text:
med en fejlmargin på mindre end 5 %.
 Når den rude, der skal underkastes prøvning, ikke er opstillet, skal cirklernes dimensioner være således, at de, når de projiceres, danner et mønster af cirkler på skærmen med diameteren
 , hvor Δx = 4 mm (jf. figur 6 og 9).
 Figur 8
 Forstørret del af diapositivet
 Figur 9
 Opstilling af udstyret til prøvning af optisk forvrængning
 R1
 =
 4 m
 R2
 =
 2 à 4 m (4 m foretrukket)
 9.2.1.2.3.
 Stativ, helst af en type, der tillader lodrette og vandrette bevægelser samt en rotation af sikkerhedsruden.
 9.2.1.2.4.
 Kontrolskabelon til måling af dimensionsændringer, såfremt en hurtig beregning er ønsket. En passende form er vist i figur 10.
 Figur 10
 Eksempel på passende kontrolskabelon
 9.2.1.3. Fremgangsmåde
 9.2.1.3.1. Generelt
 Anbring sikkerhedsruden på stativet (punkt 9.2.1.2.3) i den anførte hældningsvinkel. Projicer prøvediapositivet gennem den overflade, der skal undersøges. Drej ruden eller flyt den enten horisontalt eller vertikalt med henblik på undersøgelse af hele den specificerede flade.
 9.2.1.3.2. Beregning ved hjælp af en kontrolskabelon
 Såfremt en hurtig beregning med en fejlmargin på op til 20 % er tilstrækkelig, beregnes værdien A (se figur 10) ud fra grænseværdien ΔαL, for afbøjningsændringen og værdien R2, som er afstanden mellem sikkerhedsruden og projektionsskærmen:
 A = 0,145 ΔαL – R2
 Forholdet mellem ændringen i det projicerede billedes diameter, Δd, og ændringen i vinkelafbøjningen, Δα, er givet ved formlen:
 Δd = 0,29 Δα · R2
 hvor
 Δ
 der udtrykt i millimeter
 A
 er udtrykt i millimeter
 ΔαL
 er udtrykt i bueminutter
 Δα
 er udtrykt i bueminutter
 R2
 er udtrykt i meter.
 9.2.1.3.3. Måling ved hjælp af fotoelektrisk udstyr
 Når der kræves en nøjagtig måling med en nøjagtighed, der er større end 10 % af grænseværdien, måles værdien Δd på projektionsaksen, idet værdien af det lysende punkts bredde fastsættes i det punkt, hvor luminansen er 0,5 gange spottens maksimale luminans.
 9.2.1.4. Prøveresultaternes udtryk
 Vurder den optiske forvrængning for sikkerhedsruderne ved måling af Δd på ethvert punkt af overfladen og i alle retninger med henblik på et finde Δd max.
 9.2.1.5. Anden metode
 Det er desuden tilladt at benytte schlierenmetoden i stedet for projektionsteknikken, forudsat at nøjagtigheden i målingerne i punkt 9.2.1.3.2 og 9.2.1.3.3 bevares.
 9.2.1.6. Afstanden Δx skal være 4 mm.
 9.2.1.7. Forruden skal monteres i den hældningsvinkel, der svarer til køretøjets.
 9.2.1.8. Projektionsaksen i vandret plan skal holdes i en position, der er omtrent vinkelret på forrudens spor i dette plan.
 9.2.2. Målingerne udføres:
 9.2.2.1.
 For køretøjsklasse M1: i prøvningsområde A indtil køretøjets midterplan og i den del af forruden, der er symmetrisk på den denne zone i forhold til køretøjets midterplan, samt i det reducerede prøvningsområde B i overensstemmelse med punkt 2.4 i bilag 18.
 9.2.2.2.
 For køretøjer i klasse M og N bortset fra M1:
 a)
 i zone I som defineret i punkt 9.2.5.2 i dette bilag for køretøjer i klasse M2, M3, N2 og N3
 b)
 enten i zone I som defineret i punkt 9.2.5.2 i dette bilag eller i prøvningsområde A indtil køretøjets midterplan og i den del


text:
af forruden, der er symmetrisk på denne zone i forhold til køretøjets midterplan, samt i det reducerede prøvningsområde B i overensstemmelse med punkt 2.4 i bilag 18 for køretøjer i klasse N1.
 9.2.2.3.
 For landbrugs- og skovbrugstraktorer og køretøjer til bygge- og anlægsvirksomhed , hvor det ikke er muligt at bestemme zone I, i zone I', som omhandlet i punkt 9.2.5.3 i dette bilag.
 9.2.2.4.
 Køretøjstype
 Prøvningen gentages, såfremt forruden skal monteres på en køretøjstype, hvis synsfelt fortil er forskelligt fra synsfeltet på den køretøjstype, for hvilken forruden allerede er godkendt.
 9.2.3. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn
 9.2.3.1. Materialets art
 Spejlglas
 Floatglas
 Vinduesglas
 1
 1
 2
 9.2.3.2. Andre sekundære kendetegn
 De øvrige sekundære kendetegn tages ikke i betragtning.
 9.2.4. Antal prøveeksemplarer
 Fire prøveeksemplarer underkastes prøvning.
 9.2.5. Definition af zoner
 9.2.5.1.
 Zone A og B for forruder til køretøjer i klasse M1 og N1 er defineret i bilag 18 til dette regulativ.
 9.2.5.2.
 Zoner for forruder til køretøjer i klasse M og N bortset fra M1 er defineret på grundlag af:
 9.2.5.2.1.
 et øjenpunkt, der ligger lodret på førersædets R-punkt og i en afstand af 625 mm over dette punkt i det lodrette plan, der ligger parallelt med midterplanet i længderetningen på det køretøj, som forruden er beregnet til at blive monteret på, og som går gennem rattets akse; øjenpunktet er herunder angivet '0'
 9.2.5.2.2.
 en ret linje OQ, som er den vandrette lige linje, der går igennem øjenpunktet og vinkelret på køretøjets midterplan i længderetningen.
 9.2.5.2.3.
 Zone I er den forrudezone, der er afgrænset af forrudens skæring med følgende fire planer:
 Pl —
 et lodret plan, som går igennem 0, og som danner en vinkel på 15o mod den venstre del af køretøjets midterplan i længderetningen
 P2 —
 et lodret plan, der er symmetrisk med P1 i forhold til køretøjets midterplan i længderetningen.
 Såfremt denne konstruktion ikke er mulig (f.eks. i manglen på et længdesymmetriplan), anvendes som P2 det plan, der er symmetrisk med P1 i forhold til køretøjets længdeplan, der går igennem punkt 0.
 P3 —
 et plan, der indeholder den lige linje OQ, og som danner en vinkel på 10° over horisontalplanet
 P4 —
 et plan, der indeholder den lige linje OQ, og som danner en vinkel på 8° under horisontalplanet.
 9.2.5.3.
 For landbrugs- og skovbrugstraktorer og køretøjer til bygge- og anlægsvirksomhed , hvor det ikke er muligt at bestemme zone I, består zone I' af hele forrudens overflade.
 9.2.6. Fortolkning af resultater
 En type forrude betragtes som tilfredsstillende med hensyn til den optiske forvrængning, hvis de fire prøveeksemplarer, der indgives til prøvning, ikke overstiger nedenstående værdier for hver zone:
 Køretøjets klasse
 Zone
 Maksimumværdier for forvrængning
 M1 og N1
 A - udvidet jf. Punkt 9.2.2.1
 2 bueminutter
 B - reduceret jf. punkt 2.4 i bilag 18
 6 bueminutter
 Andre køretøjer i klasse M og N end M1
 I
 2 bueminutter
 Andre køretøjsklasser
 I'
 2 bueminutter
 9.2.6.1.
 På køretøjer i klasse M og N udføres der ingen måling i en 25 mm bred yderzone.
 9.2.6.2.
 På landbrugs– og skovbrugstraktorer

type: contracts

jurisdiction: EU


text:
og på køretøjer til bygge- og anlægsvirksomhed udføres der ingen måling i en 100 mm bred yderzone.
 9.2.6.3.
 I forbindelse med todelte forruder foretages der ingen måling i en stribe på 35 mm fra den kant af ruden, der skal støde op til adskillelsesstolpen.
 9.2.6.4.
 Der tillades en tolerance på indtil 6 bueminutter i alle dele af zone I eller zone A, der befinder sig mindst 100 mm fra forrudens kant.
 9.2.6.5.
 Der kan tillades lettere afvigelser fra forskrifterne i det reducerede prøvningsområde B i overensstemmelse med punkt 2.4 i bilag 18, forudsat at de lokaliseres og registreres i rapporten.
 9.3. Prøvning af sekundærbilledets adskillelse
 9.3.1. Anvendelsesområde
 Der anerkendes to prøvningsmetoder:
 prøvning med målskive og
 prøvning med kollimator.
 Disse prøvningsmetoder kan eventuelt anvendes til godkendelsesprøvning, kvalitetskontrol eller produktevaluering.
 9.3.1.1. Prøvning med målskive
 9.3.1.1.1. Udstyr
 Denne metode er baseret på undersøgelse af en belyst målskive gennem sikkerhedsruden. Målskiven kan udformes således, at prøven kan udføres efter en enkel metode med »godkendt, ikke godkendt«.
 Målskiven skal helst være en af følgende typer, nemlig enten:
 a)
 en belyst ringformet målskive, hvis udvendige diameter, D, spænder over en vinkel på n bueminutter i et punkt beliggende i en afstand af × meter (figur 11 (a)), eller
 b)
 en belyst målskive med ring og plet, hvis dimensioner er sådanne, at afstanden D fra et punkt beliggende på kanten af pletten til det punkt, der er nærmest ved ringens indre, spænder over en vinkel på n bueminutter i et punkt beliggende i en afstand af × meter (figur 11b), hvor
 n = grænseværdien for sekundærbilledseparationen
 x = afstanden mellem sikkerhedsruden og målskiven (mindst 7 m)
 D er givet ved formlen: D = x. tg n
 Den belyste skive består af en lyskasse med et rumfang på ca. 300 mm × 300 mm × 150 mm, hvis forside nemmest fremstilles af et glas dækket af sort uigennemsigtigt papir eller af mat sort maling.
 Kassen skal være belyst af en egnet lyskilde. Kassens indre skal være dækket af et lag mat hvid maling. Det kan være praktisk at anvende andre former for skiver, som f.eks. den i figur 14 viste. Det er ligeledes muligt at erstatte skiven med en projektionsanordning og undersøge de fremkomne billeder på en skærm.
 9.3.1.1.2. Fremgangsmåde
 Sikkerhedsruden skal monteres med sin specificerede hældningsvinkel på et passende stativ, således at observationen finder sted i horisontalplanet gående gennem skivens centrum. Observationen af lyskassen skal ske i et mørkt eller halvmørkt lokale. Hver af sikkerhedsrudens dele undersøges for ethvert sekundærbillede i tilknytning til den belyste målskive. Sikkerhedsruden skal være drejet således, at den korrekte observationsretning bevares. Der kan anvendes en lup til denne undersøgelse.
 9.3.1.1.3. Prøveresultaternes udtryk
 Det bestemmes, om
 cirklens primær - og sekundærbilleder under anvendelse af skive a) (se figur 11a)) adskiller sig, dvs. om grænseværdien for n overskrides, eller
 plettens sekundærbillede under anvendelse af skive b) (se figur 11b)) passerer tangentpunktet med cirklens indre kant, dvs. om grænseværdien for n overskrides.
 Figur 11
 Skivernes dimensioner
 Figur 12
 Opstilling af udstyret
 Figur 13
 Udstyr til


