælde havde handlet ansvarspådragende ved at bevilge lån eller anden disposition knyttet hertil, og at de derfor var erstatningsansvarlige for det hermed forbundne tab. I en række andre tilfælde var der efter Højesterets opfattelse ikke tale om uforsvarlig långivning og dermed ikke grundlag for at pålægge ledelsesmedlemmerne erstatningsansvar.
 Højesteret fastslog, at ledelsesmedlemmernes erstatningsansvar for uforsvarlig långivning ikke var bortfaldet som følge af meddelt decharge på bankens generalforsamlinger, og at der ikke var grundlag for at lempe erstatningsansvaret.
 Landsretten opgjorde det samlede erstatningskrav til ca. 90,5 mio. kr., mens Højesteret opgjorde kravet til ca. 89 mio. kr. Forskellen skyldtes beløbsmæssige justeringer i tre udlånsengagementer som følge af bl.a. yderligere indbetalinger efter landsrettens dom. Parterne var enige om disse justeringer.
 Højesteret stadfæstede således i realiteten landsrettens dom.
 Læs landsrettens afgørelse her


text:
domstol.dk - TAKS ́ omkvalificering af en aktieoverdragelse fra skattefri afståelsesavance til at være skattepligtigt udbytte medførte, at de sagsøgte bevarer retten til at udnytte den skattefrihed ved overdragelse, som kapitalgevinstskattelovens § 28 hjemler
 TAKS ́ omkvalificering af en aktieoverdragelse fra skattefri afståelsesavance til at være skattepligtigt udbytte medførte, at de sagsøgte bevarer retten til at udnytte den skattefrihed ved overdragelse, som kapitalgevinstskattelovens § 28 hjemler
 Afsagt den 26. oktober 2017 i sag nr. BS 289/2017:
 Sagen vedrører de skattemæssige konsekvenser af, at Højesteret ved dom den 31. marts 2015 slog fast, at et beløb på 152,5 mio. kr., som tilkom de sagsøgte efter overdragelse af deres aktier i P/F ... til et holdingselskab, ejet af dem selv, ikke kunne bedømmes som skattefri afståelsesavance men skattemæssigt skulle anses for udbytte.
 Retten skal tage stilling til, om de sagsøgtes transaktioner medfører, at aktierne skal anses for solgt med den konsekvens, at aktierne ikke er omfattet af overgangsreglen i kapitalgevinstskattelovens § 28, der under visse forudsætninger hjemler skattefrihed for afståelsesavancen af aktiernes værdi ved udløbet af regnskabsåret 2006.
 Sagsøgeren har nedlagt påstand om, at Færøernes Ret skal stadfæste det bindende svar fra sagsøgeren om, at aktionærernes aktier i P/F ... ikke er omfattet af overgangsreglen i § 28 i kapitalgevinstskatteloven, lagtingslov nr. 164 fra 21. december 2001 med senere ændringer.
 De sagsøgte har nedlagt påstand om frifindelse, således at Skatte- og afgiftkærenævnets afgørelse af 9. november 2016 stadfæstes.
 Det er oplyst, at de sagsøgte ejede P/F ..., og at de i 2003 solgte aktier for en nominel værdi på 180.000 til P/F ... for 2.044.800 kr. Den 27. oktober 2005 solgte de sagsøgte resten af deres aktier i P/F ... til holdingselskabet P/F .... De sagsøgte havde stiftet holdingselskabet kort forinden og ejede det med samme aktiefordeling, som de havde ejet P/F ... Salgssummen var 250 mio. kr. Af salgssummen blev 97,5 mio. kr. anvendt som apportindskud i P/F .... Resten af salgssummen blev udbetalt kontant til de sagsøgte med 55 mio. kr., og der blev indgået en låneaftale om de resterende 97,5 mio. kr., som skulle afdrages over 10 år. Den kontante del af udbetalingen blev finansieret med et banklån på 40 mio. kr. og et lån i P/F ... på 15 mio. kr.
