text:
det globale marked
 iii)
 den skade, der er forårsaget af importen fra andre lande, da deres priser var 25 % lavere end de kinesiske importpriser
 iv)
 den skade, der skyldes, at EU-producenternes priser på moduler til stadighed er lavere end de kinesiske producenters importpriser.
 (212)
 For så vidt angår den første påstand har Kommissionen erkendt, jf. afsnit 5.3.2, at ændringer og i visse medlemsstater suspendering eller ophævelse af støtteordninger medførte et fald i EU-forbruget i perioden 2012-2014 efter den kulmination i forbrug, der indtraf i 2011. Dette markante fald i forbruget gør det vanskeligere for EU-erhvervsgrenen at vokse. I den tidligere undersøgelse fandt Kommissionen imidlertid, at EU-erhvervsgrenen var blevet tvunget til at reducere sine priser, navnlig som følge af presset fra den dumpede import og ikke på grund af ændringer i støtteordningerne (52). Derfor var tilstrømningen af kinesiske dumpede produkter den vigtigste årsag til den skade, der blev forvoldt i den tidligere undersøgelse. Hertil kommer, at EU-erhvervsgrenen — på trods af faldet i forbruget med 56 % mellem 2012 og NUP — øgede sin markedsandel for moduler og celler med henholdsvis 40 % og 47 %. EU-erhvervsgrenen begyndte også at øge sine salgsmængder mellem 2014 og NUP, da først den beskyttende virkning af foranstaltningerne begyndte at vise sig, jf. betragtning 171. Erhvervsgrenen reducerede også sine omkostninger væsentligt (jf. tabel 8a og 8b) og forbedrede sin kapacitetsudnyttelse. Til trods for nedgangen i forbruget og i betragtning af de gældende foranstaltninger begyndte EU-erhvervsgrenen at overvinde følgerne af den tidligere skade. Dette argument blev derfor afvist.
 (213)
 Vedrørende den anden påstand kan EU-erhvervsgrenens kapacitet ganske rigtigt ikke sammenlignes med den, som de kinesiske eksporterende producenter har opnået i de seneste år. For det første har de kinesiske virksomheder opnået en massiv produktion og (over)kapacitet i en periode, hvor de overtog en række markeder i verden, delvist takket være dumpingpriser, således som det blev godtgjort ikke blot af Europa-Kommissionen, men også af de amerikanske og canadiske myndigheder. Derimod havde tilstrømningen af store mængder af dumpingimport netop den modsatte virkning på de producenter, som blev udsat for denne illoyale praksis. Kommissionen konstaterede i forbindelse med den tidligere undersøgelse (53), at EU-erhvervsgrenen i 2010 opnåede en fortjeneste på 10 % i forbindelse med en lignende eksisterende kapacitet (6 983 MW i 2010 og 6 467 MW i NUP). Den massive import af dumpede varer fra Kina forvoldte et drastisk fald i EU-erhvervsgrenens rentabilitet og forhindrede den effektivt i at foretage nye investeringer for at opnå stordriftsfordele. Foranstaltningernes beskyttende virkning gjorde det muligt for EU-erhvervsgrenen at konsolidere sig og at nedbringe sine omkostninger væsentligt i 2014 og i NUP, og bragte EU-erhvervsgrenen på rette spor til at opnå stordriftsfordele. Efter fremlæggelsen af oplysninger anfægtede en part denne erklæring. Parten hævdede, at investeringerne faldt efter indførelsen af foranstaltninger, og at det ikke var muligt at opnå stordriftsfordele. I modsætning til denne erklæring steg investeringerne faktisk i NUP både for moduler og celler i sammenligning med de foregående år. Denne påstand blev derfor også afvist.
 (214)
 For så vidt


text:
angår den tredje påstand har Kommissionen konstateret (jf. tabel 4a og 4b), at de gennemsnitlige importpriser fra Kina var lidt højere for celler og lidt lavere for moduler end de respektive gennemsnitlige importpriser fra tredjelande. For så vidt angår celler var de kinesiske importpriser 4 % højere end priserne ved import fra tredjelande, for moduler var de 1 % lavere. Dette argument var derfor faktuelt ukorrekt og blev derfor afvist. Påstanden om, at importen fra tredjelande gør foranstaltningerne ineffektive, diskuteres i betragtning 324 og 325.
 (215)
 Hvad angår den fjerde påstand viste undersøgelsen, at de gennemsnitlige importpriser for moduler fra Kina konstant lå under EU-producenternes gennemsnitlige EU-salgspriser. F.eks. var den gennemsnitlige importpris fra Kina i NUP på 544 EUR/kW (54), mens EU-gennemsnitsprisen lå på 593 EUR/kW. Denne påstand var også faktuelt ukorrekt og blev derfor afvist. I lyset af ovenstående konkluderede Kommissionen, at EU-erhvervsgrenen fortsat led væsentlig skade, jf. grundforordningens artikel 3, stk. 5.
 (216)
 Efter fremlæggelsen af oplysninger fremførte en interesseret part, at skaden er forårsaget af foranstaltningerne, idet de medfører øgede omkostninger til celler for ikke vertikalt integrerede producenter af moduler. Som anført i afsnit 6.4.1 har modulfabrikanterne imidlertid adgang til billige celler fra tredjelande og manglede ikke levering af sådanne celler. Dette argument blev derfor afvist.
 5. UNIONENS INTERESSER
 5.1. EU-erhvervsgrenens interesser
 (217)
 Dette afsnit fokuserer på EU-modulproducenternes interesser. EU-celleproducenternes interesser analyseres i afsnit 6 — delvis interimsundersøgelse.
 (218)
 Der er mere end 100 kendte modulproducenter. EU-erhvervsgrenen er repræsenteret ved sammenslutningen EU ProSun, der er ansøger. EU ProSun repræsenterer 31 EU-producenter af wafere, celler og moduler.
 (219)
 En videreførelse af foranstaltningerne vil give EU-erhvervsgrenen mulighed for at bibeholde sin øgede markedsandel i Unionen og genrejse sig efter væsentlig skade. Som bemærket i betragtning 137 steg EU-erhvervsgrenens markedsandel i Unionen fra 25 % i 2012 til 35 % i NUP. På grund af salgspriserne på kinesiske moduler til tredjelande og den høje uudnyttede kapacitet i Kina vil de kinesiske moduler som fastslået i afsnit 4.6 komme til Unionen til priser under minimumsimportprisen og i større mængder, hvis foranstaltningerne udløber. Følgelig vil en videreførelse af foranstaltningerne beskytte EU-erhvervsgrenen mod et intensivt og urimeligt pristryk, som ellers ville blive udøvet af importen fra Kina.
 (220)
 Hvis foranstaltningerne ikke forlænges, kan de høje kapitalinvesteringer i FoU, som er foretaget i Unionens modulfremstillingsindustri, blive overflødiggjort, da de ikke let kan flyttes til en produktiv anvendelse i andre sektorer. Såfremt EU-modulproducenterne går konkurs, vil de fleste af de 6 300 personer, der arbejder med modulproduktion, miste deres job. Denne arbejdsstyrke er i vid udstrækning højt kvalificeret. Derimod vil en videreførelse af foranstaltningerne give EU-erhvervsgrenen mere tid til helt at overvinde virkningerne af tidligere dumping.
 (221)
 Efter fremlæggelsen af oplysninger opfordrede en part Kommissionen til at identificere de producenter af celler og moduler, der ikke går ind for foranstaltningerne. Kommissionen præciserede, at ingen af de parter, der betragtede sig selv som en del af EU-erhvervsgrenen, gav sig til kende og var imod indførelsen af foranstaltningerne. Den samme part anmodede Kommissionen om at fjerne EU-waferproducenterne

type: legislation

jurisdiction: EU


text:
fra listen over 31 virksomheder, der var repræsenteret af EU ProSun. Kommissionen præciserede, at EU ProSun repræsenterede 29 EU producenter af celler og moduler.
 (222)
 Efter fremlæggelsen af oplysninger var flere parter uenige i, at foranstaltningerne var i EU-erhvervsgrenens interesse. Disse parter var også uenige i, at de kinesiske dumpede varer udøvede et urimeligt pristryk på EU-erhvervsgrenen. De hævdede også, at Kommissionen har haft som mål at bevare EU-erhvervsgrenens markedsandel, og at Kommissionen beskyttede en lille brøkdel af solenergiindustrien på bekostning af hele solenergiværdikæden.
 (223)
 Kommissionen mindede om, at målet med handelsforanstaltninger i henhold til grundforordningen er at beskytte EU-erhvervsgrenen mod væsentlig skade som følge af dumping, hvis det er i Unionens interesse. I denne udløbsundersøgelse fandt Kommissionen, at der er en sandsynlighed for fortsat dumping og skade, hvis foranstaltningerne udløber. Kommissionen fastslog ligeledes, at tilbagegangen på EU-markedet for solcellemoduler skyldtes en række faktorer, som ikke har nogen tilknytning til indførelsen af foranstaltninger, jf. konklusionen i betragtning 270. Derfor er stigningen i EU-erhvervsgrenens markedsandel den vigtigste indikator for, at foranstaltningerne var effektive.
 (224)
 Kommissionen konkluderede derfor, at videreførelsen af foranstaltningerne vedrørende moduler helt klart er i EU-erhvervsgrenens interesse.
 5.2. Ikke forretningsmæssigt forbundne importører, aftagere og leverandørers interesser
 5.2.1. Indledende bemærkninger
 (225)
 Et betydeligt antal EU-leverandør- og aftagervirksomheder opfordrede enten individuelt eller gennem deres sammenslutninger til ophævelse af foranstaltningerne af hensyn til Unionens interesser. De hævdede, at foranstaltningerne har uforudsete negative konsekvenser for et overvældende flertal af arbejdspladser i den europæiske solenergisektor. De påstod, at foranstaltningerne forårsager en stigning i priserne på solcelleanlæg, hvilket har en dæmpende virkning på efterspørgslen med alle de negative konsekvenser for beskæftigelsen hos aftagere og leverandører. De overordnede politiske mål for klimaændringer og fremme af vedvarende energi hævdes også at blive påvirket negativt. De henviste ligeledes til ændrede omstændigheder siden vedtagelsen af de endelige foranstaltninger i december 2013, navnlig bevægelsen væk fra støtteordninger med faste priser (f.eks. faste afregningspriser eller afregningspræmier) i retning af udbud, opnåelse af netparitet for solenergi i visse EU-regioner eller til bestemte kundegrupper og Unionens ratificering i oktober 2016 af Parisaftalen om klimakonventionen (UNFCCC) for at begrænse klimaændringerne. Endelig hævdede en række parter, at fremstillingen af moduler i Unionen er utilstrækkelig til at dække EU-efterspørgslen, at foranstaltningerne blev ineffektive på grund af stigende eksport fra tredjelande, og at foranstaltningerne hovedsagelig begunstigede eksportører i tredjelande.
 5.2.2. Ikke forretningsmæssigt forbundne importører
 (226)
 To ikke forretningsmæssigt forbundne importører af moduler gav sig til kende og besvarede spørgeskemaet, som efterfølgende blev kontrolleret, jf. betragtning 28. Disse ikke forretningsmæssigt forbundne importører fremsendte ligeledes en række yderligere bemærkninger, hvori de gjorde rede for, hvorfor foranstaltningerne efter deres mening bør bringes til ophør. Importørerne af solcellepaneler lider under en svag rentabilitet. De fremlagde også en liste over andre importører og grossister, som er gået konkurs eller har indskrænket deres beskæftigelse væsentligt, siden registreringen vedrørende kinesiske solcellemoduler blev indført i marts 2013. Nogle af disse virksomheder pegede på indførelsen af foranstaltninger over for kinesiske solcellemoduler som hovedårsagen til deres insolvens, f.eks. Gehrlicher. De ikke forretningsmæssigt forbundne importører påstår, at foranstaltningerne