text:
prøvning med kollimator
 1)
 Pære
 2)
 Kondensator, åbning > 8,6 mm
 3)
 Skærm af slebet glas, åbning > kondensatorens åbning
 4)
 Farvet filter med centralt hul med diameter ca. 0,3 mm, diameter ≥ 8,6 mm
 5)
 Plade med polarkoordinator, diameter > 8,6 mm
 6)
 Akromatisk linse, f ≥ 86 mm, åbning = 10 mm
 7)
 Akromatisk linse, f ≥ 86 mm, åbning = 10 mm
 8)
 Sort punkt, diameter ca. 0,3 mm
 9)
 Akromatisk linse, f = 20 mm, åbning ≤ 10 mm
 9.3.1.2. Kollimatorprøve
 Om nødvendigt anvendes den i dette punkt beskrevne procedure.
 9.3.1.2.1. Udstyr
 Udstyret består at en kollimator og et teleskop og kan gennemføres i henhold til figur 13. Der kan imidlertid anvendes ethvert andet tilsvarende optisk system.
 9.3.1.2.2. Fremgangsmåde
 Kollimatoren danner uendelig langt borte et billede af et polarkoordinatsystem med et lysende punkt i centrum (se fig. 14).
 I observationsteleskopets brændplan anbringes på den optiske akse et lille mørkt punkt med en diameter lidt større end det projicerede lysende punkts diameter, hvorved det lysende punkt skjules.
 Såfremt et prøveemne med et sekundærbillede anbringes mellem teleskopet og kollimatoren, er et andet lysende punkt med mindre intensitet synligt på en vis afstand i centrum af polarkoordinatsystemet. Sekundærbilledadskillelsen kan siges at være repræsenteret af afstanden mellem de to punkter, der observeres ved hjælp af observationsteleskopet (se figur 14). (Afstanden mellem det sorte punkt og det lysende punkt i centrum af polarkoordinatsystemet repræsenterer den optiske afbøjning).
 9.3.1.2.3. Prøveresultaternes udtryk
 Sikkerhedsruden undersøges først på en enkel måde for at bestemme, hvilket område der giver det største sekundærbillede. Derefter undersøges dette område ved hjælp af kollimatoren under en passende indfaldsvinkel. Til sidst måles den maksimale sekundærbilledseparation.
 9.3.1.3. Observationsretningen i det vandrette plan skal holdes omtrent vinkelret på forrudens spor i dette plan.
 9.3.2. Målingerne udføres efter køretøjsklasse i de i punkt 9.2.2 ovenfor definerede zoner.
 9.3.2.1. Køretøjstype
 Prøvningen gentages, såfremt forruden skal monteres på en køretøjstype, hvis synsfelt fortil er forskelligt fra synsfeltet på den køretøjstype, for hvilken forruden allerede er godkendt.
 9.3.3. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn
 9.3.3.1. Materialets art
 Spejlglas
 Floatglas
 Vinduesglas
 1
 1
 2
 9.3.3.2. Andre sekundære kendetegn
 De øvrige sekundære kendetegn tages ikke i betragtning.
 9.3.4. Antal prøveeksemplarer
 Fire prøveeksemplarer underkastes prøvning.
 Figur 14
 Eksempel på observation i henhold til prøvemetoden med kollimator
 9.3.5. Fortolkning af resultater
 En type forrude betragtes som tilfredsstillende med hensyn til sekundærbilledseparationen, hvis separationen af primær- og sekundærbilledet på de fire prøveemner, der underkastes prøvning, i hver zone ikke overstiger nedenstående værdier:
 Køretøjets klasse
 Område
 Maksimumværdi for separation af primær- og sekundærbilledet
 M1 og N1
 A - udvidet, jf. Punkt 9.2.2.1
 15 bueminutter
 B - reduceret, jf. punkt 2.4 i bilag 18
 25 bueminutter
 Andre køretøjer i klasse M og N end M1
 I
 15 bueminutter
 Andre køretøjsklasser
 I'
 15 bueminutter
 9.3.5.1.
 På køretøjer i klasse M og N udføres der ingen måling i en 25 mm bred yderzone.
 9.3.5.2.
 På landbrugs- og skovbrugstraktorer og på køretøjer til bygge- og anlægsvirksomhed udføres der ingen måling i en 100 mm bred yderzone.
 9.3.5.3.
 I


text:
forbindelse med todelte forruder foretages der ingen måling i en stribe på 35 mm fra den kant af glasruden, der skal støde op til adskillelsesstolpen.
 9.3.5.4.
 Der tillades en tolerance på indtil 25 bueminutter i alle dele af zone I eller zone A, der befinder sig mindst 100 mm fra forrudens kant.
 9.3.5.5.
 Der kan tillades lettere afvigelser fra forskrifterne i det reducerede prøvningsområde B i overensstemmelse med punkt 2.4 i bilag 18, forudsat at de lokaliseres og registreres i rapporten.
 9.4. Prøvning af farveidentifikation
 Hvis en forrude er tonet i de i punkt 9.2.5.1, 9.2.5.2 eller 9.2.5.3 definerede zoner, kontrolleres det på fire forruder, at nedenstående farver kan identificeres:
 hvid, selektiv gul, rød, grøn, blå, ravfarve.
 10. BRANDBESTANDIGHEDSPRØVNING
 10.1. Formål og anvendelsesområde
 Ved hjælp af denne metode er det muligt at bestemme den horisontale forbrændingshastighed af de materialer, der benyttes i motorkøretøjers kabine (f.eks. passagerbiler til privat anvendelse, lastbiler, stationcars, busser), efter at de har været udsat for en lille flamme.
 Metoden giver mulighed for at kontrollere materialer og dele af køretøjers indvendige udstyr enkeltvis eller i kombination op til en tykkelse af 13 mm. Den benyttes til at vurdere, hvor ensartede forskellige produktionspartier af materialerne er med hensyn til forbrændingsegenskaber.
 Eftersom der er stor forskel mellem virkelige situationer i dagligdagen og de nøjagtige prøvebetingelser for denne metode (anvendelse og retning inden i køretøjet, brugsvilkår, flammekilder osv.), kan metoden ikke betragtes som egnet til at vurdere alle forbrændingsegenskaberne på et virkeligt køretøj.
 10.2. Definitioner
 10.2.1.
 Brandhastighed: Kvotient for den brændte afstand, målt i henhold til denne metode ved den tid, som flammen skal bruge til at gennemløbe denne afstand. Udtrykkes i millimeter pr. minut.
 10.2.2.
 Kompositmateriale: Et materiale bestående af flere lag materialer, der er ens eller forskellige, og som er sammenpresset ved cementering, limning, beklædning, svejsning osv.
 Hvis enheden frembyder afbrudte flader (f.eks. søm, hyppige svejsepunkter, nitning osv.) , som giver mulighed for udtagning af individuelle prøver i henhold til punkt 10.5, betragtes materialerne ikke som kompositmaterialer.
 10.2.3.
 Udsat flade: Den flade, der vender ind imod kabinen, når materialet er monteret på køretøjet.
 10.3. Princip
 Et prøveemne anbringes horisontalt på et U-formet stativ og udsættes for en flamme med ringe energi i 15 s i et forbrændingskammer, idet flammen virker på prøveemnets frie kant. Prøvningen giver mulighed for at bestemme om flammen slukkes og hvornår eller den tid, som flammen skal bruge for at gennemløbe en målt afstand.
 10.4. Udstyr
 10.4.1. Forbrændingskammer (figur 15) helst af rustfrit stål, med de i figur 16 anførte dimensioner.
 Forsiden på dette kammer har en ildfast observationsrude, som kan dække hele forsiden, og som kan fungere som indgangsluge.
 Kammerets bund er forsynet med ventilationshuller, og i den øverste del er der en udluftningssprække, som går hele vejen rundt. Kammeret hviler på fire fødder, der er 10 mm høje. På en af siderne kan kammeret have en åbning til indføring af den udstyrede prøveholder; på den anden side føres gasslangen ind gennem en åbning. Det smeltede materiale opsamles i en skål (se figur


text:
17), der står på kammerets bund mellem ventilationshullerne uden at tildække disse.
 Figur 15
 Eksempel på forbrændingskammer, med prøveholder og skål
 10.4.2. Prøvebeholder bestående af to U-formede metalplader eller rammer af korrosionsbestandigt materiale. Dimensionerne fremgår af figur 18.
 Den nederste plade har tapper og den øverste plade tilsvarende udboringer, således at prøveemnet kan fastgøres sikkert. Tapperne tjener ligeledes som målepunkter for begyndelsen og afslutningen af brandafstanden.
 Et stativ, bestående af varmebestandige tråde med en diameter på 0,25 mm udspændt på tværs af prøveholderens nederste plade med mellemrum på 25 mm (se figur 19), skal forefindes.
 Prøveemnets nederste del skal være i en afstand på 178 mm over bundpladen. Afstanden mellem prøveholderens kant og kammerets yderste punkt skal være 22 mm; afstanden mellem prøveholderens langsgående kanter og kammerets sider skal være 50 mm (alle dimensioner målt indvendigt). (Se fig. 15 og 16)
 10.4.3. Gasbrænder
 Denne lille flammekilde udgøres af en bunsenbrænder med en indvendig diameter på 9,5 mm. Denne anbringes i forbrændingskammeret således, at dysens centrum befinder sig 19 mm under midten af underkanten på prøveemnets åbne side (se figur 16).
 10.4.4. Prøvegas
 Den gas, som brænderen modtager, skal have en varmeevne på omkring 38 MJ/m3 (f.eks. naturgas).
 10.4.5. Metalkam, mindst 110 mm lang og med syv eller otte tænder med afrundet spids for hver 25 mm.
 Figur 16
 Eksempel på forbrændingskammer
 Figur 17
 Eksempel på opsamlingsskål
 Figur 18
 Eksempel på prøveholder
 Figur 19
 Eksempel på udsnit af den U-formede ramme, underste del beregnet til udstyring med støttetråde
 10.4.6. Kronometer med en nøjagtighed på 0,5 sek.
 10.4.7. Stinkskab
 Forbrændingskammeret kan anbringes i et laboratoriestinkskab, forudsat at dette stinkskabs indvendige volumen er mindst 20 gange, men højest 110 gange større end forbrændingskammerets volumen, og at ingen af dets dimensioner (højde, bredde eller dybde) er større end 2,5 gange en af de to andre.
 Før prøvning måles den vertikale lufthastighed i stinkskabet 100 mm foran og bagved det sted, hvor forbrændingskammeret tænkes anbragt. Den skal være på mellem 0,10 og 0,30 m/sek. for at undgå, at operatøren generes af forbrændingsprodukterne. Det er muligt at anvende et stinkskab med naturlig ventilation med en passende lufthastighed.
 10.5. Prøveemne
 10.5.1. Form og dimensioner
 Prøveemnets form og dimensioner fremgår af figur 20. Tykkelsen af prøveemnet svarer til tykkelsen af det produkt, der skal prøves. Den må imidlertid ikke overstige 13 mm. Såfremt prøveemnet tillader det, skal dets tværsnit være konstant over hele længden. Såfremt et produkts form og dimensioner ikke tillader udtagning af en prøve af en bestemt dimension, skal følgende mindstedimensioner overholdes:
 a)
 for emner med en bredde på mellem 3 og 60 mm, skal længden være 356 mm. I dette tilfælde prøves materialet på produktets bredde
 b)
 for emner med en bredde på mellem 60 og 100 mm skal længden være mindst 138 mm. I dette tilfælde svarer den mulige forbrændingsafstand til emnets længde, idet målingen begynder ved første målepunkt
 c)
 emner med en bredde på under 60 mm og en længde på under 356 mm samt emner med en bredde på mellem 60 og