 Den 26. juni 2006 fusionerede P/F ... og P/F ... med P/F ... som det fortsættende selskab, og således at ejerforholdene i P/F ... inden salget og efter fusionen var de samme.
 Efter en gennemgang af transaktionerne var det TAKS' opfattelse, at den udbetalte salgssum på 152,5 mio. kr. (55 + 97,5 mio. kr.) skulle beskattes som udlodning af udbytte til aktionærerne.
 Det fremgår af bilag A, der er TAKS' gennemgang af ændringerne i P/F ...s aktier og egenkapital i perioden fra 2001 til 2006, blandt andet:
 "Sølan av P/F ... til P/F ... við eftirfylgjandi fusión
 Hóast talan í hesum føri formelt er um sølu av partabrøvum frá omanfyri nevndu partaeigarum til P/F ..., við eftirfylgjandi fusión av feløgunum, metir Toll- og Skattstovan ikki, at veruliga


text:
innihaldið í handlunumkann javnmetast við sølu ella aðra avhending. Avhending/søla inniber nevnuliga eina fullkomna og endaliga flyting av lutbundnum rættindum til ein ognarlut frá einum skattasubjekti til annað.
 Avhendingin av partabrøvunum saman við tí eftirfylgjandi umvendu lodrøttu fusiónini av feløgunum inniber nevnuliga, at partabrævaeigararnir framvegis eiga júst sama ognarlut í P/F .... Toll- og Skattstova Føroaya heldur tí at her er talan um skattasøla, t.v.s at talan er um tilgjørda avhending, hvørs tilverurættur ella treytir júst eru ætlaðar til, av órøttum, at skapa ein skattafyrimun.
 Toll og Skattstova Føroya metir tí søluna av partabrøvunum í P/F ... til P/F ... við eftirfylgjandi fusión sum fjalda útlutan. Fjald útlutan er upphædd, ið verður veitt frá partafelagið til partaeigara, og sum skattarættarliga er vinningsbýti (KVS § 1 stk 2), men sum partarnir nevnað annarleiðis, fyir at náa eini, skattliga sæð, saman um tikið betri støðu.
 Avtalan millum partarnar, sum liggur til grund fyri veitingini, kann verða bindandi løgfrøðisliga sæð, men orsaka av áhugafelagsskapinum kann hon ikki metast eftir innihaldinum. Tá avgerast skal, um talan er um fjalda útlutan, vil dentur verða lagdur á, um sølan av partabrøvum, í hesum føri til eitt annað felag, verður nýtt sum alternativ til útlutan. Í slíkum føri verður tað millum annað mett um partaeigarin veruliga hevur givið frá sær sína ávirkan á ta vinningsbýtisgevandi ognina. Í hesum føri eru tað somu partaeigarir sum framvegis eiga, eftir sølu og eftirfylgjandi fusión, sama ognarpart í felagnum.
 Toll- og Skattstovan metir tí, at endamálið við sølunum og eftirfylgjandi fusión av feløgunum, einans var at flyta pening frá felagnum til privatognina hjá partaeigarunum. Tað hevur onga ávirkan um peningurin stendur á millumrokning við felagið sum áogn partaeigarana, ella um felgið hevur útgoldið sølupeningin til partaeigarnar. Tá sølan ikki ávirkar ognarbýtið millum verandi partabrævaeigarar er talan um vinningsbýti. Toll- og Skattstova Føroya javnmetir tí søluna við vanliga útlutan úr einum partafelagi, og fer tí at viðgera peningin sum partaeigararnir hava móttikið sum vinningsbýti sambært § 1, stk. 2 í kapitalvinningsskattalógini. Vinningsbýti er skattskyldugt sambært § 9 í kapitalvinningsskattalógini uttan mun til, um partabrøvini eru útvegað áðrenn ella aftaná 16.11.2001."
 TAKS angiver i bilagene G, H, B, C og E, at salg eller afståelse forudsætter en fuldkommen og endelig overgang af rettighederne i henhold til aktierne fra et skattesubjekt til et andet. Uanset om aftalen om salg af aktierne måtte være juridisk bindende, kan den ikke bedømmes efter sit indhold skattemæssigt, idet ejerforholdene reelt er uændrede.