text:
øger prisen på solenergi og mindsker efterspørgslen.
 (227)
 De ikke forretningsmæssigt forbundne importører anførte også, at tilsagnet om en minimumsimportpris medfører ulemper for dem og andre aftagervirksomheder, som er aktive på de internationale markeder, såsom ingeniør-, indkøbs- og bygningsvirksomheder, da den begrænser deres mulighed for at købe moduler fra førende kinesiske tier 1-producenter. Tilsagnet giver ikke mulighed for parallelsalg af den undersøgte vare i og uden for Unionen. Derfor kan de kinesiske eksportører ikke levere moduler til ikke forretningsmæssigt forbundne importører, der også er aktive på markeder uden for EU (f.eks. i Schweiz eller i USA), hvis de er en del af de ikke forretningsmæssigt forbundne importørers engroshandelsportefølje i Unionen. Dette hævdes at være en betydelig ulempe for disse virksomheders deltagelse som grossister og projektudviklere på det globalt voksende solenergimarked.
 (228)
 De ikke forretningsmæssigt forbundne importører hævdede også, at foranstaltningerne i deres nuværende form udgør en væsentlig ekstra forretningsrisiko og administrativ byrde. Efter deres opfattelse forlænger yderligere administrative foranstaltninger, såsom udstedelse af et certifikat fra China Chamber of Commerce for Import and Export of Machinery and Electronic Products (»CCCME«) og EU-toldmyndighedernes indgående kontrol, den samlede tid fra bestilling til levering fra 7 til 11 uger.
 (229)
 Kommissionen fandt, at kinesiske modulers markedsandel på EU-markedet forblev relativt høj, selv efter indførelsen af foranstaltningerne. Skønt markedsandelen for kinesiske moduler i Unionen faldt fra 66 % i 2012, lå den alligevel på et højt niveau, nemlig 41 %, i NUP. Derfor forblev Kina den største sælger af moduler i Unionen og lå over EU-erhvervsgrenen, som havde en markedsandel på 35 % i NUP. Uafhængige importører kunne desuden frit købe solcellemoduler fra tredjelande. De samarbejdsvillige importører erstattede i det mindste i et vist omfang de kinesiske moduler med moduler fra tredjelande. De samarbejdsvillige importører, der fungerer som grossister og systemintegratorer (55), solgte også EU-erhvervsgrenens moduler, og de nød derfor godt af både stigningen i markedsandelen for importører fra resten af verden (»andre tredjelande«) og stigningen i EU-erhvervsgrenens markedsandel. Derfor må de samarbejdsvillige importørers svagere resultater delvis tilskrives faldende EU-efterspørgsel efter de op- og nedture, Unionens solenergiindustri gennemgik, og som diskuteres nærmere i afsnit 5.3.2.
 (230)
 Forbuddet mod parallelsalg blev indført for at undgå kompenserende aftaler, der kan underminere tilsagnet. Der blev indført yderligere administrative foranstaltninger for importen fra Kina for at forbedre overvågningen af foranstaltningerne og undgå enhver form for omgåelse, der kunne undergrave tilsagnet.
 (231)
 Efter fremlæggelsen af oplysninger påstod flere parter, at Kommissionen så bort fra importørernes interesser. De mente, at foranstaltningerne øgede prisen på solenergivarer. Importørerne blev derfor ramt af faldende efterspørgsel.
 (232)
 Kommissionen bemærkede, at det overordnede formål med foranstaltningerne var at genoprette en ikke-skadevoldende pris på den vare, som blev dumpet. Dette indebærer logisk set en vis stigning i priserne på den dumpede vare. De dumpede varer fra Kina havde haft en meget stor markedsandel i Unionen, før foranstaltningerne blev indført. Deres markedsandel faldt efter indførelsen af foranstaltningerne. Kommissionen fandt imidlertid, jf. de udførlige drøftelser i afsnit 5.3, at denne prisstigning som følge af genoprettelsen af den ikke-skadevoldende pris


text:
kun havde en begrænset indvirkning på den samlede efterspørgsel i Unionen. Kommissionen konkluderede derfor, at ikke forretningsmæssigt forbundne importører kun i begrænset omfang blev påvirket af faldet i efterspørgslen som følge af foranstaltningerne.
 5.2.3. Aftagerindustrien
 (233)
 Mere end 140 aftagervirksomheder meldte sig som interesserede parter. Aftagervirksomheder er installatører af solcellepaneler, ingeniør-, indkøbs- og bygge- og anlægsvirksomheder, drifts- og vedligeholdelsesvirksomheder og virksomheder, der arbejder med projektfinansiering. Selv om størstedelen af virksomhederne kun meldte sig som interesserede parter uden opfølgning, fremsatte ca. 30 virksomheder mere uddybende argumenter imod foranstaltningerne. Tre ingeniør-, indkøbs- og bygge- og anlægsvirksomheder indsendte en spørgeskemabesvarelse. Dertil kommer, at over 400 aftagervirksomheder fra alle medlemsstater havde underskrevet et åbent brev med krav om ophævelse af foranstaltningerne.
 (234)
 Mere end 30 paneuropæiske og nationale sammenslutninger, der repræsenterer solenergivirksomheder, sendte breve imod foranstaltningerne. Blandt disse var European Association of Electrical Contractors (AIE), der hævdede at repræsentere EU-installatørernes interesser på europæisk plan. De mest aktive organisationer var SPE og SAFE. SAFE er en ad hoc-sammenslutning af 50 tyske virksomheder, mens SPE hævder at være den mest repræsentative sammenslutning for solenergiindustrien i Europa med over 100 europæiske medlemmer, hvoraf mere end 80 støtter dens holdning til ophævelse af foranstaltningerne for både solcellemoduler og -celler.
 (235)
 EU ProSun fremhævede, at flere store nationale solenergisammenslutninger har forholdt sig neutralt til foranstaltningerne, selv om nogle af dem er medlemmer af SPE. Dette er især tilfældet for Bundesverband Solarwirtschaft (BSW) i Tyskland (Europas største solenergisammenslutning), British Photovoltaic Association (BPVA), Syndicat des Energies Renouvenables (SER), Frankrig og ANIE Rinnovabili (afdelingen for vedvarende energi i Confindustria), Italien. Derudover påstår EU ProSun også at have støtte fra 150 europæiske installatører. Ingen installatør har dog støttet foranstaltningerne åbent. Den Europæiske Faglige Samarbejdsorganisation og IndustriAll European Trade Union sendte et fælles brev til støtte for foranstaltningerne. En tysk sammenslutning af energiforbrugere (Bund der Energieverbraucher) sendte et brev til fordel for foranstaltninger på et niveau, der afspejler omkostningsbesparelser som følge af den teknologiske udvikling.
 (236)
 Efter fremlæggelsen af oplysninger anfægtede EU ProSun udtalelsen om, at ingen montører åbent gik ind for foranstaltningerne. EU ProSun henviste til et brev fra 150 installatører, der støtter foranstaltningerne, og et brev underskrevet af to medlemmer af Fachpartnerbeirat der SolarWorld AG, som begge blev sendt i oktober 2016. Kommissionen bemærkede, at de 150 installatører havde anmodet om anonymitet, og derfor mener Kommissionen fortsat, at de ikke åbent støttede foranstaltningerne. Kommissionen bemærkede også, at Fachpartnerbeirat der SolarWorld AG påstod at repræsentere over 800 installatører, men navnene på disse installatører blev ikke fremlagt. Kommissionen bekræftede imidlertid, at de to installatører, som har underskrevet et åbent brev på vegne af Fachpartnerbeirat der SolarWorld AG, åbent støttede foranstaltningerne.
 (237)
 Parterne imod foranstaltningerne af hensyn til Unionens interesser hævdede, at aftagervirksomheder tegner sig for mere end 80 % af beskæftigelsen og merværdien i den europæiske solenergiværdikæde. De fremhævede det meget højere antal arbejdspladser, de skaber i forhold til celle- og modulproducenterne i Unionen. SPE fremlagde en rapport udarbejdet af Ernst & Young, som viser, at aftagersektoren har mere end 110 000 ansatte. Men


text:
rapporten indeholdt ingen forklaring af den metode, der var anvendt til beregning af det høje antal ansatte. En anden part anførte, at aftagersektoren beskæftiger ca. 65 000 mennesker, baseret på en formodning om ca. 7 fuldtidsækvivalenter/MW/år. Denne part fremlagde dog heller ikke dokumentation for sine antagelser.
 (238)
 Baseret på en analyse af visse repræsentative projekter på jorden til erhvervslivet og boligsektoren konstaterede Kommissionen, at antallet af arbejdspladser i aftagersektoren ikke overstiger 50 000. Dette tal er baseret på den antagelse, at det samlede anlæg (samlet anlæg omfatter projektering og byggemodning, distribution, logistik, faktisk installation og generalomkostninger for alle disse aktiviteter) kræver gennemsnitligt 5,2 fuldtidsækvivalenter/MW/år (56), mens drift og vedligeholdelse kræver ca. 0,08 fuldtidsækvivalenter/MW/år. Da fremstilling af celler og moduler giver rundt regnet 8 000 arbejdspladser, er påstanden om, at aftagersektoren skaber en betydeligt højere beskæftigelse end produktion af celler og moduler, dog korrekt.
 (239)
 Kommissionens undersøgelse viste også, at de fleste af arbejdspladserne i solenergisektorens aftagerled består i montering af moduler på bolig- og erhvervsejendommes hustage og opsætning af solcelleanlæg på jorden. Disse arbejdspladser kræver normalt ikke en betydelig kapitalinvestering, der er specifik for solenergianlæg — mange værktøjer og maskiner, såsom kraner, grave- og boreudstyr osv. kan også anvendes til andre bygge- og anlægsarbejder. Mens nogle installatører kun fokuserer på solenergisektoren og er i stand til at udføre opgaver med meget høj værditilvækst, varetager mange installatører også andre job i bygge- og anlægs- samt energisektoren eller kan let skifte til disse sektorer uden nævneværdig indvirkning på deres indtægter. En interesseret part fremførte, at mange installatører for nylig har skiftet til bygge- og anlægssektoren på grund af lave avancer for installation af solenergianlæg og stigende avancer for opførelse af bygninger i Tyskland. Derfor afhænger mange installatørers overlevelse eller økonomiske velfærd ikke alene af solenergisektoren.
 (240)
 Det samme gælder til dels for de fleste af de ingeniør-, indkøbs- og bygge- og anlægsvirksomheder, som gav sig til kende i forbindelse med undersøgelsen. De fleste af dem er også involveret i udvikling af andre vedvarende energikilder eller er store bygge- og anlægsvirksomheder, som udvikler projekter generelt i bygge- og anlægssektoren. Foranstaltningernes indvirkning på indtægterne og beskæftigelsen i aftagervirksomheder afhænger af foranstaltningernes indvirkning på efterspørgslen, som diskuteres i afsnit 5.3.
 (241)
 Efter fremlæggelsen af oplysninger anfægtede flere parter Kommissionens betragtning om, at E&Y-rapporten ikke gjorde rede for metoden for dens beregning af beskæftigelsen i aftagerleddet i solcellesektoren. Solar Power Europe fremlagde yderligere oplysninger om metoden. Selv efter at der blev fremlagt yderligere oplysninger, mente Kommissionen, at metoden stadig var uklar, og navnlig fremgik det hverken af rapporten eller de supplerende oplysninger, hvor mange mennesker der var beskæftiget med installering af en repræsentativt solenergiprojekt i hvert enkelt nøglesegment.
 (242)
 Efter fremlæggelsen af oplysninger hævdede en række parter, at Kommissionen undervurderede antallet af berørte arbejdspladser i sektorens aftagerled i EU. Disse parter fremlagde flere rapporter, som vurderede antallet af arbejdspladser til 120 250 (57) i EU i 2014 ifølge »Eurobserver« og til 31 600 i Tyskland ifølge GWS/DIW/DLR i 2015 (58).
 (243)
 Kommissionen bemærkede, at rapporten fra


text:
GWS/DIW/DLR omfattede den samlede beskæftigelse i hele solenergiværdikæden. Følgelig bør de 31 600 arbejdspladser, der fremgår af denne rapport, også omfatte leverandørsektoren samt fremstilling af celler og moduler. Den tyske leverandørsektor menes at beskæftige flere tusinde mennesker — Wacker hævdede at beskæftige 3 000. Producenterne af solcelleudstyr og af udstyr til systembalancering hævdede også, at de beskæftiger nogle få tusinde mennesker. Disse arbejdspladser påvirkes kun delvis af salget i Unionen, da leverandørvirksomhederne eksporterer størstedelen af deres produktion uden for EU.
 (244)
 Hertil kommer, at ca. 10 000 mennesker er beskæftiget med drift og vedligeholdelse (O&M — operation and maintenance). Rapporten indeholder ikke en definition af O&M. Kommissionen antog, at O&M omfatter alle de aktiviteter, der er nødvendige for at sikre en smidig drift af eksisterende solcelleanlæg, f.eks. rensning af paneler, reparationer, drift af ekspeditionscentre mv. Disse job optælles på grundlag af den eksisterende kumulative solenergikapacitet, som er på næsten 40 GW i Tyskland (59). Følgelig kan de allerede eksisterende 10 000 arbejdspladser inden for O&M kun blive påvirket af de foranstaltninger, der skulle indføres, i det omfang de forhindrer udskiftning af aldrende installationer. På grundlag af den gennemsnitlige levetid på 20 år og da de fleste anlæg er blevet installeret for forholdsvis nylig, vil disse arbejdspladser kun blive påvirket, hvis foranstaltningerne forblev i kraft ud over den periode, der er foreslået i denne forordning. Derfor er antallet af ansatte i aftagersektoren i Tyskland, som kan blive påvirket af foranstaltningerne, betydeligt mindre end 31 600 personer.
 (245)
 Eurobserverrapporten sondrer heller ikke mellem arbejdspladser i leverandør-, aftager- eller fremstillingssektoren. Desuden er beskæftigelsestallet i solenergisektoren i Tyskland, som der henvises til i denne rapport, det samme som i GWS, DIW, DLR-undersøgelsen for 2014. Derfor konkluderede Kommissionen, at antallet af ansatte i aftagersektoren i Unionen, som angiveligt kan blive påvirket af foranstaltningerne, er meget mindre end 120 250 personer.
 (246)
 Efter fremlæggelsen af oplysninger var flere parter uenige i Kommissionens konklusion om, at det er lettere at skifte job fra installation af moduler til den almindelige bygge- og anlægssektor end fra fremstilling af moduler til andre sektorer. Ingen af parterne fremlagde dog nogen præcise oplysninger om, hvor mange job i forbindelse med installation af paneler der udføres af almindelige bygge- og anlægsvirksomheder (dvs. jord- og anlægsarbejder i forbindelse med anlæg på jorden og styrkelse af tagstrukturen i forbindelse med tagmonterede anlæg).
 (247)
 Kommissionen havde allerede besluttet, at et betydeligt større antal mennesker var beskæftiget i aftagersektoren end inden for fremstilling af moduler. Kommissionen bemærkede også, at mange job i aftagersektoren krævede særlige kvalifikationer, som gør det vanskeligt at skifte til andre sektorer. Kommissionen havde dog også konkluderet, at foranstaltningernes indvirkning på efterspørgslen er den vigtigste faktor, der påvirker arbejdspladserne i aftagerindustrien. Det absolutte antal ansatte og spørgsmålene om, hvorvidt det er svært at skifte til andre sektorer, er ved at blive irrelevante i denne henseende. Som drøftet i afsnit 5.3 fandt Kommissionen, at foranstaltningerne kun havde en begrænset indvirkning på efterspørgslen efter solcellemoduler og dermed også en begrænset indvirkning på beskæftigelsen i aftagerleddet.
 5.2.4.