text:
100 mm, men med en længde på under 138 mm, samt emner med en bredde på under 3 mm kan ikke prøves ifølge denne metode.
 Figur 20
 Prøveemne
 10.5.2. Prøveudtagning
 Der skal udtages mindst fem prøver af det materiale, der skal prøves. Når det drejer sig om materialer med forskellige forbrændingshastigheder alt efter materialets retning (hvilket konstateres i indledende forsøg), skal de fem (eller flere) prøveemner udtages og anbringes i prøveapparaturet således, at det bliver muligt at måle den højeste forbrændingshastighed.
 Når materialet leveres afskåret i bestemte bredder, skal der afskæres en længde på mindst 500 mm over hele bredden. Prøverne skal udtages på emnet i en afstand af mindst 100 mm fra materialets kant og med lige store mellemrum.
 Prøverne skal udtages på samme måde på de færdige produkter, hvis produktets form tillader det. Såfremt produktets tykkelse overstiger 13 mm, skal den reduceres til 13 mm ved en mekanisk metode på den modsatte side af den, der vender ind mod førerhuset.
 Kompositmaterialer (se punkt 10.2.2) skal prøves som et ensartet stykke.
 I tilfælde af materialer bestående af flere lag af forskellig sammensætning, der ikke betragtes som kompositmaterialer, skal hvert enkelt lag i en dybde af 13 mm fra den side, der vender ind mod kabinen, prøves særskilt.
 10.5.3. Konditionering
 Prøveemnerne opbevares i mindst 24 timer og højst syv dage ved en temperatur på 23° ± 2 °C og en relativ luftfugtighed på 50 ± 5 % og skal forblive under disse betingelser indtil umiddelbart før prøvningstidspunktet.
 10.6. Fremgangsmåde
 10.6.1.
 Prøveemner med lodden eller polstret overflade anbringes på en plan flade og redes to gange mod luven med kammen (10.4.5).
 10.6.2.
 Anbring prøven i prøveholderen (punkt 10.4.2) således at den side, der vender nedad, drejes i retning af flammen.
 10.6.3.
 Gasflammen indstilles til en højde af 38 mm ved hjælp af det mærke, der er anført på kammeret, idet brænderens luftindtag er lukket. For at stabiliseres skal flammen brænde mindst et minut, inden prøverne indledes.
 10.6.4.
 Prøveholderen skubbes ind i forbrændingskammeret, således at prøvens ende udsættes for flammen, og 15 sekunder senere afbrydes gastilførslen.
 10.6.5.
 Målingen af forbrændingstiden starter i det øjeblik, hvor flammens forreste del passerer det første målepunkt. Observer flammens udbredelse på den side, der brænder hurtigst (over- eller underside).
 10.6.6.
 Målingen af forbrændingstiden afsluttes, når flammen når det sidste målepunkt, eller når flammen slukkes, før den når dette punkt. Såfremt flammen ikke når det sidste målepunkt, måles den brændte afstand indtil det punkt, hvor flammen slukkes. Den brændte afstand er den opløste del af prøveemnet, ødelagt på overfladen eller indvendigt af forbrændingen.
 10.6.7.
 Såfremt prøveemnet ikke antændes, eller såfremt det ikke fortsætter med at brænde efter at brænderen er slukket, eller såfremt flammen endog slukkes, inden den har nået det første målepunkt, således at det ikke er muligt at måle en forbrændingsperiode, anføres det i prøverapporten, at forbrændingshastigheden er 0 mm/minut.
 10.6.8.
 Under en serie prøvninger eller ved gentagne prøvninger skal man sikre sig, at forbrændingskammeret og prøveholderen har en maksimal temperatur på 30 oC, inden prøvningen


text:
indledes.
 10.7. Beregninger
 Forbrændingshastigheden, B, i mm pr. minut er givet ved formlen:
 B = s/t × 60
 hvor
 s = længden i millimeter af den brændte afstand
 t = forbrændingens varighed i sekunder for afstanden s.
 10.8. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn
 Ingen sekundære kendetegn tages i betragtning.
 10.9. Fortolkning af resultater
 10.9.1.
 Sikkerhedsruden beklædt med plastmateriale (punkt 2.3 i dette regulativ) og sikkerhedsruden af plexiglas (punkt 2.4) anses for tilfredsstillende med hensyn til brandbestandighed, såfremt forbrændingshastigheden ikke overstiger 250 mm/minut.
 10.9.2
 Stive plastruder (punkt 2.5.1 i dette regulativ), fleksible plastruder (punkt 2.5.2 i dette regulativ) og stive dobbeltruder i plast anses for tilfredsstillende med hensyn til brandbestandighed, såfremt forbrændingshastigheden ikke overstiger 110 mm/minut.
 11. PRØVNING AF MODSTANDSDYGTIGHEDEN OVER FOR KEMISKE STOFFER
 11.1. Kemikalier til brug ved prøvningen
 11.1.1.
 Ikke-slibende sæbeopløsning: 1 vægtprocent af kaliumoleat i afioniseret vand.
 11.1.2.
 Rensemiddel til ruder: vandopløsning af isopropanol og dipropylenglykolmonomethylæter, hver i en koncentration på mellem 5 og 10 vægtprocent og af ammoniumhydroxid i en koncentration på mellem 1 og 5 vægtprocent.
 11.1.3.
 Ufortyndet denatureret alkohol: 1 volumendel methylalkohol i 10 volumendele ethylalkohol.
 11.1.4.
 Benzin eller tilsvarende referencebenzin: en blanding på 50 volumenprocent toluen, 30 volumenprocent 2,2,4-trimethypentan, 15 volumenprocent 2,4,4 trimethyl-1-penten og 5 volumenprocent ethylalkohol:
 N.B. Sammensætningen af den anvendte benzin skal angives i prøvningsrapporten.
 11.1.5.
 Referencekerosen: en blanding af 50 volumenprocent n-oktan og 50 volumenprocent n-decan.
 11.2. Prøvningsmetode
 11.2.1. Nedsænkningsprøvning
 To prøveemner på 180 mm × 25 mm underkastes prøvning med hver af de i punkt 11.1 ovenfor anførte kemiske stoffer, idet der benyttes et nyt prøveemne til hver prøvning og hvert rengøringsprodukt.
 Før hver prøve rengøres prøveemnerne efter fabrikantens forskrifter og konditioneres i 48 timer ved en temperatur på 23 °C ± 2 °C og en relativ luftfugtighed på 50 ± 5 %. Disse betingelser bibeholdes under prøvningerne.
 Prøveemnerne nedsænkes fuldstændigt i prøvevæsken, holdes nedsænket i et minut, trækkes op og tørres straks med en ren, absorberende bomuldsklud.
 11.2.2. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn
 Farveløst
 Tonet
 Farvning afmellemlægget eller af plastbeklædning
 1
 2
 De øvrige sekundære kendetegn tages ikke i betragtning.
 11.2.3. Fortolkning af resultater
 11.2.3.1.
 Prøven for modstandsdygtigheden over for kemiske stoffer anses for at give et tilfredsstillende resultat, hvis prøveemnet ikke viser tegn på blødgøring, klæbrighed, krakelering eller tilsyneladende tab af gennemsigtighed.
 11.2.3.2.
 En serie prøveemner betragtes som tilfredsstillende med hensyn til prøven for modstandsdygtigheden over for kemiske stoffer, hvis én af følgende betingelser er opfyldt:
 11.2.3.2.1.
 alle prøvningerne har givet et tilfredsstillende resultat
 11.2.3.2.2.
 en prøvning har givet et negativt resultat, men en ny serie prøvninger foretaget på en ny serie prøveemner har givet positive resultater.
 11.2.4. Fremgangsmåde ved prøvning under belastning
 11.2.4.1.
 Prøveemnet anbringes som en vandret løftestand således, at det i hele bredden hviler på en skarp kant (støttepunkt), som er placeret 51 mm fra den fastholdte ende. Ved den frie ende af prøveemnet anbringes et lod i en afstand af 102 mm fra omdrejningspunktet som vist i figur 21 nedenfor:
 Figur 21
 Metode til anbringelse af prøveemne
 11.2.4.2.
 Loddets masse skal være 28,7 t2


text:
g, hvor t = prøveemnets tykkelse i mm. Den resulterende belastning af de ydre fibre i prøveemnet er ca. 6,9 MPa.
 Eksempel: For et 3 mm tykt prøveemne, som er placeret vandret mellem en nedadvendende fastgjort kant og kanten af det opadvendende støttepunkt adskilt af 51 mm, skal den påførte belastning i nedadgående retning 102 mm fra støttepunktet være 258 g.
 11.2.4.3.
 Mens prøveemnet er under belastning, påføres en af de foreskrevne kemikalier ved prøveemnets øverste overflade over støttepunktet. Kemikaliet påføres med en blød 13 mm bred børste, som vædes før hvert strøg. Der kræves 10 enkelte strøg med 1 sekunds mellemrum langs prøveemnets bredde, idet enden og kanterne undgås (se figur 22).
 Figur 22
 Metode til påførelse af kemikalier på prøveemnet
 11.2.5. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn
 Farveløst
 Tonet
 Farvning af plast-beklædning eller plastrude
 1
 2
 De øvrige sekundære kendetegn tages ikke i betragtning.
 11.2.6. Fortolkning af resultater
 11.2.6.1.
 Prøven af modstandsdygtigheden over for kemiske stoffer anses for at give et tilfredsstillende resultat, hvis prøveemnet ikke viser tegn på blødgøring, klæbrighed, krakelering eller tilsyneladende tab af gennemsigtighed.
 11.2.6.2.
 En serie prøveemner betragtes som tilfredsstillende med hensyn til prøven for modstandsdygtigheden over for kemiske stoffer, hvis én af følgende betingelser er opfyldt:
 11.2.6.2.1.
 alle prøvningerne har givet et tilfredsstillende resultat
 11.2.6.2.2.
 en prøvning har givet et negativt resultat, men en ny serie prøvninger foretaget på en ny serie prøveemner har givet positive resultater.
 12. FLEKSIBILITETS- OG FOLDNINGSPRØVNING
 12.1. Anvendelsesområde
 Ved hjælp af denne prøvning skal det bestemmes, om et plastmateriale skal klassificeres som stift eller fleksibelt.
 12.2. Prøvningsmetode
 Fra materialet af den nominelle tykkelse udskæres en rektangulær, flad prøve med målene 300 mm i længden og 25 mm i bredden, som fastgøres vandret i en klemmeanordning, således at 275 mm af prøvens længde rager frit ud over anordningen. Denne frie ende understøttes vandret af en passende anordning, indtil prøvningen påbegyndes. 60 sekunder efter fjernelse af denne støtte angives den lodrette afvigelse af den frie ende i mm. Hvis denne afvigelse overskrider 50 mm, udføres en 180° foldningsprøve efterfølgende. Prøveemnet foldes præcist, hvorefter det foldes omkring et 0,5 mm tykt stykke plademetal, således at der fastholdes tæt kontakt til dette på begge sider.
 12.3. Prøvningsbetingelser
 —
 :
 Temperatur
 :
 20 oC ± 2 oC
 —
 :
 Relativ fugtighed
 :
 60 % ± 5 %
 12.4. Forskrifter
 Den lodrette afvigelse skal være over 50 mm for fleksible plastmaterialer og 10 sekunder efter en bøjeprøvning på 180°, må materialet ikke udvise tegn på brud ved bøjningspunktet (se figur 23).
 13. KRYDSSKÆRINGSPRØVNING
 13.1 Anvendelsesområde
 Denne prøvning er en enkel metode til bestemmelse af beklædningers vedhæftning til den underliggende overflade. Den muliggør evaluering af skørhed og styrkemæssige egenskaber.
 13.2. Udstyr
 Skæreværktøj med seks blade placeret med 1 mm afstand. Et forstørrelsesglas med en dobbelt forstørrelse til undersøgelse af det krydsskårne prøveemne (se figur 24).
 Figur 23
 Prøveopstilling
 Figur 24
 Værktøj med seks blade
 13.3. Prøvningsmetode
 Gennem beklædningen på underoverfladen skæres et mønster med 6 snit vinkelret på et andet snit, således at der fremkommer et