 Det var de sagsøgtes holdning, at der var tale skattefri afståelse efter kapitalgevinstskatteloven.
 I 2010 anlagde de sagsøgte sag mod TAKS blandt andet med påstand om, at TAKS skulle anerkende, at de sagsøgtes salg af aktier til P/F ... i 2003 og til P/F ... i 2005 ikke var skatte- og afgiftspligtig for de sagsøgte.
 Færøernes Ret gav de sagsøgte medhold i, at hverken salget i 2003 eller 2005 kunne anses for at være skjult udlodning af udbytte. Dommen blev afsagt den 14. juni 2011
 Taks indbragte sagen for Østre Landsret, der den 7. november 2012


text:
stadfæstede dommen.
 Højesteret frifandt ved dom den 31. marts 2015 TAKS. Det fremgår af præmisserne:
 Aktionærerne solgte den 27. oktober 2005 alle deres aktier i holdingselskabet P/f ... til et nyetableret holdingselskab, P/f ..., som de ejede med samme ejerandele som i P/f .... Af købesummen på 250 mio. kr. blev 97,5 mio. kr. indskudt i P/f ... som apportindskud, og af de resterende 152,5 mio. kr. blev 55 mio. kr. betalt kontant i 2005, og der blev indgået en låneaftale om de resterende 97,5 mio. kr., som skulle afdrages over 10 år. Den kontante udbetaling på 55 mio. kr. blev finansieret ved et banklån på 40 mio. kr. og ved et lån fra P/f ... på 15 mio. kr.
 Den 26. juni 2006 blev det besluttet at fusionere P/f ... og P/f ... med virkning fra 1. januar 2006 med førstnævnte selskab som det fortsættende selskab.
 TAKS er af den opfattelse, at de 152 mio. kr. (salgssummen ekslusive apportindskuddet) skal beskattes som udbytte, jf. den færøske kapitalgevinstskattelovs § 9, stk. 1, jf. § 1, stk. 2, hvorimod aktionærerne mener, at der er tale om en skattefri afståelsesavance efter overgangsreglerne i samme lovs § 27, jf. § 28, stk. 2.
 Efter den færøske kapitalgevinstskattelovs § 1, stk. 2, anses som udbytte alt, som et selskab udlodder til aktionærer, andelshavere og lignende. Det fremgår af forarbejderne til bestemmelsen, jf. lagtingslov nr. 31/2002 af 29. oktober 2002, at alle finansielle fordele skal anses som udbytte, blot der er tale om udlodninger, som tilkommer aktionærerne i deres egenskab af aktionærer.
 Efter bevisførelsen lægger Højesteret til grund, at aktionærerne i P/f ... i mange år ikke havde fået udbetalt udbytte fra selskabet, hvor der var opsparet betydelige værdier. Aktionærerne ønskede at få disse værdier ud til sig selv, men de ønskede samtidig ikke at afgive ejendomsretten til P/f ... til andre. Resultatet blev, at aktionærerne etablerede P/f ... og overdrog deres aktier til dette selskab. Aktionærerne ejede herefter som nævnt P/f ... med samme ejerandele, som de havde ejet P/f ....
 Der var ingen aktuel eller konkret planlagt økonomisk aktivitet i P/f ..., og der var heller ingen oplyste konkrete planer for, hvordan selskabets gæld i forbindelse med aktieerhvervelsen skulle afvikles.
 Højesteret finder under de foreliggende omstændigheder, at etableringen af P/f ... og overdragelsen af aktierne hertil ikke havde nogen forretningsmæssig begrundelse. Formålet med disse transaktioner må derimod anses at have været at tilvejebringe en ordning, hvorefter de midler, der var opsparet i P/f ..., kunne overføres til aktionærerne uden udbyttebeskatning efter kapitalgevinstskattelovens § 9, stk. 1. Dette understøttes af fusionen i 2006 mellem P/f ... og P/f ..., som blev begrundet med, at det var uhensigtsmæssigt, at aktionærerne ejede et holdingselskab (P/f ...), som ejede et andet holdingselskab (P/f ...). Fusionen indebar som nævnt, at P/f ... ophørte med at eksistere, og at aktionærerne på ny ejede samme andel i P/f ... som tidligere, men til forskel fra tidligere havde P/f ... nu overtaget P/f ...'s forpligtelser, herunder til at betale resten af


text:
beløbet på de 152,5 mio. kr. til aktionærerne.