text:
Leverandørindustrien
 (248)
 Leverandører producerer råvarer, såsom polysilicium og wafere, fremstillingsudstyr til celler og moduler samt komponenter til systembalancering, såsom invertere, oplagring, montering osv. På den ene side støtter SolarWorld, som også er Unionens største waferproducent, foranstaltningerne. Desuden udtalte endnu en EU-waferproducent sig til fordel for foranstaltningerne. På den anden side var otte andre EU-virksomheder i leverandørleddet imod foranstaltningerne. Størstedelen af disse leverandører gav sig dog til kende på et senere tidspunkt eller besvarede ikke spørgeskemaet. Kun polysiliciumproducenten — Wacker Chemie AG (»Wacker«) — indsendte en spørgeskemabesvarelse og blev kontrolleret som beskrevet i betragtning 28.
 (249)
 Leverandører, som opfordrede til at ophæve foranstaltningerne, gentog argumentet om, at foranstaltningerne svækker efterspørgslen gennem højere priser, som har en negativ indvirkning på hele solenergiværdikæden. Flere virksomheder hævdede, at de på grund af en svækket efterspørgsel lider under en mindre omsætning og fortjeneste, tab af arbejdspladser og utilstrækkelige ressourcer til at investere i FoU. Da de indsendte deres bemærkninger sent og ikke besvarede spørgeskemaerne, kunne deres situation dog ikke kontrolleres. Kommissionen skønnede, at leverandørindustrien måske beskæftiger flere tusinde personer.
 (250)
 Den kontrollerede producent af polysilicium tegner sig for over 2 000 direkte arbejdspladser og omkring 1 000 indirekte arbejdspladser i Unionen. Den har også et stort direkte FoU-budget på over 17 mio. EUR i tilknytning til produktion af råmaterialer til solenergi. Selv om Wackers omsætning og beskæftigelse forblev stabil i den undersøgte periode, var virksomheden en stærk modstander af foranstaltningerne og påstod, at disse har en negativ indvirkning på handelsforbindelserne med Kina. Kina er langt den største producent af wafere og celler til solenergisektoren, og derfor afhænger polysiliciumproducentens omsætning og flere tusinde arbejdspladser af ubegrænset adgang til det kinesiske marked, der er i tilbagegang. Wacker og flere andre parter hævdede, at foranstaltningerne beskytter en ineffektiv industri — fremstilling af solceller og moduler — og dermed forårsager alvorlige skader på de sektorer, hvor Europa stadig har en konkurrencefordel.
 (251)
 Sammenslutningen af tyske udstyrsfabrikanter (VDMA) sendte et brev med opfordring til at revidere minimumsimportprisniveauet, idet de pegede på, at fremstillingsomkostningerne inden for solenergisektoren har været konstant faldende. VDMA anførte, at solcelle- og modulproducenterne havde fulgt en historisk indlæringskurve for solenergi på 21 %. VDMA hævdede også, at de tyske producenter af solcelleudstyr er en vigtig katalysator for en sådan reduktion af omkostningerne. Udstyrsfabrikanterne anslås at beskæftige flere tusinde mennesker og er vigtige bidragydere til FoU inden for solenergisektoren.
 (252)
 En række parter hævdede, at Kommissionen ikke foretog en korrekt afvejning af leverandørernes interesser over for EU-erhvervsgrenens interesser. Kommissionen gentog, at kun én leverandør — Wacker — havde sendt en fuldstændig besvarelse af spørgeskemaet, og kunne kontrolleres. Der blev taget hensyn til denne virksomheds interesser i analysen i betragtning 250. Flere andre leverandører gav sig til kende på et meget sent tidspunkt med korte indlæg. Kommissionen kunne ikke foretage en hensigtsmæssig undersøgelse af foranstaltningernes indvirkning på de andre leverandører. Under alle omstændigheder havde Kommissionen konstateret, at foranstaltningerne kun havde en begrænset indvirkning på efterspørgslen efter solcellemoduler og dermed EU-erhvervsgrenens salg samt rentabilitet hos andre leverandører.
 5.2.5. Konklusion vedrørende


text:
ikke forretningsmæssigt forbundne importørers, aftagere og leverandørers interesser
 (253)
 Kommissionen har anerkendt de ikke forretningsmæssigt forbundne importører, aftagere og leverandørers grundlæggende antagelse om, at bortfaldet af foranstaltningerne kan være gavnligt for omsætningen og antallet af arbejdspladser i disse sektorer. Det kan således konkluderes, at forlængelsen af foranstaltningerne ikke er i deres interesse. Samtidig fandt Kommissionen dog, at virkningen af foranstaltningerne og den sandsynlige virkning for disse erhvervsdrivende og nye anlæg i Unionen af at bringe dem til ophør var væsentligt overvurderet i de fleste af redegørelserne fra de virksomheder, der var imod foranstaltningerne, som det analyseres i detaljer i afsnit 5.3. Med hensyn til den påståede administrative byrde som følge af tilsagnet kunne der indledes en interimsundersøgelse vedrørende foranstaltningernes form for at sikre bedre beskyttelse af de ikke forretningsmæssigt forbundne importørers og aftageres interesser.
 (254)
 Flere parter fremførte, at Kommissionen ikke tog hensyn til forbrugernes interesser. Kommissionen fandt, at deres interesser i lavere priser hænger sammen med brugernes interesser i aftagerleddet, jf. afsnit 5.2.3. Kommissionen har derfor ikke foretaget en særskilt analyse for forbrugerne.
 (255)
 Efter fremlæggelsen af oplysninger fremlagde SAFE mere detaljerede oplysninger med en analyse af foranstaltningernes indvirkning på de tyske elforbrugere. I SAFE-undersøgelsen blev det konkluderet, at de tyske elforbrugere med foranstaltningernes bortfald kunne spare ca. 570 mio. EUR om året under den antagelse, at moduler kan købes til 0,40-0,45 EUR/W, og at et årligt mål på 2 500 MW ville blive nået. Endvidere gjorde Wacker gældende, at forbrugerne med ophævelsen af foranstaltningerne kunne spare 1 mia. EUR om året. Dette tal blev beregnet ved at sammenligne forskellen mellem minimumsimportprisen og den antagne pris for solcellemoduler på 0,42 EUR/W tidligere og den forventede pris på 0,32 EUR/W i 2017.
 (256)
 Kommissionen fandt, at ovenstående beregninger bygger på overforenklede antagelser. For det første var minimumsimportprisen udstyret med en justeringsmekanisme. Derfor var forskellen mellem minimumsimportprisen og en gennemsnitlig global købspris for moduler ikke så stor i hovedparten af den betragtede periode. Forskellen blev større i 2016. Forskellen blev udlignet i det mindste delvis af den seneste justering af minimumsimportprisen, som trådte i kraft i begyndelsen af 2017. For at undgå en for stor forskel mellem minimumsimportprisen og den globale købspris for moduler i fremtiden og yderligere reducere foranstaltningernes indvirkninger på forbrugerne har Kommissionen til hensigt at indlede en interimsundersøgelse af formen og niveauet for minimumsimportprisen. Det skal bemærkes, at det ikke er muligt inden for rammerne af den nuværende udløbsundersøgelse at ændre foranstaltningernes niveau, da dette forudsætter en interimsundersøgelse.
 (257)
 For det andet henviser de priser, som parterne anvendte i deres beregninger, til moduler af multi-krystallinsk silicium af lavere kvalitet. En stor del af de moduler, der blev solgt i Unionen, er dog højeffektive moduler af multikrystallinsk og monokrystallinsk silicium. Priserne på disse moduler er betydeligt højere, hvorfor forskellen mellem minimumsimportprisen, som finder anvendelse uden forskel på alle moduler, og den faktiske købspris var endnu mindre.
 (258)
 Kommissionen fandt derfor, at foranstaltningerne kun havde en meget begrænset indvirkning på forbrugernes økonomi og udbredelsen af solenergi.
 (259)
 En række parter


text:
hævdede også, at minimumsimportprisen øger prisen på moduler og dermed er ansvarlig for den manglende opfyldelse af det årlige mål for udbredelse af solenergi i Tyskland. Denne ensidige årsagssammenhæng ændrede dog ikke Kommissionens opfattelse. Forskellen mellem minimumsimportprisen og den gennemsnitlige salgspris var mindre end antaget af parterne, og foranstaltningerne påvirkede ikke efterspørgslen i væsentlig grad. Følgelig konkluderede Kommissionen, at minimumsimportprisen ikke havde en væsentlig indvirkning på den manglende opfyldelse af målet om udbredelse af solenergi
 5.3. Foranstaltningernes indvirkning på efterspørgslen efter solcelleanlæg
 5.3.1. Indledende bemærkninger
 (260)
 Næsten alle parter, der talte imod foranstaltningerne, hævdede, at de øger priserne på nye solcelleanlæg og mindsker efterspørgslen efter solcellemoduler, hvilket gør solenergi dyrere for forbrugerne. Selv om nogle erkendte, at tilbagegangen for solcelleanlæg i Unionen også skyldes ændringer i og, i visse medlemsstater, suspendering eller ophævelse af støtteordninger, mente de, at foranstaltningerne forårsager kunstigt høje priser og bremser udbredelsen af solenergi endnu mere. De hævdede, at de seneste politiske ændringer som f.eks. indførelse af udbud vedrørende nye solcelleanlæg forværrer den skade, der blev forårsaget af de højere priser på moduler, på grund af de gældende foranstaltninger. Efter deres opfattelse vil en ophævelse af foranstaltningerne give omkostningsbesparelser for solenergi i Unionen til gavn for slutbrugerne, stimulere efterspørgslen efter solcellepaneler og mindske omkostningerne ved ren energiforsyning som helhed.
 (261)
 Kommissionen identificerede tre segmenter på EU-markedet for solenergi:
 —
 store solcelleanlæg (eller parker), som normalt opstilles på jorden, har en installeret effekt på over 1 MW og normalt er tilsluttet et højspændingsnet, hvortil de leverer den elektricitet, de producerer;
 —
 kommercielle solcelleanlæg (eller installationer), som normalt er monteret på taget af brugerens bygning. Brugeren er en kommerciel virksomhed (f.eks. et supermarked eller et lager), og systemet er tilsluttet et lavspændingsdistributionsnet. Kommercielle anlæg kan anvendes til eget forbrug eller til tilførsel af el til nettet
 —
 solcelleanlæg (eller installationer) til beboelse, som normalt er monteret på taget af private boliger og har en kapacitet, som normalt ikke overstiger 10 kW. Anlæg til boliger er generelt forbundet til et lavspændingsdistributionsnet og kan anvendes til eget forbrug eller til tilførsel af el til nettet.
 (262)
 Kommissionen fandt, at efterspørgslen i alle tre segmenter i NUP og de foregående år blev drevet af støtteordningerne, jf. afsnit 5.3.2. Kommissionen mente også, at der havde fundet store ændringer sted ved udgangen af NUP og i 2016, og at efterspørgslen efter de tre segmenter i stigende grad blev drevet af særskilte kræfter. Efterspørgslen efter store solcelleparker styres i stigende grad af udbud, jf. afsnit 5.3.3, og eventuelt i meget begrænset omfang af netparitet. Efterspørgslen efter kommercielle og private anlæg er i stadigt højere grad drevet af ønsket om at nå netparitet i detailleddet, både med og uden skatter som fastsat i afsnit 5.3.4.
 5.3.2. Konsekvensen af ændringer og i visse medlemsstater suspendering eller ophævelse af støtteordninger
 (263)
 Modstanderne af foranstaltningerne hævdede, at minimumsimportprisen havde forhindret solenergiprodukter i at følge indlæringskurven for omkostninger, mens størrelsen af statsstøtte var blevet tilpasset denne indlæringskurve. Dette misforhold mellem faldende statsstøtte og stagnerende priser havde efter deres opfattelse