text:
gitter med 25 firkanter (gittersnit).
 Skæreværktøjet trækkes jævnt med en hastighed på 2-5 cm/s, således at snittene når underoverfladen, men ikke skærer for dybt.
 Snittet udføres således, at de to styreblade yderst på apparatet berører overfladen på ensartet vis. Efter prøvningen undersøges snittene med forstørrelsesglas for at kontrollere, om de når underoverfladen. Prøvningen udføres mindst to forskellige steder på prøveemnet. Når snittene er foretaget, børstes de 5 gange med let tryk i begge diagonale retninger med en håndbørste med polyamidbørster.
 13.4. Fortolkning af resultater
 Gittersnittene undersøges med et forstørrelsesglas. Hvis skæringskanterne er helt glatte, og ingen del af beklædningen er gået løs, gives krydsskæringsværdien Gt0. Hvis små brudstykker er gået løs ved snittenes skæringspunkter på ca. 5 % af gitterarealet, udgør krydsskæringsværdien Gt1.
 Større områder med løsrivning vurderes fra Gt2 til Gt5.
 KRYDSSKÆRINGSVÆRDI
 AFREVET OMRÅDE PÅ GITTEROMRÅDET
 Gt2
 mellem 5 og 15 %
 Gt3
 mellem 15 og 35 %
 Gt4
 mellem 35 og 65 %
 Gt5
 over 65 %
 (1) En anordning af denne type fremstilles af Teledyne Taber (USA).
 (2) Ruller af denne type fremstilles af Teledyne Taber (USA).
 (3) Som f.eks. serierne Atlas Ci, Heraeus Xenotest eller Suga WEL-X.
 (4) Som f.eks. Corning 7 740 Pyrex eller Heraeus Suprax.
 (5) Ved »samlet ultraviolet« forstås al bestråling med en bølgelængde på mindre en 400 nm.
 (6) Den internationale belysningskommission.
 (7) Som defineret i bilag 7 til den konsoliderede resolution om køretøjers konstruktion (R.E.3), (TRANS/WP.29/78/Rev.1/Amend.2, senest ændret ved Amend. 4).
 BILAG 4
 FORRUDER AF HÆRDET GLAS
 1. DEFINITION AF TYPEN
 Forruder af hærdet glas anses for at tilhøre forskellige typer, hvis de er forskellige med hensyn til mindst ét af nedenstående primære eller sekundære kendetegn.
 1.1.
 De primære kendetegn er:
 1.1.1.
 Fabriks- eller varemærke
 1.1.2.
 Form og dimensioner.
 Forruder af hærdet glas betragtes opdeles i to grupper for så vidt angår prøvningerne vedrørende brud og mekaniske egenskaber:
 1.1.2.1.
 plane forruder og
 1.1.2.2.
 buede forruder.
 1.1.3.
 Den tykkelseskategori, hvori den nominelle tykkelse »e« ligger, idet der tillades en fabrikationstolerance på ± 0,2 mm:
 Kategori I
 e ≤ 4,5 mm
 Kategori II
 4,5 mm < e ≤ 5,5 mm
 Kategori III
 5,5 mm < e ≤ 6,5 mm
 Kategori IV
 6,5 mm < e
 1.2.
 De sekundære kendetegn er følgende:
 1.2.1.
 Materialets art (spejlglas, floatglas, vinduesglas)
 1.2.2.
 Farvning (farveløst eller tonet)
 1.2.3.
 Tilstedeværelse af elektriske ledere eller ikke.
 1.2.4.
 Tilstedeværelse af uigennemsigtig solskærm eller ikke.
 2. BRUD- OG SPLINTRINGSPRØVNING
 2.1. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn
 2.1.1.
 Kun materialets art tages i betragtning.
 2.1.2.
 Floatglas og vinduesglas anses for at have samme vanskelighedsindeks.
 2.1.3.
 Brud- og splintringsprøvningen skal gentages ved skift fra spejlglas til floatglas eller vinduesglas og omvendt.
 2.2. Antal prøveeksemplarer
 Seks prøveemner af den serie forruder, der har den mindste udfoldede flade, og seks prøveemner af den serie forruder, der har den største udfoldede flade, valgt i henhold til bestemmelserne i bilag 13, skal underkastes prøvninger.
 2.3. Forskellige glaszoner
 En forrude af hærdet glas skal omfatte to hovedzoner, F I og F II; den kan ligeledes omfatte en mellemzone, F III.


text:
Disse zoner defineres således:
 2.3.1.
 Zone FI
 :
 mindst 7 cm bred yderzone med fint brud, der følger hele forrudens kant, og som omfatter en 2 cm bred yderstribe, som ikke tages i betragtning ved vurderingen af prøvningsresultaterne.
 2.3.2.
 Zone FII
 :
 udsynszone med variabelt brud, som altid omfatter en rektangulær del, der er mindst 20 cm høj og 50 cm lang.
 2.3.2.1.
 For køretøjer i klasse M1 befinder centrum af rektanglet sig i en cirkel med en radius på 10 cm med centrum i projektionen af midten af segmentet V1-V2.
 2.3.2.2.
 For køretøjer i klasse M og N bortset fra M1 befinder centrum af rektanglet sig i en cirkel med en radius på 10 cm med centrum i projektionen af punktet 0.
 2.3.2.3.
 For landbrugs- og skovbrugstraktorer og for køretøjer til bygge- og anlægsvirksomhed angives udsynszonens placering i prøvningsrapporten.
 2.3.2.4.
 Højden af ovennævnte rektangel kan nedsættes til 15 cm for forruder med en højde på under 44 cm.
 2.3.3.
 Zone FIII
 :
 Mellemzone, hvis bredde ikke kan oversige 5 cm, og som er beliggende mellem zone FI og FII.
 2.4. Prøvningsmetode
 Den metode, der skal anvendes, er den i punkt 1 i bilag 3 beskrevne.
 2.5. Anslagspunkter (se bilag 17, figur 2)
 2.5.1.
 Anslagspunkterne vælges som følger:
 Punkt 1
 :
 i den midterste del af zone FII på et sted med høj eller lav spænding
 Punkt 2
 :
 i zone F III, så tæt som muligt ved zone F II's lodrette symmetriplan
 Punkt 3 og 3'
 :
 3 cm fra kanterne på en median i prøveemnet; såfremt der er et klippemærke, skal det ene af brudpunkterne være nær ved kanten med klippemærket og det andet nær den modsatte kant
 Punkt 4
 :
 der, hvor krumningsradius er mindst på den længste median
 Punkt 5
 :
 3 cm fra prøveemnets kant, der hvor omkredsens krumningsradius er mindst, til venstre eller til højre.
 2.5.2.
 Der foretages en brud- og splintringsprøvning i hver af punkterne 1, 2, 3, 3', 4 og 5.
 2.6. Fortolkning af resultater
 2.6.1. En prøvning anses for at have givet et tilfredsstillende resultat, hvis bruddet opfylder alle betingelserne i punkt 2.6.1.1, 2.6.1.2 og 2.6.1.3 nedenfor.
 2.6.1.1. Zone FI:
 2.6.1.1.1.
 Antallet af brudstykker i et kvadrat på 5 cm × 5 cm er ikke mindre end 40 og ikke over 350; i tilfælde, hvor det samlede antal er under 40 gælder dog, at hvis antallet af brudstykker i et kvadrat på 10 cm × 10 cm, som indeholder kvadratet på 5 × 5 cm, ikke er mindre end 160, accepteres dette.
 2.6.1.1.2.
 Til brug for ovenstående beregning tælles brudstykker, der ligger på en af kvadratets sider, som halve.
 2.6.1.1.3.
 Bruddet kontrolleres ikke i en 2cm bred stribe i prøveemnernes kanter, idet denne stribe repræsenterer rudens indfatning, og heller ikke i en radius på 7,5 cm omkring anslagspunktet.
 2.6.1.1.4.
 Højst tre brudstykker med en overflade på over 3 cm2 tillades, men der må ikke være mere end et i den samme cirkel med en diameter på 10 cm.
 2.6.1.1.5.
 Brudstykker af


text:
aflang form tillades på betingelse af, at deres kanter ikke er knivskarpe og deres længde, med forbehold af bestemmelserne i punkt 2.6.2.2 nedenfor ikke overstiger 7,5 cm. Såfremt disse brudstykker når helt frem til glassets kant, må de ikke danne en vinkel med dette på over 45°.
 2.6.1.2 Zone FII:
 2.6.1.2.1.
 Udsynet efter glassets splintren kontrolleres i den rektangulære zone, der er defineret i punkt 2.3.2 ovenfor. I dette rektangel skal den samlede overflade af brudstykker på 2 cm2 udgøre mindst 15 % af rektanglets areal. Imidlertid skal det procentvise udsyn for forruder med en højde på under 44 cm eller hvis opsætningsvinkel er mindst 15° i forhold til den lodrette linje være mindst 10 % af overfladen af det tilsvarende rektangel.
 2.6.1.2.2.
 Intet brudstykke må have en overflade på over 16 cm2, jf. dog bestemmelserne i punkt 2.6.2.2 nedenfor.
 2.6.1.2.3.
 Inden for en radius på 10 cm omkring anslagspunktet, men kun i den del af cirklen, der ligger i zone F II, er tre brudstykker med en overflade på mere end 16 cm2, men ikke over 25 cm2 tilladt.
 2.6.1.2.4.
 Brudstykkerne skal være regelmæssige i form og uden spidser, som beskrevet i punkt 2.6.1.2.4.1 nedenfor. Imidlertid tillades indtil 10 uregelmæssige brudstykker i et hvilket som helst rektangel på 50 × 20 cm og indtil 25 på forrudens samlede overflade.
 Der må ikke på nogen af disse brudstykker være en spids, der er mere end 35 mm lang, målt i overensstemmelse med punkt 2.6.1.2.4.1 nedenfor.
 2.6.1.2.4.1.
 Et brudstykke anses for uregelmæssigt, hvis det ikke kan indskrives i en cirkel med en diameter på 40 mm, hvis det har mindst en spids, der er længere end 15 mm, målt mellem yderpunktet og snittet, hvis bredde er lig med rudens tykkelse, og hvis det har en eller flere spidser med en topvinkel på under 40°.
 2.6.1.2.5.
 Brudstykker af aflang form tillades i zone FII, på betingelse af at deres længde ikke overstiger 10 cm, jf. dog bestemmelserne i punkt 2.6.2.2 nedenfor.
 2.6.1.3. Zone F III
 Kendetegnene for brud i denne zone skal ligge mellem kendetegnene for brud, der er tilladt i de to tilstødende zoner (FI og FII).
 2.6.2. En forrude, der er indsendt til godkendelse, anses for tilfredsstillende med hensyn til brud- og splintringsprøvningen, såfremt mindst en af følgende betingelser er opfyldt:
 2.6.2.1.
 Alle prøvninger udført med de anslagspunkter, der er defineret i punkt 2.5.1 ovenfor, har givet positive resultater.
 2.6.2.2.
 En prøvning blandt alle dem, der er foretaget med de i pkt. 2.5.1 definerede anslagspunkter, har givet et negativt resultat for så vidt angår afvigelser, som ikke overstiger nedenstående grænser:
 Zone FI
 :
 højst fem brudstykker, der er mellem 7,5 og 15 cm lange
 Zone FII
 :
 højst tre brudstykker med en overflade på mellem 16 og 20 cm2 uden for en cirkel med en radius på 10 cm, med centrum i anslagspunktet
 Zone FIII
 :
 højst 4 brudstykker, der er mellem 10 og 17,5 cm lange
 og gentages på et nyt prøveemne, som er i overensstemmelse med forskrifterne i