 Højesteret tager herefter TAKS' påstand til følge."
 Efterfølgende afslog TAKS den 21. marts 2016, bilag 5, at afgive bindende tilsagn om, at aktionærerne i P/F ... (tidligere P/F ...) ikke kan anses at have solgt aktier i P/F ..., således at aktierne fortsat er omfattet af overgangsreglen i § 28 i kapitalgevinstskatteloven.
 Advokat ... indbragte på vegne af de sagsøgte afslaget for Skatte- og afgiftkærenævnet. Under sagsforberedelsen i nævnet indhentede advokat ... en juridisk vurdering af sagen udarbejdet af advokat ..., Vurderingen er fremlagt som bilag 8. Det fremgår heraf:
 "4.1.3 Afståelse - konklusion
 Som det fremgår af ovenstående sker der automatisk konse-
 kvensændring, når en given disposition tillægges ændrede
 skatteretlige virkninger.
 Dette følger både af SKATs egen praksis og er bekræftet af
 Skatteministeriet i forbindelse med diverse lovforarbejder.
 Det er derfor også vores vurdering, at når Højesteret om-
 kvalificerer en skatteretlig afståelse til udbytte, må en skatte-
 retlige konsekvens heraf være, at aktierne ikke anses for afstået.
 I den konkrete sag er virkningen heraf, at overgangsreglen i
 kapitalgevinstskattelovens § 28 fortsat finder anvendelse."
 Skatte- og afgiftkærenævnet tilsidesatte den 9. november 2016 TAKS' afslag, jf. bilag 10:
 "Avgerðin hjá Skatta-og avgaldskærunevndini
 Hetta mál hongur saman við avgerðini hjá nevndini, sum Hægstirættur avsegði dóm um í 2015.
 Støðan var, at partaeigararnir í P/F ... upprættaðu eitt nýtt felag, sum teir seldu síni partabrøv til. Seinni blivu upprunaliga og nýupprættaða felagið løgd saman, og partaeigararnir áttu hereftir aftur partabrøvini í sama lutfalli sum áður.
 Hægsti Rættur kom fram til, at talan ikki var um sølu av partabrøvum men um fjalda útlutan av vinningsbýti.
 Partaeigararnir vóru síðani skattaðir av hesum vinningsbýti sambært reglunum í kapitalvinningsskattalógini.
 Nú hevur P/F ... sent umbøn um bindandi svari til TAKS og spurt, um partabrøvini kunnu metast at vera fevnd av skiftisregluni í § 28 í kapitalvinningsskattalógini (ll nr. 46 frá 16. mai 2006). Hendan fevnir um ávís virðisbrøv, útvega áðrenn 16. november 2001 og sum ikki eru avhendað áðrenn 1. januar 2007, og reglan ásetir hvussu virðið á hesum skal ásetast.
 Spurningurin í málinum er sostatt, um partaeigararnir í P/F ... skattliga hava selt partabrøvini í P/F ..., ella um partabrøvini ikki eru seld og framvegis eru fevnd av skiftisregluni í § 28 í kapitalvinningsskattalógini.
 Spurningurin er aktuellur, tí TAKS hevur umkvalifiserað støðuna frá at vera søla til at vera fjald útlutan av vinningsbýti vísandi til realitetsprinsippið. Hetta er staðfest av Hægsta Rætti og spurningurin er síðani, um hendan umkvalifisering eisini fær týdning fyri metingina í mun til § 28 í kapitalvinningsskattalógini.
 Hvussu langt ein umkvalifisering røkkur í skattahøpi er ikki lýst samlað í tí løgfrøðiliga lesnaðinum. Spurningurin er ikki loystur í lógargrundarlagnum og ongin siðvenja er.