text:
fået efterspørgslen efter solcellepaneler i EU til at falde. Efter deres opfattelse var Kommissionens forventning, der kommer til udtryk i den oprindelige forordning, om at støtteordningerne ville blive justeret med tiden i tråd med udviklingen i priserne for projekter, (60) ikke blevet opfyldt. Derfor er alle leverandør- og aftagervirksomheder hårdt ramt af tilbagegangen på EU-markedet. De gjorde gældende, at denne konklusion bl.a. er anerkendt i en undersøgelse af det tyske forbundsministerium for økonomi og energi (»BMWi«) (61).
 (264)
 Disse parter hævdede, at selv om minimumsimportprisen har ligget forholdsvis stabilt siden 2013, har solenergiindustrien opnået en indlæringskurve på 21 % (62). En sådan indlæringskurve betyder, at produktionsomkostningerne for hver fordobling af kumulativ installeret solcellekapacitet falder med 21 %. Den akkumulerede globale solcellekapacitet var i 2013 på ca. 130 GW, mens den ventes at være nået op på 290 GW ved udgangen af 2016. Dette betyder, at den nu er fordoblet, og de beregnede produktionsomkostninger faldt med 21 %. De anførte, at minimumsimportprisen lå 30 % over salgsprisen på verdensplan på et tidspunkt i 2016, jf. PV Insights og andre kilder. Dette betyder efter deres opfattelse, at den europæiske forbruger reelt er blevet udelukket fra at drage fordel af den verdensomspændende nedgang i produktionsomkostningerne.
 (265)
 På baggrund af ovenstående argumenter har Kommissionen erkendt, at solenergiindustrien har en stejl indlæringskurve, og at omkostningerne ved produktion af solenergi er faldet. Derfor er tilsagnet/minimumsimportprisen blevet forsynet med en justeringsmekanisme baseret på priser angivet af et af markedsanalysefirmaerne, Bloomberg. Priserne på et konkurrencepræget marked skal afspejle faldet i produktionsomkostningerne. Ikke desto mindre har det prisindeks, Kommissionen har anvendt, kun ændret sig en smule. Det rejser spørgsmålet — som Kommissionen ikke har analyseret i forbindelse med denne undersøgelse — om Bloombergindekset stadig i tilstrækkelig grad afspejler udviklingen i verdensmarkedsprisen. Da dette er en udløbsundersøgelse, som ikke kan ændre foranstaltningernes omfang eller form, var der heller ikke behov for at undersøge dette spørgsmål yderligere.
 (266)
 Hvis de interesserede parter finder, at der findes en måde, som bedre afspejler solenergiindustriens indlæringskurve og den deraf følgende udvikling i verdensmarkedsprisen på foranstaltningsniveau, kan der på deres anmodning indledes en interimsundersøgelse. Kommissionens analyse af undersøgelsen fra ovennævnte BMWi-undersøgelse viste, at den vigtigste grund til, at målet på 2 500 MW nye anlæg i Tyskland i 2014 ikke blev nået, var den stadigt faldende forrentning kombineret med de stagnerende anlægspriser. Undersøgelsen påpegede også, at priserne på solenergimarkedet ikke nødvendigvis afspejler omkostningerne ved produktion af solenergi, men fulgte af en betydelig global overkapacitet. Kommissionen konstaterede, at engrospriserne for solenergi ikke kun stagnerede i EU, men i hele verden. Faktisk steg de internationale priser på solcellemoduler denomineret i EUR endog i andet halvår af 2014, således som det er oplyst af flere markedsanalyseagenturer såsom PV Insights (63) og BNEF (64).
 (267)
 Kommissionen fandt også, at støtteordningerne lå på et højt niveau i visse medlemsstater i årene forud for foranstaltningerne, hvor de blev justeret til prisniveauet i Unionen og priser fra tredjelande såsom Japan, Taiwan og USA. Nogle af støtteordningerne var ikke udformet til at håndtere


text:
en massiv tilstrømning af moduler fra Kina til dumpede priser. En sådan tilstrømning forårsagede et anlægsboom i årene forud for foranstaltningerne. Solcelleanlæg toppede i 2011, og på det tidspunkt blev målene for udbredelse af solenergi væsentligt overskredet i visse medlemsstater. I Kommissionens statusrapport om vedvarende energi fra juni 2015 hedder det, at solceller (dvs. solenergi) teknologisk set allerede i 2013 havde nået det oprindeligt planlagte udbredelsesniveau for 2020 (65). I visse medlemsstater medførte dette en uforudset finansiel belastning af støtteordningerne. Den politiske reaktion var en reduktion i omfanget af støtte eller endog en suspension og/eller ændring af støtteordningen. Ændringerne var også nødvendige for allerede installerede anlæg, hvor støtten ellers ville have medført en overkompensering af investorer (66).
 (268)
 Udviklingen på det britiske solcellemarked i 2014-2016 tjener som et andet bevis på, at støtteordningerne har været den vigtigste drivkraft for efterspørgslen i Unionen. Så længe der var høje faste afregningspriser, var markedet stærkt stigende, selv om der var indført handelsforanstaltninger. Da de faste afregningspriser blev indstillet i begyndelsen af 2016, kollapsede mængden af nye anlæg. Dette anerkendes også i SPE's Global Outlook: Det Forenede Kongerige, der kom sent i gang i Europa, havde for nylig et boom i solenergi, som primært blev udløst af incitamenter til store solcelleanlæg (forsyningsanlæg), som sluttede i marts 2016 (67).
 (269)
 Mens de fleste af rapporterne fra markedsanalysefirmaer normalt peger på faldende støtteordninger og den retlige usikkerhed som de væsentligste årsager til den økonomiske stagnation i efterspørgslen efter solenergi i Unionen, peger de næsten aldrig på foranstaltningerne. Global Market Outlook fra Solar Power Europe peger også på, at der er færre incitamenter og mindre usikkerhed omkring markedsudviklingen samt nedskæringer i støtteordninger for bestående anlæg med henblik på at undgå overkompensation som den vigtigste årsag til et fald i de europæiske solcellemarkeder, f.eks. hedder det vedrørende den tyske situation i SPE's Global Outlook 2015: »Tyskland, som lå på andenpladsen i 2014, installerede under 2 GW (1,9 GW), dvs. under det officielle mål på 2,5 GW). Den førende solenergiproducent på verdensmarkedet [dvs. Tyskland] var under pres for at sænke udgifterne til støtteordningen, med nye regler, der kan føre til en 75 % nedbringelse af markedet over to år (fra 7,6 GW til 1,9 GW)« (68).
 (270)
 Kommissionen bemærkede, at der var sket et opsving i efterspørgslen efter solenergianlæg i 2010-2013, som i visse medlemsstater var drevet af et misforhold mellem faste afregningspriser fastsat på niveauet for en rimelig modulpris og det generelle prisniveau som følge af illoyalt dumpede kinesiske moduler. Nedgangen i efterspørgslen i 2013 og de følgende år, var en uundgåelig konsekvens af et boom i antallet af anlæg i det foregående år. Det betydelige fald i forbruget af solcellemoduler/installation heraf startede allerede i 2012, hvilket faldt sammen med en betydelig nedskæring i faste afregningspriser i samme år i visse medlemsstater. I perioden 2014-NUP steg efterspørgslen i Unionen kun i Det Forenede Kongerige, som var den medlemsstat, der havde de mest attraktive støtteordninger på dette tidspunkt. Kommissionen fandt derfor, at støtteordningerne var den vigtigste drivkraft bag efterspørgslen


text:
i NUP og i de foregående år. Det kan således konkluderes, at de ikke forretningsmæssigt forbundne importører, aftagere og leverandører i vid udstrækning har lidt under sammenbruddet i EU-forbruget, som ikke er knyttet til indførelsen af foranstaltningerne.
 5.3.3. Virkningen af foranstaltningerne på store solcelleanlæg (forsyningsanlæg)
 (271)
 Ifølge de nye EU-regler for statsstøtte (69) skal støtteordninger være »markedsbaserede« for alle større anlæg over 1 MW (70) inden begyndelsen af 2017, medmindre støtteordningerne var blevet godkendt forud for ikrafttrædelsen af de nye regler. I så fald kan de forblive uændrede indtil udløbet af godkendelsesperioden (71). Markedsbaserede mekanismer er grønne certifikater og udbud.
 (272)
 Udbud er en af de markedsbaserede mekanismer, der kræves i disse nye statsstøtteregler. Med en sådan mekanisme udbyder regeringer en ønsket kapacitet i auktion. I overensstemmelse med EU's statsstøtteregler er udbudsprocedurer principielt teknologineutrale, men kan også være teknologispecifikke, f.eks. hvis det er påkrævet for at sikre den nødvendige diversificering af energikilderne.
 (273)
 Udviklere af solcelleparker byder med den laveste pris, de vil acceptere for den energi, de skal tilføre forsyningsnettet i solcelleparkens levetid.
 (274)
 Modstandere af foranstaltningerne har anført, at minimumsimportprisen — ifølge den nye prisfølsomme ordning med konkurrencebaserede udbud — vil få en stadigt mere negativ indvirkning på udbredelsen af solenergi, i takt med at den øger prisen på moduler, som er solcelleanlæggets vigtigste komponent. Ifølge disse parter kan udbuddene vedrørende kapacitet kombineret med ophævelsen af foranstaltningerne give betydelige besparelser. Jo billigere solcelleanlæggene bliver, jo mere lyst kan regeringerne få til at opføre solcelleanlæg, eftersom omkostningsbesparelserne vil blive direkte afspejlet i den endelige elektricitetspris. Desuden vil faldende priser på solenergianlæg gøre det lettere for medlemsstaterne at nå målene for anvendelse af vedvarende energi.
 (275)
 Disse parter henviste til Tyskland som eksempel. Ifølge dem er der allerede afholdt et par pilotauktioner, og de var ganske vellykkede med hensyn til at presse en gennemsnitspris ned på 7,25 eurocent/kWh i august 2016. SPE og SAFE fremlagde en analyse, der viser, at en fjernelse af minimumsimportprisen muligvis kan resultere i et prisfald på 10 % for store solcelleanlæg i Unionen gennem udbud. Den negative indvirkning af foranstaltningerne på resultatet af buddene anerkendes også i SPE's seneste Global Market Outlook (72). I betragtning af den nuværende faldende tendens på verdensmarkedet gik en anden part ud fra, at prisen på solenergi i Tyskland kan falde til 5 eurocent/kWh, hvis foranstaltningerne ophæves, men fremlagde ikke dokumentation for sine resultater.
 (276)
 Parterne imod foranstaltningerne gjorde gældende, at solenergi i nogle jurisdiktioner, navnlig i Det Forenede Kongerige, uvægerligt ville konkurrere med andre vedvarende energikilder, såsom vindmøller på landjorden. Da der ikke gælder nogen handelsforanstaltninger for vindenergi, kunne solenergi ikke konkurrere mod vindenergi, og meget få solenergiprojekter blev gennemført via disse auktioner. Visse parter påstod, at Tyskland også overvejer at indføre teknologineutrale udbud, og at sådanne neutrale udbud forværrer ulempen ved højere priser som følge af foranstaltningerne, da solenergi vil tabe i udbud mod andre teknologier for vedvarende energi, særlig vindenergi.
 (277)
 Ifølge de parter, som støtter foranstaltningerne, blev udbud og overordnede anlægsmål indført netop med det formål,