text:
pkt. 2.6.1, eller hvis afvigelser ligger inden for ovennævnte grænser.
 2.6.2.3.
 To prøvninger blandt dem, der er foretaget med de i pkt. 2.5.1 definerede anslagspunkter, har givet et negativt resultat for så vidt angår afvigelser, som ikke overstiger de i pkt. 2.6.2.2 anførte grænser, men en ny serie prøvninger foretaget på en ny serie prøveemner er i overensstemmelse med forskrifterne i pkt. 2.6.1, eller også er der ikke mere end 2 prøveemner i den nye serie, hvis afvigelser ligger inden for de i pkt. 2.6.2.2 specificerede grænser.
 2.6.3. Såfremt ovennævnte afvigelser konstateres, skal de anføres i prøvningsrapporten, og permanente optegninger af brudmønstret af de pågældende dele af forruden vedlægges denne.
 3. PRØVNING MED ATTRAPHOVED
 3.1. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn
 Ingen af de sekundære kendetegn tages i betragtning.
 3.2. Antal prøveeksemplarer
 3.2.1.
 For hver gruppe forruder af hærdet glas foretages der prøvninger med fire prøveemner med tilnærmelsesvis den mindste udfoldede overflade og fire prøveemner med tilnærmelsesvis den største udfoldede overflade, idet de otte prøveemner skal være af samme type som dem, der er udvalgt til brud- og splintringsprøvningerne (se punkt 2.2 ovenfor).
 3.2.2.
 Det laboratorium, som udfører prøvningerne, kan i stedet, hvis det finder det hensigtsmæssigt, for hver tykkelseskategori foretage prøvning med seks prøveemner på (1 100 × 500 mm)
 .
 3.3. Prøvningsmetode
 3.3.1.
 Den metode, der skal anvendes, er den i punkt 3,1 i bilag 3 beskrevne.
 3.3.2.
 Faldhøjden skal være 1,5 mm
 .
 3.4. Fortolkning af resultater
 3.4.1.
 Prøvningen anses for at have givet et tilfredsstillende resultat, såfremt forruden eller prøveemnet er sprunget.
 3.4.2.
 En serie prøveeksemplarer, der er indsendt til godkendelse, anses for tilfredsstillende med hensyn til prøvningen med attraphoved, såfremt en af følgende betingelser er opfyldt:
 3.4.2.1.
 alle prøvningerne har givet et tilfredsstillende resultat
 3.4.2.2.
 én prøvning giver et negativt resultat, men en ny serie prøvninger på en ny serie prøveeksemplarer giver et tilfredsstillende resultat.
 4. OPTISKE EGENSKABER
 Forskrifterne vedrørende de optiske egenskaber, der er anført i bilag 3, punkt 9, gælder for alle forrudetyper.
 BILAG 5
 RUDER AF GLAS MED ENSARTET HÆRDNING
 (1)
 1. DEFINITION AF TYPEN
 Ruder af glas med ensartet hærdning anses for at tilhøre forskellige typer, såfremt de er forskellige med hensyn til mindst ét af følgende primære eller sekundære kendetegn.
 1.1.
 De primære kendetegn er:
 1.1.1.
 Fabriks- eller varemærke
 1.1.2.
 hærdningens art (termisk eller kemisk)
 1.1.3.
 formkategori; der skelnes mellem to kategorier:
 1.1.3.1.
 plane glasruder
 1.1.3.2.
 plane og buede glasruder
 1.1.4.
 tykkelseskategori, hvori den nominelle tykkelse »e« ligger (idet der tillades en fabrikationstolerance på ± 0,2 mm):
 Kategori I
 e ≤ 3,5 mm
 Kategori II
 3,5 mm < e ≤ 4,5 mm
 Kategori III
 4,5 mm < e ≤ 6,5 mm
 Kategori IV
 6,5 mm < e
 1.2.
 de sekundære kendetegn er følgende:
 1.2.1.
 materialets art (spejlglas, floatglas, vinduesglas)
 1.2.2.
 farvning (farveløst eller tonet)
 1.2.3.
 tilstedeværelse af elektriske ledere eller ikke.
 1.2.4.
 tilstedeværelse af uigennemsigtig solskærm eller ikke.
 2. BRUD- OG SPLINTRINGSPRØVNING
 2.1. vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn
 Materiale
 Vanskelighedsindeks
 Spejlglas
 2
 Floatglas
 1
 Vinduesglas
 1
 De øvrige sekundære kendetegn tages


text:
ikke i betragtning.
 2.2. Udvælgelse af prøveeksemplarer
 2.2.1.
 Prøveeksemplarer af hver formkategori og hver tykkelseskategori, som er vanskelige at fremstille, udvælges til prøvningerne efter følgende kriterier:
 2.2.1.1.
 For plane ruder indsendes der to serier prøveeksemplarer svarende til:
 2.2.1.1.1.
 den største udfoldede flade
 2.2.1.1.2.
 den mindste vinkel mellem to hosliggende sider.
 2.2.1.2.
 For plane og buede ruder indsendes der tre serier prøveeksemplarer svarende til:
 2.2.1.2.1.
 den største udfoldede flade
 2.2.1.2.2.
 den mindste vinkel mellem to hosliggende sider
 2.2.1.2.3.
 den største segmenthøjde.
 2.2.2.
 De prøvninger, der foretages på prøveeksemplarer svarende til den største overflade »S«, anses for gældende for alle andre overflader på under S + 5 %.
 2.2.3.
 Såfremt de indsendte prøveeksemplarer har en vinkel γ på under 30°, anses prøvningerne for at gælde for alle ruder, der er fremstillet med en vinkel på over γ - 5°.
 Såfremt de indsendte prøveksemplarer har en vinkel på 30° eller derover, anses prøvningerne for at gælde for alle ruder, der er fremstillet med en vinkel større end eller lig med 30°.
 2.2.4.
 Såfremt segmenthøjden h for de indsendte prøveemner er større end 100 mm, anses prøvningerne for at gælde for alle ruder, der er fremstillet med en segmenthøjde på under h + 30 mm.
 Såfremt segmenthøjden for de indsendte prøveemner er mindre end eller lig med 100 mm, anses prøvningerne for at gælde for alle ruder, der er fremstillet med en segmenthøjde på mindre end eller lig med 100 mm.
 2.3. Antal prøveeksemplarer pr. serie
 Antallet af prøveeksemplarer i hver gruppe er følgende i forhold til den i pkt. 1.1.3 ovenfor definerede formkategori:
 Art og rude
 Antal prøveeksemplarer
 Plan (2 serier)
 4
 Plan og buet (3 serier)
 5
 2.4. Prøvningsmetode
 2.4.1.
 Den metode, der skal anvendes, er den i punkt 1 i bilag 3 beskrevne.
 2.5. Anslagspunkter (se bilag 17, figur 3)
 2.5.1.
 For plane ruder og buede ruder er de anslagspunkter, der er repræsenteret i figur 3a) og 3b), henholdsvis figur 3c) i bilag 17, følgende:
 Punkt 1
 :
 3 cm fra rudens kanter i den del, hvor omkredsens krumningsradius er mindst
 Punkt 2
 :
 3 cm fra kanten på en af medianerne, idet den side af ruden, der eventuelt har klippemærker, skal vælges
 Punkt 3
 :
 i rudens geometriske centrum
 Punkt 4
 :
 udelukkende for buede ruders vedkommende: dette punkt vælges på den længste median i den del af ruden, hvor krumningsradius er mindst.
 2.5.2.
 Der udføres en prøve i hvert foreskrevet anslagspunkt.
 2.6. Fortolkning af resultater
 2.6.1.
 En prøvning anses for at have givet et tilfredsstillende resultat, hvis bruddet opfylder følgende betingelser:
 2.6.1.1.
 antallet af brudstykker i et kvadrat på 5×5 cm er ikke under 40 og ikke over 400, eller 450 i tilfælde af ruder, hvis tykkelse ikke overstiger 3,5 mm
 2.6.1.2.
 Til brug for ovenstående beregning tælles brudstykker, der ligger på en af kvadratets sider, som halve.
 2.6.1.3.
 Bruddet kontrolleres ikke i en 2 cm bred stribe i prøveemnernes kanter, idet denne stribe repræsenterer rudens indfatning, og heller ikke i en radius på 7,5 cm omkring anslagspunktet.
 2.6.1.4.


text:
brudstykker med en overflade på over 3 cm2 tillades ikke, undtagen i de dele, der er defineret i punkt 2.6.1.3 ovenfor.
 2.6.1.5.
 nogle få brudstykker af aflang form tillades på betingelse af:
 at deres kanter ikke er knivskarpe
 at de, såfremt de når en af rudens kanter, ikke danner en vinkel på over 45°
 og såfremt deres længde, jf. bestemmelserne i punkt 2.6.2.2 nedenfor,
 ikke overstiger 7,5 cm.
 2.6.2.
 En serie prøveeksemplarer, der er indsendt til godkendelse, anses for tilfredsstillende med hensyn til brud- og splintringsprøvningen, såfremt mindst en af følgende betingelser er opfyldt:
 2.6.2.1.
 Alle prøvninger udført med de anslagspunkter, der er foreskrevet i punkt 2.5.1 ovenfor, har givet positive resultater.
 2.6.2.2.
 En prøvning blandt alle dem, der er foretaget med de i pkt. 2.5.1 definerede anslagspunkter, har givet et negativt resultat for så vidt angår afvigelser, som ikke overstiger nedenstående grænser:
 højst 5 brudstykker, der er mellem 6 og 7,5 cm lange
 højst 4 brudstykker, der er mellem 7,5 og 10 cm lange
 og gentages på et nyt prøveemne, som er i overensstemmelse med forskrifterne i pkt. 2.6.1, eller hvis afvigelser ligger inden for ovennævnte grænser.
 2.6.2.3.
 To prøvninger blandt dem, der er foretaget med de i pkt. 2.5.1 definerede anslagspunkter, har givet et negativt resultat for så vidt angår afvigelser, som ikke overstiger de i pkt. 2.6.2.2 anførte grænser, men en ny serie prøvninger foretaget på en ny serie prøveemner er i overensstemmelse med forskrifterne i pkt. 2.6.1, eller også er der ikke mere end 2 prøveemner i den nye serie, hvis afvigelser ligger inden for de i pkt. 2.6.2.2 specificerede grænser.
 2.6.3.
 Såfremt ovennævnte afvigelser konstateres, skal de anføres i prøvningsrapporten, og permanente optegninger af brudmønstret af de pågældende dele af glasruden vedlægges denne.
 3. PRØVNING AF MEKANISK MODSTANDSDYGTIGHED
 3.1. Prøvning med en kugle på 227 g
 3.1.1. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn.
 Materiale
 Vanskeligheds- indeks
 Farve
 Vanskeligheds indeks
 Spejlglas
 2
 Farveløst
 1
 Floatglas
 1
 Tonet
 2
 Vinduesglas
 1
 Det andet sekundære kendetegn (tilstedeværelse af elektriske ledere eller ikke) tages ikke i betragtning.
 3.1.2. Antal prøveemner
 Seks prøveemner underkastes prøvning for hver tykkelseskategori defineret i pkt. 1.1.4 ovenfor.
 3.1.3. Prøvningsmetode
 3.1.3.1.
 Den metode, der skal anvendes, er den i punkt 2.1 i bilag 3 beskrevne.
 3.1.3.2.
 Faldhøjden (fra kuglens nederste del til prøveemnets overflade) er den i følgende tabel angivne højde i forhold til rudens tykkelse:
 Rudens nominelle tykkelse (e)
 Faldhøjde
 e ≤ 3,5 mm
 2,0 m + 5 - 0 mm
 3,5 mm < e
 2,5 m + 5 - 0 mm
 3.1.4. Fortolkning af resultater
 3.1.4.1.
 Slagprøven med en kugle anses for at have givet et tilfredsstillende resultat, såfremt prøveemnet ikke springer.
 3.1.4.2.
 En serie prøveemner, der er indsendt til godkendelse, anses for tilfredsstillende med hensyn til mekanisk modstandsdygtighed, såfremt mindst en af følgende betingelser er opfyldt:
 3.1.4.2.1.
 højst ét forsøg har givet et negativt resultat
 3.1.4.2.2.
 to prøvninger har givet negative resultater, men en ny serie prøvninger udført på en ny serie på seks prøveemner giver positive resultater.
 4. OPTISKE EGENSKABER
 4.1.
 De