 Sambært lýsing av danskari siðvenju, sum er gjørd av Kromann Reumert, fær ein umkvalifisering í Danmark týdning fyri onnur skattarættarlig høpi.
 TAKS tekur útgangsstøði í tí civilrættarligu støðuni. Tað er rætt, at tann civilrættarliga støðan ofta er avgerandi fyri ta skattarættarligu støðuna/kvalifikatiónina. Tað er eisini rætt, at partabrøvini í hesum føri eru


text:
seld civilrættarliga, og tað eru tey enn, sjálvt um støðan er umkvalifisera til útbýti skattarættarliga. T.v.s. avtalan um sølu av partabrøvum er enn galdandi, og felagið skyldar enn partaeigarunum pening fyri partabrøvini o.s.fr.
 Tann løgfrøðiligi lesnaður, sum TAKS vísir til, snýr seg um sambandið millum skattarættin og civilrættin í mun til kvalifikatión av støðum, men tað er ivasamt, um hesin er relevantur fyri trupulleikan í hesum máli. Ongin hevur sett spurnartekin við, um sølan av partabrøvunum civilrættarliga er galdandi. Spurningurin er hinvegin, um ein skattarættlig (um)kvalifisering er bindandi í fleiri skattarættarligum høpum.
 Dómurin, sum báðir partar tulka í hesum sambandi, fevnir heldur ikki um støðuna, og gevur tí ikki grundarlag fyri eini støðutakan um hetta.
 Tað er torført at siga nakað generelt um spurningin, tí tað valdast møguliga umstøðurnar í hvørjum ítøkiligum føri, men í hesum føri tykist tað ikki rætt, fyrst at umkvalifiserað støðuna til fjalda útlutan av vinningsbýti í mun til sølu av partabrøvunum og síðani ikki vilja standa við hesa umkvalifisering um somu partabrøv og innan sama økið (kapitalvinningsskatt).
 Civilrættarliga er avtalan um sølu av partabrøvum galdandi, men hon er skattarættarliga skúgva til viks, og mett at vera fjald útlutan av vinningsbýti, og hendan meting eigur at vera bindandi fyri seinni metingar av hesi støðu. Tá tað ikki er viðurkent skattarættarliga, at partabrøvnini eru seld í einum høpi, so eru tey sum útgangsstøði heldur ikki seld skattarættarliga í einum øðrum høpi.
 Hetta merkir, at partabrøvini ikki kunnu metast at vera seld, og eru fevnd av skiftisregluni í § 28 í kapitalvinningsskattalógini.
 Vísandi til omanfyri standandi verður tað bindandi svarið frá TAKS broytt."
 Det er ubestridt, at de sagsøgtes aktier opfylder kravene for at være omfattet af § 28 i kapitalgevinstskatteloven, når der ses bort fra overdragelsen i 2003 og 2005.
 § 28, stk. 1 har følgende ordlyd:
 "Virðisbrøv, nevnd í § 1, nr. 1, ið eru útvegað fyri 16. november 2001, og sum ikki eru avhendað fyri 1. januar 2007, verða eftir hesi lóg roknað sum útvegað fyri eitt mett handilsvirði, sum verður ásett við støði í innara virðinum í felagnum við endan á roknskaparskeiðinum, sum endar í 2006. Skattliga útveganarvirðið verður ásett til eitt mett handilsvirði og sett í eina skattauppgerð fyri seg, sum grannskoðari váttar til sannan."
 ... har forklaret, at han har været revisor siden 1993. Det er almindeligt forekommende, at aktionærer sælger deres aktier til et holdingselskab, som de også ejer, på samme måde som de sagsøgte gjorde. Han har ikke oplevet andre tilfælde, hvor TAKS omkvalificerer dispositionen fra salg til udlodning.