text:
at gøre det muligt for regeringerne at kontrollere omfanget af solenergiudbredelsen og undgå de op- og nedture for solcelleanlæg, man tidligere har set.
 (278)
 Kommissionen begrænsede sin analyse af støtteordninger til store solcelleanlæg til Tyskland, Frankrig og Det Forenede Kongerige. Dette valg er begrundet i, at de tegnede sig for ca. 80 % af den årlige installation af nye solcelleanlæg i Unionen i NUP. Det var derfor hensigtsmæssigt at se på udviklingen i disse tre medlemsstater som en indikator for situationen i EU som helhed.
 (279)
 Analysen er baseret på oplysninger fra interesserede parter, oplysninger, som er indhentet af Kommissionen i løbet af undersøgelsen, og de oplysninger, som medlemsstaterne har fremsendt til Kommissionen med henblik på statsstøttekontrol.
 (280)
 Tyskland og Frankrig har allerede fastsat deres mål for de kommende tre år. Frankrig har planlagt 2 årlige udbudsrunder på hver 500 MW for solenergi i 2017-2019. Dette giver en samlet årlig nyinstallation på 1 000 MW. Tyskland planlægger at afholde udbud om en årlig mængde for solenergi på 600 MW fra 2017 og som minimum indtil 2020.
 (281)
 Det Forenede Kongerige afholder derimod ikke teknologispecifikke udbud for solenergi. I februar 2015 fandt der et multiteknologisk udbud sted, hvor solcellemoduler konkurrerede med andre teknologier om tildeling af differencekontrakter (»CfD«). Der er ingen planer om nye udbud i Det Forenede Kongerige på nuværende tidspunkt, da regeringen er af den opfattelse, at store landbaserede vindenergianlæg på jorden og solenergianlæg kan konkurrere med andre elektricitetskilder uden støtteordninger.
 (282)
 For Tyskland og Frankrig kan foranstaltningerne ikke få nogen indvirkning på efterspørgslen efter solcellemoduler til forsyningsanlæg, da der er »særlige« udbud for solenergi, og kapaciteten ligger fast. Den eneste forskel er en marginalt højere pris for de endelige forbrugere, som skal dække udbudsomkostningerne via enten skatter eller afgifter.
 (283)
 Da udbuddene i Det Forenede Kongerige er teknologineutrale, og der under alle omstændigheder ikke er planlagt nye udbud, er analysen anderledes. Her konkurrerer solenergi på markedet med alle andre energiformer. Foranstaltningerne gjorde dog ikke solenergi urentabel. Ved auktionen i februar 2015 blev 18,5 % af en kombineret kapacitet på 2,1 GW stadig tildelt solenergi. Dette udbud viser, at selv med de gældende foranstaltninger kan solenergi konkurrere med succes i et ikketeknologispecifikt udbud (73). Foranstaltningerne kan højst have reduceret vægten af solenergi en smule i udbudsresultaterne, dvs. solenergi kunne have vundet en større andel i de teknologineutrale udbud, hvis foranstaltningerne ikke havde været der. Endelig fandt Kommissionen, at hvis foranstaltningerne blev fjernet, og solcellemoduler skulle købes til dumpingpriser, ville multiteknologiske udbud give solcellemoduler en urimelig fordel i forhold til andre vedvarende energikilder. Derfor sætter foranstaltningerne ikke solenergi i en ugunstig konkurrencesituation, men genskaber blot lige konkurrencevilkår mellem alle teknologier.
 (284)
 Kommissionen konkluderede, at der ikke var nogen forbindelse mellem faldende priser pr. kWh og øget efterspørgsel efter solenergi. Navnlig øgede Tyskland, Frankrig og Det Forenede Kongerige ikke deres mål for anvendelse af solenergi, fordi projektudviklerne afgav lavere bud i forbindelse med kapacitetsauktioner. Medlemsstaterne indførte snarere udbud for især at kontrollere omfanget af udbredelsen af solenergi. Dette bekræftede SPE også


text:
i sit Global Outlook for 2015: »På samme måde vinder mono- eller multiteknologiske udbud også frem igen i Frankrig, Det Forenede Kongerige og Tyskland, med henblik på at sikre en bedre kontrol med udviklingen i det fotovoltaiske marked i de dermed forbundne segmenter« (74).
 (285)
 SPE hævdede, at Kommissionen gav et ufuldstændigt og unøjagtigt billede af deres holdning vedrørende foranstaltningernes indvirkning på udbud. Kommissionen bekræftede, at SPE i deres Global Market Outlook for 2016 havde anført og i en række andre indlæg, at minimumsimportprisen efter deres mening havde haft en negativ indvirkning på resultatet af udbuddet. Kommissionen var imidlertid uenig i dette synspunkt, som der er redegjort for ovenfor. Samtidig bemærkede Kommissionen, at Solar Power Europe i Global Market Outlook for 2016-2020 stadig fandt, at regeringerne kan anvende udbud til at kontrollere eller måske endda begrænse udbredelsen af solenergi: »Politiske ledere fortrækker ofte at se tagmonterede solcellepaneler, når de udkonkurrerer andre former for vedvarende energiteknologi og — i modsætning til elværker med solcelleanlæg på jorden — ikke konkurrerer med andre anvendelsesformål. Dette er navnlig tilfældet for de europæiske lande, hvor solcelleanlæg på jorden undertiden endda har været begrænset i størrelse — i Tyskland f.eks. op til 10 MW, og også i mængde ved at gennemføre udbud« (75).
 5.3.4. Virkningen af foranstaltningerne på opnået netparitet for solenergi
 (286)
 Udtrykket netparitet betegner et tidspunkt, hvor en teknologi under udvikling producerer elektricitet med de samme omkostninger som konventionelle teknologier. Faktisk er der to former for netparitet. Der opstår netparitet i engrosleddet, når et solcelleanlæg (normalt et stort forsyningsanlæg, som er tilsluttet transmissions- og/eller distributionsnettet) kan producere strøm med normaliserede omkostninger ved produktion af energi (LCOE) (76), som er mindre end prisen i købekraft fra engrosmarkedet, hvor alle større (normalt konventionelle) producenter konkurrerer. I engrosleddet sælges energien til meget store industrielle kunder og forsyningsvirksomheder, der distribuerer energien til husholdninger og andre mindre slutbrugere. Netparitet i detailleddet opstår, når et solcelleanlæg (normalt monteret på brugerens hustag) kan producere strøm med normaliserede omkostninger ved produktion af energi, der er mindre end omkostningerne ved detailprisen på elektricitet (inkl. alle transmissions- og distributionsgebyrer, forhøjet afgift og skat).
 (287)
 Kommissionen analyserede først situationen for netparitet i engrosleddet og siden for netparitet i detailleddet.
 (288)
 Netparitet i engrosleddet: Modstanderne af foranstaltningerne gjorde gældende, at hvis foranstaltningerne bortfalder, kan store solcelleanlæg opnå netparitet i engrosleddet i de solrigeste dele af Unionen, som f.eks. Spanien. Ifølge en forretningsplan fremlagt af et af medlemmerne af SAFE kunne de opnå LCOE på 3,8 eurocent/kWh i den spanske region Cadiz, hvis de købte moduler til 0,35 EUR/W. Denne part mente at kunne få en modulpris på 0,35 EUR/W fra kinesiske tier 1-producenter for en aftale om en stor mængde uden afgifter vedrørende et projekt leveret i begyndelsen af 2017. De hævdede, at solenergi ved så lave LCOE ikke kun sikrer netparitet med andre konventionelle energikilder, men at der ikke er nogen anden elproduktionsmetode, der vil kunne slå det i den nærmeste fremtid. Denne omkostningsfordel kombineret med andre aktiver i sydeuropæiske lande, dvs. gode nettilslutninger, stabile


text:
politiske og økonomiske forhold og en stærk og likvid valuta, giver dem en enestående mulighed for at blive nye europæiske ledere i energiproduktionen. Ifølge disse parter er foranstaltningerne til hinder for, at dette sker.
 (289)
 Kommissionen har bemærket, at solstrålingen i den spanske region Cadiz er en af de højeste i EU (højeste antal solskinstimer om året), hvilket skaber den størst mulige energiproduktion pr. modul. I betragtning af at det meste af Unionen har en langt mindre solstråling, må vi se, hvornår der kan opnås netparitet i engrosleddet på andre markeder, selv om den britiske regering tilsyneladende antager, at det snart vil være tilfældet. Kommissionen bemærkede også, at der er store forskelle i engrosprisen i de forskellige medlemsstater, hvilket betyder, at engrospriserne på netparitet er forskellige afhængigt af den pågældende medlemsstat.
 (290)
 Derfor var Kommissionen af den opfattelse, at der ikke vil blive opnået netparitet i engrosleddet generelt i Unionen i den nærmeste fremtid, selv uden foranstaltningerne.
 (291)
 Efter fremlæggelsen af oplysninger var adskillige parter uenige i Kommissionens konklusion om, at man ikke vil opnå udbredt netparitet i engrosleddet i Unionen i den nærmeste fremtid, heller ikke selv om de handelsmæssige foranstaltninger udløber. Disse parter fremhævede en 6-siders rapport fra Becquerel Institute, som undersøgte mulighederne for netparitet i engrosleddet i 11 medlemsstater. Denne rapport blev finansieret af de tre parter i undersøgelsen, som var imod foranstaltningerne.
 (292)
 Kommissionen bemærkede, at andre kilder er mindre optimistiske end Becquerel Institute med hensyn til de normaliserede omkostninger ved produktion af solenergi (LCOE) og dermed tidsplanen for opfyldelsen af netparitet for solenergi i Europa. F.eks. indeholder den detaljerede rapport fra BNEF (77) meget større LCOE-intervaller for de centrale markeder som Frankrig, Tyskland, Italien og Det Forenede Kongerige. Forskellene er angivet i nedenstående tabel:
 Medlemsstat
 BNEF LCOE-interval EUR/MWh (78)
 Becquerel LCOE-interval EUR/MWh
 Lav
 Høj
 Lav
 Høj
 Frankrig
 58
 105
 34
 53
 Tyskland
 66
 107
 46
 54
 Italien
 65
 99
 36
 58
 UK
 77
 117
 49
 60
 (293)
 Becquerel anslog kapitaludgifterne til 0,726 EUR/W uden at skelne mellem medlemsstaterne. BNEF anslog meget højere kapitaludgifter og skelnede mellem medlemsstaterne: Frankrig 0,99 EUR/W; Tyskland 0,9-0,94 EUR/W, Italien 0,76-0,99 EUR/W og UK 0,9-0,94 EUR/W. Forskellen skyldtes i et vist omfang, at Becquerel anslog modulpriserne uden foranstaltningerne. Imidlertid forekommer det usandsynligt med så meget lavere kapitaludgifter, navnlig i betragtning af at kapitaludgifterne ifølge BNEF under alle omstændigheder er lavere i EU end i andre lande, som ikke anvender handelspolitiske foranstaltninger, f.eks. Tyrkiet 1,04 EUR/W og De Forenede Arabiske Emirater 1,14 EUR/W.
 (294)
 Derfor er prognoserne fra Becquerel og BNEF forskellige. Der er uenighed om, hvornår det bliver billigere at opføre store solkraftværker end at drive eksisterende fossilt fyrede kraftværker. For Frankrigs vedkommende antager Becquerel, at det allerede er tilfældet, for Det Forenede Kongeriges og Tysklands vedkommende antager Becquerel, at det vil ske i henholdsvis 2018 og 2020. BNEF antager imidlertid, at store solkaftværker først vil blive billigere end fossilt fyrede kraftværker mellem 2025 og 2030 for alle de tre medlemsstater (79). Ifølge BNEF vil store solkraftværker derfor blive anvendt i


text:
større målestok efter 2025 i store dele af Unionen (80).
 (295)
 Endelig konkluderes det i Becquerel-rapporten, at: »Elektricitet produceret af solceller vil måske kunne blive konkurrencedygtig på flere af Europas største markeder inden 2019, og i de fleste europæiske lande ... inden for de kommende fem år«. Dette betyder, at de fleste medlemsstater, herunder Tyskland, først forventes at nå netparitet, når foranstaltningerne efter planen udløber i 2019, selv i det omtvistelige tilfælde, at antagelserne og konklusionerne i Becquerel-rapporten skulle vise sig at være korrekte inden da.
 (296)
 SPE fremlagde to rapporter fra Deutsche Bank (81), som efter deres mening var imod Kommissionens opfattelse af, at man ikke vil kunne opnå netparitet i engrosleddet i den nærmeste fremtid. Kommissionen konstaterede, at de to rapporter faktisk omhandler netparitet i detailleddet og ikke netparitet i engrosleddet, hvilket bekræftes ikke kun af teksten, men også af de høje normaliserede omkostninger ved produktion af energi, som sammenlignes mod de normaliserede omkostninger ved produktion af solenergi. Som forklaret i de umiddelbart efterfølgende betragtninger bestred Kommissionen ikke, at der allerede var opnået netparitet i visse dele af Unionen.
 (297)
 Netparitet i detailleddet: Modstanderne af foranstaltningerne gjorde også gældende, at tagmonterede solcelleanlæg allerede har opnået netparitet i detailleddet, dvs. at de blev økonomisk levedygtige selv uden tilskud i de medlemsstater, hvor detailpriserne på elektricitet er høje, f.eks. Tyskland. En af parterne illustrerede denne pointe med et indkøbscenter som eksempel. Det har et stort tagareal, hvor panelerne kan monteres, og det er nødvendigt med energi i dagtimerne, hvor den vigtigste aktivitet foregår. Så dets energibehov falder sammen med den største solenergiproduktion. I Tyskland er prisen pr. kWh i øjeblikket omkring 20 eurocent/kWh, mens de normaliserede omkostninger ved produktion af energi for et tagmonteret solcelleanlæg ligger på omkring 10 eurocent/kWh. Derfor kan installation af paneler give betydelige besparelser på elektricitetsudgifterne, navnlig for kunder, der bruger meget energi i løbet af dagen. Dette var ikke tilfældet i den oprindelige undersøgelse, hvor elektricitet fremstillet ved hjælp af solenergi altid krævede støtte for at være levedygtig. I en situation, hvor støtte ikke længere er relevant, er det den endelige modulpris, som påvirker kundens beslutning om at installere solcelleanlægget, og i øjeblikket øges denne pris på grund af foranstaltningerne.
 (298)
 Kommissionen har undersøgt markedet for netparitet i detailleddet nærmere i Tyskland, fordi parterne har kommenteret det indgående i løbet af undersøgelsen.
 (299)
 Det er nødvendigt at sondre mellem anlæg, der producerer til eget forbrug, og anlæg, som leverer el til forsyningsnettet.
 (300)
 Kommissionen var enig i, at det er en meget ønskelig udvikling at nå netparitet for solenergi, da det bidrager til at bekæmpe klimaændringerne og mindske forbrugernes elregning. Den fastslog, at det ville mindske prisen på solcellepaneler at ophæve foranstaltningerne og dermed øge antallet af steder, hvor der kan opnås netparitet i detailleddet.
 (301)
 Samtidig fandt Kommissionen, at investeringerne i løbet af NUP i erhvervsmæssige og private tagmonterede anlæg til eget forbrug, som ikke er omfattet af nogen støtteordning, er blevet tilbageholdt på grund af lovgivningsmæssig usikkerhed om, hvorvidt disse anlæg var inkluderet