text:
i punkt 9.1 i bilag 3 anførte bestemmelser vedrørende den regelmæssige gennemgangskoefficient for lyset gælder for ruder eller dele af ruder med ensartet hærdning, bortset fra forruder, der findes på steder, der spiller en væsentlig rolle for førerens udsyn.
 4.2.
 Bestemmelserne i punkt 9 i bilag 3 finder anvendelse på glasruder med ensartet hærdning, som anvendes som forruder til langsomtkørende køretøjer med en konstruktivt bestemt hastighed på højst 40 km/h. De finder ikke anvendelse på forruder, som er omfattet af en allerede godkendt gruppe.
 (1) Denne type glasruder med ensartet hærdning, kan også anvendes som forruder til langsomtkørende køretøjer med en konstruktivt bestemt hastighed på højst 40 km/h.
 BILAG 6
 FORRUDER AF ALMINDELIGT LAMINERET GLAS
 1. DEFINITION AF TYPEN
 Forruder af almindeligt lamineret glas anses for at tilhøre forskellige typer, såfremt de er forskellige med hensyn til mindst ét af følgende primære eller sekundære kendetegn.
 1.1.
 De primære kendetegn er:
 1.1.1.
 Fabriks- eller varemærke
 1.1.2.
 Form og dimensioner
 Forruder af almindeligt lamineret glas anses for at udgøre en integrerende del af en gruppe med hensyn til prøvningerne af mekaniske egenskaber og af modstandsdygtigheden over for påvirkninger fra omgivelserne.
 1.1.3.
 Antallet af glaslag
 1.1.4.
 Forrudens nominelle tykkelse »e«, idet der tillades en fabrikationstolerance på ± 0,2 n mm af den nominelle værdi, hvor »n« er antallet af forrudens glaslag.
 1.1.5.
 Mellemlæggets eller mellemlæggenes nominelle tykkelse
 1.1.6.
 Arten og typen af mellemlægget eller mellemlæggene (f.eks. PVB eller andet mellemlæg af plastmateriale).
 1.2.
 De sekundære kendetegn er følgende:
 1.2.1.
 Materialets art (spejlglas, floatglas, vinduesglas).
 1.2.2.
 Hel eller delvis farvning af mellemlægget eller mellemlæggene (farveløst eller tonet).
 1.2.3.
 Glassets farvning (farveløst eller tonet).
 1.2.4.
 Tilstedeværelse af elektriske ledere eller ikke.
 1.2.5.
 Tilstedeværelse af uigennemsigtig solskærm eller ikke.
 2. ALMINDELIGE FORSKRIFTER
 2.1.
 For forruder af almindeligt lamineret glas udføres prøvningerne med undtagelse af dem, der vedrører attraphoved (punkt 3.2 nedenfor) og de optiske egenskaber, på plane prøveemner, som er prøveudtaget af allerede eksisterende forruder, eller som er fremstillet specielt. I begge tilfælde skal prøveemnerne i enhver henseende være absolut repræsentative for de seriefremstillede forruder, for hvilke der ansøges om godkendelse.
 2.2.
 Før hver prøvning opbevares prøveemnerne mindst 4 timer ved en temperatur på 23 ± 2 °C. Prøvningerne finder sted så hurtigt som muligt, efter at emnerne er taget ud af det rum, hvor de har været opbevaret.
 3. PRØVNING MED ATTRAPHOVED
 3.1. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn
 Ingen af de sekundære kendetegn tages i betragtning.
 3.2. Prøvning med attraphoved på hel forrude
 3.2.1. Antal prøveeksemplarer
 Fire prøveemner af den serie ruder, som har den mindste udfoldede overflade, og fire prøveemner af den serie, som har den største udfoldede overflade, valgt i henhold til bestemmelserne i bilag 13, underkastes prøvninger.
 3.2.2. Prøvningsmetode
 3.2.2.1.
 Den metode, der skal anvendes, er den i punkt 3.1 i bilag 3 beskrevne.
 3.2.2.2.
 Faldhøjden skal være 1,5 m mm
 .
 3.2.3. Fortolkning af resultater
 3.2.3.1.
 Denne prøve anses for at have givet et tilfredsstillende resultat, hvis følgende betingelser er opfyldt:
 3.2.3.1.1.
 Prøveemnet knuses, samtidig med at der opstår adskillige cirkelformede


text:
revner centreret omtrentligt om anslagspunktet, idet de nærmeste revner skal ligge højst 80 mm fra anslagspunktet.
 3.2.3.1.2.
 Glaslagene skal fortsat hænge fast ved plastmellemlægget. Der tillades en eller flere løsninger af en bredde på 4 mm på hver side af revnen uden for en cirkel med en diameter på 60 mm med centrum i anslagspunktet.
 3.2.3.1.3.
 På anslagssiden:
 3.2.3.1.3.1.
 må mellemlægget ikke blotlægges på en overflade på over 20 cm2
 3.2.3.1.3.2.
 tillades der en beskadigelse af mellemlægget over en længde på 35 mm.
 3.2.3.2.
 En serie prøveemner, der er indsendt til godkendelse, anses for tilfredsstillende med hensyn til prøvning med attraphoved, såfremt en af følgende to betingelser er opfyldt:
 3.2.3.2.1.
 Alle prøvninger har givet et tilfredsstillende resultat, eller
 3.2.3.2.2.
 En prøvning har givet et negativt resultat, men en ny serie prøvninger udført på en ny serie prøveeksemplarer giver positive resultater.
 3.3. Prøvning med attraphoved på plane prøveemner
 3.3.1. Antal prøveemner
 Seks plane prøveemner, der måler 1 100 mm × 500 mm , prøves.
 3.3.2. Prøvningsmetode
 3.3.2.1.
 Den metode, der skal anvendes, er den i punkt 3.1 i bilag 3 beskrevne.
 3.3.2.2.
 Faldhøjden skal være 4 m
 .
 3.3.3. Fortolkning af resultater
 3.3.3.1.
 Denne prøve anses for at have givet et tilfredsstillende resultat, hvZis følgende betingelser er opfyldt:
 3.3.3.1.1.
 Prøveemnet giver efter og knuses, idet der opstår adskillige cirkelformede revner, centreret omtrentligt om anslagspunktet
 3.3.3.1.2.
 beskadigelser i mellemlægget tillades, på betingelse af at dukkens hoved ikke går igennem prøveemnet
 3.3.3.1.3.
 ingen større glassplinter løsriver sig fra mellemlægget.
 3.3.3.2.
 En serie prøveemner, der er indsendt til godkendelse, anses for tilfredsstillende med hensyn til prøvning med attraphoved, såfremt en af følgende to betingelser er opfyldt:
 3.3.3.2.1.
 Alle prøvninger har givet et tilfredsstillende resultat, eller
 3.3.3.2.2.
 én prøve giver et negativt resultat, men en ny serie prøver på en ny serie prøver på en ny serie prøveemner giver et tilfredsstillende resultat.
 4. PRØVNING AF MEKANISK MODSTANDSDYGTIGHED
 4.1. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn
 Ingen af de sekundære kendetegn tages i betragtning.
 4.2. Prøvning med en kugle på 2 260 g
 4.2.1. Antal prøveemner
 Der foretages prøvning af seks kvadratiske prøveemner med sider på 300
 4.2.2. Prøvningsmetode
 4.2.2.1.
 Den metode, der skal anvendes, er den i punkt 2.2 i bilag 3 beskrevne.
 4.2.2.2.
 Faldhøjden (fra kuglens underside til prøveemnets overside) skal være 4 m mm
 .
 4.2.3. Fortolkning af resultater
 4.2.3.1.
 Prøvningen anses for at have givet et tilfredsstillende resultat, såfremt kuglen ikke går igennem ruden i løbet af fem sekunder fra anslagstidspunktet.
 4.2.3.2.
 En serie prøveemner, der er indsendt til godkendelse, anses for tilfredsstillende med hensyn til prøvning med kuglen på 2 260 g, såfremt en af følgende to betingelser er opfyldt:
 4.2.3.2.1.
 Alle prøvninger har givet et tilfredsstillende resultat, eller
 4.2.3.2.2.
 En prøve giver et negativt resultat, men en ny serie prøver på en ny serie prøver på en ny serie prøveemner giver et tilfredsstillende resultat.
 4.3. Prøvning med en kugle på 227 g
 4.3.1. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn
 Ingen af de sekundære kendetegn tages i betragtning.
 4.3.2. Antal prøveemner
 Der foretages prøvning


text:
af 20 kvadratiske prøveemner med sider på 300 mm .
 4.3.3. Prøvningsmetode
 4.3.3.1.
 Den metode, der skal anvendes, er den i punkt 2.1 i bilag 3 beskrevne.
 10 prøveemner prøves ved en temperatur på +40 °C ± 2 °C og 10 ved en temperatur på 20 °C ± 2 °C.
 4.3.3.2.
 Faldhøjden for de forskellige tykkelseskategorier og massen af de løsrevne brudstykker er anført i tabellen nedenfor:
 Tykkelse af prøveemner
 mm
 + 40 °C
 – 20 °C
 Faldhøjde
 m (1)
 Største tilladte masse for brudstykker
 g
 Faldhøjde
 m (1)
 Største tilladte masse for brudstykker
 g
 e ≤ 4,5
 4,5 < e ≤ 5,5
 5,5 < e ≤ 6,5
 e > 6,5
 9
 10
 11
 12
 12
 15
 20
 25
 8,5
 9
 9,5
 10
 12
 15
 20
 25
 4.3.4. Fortolkning af resultater
 4.3.4.1.
 Prøven anses for at give et tilfredsstillende resultat, hvis følgende betingelser er opfyldt:
 —
 kuglen går ikke igennem prøveemnet
 —
 prøveemnet knuses ikke i flere stykker
 —
 er mellemlægget ikke revnet, må vægten af de brudstykker, som har revet sig løs på den side af glasset, der er modsat anslagspunktet, ikke overstige de relevante værdier, der er specificeret i punkt 4.3.3.2 ovenfor.
 4.3.4.2.
 En serie prøveemner, der er indsendt til godkendelse, anses for tilfredsstillende med hensyn til prøvning med kuglen på 227 g, såfremt en af følgende betingelser er opfyldt:
 4.3.4.2.1.
 mindst otte prøvninger, der er udført ved hver af prøvningstemperaturerne, giver et tilfredsstillende resultat
 4.3.4.2.2.
 mere end to prøvninger ved hver af prøvningstemperaturerne har givet et negativt resultat, men en ny serie prøvninger, udført på en ny serie prøveemner, giver positive resultater.
 5. MODSTANDSDYGTIGHED OVER FOR PÅVIRKNINGER FRA OMGIVELSERNE
 5.1. Prøvning af modstandsdygtigheden over for slid
 5.1.1. Vanskelighedsindeks og prøvningsmetode
 Forskrifterne i punkt 4 i bilag 3 anvendes, idet prøvningen foregår i løbet af 1 000 prøvecyklusser.
 5.1.2. Fortolkning af resultater
 Sikkerhedsruden anses for tilfredsstillende med hensyn til modstandsdygtigheden over for slid, såfremt lysspredningen som følge af slid af prøveemnet ikke overstiger 2 %.
 5.2. Prøvning ved høj temperatur
 Forskrifterne i punkt 5 i bilag 3 finder anvendelse.
 5.3. Lyspåvirkningsprøve
 5.3.1. Generel forskrift
 Denne prøve udføres kun, hvis laboratoriet finder det nødvendigt ud fra de foreliggende oplysninger om mellemlægget.
 5.3.2. Forskrifterne i punkt 6.3 i bilag 3 finder anvendelse.
 5.4. Prøvning af modstandsdygtigheden over for fugt
 Forskrifterne i punkt 7 i bilag 3 finder anvendelse.
 6. OPTISKE EGENSKABER
 Forskrifterne vedrørende de optiske egenskaber, der er anført i bilag 3, punkt 9, gælder for alle forrudetyper. De finder ikke anvendelse på plane forruder, som er omfattet af en allerede godkendt gruppe, hvis hældningsvinklen er under 40° i lodret retning.
 (1) Der tillades en tolerance på for faldhøjden.
 BILAG 7
 RUDER AF LAMINERET GLAS, BORTSET FRA FORRUDER
 1. DEFINITION AF TYPEN
 Ruder af lamineret glas bortset fra forruder anses for at tilhøre flere typer, såfremt de er forskellige med hensyn til mindst ét af følgende primære eller sekundære kendetegn.
 1.1.
 De primære kendetegn er:
 1.1.1.
 Fabriks- eller varemærke
 1.1.2.
 Den tykkelseskategori for ruden, hvori den nominelle tykkelse »e« ligger,