 Da aktierne blev solgt i 2005 kunne dette ske skattefrit. Reglen blev ændret i 2006 sådan, at salgssummen fra aktier solgt efter den 31. december 2006 skulle beskattes. Aktier udstedt før den 16. november 2001, som de sagsøgtes var, ville blive beskattet af den værdi, som lå over selskabets indre værdi pr. årsskiftet 2006/2007. De sagsøgtes aktier blev ikke vurderet, fordi de anså dem for solgt. Aktieværdien pr. årsskiftet 2006/2007 er nu foretaget og ligger på ca. 890 mio. kr. Vurderingen


text:
er foretaget i overensstemmelse med en bekendtgørelse fra TAKS. Efter overgangsreglen er det beløbet, som skal fratrækkes salgssummen ved et eventuelt senere salg inden der skal betales skat.
 Sagsøgeren har gjort gældende, at sagen drejer sig om fortolkning af Højesterets dom af 31. marts 2015.
 Højesteret har ved afgørelsen lagt til grund, at der skete salg både i 2005, hvor aktionærerne solgte deres aktier og i 2006, hvor holdingselskaberne fusionerede. Højesteret nåede frem til, at omstændighederne ved salgene medførte, at alene en del af salgssummen skal anses for at være maskeret udbytte. Henset til at der faktisk er sket overdragelse af aktierne, kan disse ikke være omfattet af overgangsreglen i kapitalgevinstskattelovens § 28.
 Det er således sagsøgerens opfattelse, at aktierne i det hele skal vurderes som solgt i 2005 i civilretlig henseende, uanset at salget for en dels vedkommende anses for at være skjult udlodning.
 Der er enighed mellem parterne om, at der ikke er retssædvaner, praksis eller vejledning i lovforarbejderne til håndtering af en situation som den foreliggende, hvor samtlige aktier civilretligt er solgt men hvor det alene for en dels vedkommende anses for at være maskeret udbytte.
 Det fremgår af SKAT ́s vejledning gengivet i de sagsøgtes materialesamling på side 108, at konsekvensen af at der skattemæssigt omkvalificeres fra skattefrit salg til maskeret udbytte kan være dobbelt- eller trippelbeskatning.
 Sagsøgeren har hjemmel til at omkvalificere, men der er ingen støtte i teorien eller lovforarbejderne for, at sagsøgerens omkvalificering i en situation som den foreliggende rækker videre sådan, at dispositionerne også civilretligt skal anses som omkvalificeret, eller at omkvalificeringen får virkning for den del af overdragelsen der ikke skattemæssigt er blevet omkvalificeret.
 I dette tilfælde er der ikke tale om, at sagsøgerne ændrer den aftale, som er indgået om overdragelsen af aktierne. Sagsøgerne vurderer blot dispositionen anderledes end de sagsøgte have planlagt.
 Udgangspunktet er, at den civilretlige disposition er afgørende for den skatteretlige kvalifikation, men der kan efter omstændighederne skelnes mellem den civilretlige og de skatteretlige konsekvenser på baggrund af en nærmere analyse at pengestrømmene. Det er tilfældet under denne sag.
 Samlet set er der tale om en misbrugssituation, som efter teorien kan udløse både dobbelt og trippel beskatning. Det er en uholdbar situation, hvis parter blot kan bakke ud af civilretlige dispositioner med virkning for den skatteretlige kvalifikation, hvis en disposition viser sig at være ufordelagtig for dem.
 De sagsøgte har gjort gældende, at aktierne er omfattet af overgangsreglen i § 28 sådan, at alene den del af en eventuel afståelsessum, som overstiger den opgjorte værdi ved udgangen af 2006, skal beskattes.
 Sagsøgeren har fra starten gjort gældende, at overdragelsesdispositionen reelt ikke var en overdragelse, og at der derfor var tale om udlodning. Dette er i tråd med, hvad sagsøgeren har givet til kende om spørgsmålet generelt.
 Højesteret omkvalificerede dispositionen fra at være skattefri overdragelse til at være skattepligtig udlodning, og efterfølgende indtager sagsøgeren den holdning, at der er sket et salg. Konsekvensen heraf er, at de sagsøgte mister den mulighed, de havde for at kunne afstå aktierne