text:
i afgiften til finansiering af den tyske støtteordning — EEG-afgiften. Efter en ændring af lovgivningen foreslået af Tyskland for at overholde de EU-retlige regler om statsstøtte skal de enheder, som selv forbruger strømmen fra deres vedvarende energikilder (undertiden kaldet producent-forbrugere), betale en afgift på mere end 2 eurocent pr. kWh i Tyskland. Hvis et projekt har normaliserede omkostninger ved produktion af energi på 10 eurocent/kWh, gør afgiften alene derfor den producerede elektricitet 20 % dyrere (82).
 (302)
 Kommissionen tager sigte på at mindske retsusikkerheden i fremtiden. Ifølge forslaget til direktiv om udformning af elektricitetsmarkedet og vedvarende energi, »har egenforbrugere af vedvarende energi ... ret til at have et eget forbrug ... uden at blive udsat for uforholdsmæssige procedurer og gebyrer, der ikke er omkostningsrelaterede« (83). Rapporter fra markedsanalysevirksomheder viser også, at ændringer i lovgivningen påvirker efterspørgslen. I en af de seneste rapporter fra BNEF hedder det: Den tyske solcellesektor for mindre solcelleanlæg til erhvervs- og boligbyggeri har været skrantende, lige siden de månedlige afvigelser [i de faste høje afregningspriser] og afgiften på eget forbrug trådte i kraft (84). Alle elementer taget i betragtning viser ovennævnte eksempel om opnåelse af paritet i detailleddet, at solcellemoduler allerede kan producere elektricitet til langt under detailprisen for levering i Tyskland. Når den nødvendige retssikkerhed er opnået ved EU-lovgivning, kan en efterspørgsel, som ikke er baseret på støtteordninger, forventes at stige. Denne efterspørgsel vil sandsynligvis være mere følsom over for prisen på solcellepaneler og kan derfor også forventes at være mere følsom over for foranstaltningerne.
 (303)
 For anlæg, der leverer elektricitet til nettet, afgøres efterspørgslen hovedsagelig af de støtteordninger, som fortsat kan benyttes uden at gennemføre udbud om anlæg på op til 1 MW. Ved et givet støtteniveau er efterspørgslen lidt højere, hvis foranstaltningerne fjernes. Samtidig har de fleste medlemsstater af budgetmæssige årsager skåret kraftigt ned på støtten, således at denne efterspørgsel er faldende uafhængigt af foranstaltningerne.
 (304)
 Efter fremlæggelsen af oplysninger påstod SPE, at Kommissionens konklusioner om konsekvenserne om indvirkningen på den lovgivningsmæssige usikkerhed og EEG-afgiften fejlagtigt var baseret på det tyske eksempel alene. Kommissionen gentog, at de samme negative forhold gjorde sig gældende i mange medlemsstater. SPE konstaterede det samme i den seneste Global Market Outlook 2016-2020 for Spanien: »... den spanske regering ... stod i vejen for det nye marked for selvforsyning med en solenergiafgift og høje bøder for ikke-deklarerede producent-forbrugere« (85) og »Udsigterne for solenergi i Spanien er de samme som i flere andre markeder, hvor der tidligere var høje faste afregningspriser: Belgien, Bulgarien, Tjekkiet og Grækenland. Udviklingen på markederne for solenergi i Slovakiet og Slovenien er næsten helt gået i stå« (86); og: »Selv flere udviklede markeder for tagmonterede solcelleanlæg er i problemer, idet de omlægges fra markeder med faste afregningspriser eller nettomåling til selvforsyningsordninger. Dette sker til trods for, at solenergi i mange tilfælde er billigere end detailsalg af elektricitet. De barrierer, der er blevet gennemført for tagmonterede solcelleanlæg i visse europæiske lande (afgifter på selvforsyning af solenergi, som hindrer salg af overskydende elektricitet eller kun tilbyder engrospriser) og


text:
fortsatte drøftelser om yderligere begrænsninger har afholdt mange potentielle købere fra at investere i deres egne solcelleanlæg«
 (87). Kommissionen afviste derfor denne påstand.
 5.3.5. Konklusion om foranstaltningernes indvirkning på efterspørgslen
 (305)
 Efter en grundig analyse konkluderede Kommissionen, at det med hensyn til foranstaltningernes indvirkning på efterspørgslen, er vigtigt at skelne mellem forskellige sektorer og forskellige typer efterspørgsel.
 (306)
 Efterspørgsel som følge af støtteordninger: Såfremt støtteordningerne er teknologispecifikke, har foranstaltningerne ingen indvirkning på efterspørgslen. Såfremt støtteordningerne er teknologineutrale, mindsker foranstaltningerne chancerne for, at solenergi vinder. Men selv i forbindelse med de udbud bemærker Kommissionen, at solenergi har vundet en betydelig markedsandel, hvilket viser, at den selv med foranstaltningerne kan konkurrere om forsyningsanlægsprojekter.
 (307)
 Netparitet i engrosleddet: I denne fase og i den nærmeste fremtid kan netparitet i engrosleddet kun opnås, hvis det overhovedet er muligt, på ideelle steder, selv om prisen på solcellepaneler er sat ned, fordi foranstaltningerne ophæves. Den yderligere efterspørgsel, der kan forventes i en situation uden foranstaltninger, er lav, og afhænger desuden af engrosprisniveauet i den pågældende medlemsstat.
 (308)
 Netparitet i detailleddet: Netparitet i detailleddet er i dag nået for kommercielle anlæg i medlemsstater, der har høje detailpriser, som f.eks. Tyskland, selv om der ikke er rigeligt solskin dér. De vigtigste faktorer her er skatter, gebyrer til nettet og afgifter til støtteordninger. Nye regler for udformning af energimarkedet, som Kommissionen offentliggjorde den 1. december 2016 (88), og nye regler for forbrugercentreret overgang til renere energi som foreslået af Kommissionen den 30. november 2016 (89) er et vigtigt skridt i retning af at opnå et stabilt og vækstfremmende miljø. Når Kommissionens forslag er vedtaget af medlovgiverne, forventes efterspørgslen efter selvkonsumerende kommercielle anlæg at stige. I så fald kan en ophævelse af foranstaltninger få større indvirkning på kommercielle anlæg, da der ikke er nogen begrænsning af efterspørgslen i form af en begrænset produktionsmængde, der skal støttes gennem støtteordninger, og ingen konkurrence fra andre energikilder i modsætning til netparitet i engrosleddet. For private anlæg vil det tage længere tid at opnå netparitet i detailleddet, da de skal udstyres med dyre oplagringsanordninger, hvis de skal være egnede til de fleste brugere, der producerer til eget forbrug (90).
 (309)
 Efter fremlæggelsen af oplysninger var adskillige parter uenige i konklusionen om, at foranstaltningerne kun havde en begrænset indvirkning på efterspørgslen efter moduler. De hævdede, at investeringer styres af det forventede afkast og dermed en lavere prisen på solcellemoduler, højere investeringsafkast og sandsynligheden for gennemførelse.
 (310)
 Kommissionen mindede om, at den altid havde været enig i, at prisen har en indvirkning på efterspørgslen. Ikke desto mindre mener Kommissionen, at andre faktorer i øjeblikket har en meget større indvirkning på efterspørgslen end en relativt let stigning i prisen på moduler, der er skyldes minimumsimportprisen. Disse faktorer er på den ene side lovgivningsmæssig usikkerhed og på den anden side regeringernes forsætlige tiltag for at kontrollere udbredelsen af solenergi. Disse tiltag omfatter bl.a. overordnede årlige installationsmål, udbud om kapacitet og afgifter på selvforsyning.
 (311)
 Kommissionen har ligeledes medgivet, at i nogle tilfælde, såsom teknologineutrale udbud, kan minimumsimportprisen have


text:
en større indvirkning på efterspørgslen efter solenergi. Samtidig har Kommissionen bemærket, at uden minimumsimportprisen, som afhjælper virkningerne af dumping, ville solenergi have en urimelig konkurrencefordel i forhold til andre vedvarende energikilder. Kommissionen bemærkede også, at solenergi var relativt eftertragtet i de teknologineutrale udbud selv med minimumsimportprisen, der blot genopretter lige vilkår.
 (312)
 Endelig fandt Kommissionen endvidere bevis for, at regeringerne i en nær fremtid kan træffe yderligere foranstaltninger for at kontrollere udbredelse af solenergi, f.eks. ved at indføre mere omkostningsbaserede takster for brug af nettet på solcelleanlæg. BNEF antog, at: mange europæiske myndigheder vil reagere på de faldende omkostninger til solenergi fra 2018 ved at pålægge brugere med solcellepaneler faste omkostninger for tilslutning til nettet, så de kun kan spare den variable del af elektricitetsprisen ved at købe solcellepaneler. Vi baserede dette på en vurdering af omkostningsstrukturen for hvert enkelt lands net. Dette reducerer den elregning, der kunne undgås, med ca. 30 % af elektricitetsprisen i de fleste EU-lande. Hvis dette ikke sker, kunne regningen være højere, men netudgifterne er ubegrundede
 (91).
 (313)
 Disse argumenter blev derfor afvist, og Kommissionen er fortsat af den opfattelse, at foranstaltningerne kun har en meget begrænset indvirkning på efterspørgsel efter solenergi i Europa.
 5.4. Andre påstande
 (314)
 De fleste af parterne imod foranstaltningerne gjorde gældende, at foranstaltningerne har en negativ indvirkning på opfyldelsen af de klimapolitiske mål. Denne påstand blev desuden støttet af fem miljø-NGO'er. Disse parter gentog, at Unionen og medlemsstaterne ved flere beslutninger og aftaler, senest i Parisaftalen, har forpligtet sig til at reducere drivhusgasemissionerne og modvirke klimaændringer. Unionen har fastsat det retligt bindende mål om at øge andelen af vedvarende energikilder i det endelige energiforbrug til 20 % (92). Kommissionen har også fastsat den politiske ramme for målet om 27 % i 2030. Dette nye ambitiøse mål blev vedtaget i 2014, efter at de endelige foranstaltninger var blevet indført. I oktober 2016 blev Parisaftalen om klimakonventionen (UNFCCC) om bekæmpelse af klimaforandringer, den første universelle, juridisk bindende globale klimaaftale nogensinde, ratificeret af Den Europæiske Union, efter at Europa-Parlamentet havde stemt for den med et overvældende flertal. Overgangen til en kulstoffattig energiforsyning er det vigtigste element i denne indsats, og strøm fra solcelleanlæg er stadig en af de mest lovende energikilder, hvis klimamålene skal nås.
 (315)
 Parterne imod foranstaltningerne påstod, at foranstaltningerne gør det vanskeligere at opfylde klimamålene, fordi de bremser udviklingen af solenergi. De hævdede, at en genskabelse af globale markedspriser for solenergi vil give EU mulighed for at dekarbonisere sin elproduktion hurtigere. De påpegede også, at der er en uoverensstemmelse mellem EU's klima- og handelspolitik. Mens førstnævnte fremmer og støtter vedvarende energikilder, øger sidstnævnte deres pris og påvirker deres tilgængelighed.
 (316)
 Kommissionen var enig i, at ratificeringen af UNFCCC Parisaftalen vedrørende bekæmpelse af klimaændringer er en meget vigtig milepæl med hensyn til at styrke et globalt samarbejde for at reducere klimaændringerne. Solenergi er en af de vigtigste energikilder til at nå klimamålene. Samtidig fandt Kommissionen, at EU's efterspørgsel efter installation af solcelleanlæg i den nærmeste fremtid kun i begrænset omfang vil