text:
idet der tillades en fabrikationstolerance på ± 0,2 n mm, hvor »n« er antallet af glaslag:
 Kategori I
 e ≤ 5,5 mm
 Kategori II
 5,5 mm < e ≤ 6,5 mm
 Kategori III
 6,5 mm < e
 1.1.3.
 Mellemlæggets eller mellemlæggenes nominelle tykkelse
 1.1.4.
 Arten og typen af mellemlægget eller mellemlæggene (f.eks. PVB eller andet mellemlæg af plastmateriale).
 1.1.5.
 Den særlige behandling, som et eller flere glaslag kan have været underkastet.
 1.2.
 De sekundære kendetegn er følgende:
 1.2.1.
 Materialets art (spejlglas, floatglas, vinduesglas).
 1.2.2.
 Hel eller delvis farvning af mellemlægget eller mellemlæggene (farveløst eller tonet).
 1.2.3.
 Glassets farvning (farveløst eller tonet)
 1.2.4.
 Tilstedeværelse af uigennemsigtig solskærm eller ikke.
 2. ALMINDELIGE FORSKRIFTER
 2.1.
 For så vidt angår ruder af almindeligt lamineret glas bortset fra forruder udføres prøvningerne på plane prøveemner, som enten er skåret ud af rigtige ruder eller specielt fremstillet. I begge tilfælde skal prøveemnerne i enhver henseende være absolut repræsentative for produktionen af de ruder, for hvilke der ansøges om godkendelse.
 2.2.
 Før hver prøvning opbevares prøveemnerne af lamineret glas mindst 4 timer ved en temperatur på 23 ± 2 °C. Prøvningerne udføres på prøveemnerne, så snart disse er taget ud af den beholder, hvori de har været opbevaret.
 2.3.
 Den rude, der er indsendt til godkendelse, anses for at opfylde bestemmelserne i dette bilag, såfremt den har samme sammensætning som en forrude, der allerede er godkendt i henhold til bestemmelserne i bilag 6, 8 eller 9.
 3. PRØVNING MED ATTRAPHOVED
 3.1. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn
 Ingen af de sekundære kendetegn tages i betragtning.
 3.2. Antal prøveemner
 Seks plane prøveemner, der måler 1 100 mm × 500 mm , prøves.
 3.3. Prøvningsmetode
 3.3.1.
 Den metode, der skal anvendes, er den i punkt 3.1 i bilag 3 beskrevne.
 3.3.2.
 Faldhøjden skal være 1,50 m
 .
 3.4. Fortolkning af resultater
 3.4.1.
 Denne prøve anses for at have givet et tilfredsstillende resultat, hvis følgende betingelser er opfyldt:
 3.4.1.1.
 Prøveemnet bøjes og knuses, idet der opstår en række cirkelformede revner, hvis centrum omtrent er anslagspunktet
 3.4.1.2.
 Der tillades løsrivninger af mellemlægget, men attraphovedet må ikke gå igennem prøveemnet
 3.4.1.3.
 Ingen større glassplinter løsriver sig fra mellemlægget.
 3.4.2.
 En serie prøveemner, der er indsendt til godkendelse, anses for tilfredsstillende med hensyn til prøvning med attraphoved, såfremt en af følgende to betingelser er opfyldt:
 3.4.2.1.
 Alle prøvninger har givet et tilfredsstillende resultat, eller
 3.4.2.2.
 En prøve giver et negativt resultat, men en ny serie prøver på en ny serie prøver på en ny serie prøveemner giver et tilfredsstillende resultat.
 4. PRØVNING AF MEKANISK MODSTANDSDYGTIGHED – PRØVNING MED KUGLE PÅ 227 g
 4.1. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn
 Ingen af de sekundære kendetegn tages i betragtning.
 4.2. Antal prøveemner
 Der foretages prøvning af 4 kvadratiske prøveemner med sider på 300 mm .
 4.3. Prøvningsmetode
 4.3.1.
 Den metode, der skal anvendes, er den i punkt 2.1 i bilag 3 beskrevne.
 4.3.2.
 Faldhøjden (fra kuglens nederste del til prøveemnets overflade) skal være som anført i følgende tabel i forhold til den nominelle tykkelse:
 Nominel tykkelse
 Faldhøjde
 e


text:
≤ 5,5 mm
 5 m
 5,5 mm < e ≤ 6,5 mm
 6 m
 6,5 mm < e
 7 m
 4.4. Fortolkning af resultater
 4.4.1.
 Prøven anses for at give et tilfredsstillende resultat, hvis følgende betingelser er opfyldt:
 —
 kuglen går ikke igennem prøveemnet
 —
 prøveemnet knuses ikke i flere stykker
 —
 den samlede vægt af de få stykker, der kan dannes på den modsatte side af anslagspunktet, overstiger ikke 15 g.
 4.4.2.
 En serie prøveemner, der er indsendt til godkendelse, anses for tilfredsstillende med hensyn til mekanisk modstandsdygtighed, såfremt en af følgende to betingelser er opfyldt:
 4.4.2.1.
 Alle prøvningerne har givet et tilfredsstillende resultat, eller
 4.4.2.2.
 Højst to prøvninger har givet et negativt resultat, men en ny serie prøvninger udført på en ny serie prøveemner giver positive resultater.
 5. MODSTANDSDYGTIGHED OVER FOR PÅVIRKNINGER FRA OMGIVELSERNE
 5.1. Prøvning af modstandsdygtigheden mod slid
 5.1.1. Vanskelighedsindeks og prøvningsmetode
 Forskrifterne i punkt 4 i bilag 3 anvendes, idet prøvningen foregår i løbet af 1 000 prøvecyklusser.
 5.1.2. Fortolkning af resultater
 Sikkerhedsruden anses for tilfredsstillende med hensyn til modstandsdygtigheden mod slid, såfremt lysspredningen som følge af slid af prøveemnet ikke overstiger 2 %.
 5.2. Prøvning ved høj temperatur
 Forskrifterne i punkt 5 i bilag 3 finder anvendelse.
 5.3. Lyspåvirkningsprøve
 5.3.1. Generel forskrift
 Denne prøve udføres kun, hvis laboratoriet finder det nødvendigt ud fra de foreliggende oplysninger om mellemlægget.
 5.3.2. Antal prøveemner eller prøveeksemplarer
 Forskrifterne i punkt 6.3 i bilag 3 finder anvendelse.
 5.4. Prøvning af modstandsdygtigheden over for fugt
 Forskrifterne i punkt 7 i bilag 3 finder anvendelse.
 6. OPTISKE EGENSKABER
 De i punkt 9 i bilag 3 anførte forskrifter vedrørende den regelmæssige gennemgangskoefficient for lyset gælder ruder eller dele af ruder, bortset fra forruder, der findes på steder af afgørende betydning for førerens udsyn.
 BILAG 8
 FORRUDER AF BEHANDLET LAMINERET GLAS
 1. DEFINITION AF TYPEN
 Forruder af behandlet lamineret glas anses for at tilhøre forskellige typer, såfremt de er forskellige med hensyn til mindst ét af følgende primære eller sekundære kendetegn:
 1.1.
 De primære kendetegn er:
 1.1.1.
 Fabriks- eller varemærke
 1.1.2.
 Form og dimensioner
 Forruder af behandlet lamineret glas anses for at udgøre en integrerende del af en gruppe med hensyn til brud- og splintringsprøvning, prøvning af mekaniske egenskaber og af modstandsdygtigheden over for påvirkninger fra omgivelserne.
 1.1.3.
 Antallet af glaslag
 1.1.4.
 Forrudens nominelle tykkelse »e«, idet der tillades en fabrikationstolerance på± 0,2 n mm af den nominelle værdi, hvor »n« er antallet af forrudens glaslag.
 1.1.5.
 Den særlige behandling, som et eller flere glaslag kan have været underkastet.
 1.1.6.
 Mellemlæggets eller mellemlæggenes nominelle tykkelse
 1.1.7.
 Arten og typen af mellemlægget eller mellemlæggene (f.eks. PVB eller andet mellemlæg af plastmateriale).
 1.2.
 De sekundære kendetegn er følgende:
 1.2.1.
 Materialets art (spejlglas, floatglas, vinduesglas).
 1.2.2.
 Hel eller delvis farvning af mellemlægget eller mellemlæggene (farveløst eller tonet).
 1.2.3.
 Glassets farvning (farveløst eller tonet).
 1.2.4.
 Tilstedeværelse af elektriske ledere eller ikke.
 1.2.5.
 Tilstedeværelse af uigennemsigtig solskærm eller ikke.
 2. ALMINDELIGE FORSKRIFTER
 2.1.
 For forruder af behandlet lamineret glas udføres prøvningerne med undtagelse af dem, der vedrører attraphoved


text:
på hel forrude og de optiske egenskaber, på prøveemner og/eller plane prøveemner, som er fremstillet specielt til dette formål. I begge tilfælde skal prøveemnerne dog i enhver henseende være absolut repræsentative for de seriefremstillede forruder, for hvilke der ansøges om godkendelse.
 2.2.
 Før hver prøvning opbevares prøveemnerne eller prøveeksemplarerne mindst 4 timer ved en temperatur på 23 ± 2 °C. Prøvningerne finder sted så hurtigt som muligt, efter at prøveemnerne eller prøveeksemplarerne er taget ud af det rum, hvor de har været opbevaret.
 3. FORESKREVNE PRØVNINGER
 Forruder af behandlet lamineret glas underkastes:
 3.1.
 de prøvninger, der er foreskrevet i bilag 6 for almindelige laminerede forruder
 3.2.
 den i punkt 4 nedenfor beskrevne brud- og splintringsprøve.
 4. BRUD- OG SPLINTRINGSPRØVNING
 4.1. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn
 Materiale
 Vanskelighedsindeks
 Spejlglas
 2
 Floatglas
 1
 Vinduesglas
 1
 4.2. Antal prøveemner eller prøveeksemplarer
 Et prøveemne på (1 100 mm × 500 mm) eller et prøveeksemplar for hvert anslagspunkt prøves.
 4.3. Prøvningsmetode
 Den metode, der skal anvendes, er den i punkt 1 i bilag 3 beskrevne.
 4.4. Anslagspunkt(er)
 Ruden skal slås på hver af de udvendige behandlede glaslag i prøveemnets eller stikprøvens centrum.
 4.5. Fortolkning af resultater
 4.5.1.
 Brud- og splintringsprøvningen anses for hvert anslagspunkt for at have givet et tilfredsstillende resultat, såfremt den samlede overflade af de brudstykker, der er lig med 2 cm2 eller derover, i det i punkt 2.3.2 i bilag 4 definerede rektangel, udgør mindst 15 % af rektanglets overflade.
 4.5.1.1.
 Ved prøveeksemplarer:
 4.5.1.1.1.
 For køretøjer i klasse M1 befinder centrum af rektanglet sig i en cirkel med en radius på 10 cm med centrum i projektionen af midten af segmentet V1 V2.
 4.5.1.1.2.
 For køretøjer i klasse M og N bortset fra M1 befinder centrum af rektanglet sig i en cirkel med en radius på 10 cm med centrum i projektionen af punktet 0.
 4.5.1.1.3.
 For landbrugs- og skovbrugstraktorer og for køretøjer til bygge- og anlægsvirksomhed angives udsynszonens placering i prøvningsrapporten.
 4.5.1.1.4.
 Højden af ovennævnte rektangel kan nedsættes til 15 cm for forruder med en højde på under 44 cm, eller hvis monteringsvinkel er mindre end 15 ° i forhold til den lodrette linje; det procentvise udsyn skal være lig med 10 % af overfladen af det tilsvarende rektangel.
 4.5.1.2.
 Hvis der er tale om et prøveemne, er rektanglets centrum beliggende på prøveemnets største akse, 450 mm fra en af kanterne.
 4.5.2.
 Prøveemnet/prøveemnerne eller prøveeksemplaret/eksemplarerne, der er indsendt til godkendelse, anses for tilfredsstillende med hensyn til brud- og splintringsprøvningen, såfremt en af følgende betingelser er opfyldt:
 4.5.2.1.
 Prøvningen har givet et tilfredsstillende resultat for hvert anslagspunkt, eller
 4.5.2.2.
 Efter at prøvningen er blevet gentaget på en ny serie af fire prøveemner for hvert anslagspunkt, for hvilket den først gav et negativt resultat, giver de fire nye prøvninger, der udføres på de samme punkter, alle et tilfredsstillende resultat.
 BILAG 9
 SIKKERHEDSRUDE MED EN OVERFLADE AF PLASTMATERIALE
 (på indersiden)
 1. DEFINITION AF TYPEN
 Materialerne til sikkerhedsruden som defineret i bilag 4-8 skal, såfremt de på indersiden er beklædt med et lag af plastmateriale,