text:
blive påvirket af foranstaltningerne (se afsnit 5.3). Dette vil først blive ændret, når netparitet i detailleddet bliver en vigtig kilde til efterspørgslen. Ophævelse af foranstaltningerne på dette tidspunkt vil derfor ikke bidrage væsentligt til at opfylde miljømålene.
 (317)
 EU ProSun fremsatte en række andre bemærkninger i et åbent brev som svar på NGO'ernes opfordring til at sætte en stopper for foranstaltningerne af hensyn til miljøet. EU ProSun gjorde gældende, at hvis hele perspektivet for solenergiforsyningskæden vedtages, vil paneler fremstillet i Unionen resultere i et meget mindre CO2-aftryk. De moduler, der fremstilles i Unionen, skal ikke transporteres over lange afstande. På grund af EU's produktionsstandarder og miljøkrav på den ene side og de højere energiomkostninger på den anden side har EU's solenergiindustri systematisk reduceret sit energiforbrug sammenlignet med de kinesiske producenter. Dette er særlig vigtigt, fordi fremstillingen af solcellemoduler og råmaterialerne hertil er energiintensiv. EU ProSun påpegede også, at der er en vis modstrid mellem den kendsgerning, at visse NGO'er underskriver brevet med en opfordring til at ophæve foranstaltningerne af hensyn til Unionens interesser, dvs. selv om der konstateres illoyal handelspraksis, og den nylige erklæring fra en af deres ledere, som opfordrer til at gøre mere for at sikre loyal og miljøvenlig handel.
 (318)
 Kommissionen har konkluderet, at foranstaltningerne kun har en begrænset indvirkning på opfyldelsen af EU's klimamål på kort sigt.
 (319)
 Efter fremlæggelsen var flere parter uenige i udsagnet om, at importerede solenergivarer har et højere CO2-aftryk end de varer, der fremstilles i Unionen. Disse parter hævdede, at fremstillingen af polysilicium og wafere tegnede sig for den største andel af den primære energiefterspørgsel, og derfor har oprindelsen af polysilicium og wafere størst betydning. Disse parter påpegede også, at elproduktionen har forskellige CO2-aftryk i forskellige medlemsstater. Da produktionen af moduler og råvarer hertil er energiintensiv, er det afgørende, i hvilken medlemsstat modulerne og deres komponenter fremstilles.
 (320)
 Kommissionen kunne ikke foretage en tilbundsgående analyse af disse påstande inden for den korte tid, der er til rådighed efter fremlæggelsen af oplysninger. Kommissionen præciserede, at den kun havde analyseret et indlæg fra EU ProSun og aldrig selv havde hævdet, at importerede solenergiprodukter lider under et højere CO2-aftryk. Men uanset CO2-aftrykket i EU-moduler og kinesiske moduler gentog Kommissionen den vigtigste konklusion nemlig, at foranstaltningerne kun havde haft en meget begrænset indvirkning på efterspørgslen efter solenergi hidtil. Kommissionen konkluderede derfor, at foranstaltningerne ikke havde en væsentlig indvirkning på opfyldelsen af EU's miljømål.
 (321)
 Nogle af parterne, som opfordrer til at ophæve foranstaltningerne, hævdede, at der var utilstrækkelig produktionskapacitet i Unionen til at dække EU-efterspørgslen efter moduler, og at foranstaltningerne var ineffektive med hensyn til væsentligt at øge EU-producenternes kapacitet til fremstilling af solceller og -moduler. De interesserede parter anslog efterspørgslen i Unionen til mindre end 8 GW og Unionens produktion af moduler til mindre end 4 GW. Dette betyder angiveligt, at mindst halvdelen af modulerne under alle omstændigheder skal importeres. Disse parter påstod, at Europa-Kommissionens forventning, der kommer til udtryk i den oprindelige forordning, om at »på mellemlang sigt kan det også med rimelighed


text:
antages, at EU-erhvervsgrenen vil udvide sin produktionskapacitet for at dække efterspørgslen, hvilket vil give mulighed for at opnå stordriftsfordele, og hvilket på sigt ville muliggøre en yderligere prisnedsættelse«, ikke blev opfyldt.
 (322)
 Kommissionen fandt, at selv om EU-produktionen af moduler er mindre end EU-efterspørgslen, har der aldrig været mangel på moduler i Unionen. Pristilsagnet/minimumsimportprisen tillod import fra Kina til rimelige priser. Mens der var en relativ stigning i importen fra resten af verden, lykkedes det EU-erhvervsgrenen at øge sin markedsandel i EU fra 25 % til 35 % mellem 2012 og NUP. Derfor gjorde foranstaltningerne det muligt for EU-erhvervsgrenen at øge sin produktion og sit salg i forhold til EU-markedets størrelse og dække en større del af efterspørgslen. Som anført i afsnit 5.3.2 faldt forbruget i Unionen væsentligt på grund af nedsættelsen af de støtteordninger, som gør det meget vanskeligere for EU-erhvervsgrenen at vokse. Til trods for det lykkedes det EU-erhvervsgrenen at konsolidere sig yderligere og opnå betydelige omkostningsbesparelser. Desuden er der en stor uudnyttet modulproduktionskapacitet i Unionen, der kan blive sat i drift igen, hvis efterspørgslen stiger. Kommissionen fandt derfor, at foranstaltningerne ikke forårsager en forsyningsmangel på moduler i Unionen, og at foranstaltningerne var effektive med hensyn til at udvide EU's produktion i forhold til EU-markedets størrelse.
 (323)
 Parterne imod foranstaltningerne gjorde gældende, at modulproduktionskapaciteten uden for Kina vokser meget hurtigt. De citerede forskellige markedsanalyser, ifølge hvilke den samlede produktionskapacitet i andre asiatiske lande er vokset meget hurtigt, og den nåede op på 7 GW i 2015 og forventes at stige til 10 GW i 2016. Dette ventes at være mere end efterspørgslen i Unionen, som af parterne anslås til ca. 8 GW. En betydelig del af denne nye kapacitet er blevet installeret af kinesiske virksomheder. Desuden har en række store kinesiske virksomheder forladt tilsagnet frivilligt for at kunne levere til EU-markedet fra lande uden for Kina. Parterne hævdede, at resultatet ville være, at en stigende mængde billige moduler kan eksporteres til Unionen fra tredjelande, selv om foranstaltningerne forbliver i kraft. Derfor anførte modstanderne af de forelagte foranstaltninger, at Kommissionens forventning, som den kommer til udtryk i den oprindelige forordning, om at andre tredjelande ikke vil omdirigere deres eksport til EU-markedet i voldsom grad (93), ikke blev opfyldt.
 (324)
 Kommissionens undersøgelse viste, at markedsandelen for importen fra Kina til Unionen faldt fra 66 % i 2012 til 41 % i NUP, mens markedsandelen for import fra resten af verden med undtagelse af Kina (hovedsagelig Taiwan, Malaysia, Korea og Singapore) steg fra 9 % til 25 %. EU-producenternes markedsandel i Unionen steg fra 25 % i 2012 til 35 % i NUP. Derfor har importen fra tredjelande ikke forhindret EU-erhvervsgrenen i at genvinde en betydelig markedsandel i Unionen.
 (325)
 Kommissionen konstaterede også, at selv om modulproduktionskapaciteten i Sydøstasien er hastigt voksende, er den stadig kun en brøkdel af kapaciteten i Kina (94). Sydøstasiatiske fabrikker sælger også store mængder til det amerikanske marked og andre lande, der indførte handelsforanstaltninger over for kinesiske moduler, f.eks. Indien og Canada. De sydøstasiatiske solcelleanlæg forventes


text:
også at stige, hvilket gør, at nogle mængder forventes at blive solgt inden for regionen. Derfor konkluderede Kommissionen, at modulproduktionskapaciteten i Sydøstasien er utilstrækkelig til at dække en betydelig del af efterspørgslen i Unionen og gøre foranstaltningerne ineffektive. Under alle omstændigheder er hensigten med foranstaltningerne at sikre, at importen af solcellemoduler og celler fra Kina foregår til rimelige og ikkedumpingpriser, og det forhold, at EU-erhvervsgrenen kan blive udsat for konkurrence fra andre lande, gør ikke foranstaltningerne ineffektive.
 (326)
 En part fremførte, at udviklingen i markedsandele viser, at foranstaltningerne fortrinsvis var til gavn for importørerne fra tredjelande. Denne part hævdede, at situationen svarer til sagen om de opdrættede atlanterhavslaks (95), hvor Kommissionen ophævede foranstaltningerne, fordi de ville føre til en betydelig nettokapitaloverførsel ud af Unionen, og kapitaloverførslen til leverandører i tredjelande ville have langt større betydning end de fordele af foranstaltningerne, som EU-erhvervsgrenen ville opnå.
 (327)
 Som nævnt ovenfor lykkedes det EU-erhvervsgrenen at øge sin markedsandel i EU fra 25 % til 35 % mellem 2012 og NUP. Det betyder, at tredjelande ikke overtog størstedelen af den markedsandel, som de kinesiske producenter tidligere havde. Desuden mener Kommissionen, at EU-erhvervsgrenens situation i sagen om de opdrættede atlanterhavslaks var meget anderledes — i den sag var EU-erhvervsgrenens markedsandel meget mindre og voksede kun fra 2,7 % i 1998 til 4,3 % i 2001. I den sag var en meget lille markedsandel for EU-erhvervsgrenen en af de vigtigste grunde til, at en indførelse af foranstaltninger ville føre til en betydelig nettooverførsel af penge ud af Fællesskabet, efterhånden som markedet tilpasser sig højere priser (96). I det foreliggende tilfælde kom foranstaltningerne i høj grad EU-erhvervsgrenen til gode. Derfor kan sagen om opdrættede atlanterhavslaks ikke danne præcedens.
 (328)
 Ifølge parterne imod foranstaltningerne har EU-producenterne ikke bebudet nogen troværdige planer om at udvide deres kapacitet. I stedet har SolarWorld, der er Unionens største producent, for nylig afskediget flere hundrede midlertidigt ansatte på deres europæiske fabrikker og har indgået OEM-aftaler om fremstilling af solcellepaneler i Thailand. Parterne mod foranstaltningerne hævdede, at dette kun er endnu et bevis på, at en vellykket fremstilling af solcellemoduler kun kan finde sted i store produktionsanlæg, f.eks. de asiatiske.
 (329)
 SolarWorld svarede, at man havde indgået midlertidige OEM-kontrakter for at dække en kraftig stigning i den globale efterspørgsel i slutningen af 2015 og første halvdel af 2016. SolarWorld anførte, at usikkerheden om resultatet af den igangværende undersøgelse førte til højere rentesatser på virksomhedens kapitalinvesteringer, som kræves af de finansielle investorer. Af den grund var det en sund økonomisk beslutning at udsætte en kapitalintensiv udvidelse af virksomhedens egen produktionskapacitet indtil afslutningen af denne undersøgelse og i stedet midlertidigt udnytte kontraktproducenters disponible kapacitet. SolarWorld anførte også, at alle de moduler, der fremstilles af deres OEM-partner uden for Unionen, blev afsendt uden for Unionen.
 (330)
 Ifølge markedsoplysninger var den første halvdel af 2016 en opsvingsperiode, og den anden halvdel af 2016 har været præget af lav efterspørgsel, der har forårsaget faldende priser på grund af et for stort moduludbud (97). I denne forbindelse kan SolarWorlds beslutning


text:
om at afskedige midlertidigt ansatte ses som en vanskelig beslutning, men begrundet i markedsforholdene. SolarWorld har også reduceret de mængder, der fremstilles af kontraktproducenter, for så vidt det var kontraktligt muligt.
 (331)
 I betragtning af usikkerheden og den nylige periode med globale konjunkturudsving fandt Kommissionen derfor, at en EU-producents afgørelse om at udsætte en kapacitetsudvidelse og i stedet satse på umiddelbart tilgængelig produktionskapacitet hos en kontraktproducent var økonomisk begrundet og var et bevis for, at produktionen i Unionen var blevet uholdbar.
 5.5. Konklusion vedrørende Unionens interesser
 (332)
 Under vejning og afvejning af de konkurrerende interesser undersøgte Kommissionen, om den negative virkning for de ikke forretningsmæssigt forbundne importører samt leverandør- og aftagervirksomheder og andre virkninger, der er analyseret ovenfor, ville være uforholdsmæssige sammenlignet med den positive indvirkning på EU's producenter af den undersøgte vare. I henhold til grundforordningens artikel 21, stk. 1, 3. punktum, blev der taget særligt hensyn til behovet for at bringe den fordrejning af handelen, som skyldes skadevoldende subsidiering, til ophør og at genskabe en situation med effektiv konkurrence.
 (333)
 Det afgørende var at vurdere den sandsynlige indvirkning af fortsatte foranstaltninger på EU's fremtidige efterspørgsel efter solcellemoduler. Hvis foranstaltningerne ville begrænse efterspørgslen i væsentlig grad, kunne det hævdes, at beskyttelse af en relativt lille EU-erhvervsgren kunne påvirke betydeligt større aftager- og leverandørererhvervsgrene i uforholdsmæssig grad. Som konkluderet i betragtning 313 havde foranstaltningerne imidlertid kun en begrænset indvirkning på efterspørgslen efter solcellemoduler i Unionen. Denne situation vil sandsynligvis ikke ændre sig, før medlemsstaterne har vedtaget og gennemført det nye direktiv om vedvarende energi. Over for denne konstatering blev argumentet om betydningen af beskæftigelse sat i perspektiv. Selv om ophævelsen af foranstaltningen måske kan bidrage til at skabe nogle nye arbejdspladser, vil det samtidig bringe de eksisterende arbejdspladser i Unionens solcelle- og modulindustri i fare (ca. 8 000). Dermed var en simpel numerisk sammenligning mellem den nuværende beskæftigelse i EU-erhvervsgrenen med de eksisterende arbejdspladser i aftagerindustrien (ca. 50 000) eller leverandørindustrien (ca. 5 000-10 000) ikke relevant.
 (334)
 Da støttepolitikkerne for vedvarende energi skulle revideres efter ikrafttrædelsen af de nye regler i henhold til EU's statsstøtteregler og sandsynligvis vil blive ændret yderligere, når Kommissionens forslag til et nyt direktiv om vedvarende energi er vedtaget af medlovgiverne, er det ikke muligt at tage stilling til Unionens interesser i en periode på mere end 18 måneder. Nogle resultater tyder på, at foranstaltningerne kan have større indvirkning på efterspørgslen i fremtiden, når overgangen til støttepolitikker for vedvarende energi er afsluttet, den finanspolitiske situation for eget forbrug er afklaret, og der er opnået netparitet i større dele af Europa og for visse grupper af forbrugere. Som bemærket i betragtning 302 og 308 er nye regler for udformning af energimarkedet som foreslået af Kommissionen den 1. december 2016 (98) og nye regler for overgang til forbrugercentreret renere energi som foreslået af Kommissionen den 30. november 2016 (99) et vigtigt skridt i retning af at opnå et stabilt og vækstfremmende miljø. Kommissionen besluttede derfor at begrænse forlængelsen af foranstaltningerne til 18 måneder.
 (335)
 Efter den yderligere


text:
fremlæggelse af oplysninger, jf. betragtning 30, modtog Kommissionen tre forskellige typer bemærkninger. Generelt bad EU-producenterne Kommissionen om at fasholde den oprindelige varighed på 24 måneder med det argument, at det fremlagte forslag om at nedsætte den normale varighed fra 5 år til 2 år allerede havde sikret en rimelig balance mellem interesser. En række interesserede parter, der repræsenterede aftager- og leverandørvirksomheder, støttede nedsættelsen til 18 måneder, mens andre gik ind for helt at ophæve foranstaltningerne. Den kinesiske regering var imod Kommissionens hensigt om at bevare foranstaltningerne, selv for blot 18 måneder. I tråd med en række interesserede parter fra aftager- og leverandørvirksomheder kritiserede regeringen også det forhold, at den omgående ophævelse af foranstaltninger derefter ikke var nævnt i udkastet til gennemførelsesretsakt.
 Kommissionen bemærkede, at foranstaltningerne kan have større indvirkning på efterspørgslen i fremtiden, når overgangen til støttepolitikker for vedvarende energi er afsluttet, den finanspolitiske situation for eget forbrug er afklaret, og der er opnået netparitet i større dele af Europa. Dette berettiger en undtagelsesvis forlængelse af foranstaltningerne for blot 18 måneder, hvorefter de udløber i overensstemmelse med grundforordningens gældende regler. Efter afvejning af de negative virkninger for leverandør- og aftagervirksomhederne samt for forbrugerne, der sandsynligvis vil indtræffe, mod de fordele, som EU-erhvervsgrenen ville drage af foranstaltningerne, mener Kommissionen, på grundlag af de beviser, der er tilgængelige på nuværende tidspunkt, at 18 måneder vil udgøre en hensigtsmæssig middelvej mellem de konkurrerende interesser.
 (336)
 Da Kommissionen vurderede de ikke forretningsmæssigt forbundne importørers interesser, fik den desuden klager over den tunge administrative byrde, de fik pålagt, mens EU-producenterne klagede over fortsat omgåelse. Disse spørgsmål kan behandles i en interimsundersøgelse vedrørende foranstaltningernes form. Endelig er Kommissionen blevet opmærksom på, at justeringsmekanismen for minimumsimportprisen ikke følger den stejle indlæringskurve for solenergisektoren (100). Derfor kan den nuværende justeringsordning have afskåret de europæiske forbrugere fra globale effektivitetsforbedringer, som kan udløse et behov for at tage dette spørgsmål op. Det kan behandles i en interimsundersøgelse om en justeringsmekanisme, der kan være forbundet med en anden form for foranstaltning.
 (337)
 Kommissionen konkluderede, at der ikke findes tvingende grunde til at ophæve foranstaltningerne af hensyn til Unionens interesser. Kommissionen har dog også draget den konklusion, at en undersøgelse på eget initiativ vedrørende de spørgsmål, der er afdækket i betragtning 336, vil være hensigtsmæssig.
 6. DELVIS INTERIMSUNDERSØGELSE, DER ER BEGRÆNSET TIL UNDERSØGELSEN AF, OM DET ER I UNIONENS INTERESSE AT OPRETHOLDE DE GÆLDENDE FORANSTALTNINGER FOR CELLER
 6.1. Indledende bemærkninger
 (338)
 Som anført i betragtning 7 indledte Kommissionen på eget initiativ en delvis interimsundersøgelse (»interimsundersøgelsen«), som er begrænset til en undersøgelse af, om det er i Unionens interesse at opretholde de gældende foranstaltninger for celler.
 (339)
 Undersøgelsen blev indledt, da der var tilstrækkelige umiddelbare beviser for, at de omstændigheder, der lå til grund for indførelsen af de oprindelige foranstaltninger, havde ændret sig. Navnlig har et væsentligt antal producenter af celler stoppet produktionen efter en omstrukturering og konsolidering af EU-erhvervsgrenen. Størstedelen af den resterende celleproduktionskapacitet i Unionen så ud til for det meste at være bestemt til bunden anvendelse i produktionen af moduler.


text:
Derfor var EU-erhvervsgrenens salg af celler til ikke forretningsmæssigt forbundne brugere meget begrænset i mængde, mens ikke vertikalt integrerede producenter af moduler var afhængige af celler leveret fra lande uden for Unionen. Kommissionen fandt det derfor hensigtsmæssigt at undersøge, om opretholdelsen af foranstaltningerne over for celler stadig var i Unionens interesse.
 6.2. Celleproducenternes interesser
 (340)
 Der er 12 celleproducenter i EU, som er Kommissionen bekendt. EU-erhvervsgrenen var repræsenteret af sammenslutningen EU ProSun, der er ansøger i udløbsundersøgelsen vedrørende de gældende antidumpingforanstaltninger. EU ProSun repræsenterede fire EU-celleproducenter. Yderligere to celleproducenter støttede udtrykkeligt EU ProSuns standpunkt. EU ProSun repræsenterede også SolarWorld som en producent og leverandør af wafere og endnu en EU-waferproducent.
 (341)
 I den indledende undersøgelse konstaterede Kommissionen, at en massiv tilstrømning af dumpede kinesiske solceller og moduler til Unionen havde bidraget til, at mange af Unionens celleproducenter var gået konkurs. Indførelsen af foranstaltninger gjorde det muligt for de resterende EU-producenter at rejse sig igen, konsolidere sig og stabilisere solcelleproduktionen. Især blev produktionsudstyr og medarbejderne hos en af de største EU-cellefabrikanter, Bosch Solar Energy, bevaret, da de blev overtaget af SolarWorld i 2014.
 (342)
 Hvis foranstaltningerne vedrørende celler blev ophævet, ville kinesisk celleeksport til dumpingpriser finde sted igen i store mængder og forvolde væsentlig skade for EU-erhvervsgrenen med meget negative konsekvenser for Unionens celleindustri. Store kapitalinvesteringer i avanceret celleproduktionsudstyr ville blive overflødige. Op til 1 700 højt kvalificerede arbejdstagere kunne miste deres job. Kommissionen blev også underrettet om, at nogle få EU-virksomheder havde til hensigt at genoprette en kapacitet på ca. 300 MW, hvis foranstaltningerne opretholdes.
 (343)
 Nedgangen i cellefremstillingsindustrien i EU vil også have en negativ indvirkning på Unionens FoU-aktiviteter. Cellen er den centrale komponent i et modul, og meget FoU i solenergiværdikæden fokuserer på celler. Hvis foranstaltningerne for celler blev fjernet, ville de europæiske FoU-investeringer aftage, og den knowhow, der er akkumuleret hidtil, blive overflødige eller ville skulle overføres til tredjelande. Der er derfor risiko for, at en udelukkelse af celler ville cementere Unionens modulproducenters afhængighed af importerede celler.
 (344)
 En ophævelse af foranstaltningerne for celler kan også undergrave foranstaltningerne for moduler. Det ville gøre det muligt for de kinesiske producenter at eksportere celler til urimelige priser og samle dem til moduler, enten via deres datterselskaber eller via kontraktproducenter med hjemsted i Unionen. Modulsamlebånd kan opsættes relativt hurtigt, hvilket ses af en hurtig opbygning af modulproduktionskapacitet i Sydøstasien (se betragtning 323). EU ProSun anførte, at et sådant scenario havde udspillet sig i USA mellem 2012 og 2014, da foranstaltningerne vedrørende moduler ikke var effektive. Situationen ændrede sig først, da den oprindelige definition af den pågældende vare blev udvidet til at omfatte celler.
 (345)
 Følgelig er opretholdelsen af foranstaltningerne for celler klart i EU-celleproducenternes interesse og kan også give visse fordele for Unionens modulproducenter.
 (346)
 Efter fremlæggelsen anfægtede Jabil Kommissionens konklusion om, at ophævelsen af foranstaltningerne for celler ville gøre det muligt for de kinesiske producenter at eksportere celler til urimelige priser og samle dem i moduler, enten via deres datterselskaber eller via kontraktproducenter i Unionen. Som reaktion på Jabils


text:
påstand mindede Kommissionen om, at der var en sandsynlighed for fortsat dumping og skade, hvis foranstaltningerne ophæves. Kommissionen forklarede også, at kontraktproducenter, såsom Jabil, har en ganske anderledes forretningsmodel og omkostningsstruktur end resten af EU-erhvervsgrenen. Navnlig opererer kontraktproducenter med langt mindre faste indtægter, da de ikke har samme ansvar i forbindelse med salg, marketing og FoU af deres produkter, jf. betragtning 110 og 160. Hvis Kommissionen ophæver foranstaltningerne over for celler i EU-modulproducenternes interesse, vil intet således kunne standse en EU-baseret kontraktproducent i at samle moduler med dumpede kinesiske celler. En kontraktproducent er faktisk ikke engang forpligtet til at kende den faktiske pris for en celle, da dennes normale forretningsmodel består i at opkræve et gebyr fra en anden virksomhed, der leverer input og påtager sig det fulde ansvar for salg af varerne. Derfor antog Kommissionen fortsat, at en ophævelse af foranstaltningerne over for celler kan føre til urimelige priser på moduler, som kan samles i Unionen med dumpede kinesiske celler, enten af forretningsmæssigt forbundne virksomheder eller kontraktproducenter.
 (347)
 Efter fremlæggelsen af oplysninger påstod SPE, at der ikke var nogen årsagssammenhæng mellem importen af celler fra Kina og salg af EU-producerede celler; efter deres opfattelse blev EU-erhvervsgrenen udsat for konkurrence fra tredjelande. Den samme part hævdede, at foranstaltningerne ikke beskytter investeringer i celleindustrien og de ansatte i celleindustrien ikke vil være truet af afskedigelse, hvis foranstaltningerne udløber. Parten hævdede også, at det bundne marked for celler blev ikke påvirket af importen af kinesiske celler.
 (348)
 Kommissionen foretog en yderligere analyse af virkningerne af salget af solceller fra tredjelande, jf. betragtning 176, og gentog, at salget af varer fra tredjelande ikke forvoldte skade. Den foretog desuden en yderligere analyse af foranstaltningernes indvirkning på investeringer i EU-celleerhvervsgrenen, jf. betragtning 168, og gentog, at foranstaltningerne har haft en positiv indvirkning på investeringerne. Endvidere fandt Kommissionen, at den kinesiske import til Unionen havde en indvirkning på det bundne EU-marked for celler, jf. betragtning 105. I betragtning af den lave rentabilitet for EU-celleerhvervsgrenen i dag er Kommissionen fortsat af den opfattelse, at de ansatte i EU-celleerhvervsgrenen står over for truslen om at miste deres job, hvis foranstaltningerne får lov at udløbe.
 6.3. Ikke forretningsmæssigt forbundne celleimportørers interesser
 (349)
 Ingen ikke forretningsmæssigt forbundne celleimportører, der var aktive i NUP, gav sig til kende. Celler importeres enten af EU-modulproducenter eller af kinesiske producenters forretningsmæssigt forbundne importører.
 6.4. Aftagerindustriens interesser — modulproducenter
 (350)
 Syv europæiske modulproducenter henvendte sig med en opfordring til at udelukke celler fra foranstaltningen. Nogle af disse virksomheder er tilhængere af EU ProSuns holdning til en videreførelse af foranstaltningerne vedrørende moduler. Nogle leverandør- og aftagervirksomheder indsendte bemærkninger imod foranstaltningerne specifikt vedrørende celler. De fleste leverandør- og aftagervirksomheder fokuserede dog på årsagerne til og virkningerne af en ophævelse af foranstaltningerne for moduler.
 (351)
 De parter, som opfordrede til at ophæve foranstaltningerne vedrørende celler, gjorde opmærksom på, at næsten alle de celler, der fremstilles i Unionen, bruges internt af vertikalt integrerede virksomheder. Det er grunden til, at ikke vertikalt integrerede modulproducenter, som udgør mere end 65 %