text:
være i overensstemmelse med nedenstående forskrifter, som føjes til forskrifterne i de relevante bilag.
 2. PRØVNING AF MODSTANDSDYGTIGHEDEN MOD SLID
 2.1. Vanskelighedsindeks og prøvningsmetode
 Beklædningen af plastmateriale skal prøves i overensstemmelse med forskrifterne i punkt 4 i bilag 3 i en periode på 100 cyklusser.
 2.2. Fortolkning af resultater
 Beklædningen af plast anses for tilfredsstillende med hensyn til modstandsdygtigheden mod slid, såfremt lysspredningen som følge af slid af prøveemnet ikke overstiger 4 %.
 3. PRØVNING AF MODSTANDSDYGTIGHEDEN OVER FOR FUGT
 3.1.
 Sikkerhedsrudemateriale af hærdet glas beklædt med plast underkastes en luftfugtighedsprøve.
 3.2.
 Forskrifterne i punkt 7 i bilag 3 finder anvendelse.
 4. PRØVNING AF MODSTANDSDYGTIGHEDEN MOD TEMPERATURÆNDRINGER
 Forskrifterne i punkt 8 i bilag 3 finder anvendelse.
 5. PRØVNING AF BRANDBESTANDIGHED
 Forskrifterne i punkt 10 i bilag 3 finder anvendelse.
 6. PRØVNING AF MODSTANDSDYGTIGHED OVER FOR KEMISKE STOFFER
 Forskrifterne i punkt 11.2.1 i bilag 3 finder anvendelse.
 BILAG 10
 FORRUDER AF PLEXIGLAS
 1. DEFINITION AF TYPEN
 Forruder af plexiglas anses for at tilhøre forskellige typer, hvis de er forskellige med hensyn til mindst ét af nedenstående primære eller sekundære kendetegn.
 1.1.
 De primære kendetegn er:
 1.1.1.
 Fabriks- eller varemærke
 1.1.2.
 Form og dimensioner.
 Forruder af plexiglas anses for at udgøre en integrerende del af en gruppe med hensyn til prøvningerne af mekaniske egenskaber og af modstandsdygtigheden over for påvirkninger fra omgivelserne, af modstandsdygtigheden mod temperaturændringer, og modstandsdygtigheden mod kemiske stoffer.
 1.1.3.
 Antallet af plastlag
 1.1.4.
 Forrudens nominelle tykkelse »e«, idet der tillades en fabrikationstolerance på ± 0,2 mm.
 1.1.5.
 Den nominelle tykkelse af glaslaget.
 1.1.6.
 Den nominelle tykkelse af det/de plastlag, der fungerer som mellemlæg.
 1.1.7.
 Arten og typen af det/de plastlag, der fungerer som mellemlæg, (f.eks. PVB eller andet) og af plastlaget på indersiden.
 1.1.8.
 Enhver særlig behandling, som ruden kan have været underkastet.
 1.2.
 De sekundære kendetegn er følgende:
 1.2.1
 Materialets art (spejlglas, floatglas, vinduesglas)
 1.2.2.
 Farvning, helt eller delvis, af alle plastlag (farveløst eller tonet)
 1.2.3.
 Glassets farvning (farveløst eller tonet).
 1.2.4.
 Tilstedeværelse af elektriske ledere eller ikke.
 1.2.5.
 Tilstedeværelse af uigennemsigtig solskærm eller ikke.
 2. ALMINDELIGE FORSKRIFTER
 2.1.
 For forruder af plexiglas udføres prøvningerne med undtagelse af dem, der vedrører attraphoved (punkt 3,2) og de optiske egenskaber, på plane prøveemner, som er prøveudtaget af allerede eksisterende forruder, eller som er fremstillet specielt. I begge tilfælde skal prøveemnerne i enhver henseende være absolut repræsentative for de seriefremstillede forruder, for hvilke der ansøges om godkendelse.
 2.2.
 Før hver prøvning opbevares prøveemnerne mindst 4 timer ved en temperatur på 23 ± 2 °C. Prøvningerne finder sted så hurtigt som muligt, efter at emnerne er taget ud af det rum, hvor de har været opbevaret.
 3. PRØVNING MED ATTRAPHOVED
 3.1. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn
 Ingen af de sekundære kendetegn tages i betragtning.
 3.2. Prøvning med attraphoved på hel forrude
 3.2.1. Antal prøveeksemplarer
 Fire prøveemner af den serie ruder, som har den mindste udfoldede overflade og fire prøveemner af den serie, som har den største udfoldede overflade, valgt i henhold til bestemmelserne i bilag 13, underkastes prøvninger.
 3.2.2. Prøvningsmetode
 3.2.2.1.
 Den


text:
metode, der skal anvendes, er den i punkt 3,1 i bilag 3 beskrevne.
 3.2.2.2.
 Faldhøjden skal være 1,50 m
 .
 3.2.3. Fortolkning af resultater
 3.2.3.1.
 Denne prøve anses for at have givet et tilfredsstillende resultat, hvis følgende betingelser er opfyldt:
 3.2.3.1.1.
 Glaslaget knuses, samtidig med at der opstår adskillige cirkelformede revner centreret omtrentligt om anslagspunktet, idet de nærmeste revner skal ligge højst 80 mm fra anslagspunktet.
 3.2.3.1.2.
 Glaslaget skal fortsat hænge fast ved plastmellemlægget. Der tillades en eller flere løsninger af en bredde på 4 mm på hver side af revnen uden for en cirkel med en diameter på 60 mm med centrum i anslagspunktet.
 3.2.3.1.3.
 Der tillades en beskadigelse af mellemlægget over en længde på 35 mm på anslagssiden.
 3.2.3.2.
 En serie prøveemner, der er indsendt til godkendelse, anses for tilfredsstillende med hensyn til prøvning med attraphoved, såfremt en af følgende to betingelser er opfyldt:
 3.2.3.2.1.
 Alle prøvninger har givet et tilfredsstillende resultat, eller
 3.2.3.2.2.
 En prøve giver et negativt resultat, men en ny serie prøver på en ny serie prøver på en ny serie prøveemner giver et tilfredsstillende resultat.
 3.3. Prøvning med attraphoved på plane prøveemner
 3.3.1. Antal prøveemner
 Seks plane prøveemner, der måler 1 100 mm × 500 mm , prøves.
 3.3.2. Prøvningsmetode
 3.3.2.1.
 Den metode, der skal anvendes, er den i punkt 3 i bilag 3 beskrevne.
 3.3.2.2.
 Faldhøjden skal være 4 m
 .
 3.3.3. Fortolkning af resultater
 3.3.3.1.
 Denne prøve anses for at have givet et tilfredsstillende resultat, hvis følgende betingelser er opfyldt:
 3.3.3.1.1.
 Glaslaget giver efter og knuses, samtidig med at der opstår adskillige cirkelformede revner centreret omtrentlig om anslagspunktet
 3.3.3.1.2.
 Der tillades løsrivninger af mellemlægget, men attraphovedet må ikke gå igennem prøveemnet
 3.3.3.1.3.
 Ingen større glassplinter løsriver sig fra mellemlægget.
 3.3.3.2.
 En serie prøveemner, der er indsendt til godkendelse, anses for tilfredsstillende med hensyn til prøvning med attraphoved, såfremt en af følgende to betingelser er opfyldt:
 3.3.3.2.1.
 Alle prøvninger har givet et tilfredsstillende resultat, eller
 3.3.3.2.2.
 En prøve giver et negativt resultat, men en ny serie prøver på en ny serie prøver på en ny serie prøveemner giver et tilfredsstillende resultat.
 4. PRØVNING AF MEKANISK MODSTANDSDYGTIGHED
 4.1. Vanskelighedsindeks, prøvningsmetode og fortolkning af resultaterne:
 Forskrifterne i punkt 4 i bilag 6 finder anvendelse.
 4.2. Dog finder tredje forskrift i punkt 4.3.4.1 i 6 ikke anvendelse.
 5. MODSTANDSDYGTIGHED OVER FOR PÅVIRKNINGER FRA OMGIVELSERNE
 5.1. Prøvning af modstandsdygtigheden mod slid
 5.1.1. Slidprøve på ydersiden
 5.1.1.1.
 Forskrifterne i punkt 5.1 i bilag 6 finder anvendelse.
 5.1.2. Slidprøve på indersiden
 5.1.2.1.
 Forskrifterne i punkt 2 i bilag 9 finder anvendelse.
 5.2. Prøvning ved høj temperatur
 Forskrifterne i punkt 5 i bilag 3 finder anvendelse.
 5.3. Lyspåvirkningsprøve
 Forskrifterne i punkt 6.3 i bilag 3 finder anvendelse.
 5.4. Prøvning af modstandsdygtigheden mod fugt
 Forskrifterne i punkt 7 i bilag 3 finder anvendelse.
 5.5. Prøvning af modstandsdygtigheden over for temperaturændringer
 Forskrifterne i punkt 8 i bilag 3 finder anvendelse.
 6. OPTISKE EGENSKABER
 Forskrifterne vedrørende de optiske egenskaber, der er anført i bilag 3, punkt 9, gælder for alle forrudetyper.
 7. PRØVNING


text:
AF BRANDBESTANDIGHED
 Forskrifterne i punkt 10 i bilag 3 finder anvendelse.
 8. PRØVNING AF MODSTANDSDYGTIGHED OVER FOR KEMISKE STOFFER
 Forskrifterne i punkt 11.2.1 i bilag 3 finder anvendelse.
 BILAG 11
 RUDER AF PLEXIGLAS BORTSET FRA FORRUDER
 1. DEFINITION AF TYPEN
 Ruder af plexiglas bortset fra forruder anses for at tilhøre forskellige typer, såfremt de er forskellige med hensyn til mindst ét af de primære eller sekundære kendetegn:
 1.1.
 De primære kendetegn er:
 1.1.1.
 Fabriks- eller varemærke
 1.1.2.
 Den tykkelseskategori, hvori den nominelle tykkelse »e« ligger, idet der tillades en fabrikations tolerance på ± 0,2 mm:
 Kategori I
 e ≤ 3,5 mm
 Kategori II
 3,5 mm < e ≤ 4,5 mm
 Kategori III
 4,5 mm < e
 1.1.3.
 Den nominelle tykkelse af det/de plastlag, der fungerer som mellemlæg.
 1.1.4.
 Rudens nominelle tykkelse
 1.1.5.
 Typen af det/de plastlag, der fungerer som mellemlæg (f. eks. PVB eller andet plastmateriale) og af det plastlag, der sidder på indersiden.
 1.1.6.
 Enhver særlig behandling, som glaslaget kan have været underkastet.
 1.2.
 De sekundære kendetegn er følgende:
 1.2.1.
 Materialets art (spejlglas, floatglas, vinduesglas)
 1.2.2.
 Farvning, helt eller delvis, af alle plastlag (farveløst eller tonet)
 1.2.3.
 Glassets farvning (farveløst eller tonet)
 1.2.4.
 Tilstedeværelse af uigennemsigtig solskærm eller ikke.
 2. ALMINDELIGE FORSKRIFTER
 2.1.
 For så vidt angår ruder af plexiglas bortset fra forruder udføres prøvningerne på plane prøveemner, som enten er skåret ud fra normale ruder eller specielt fremstillet. I begge tilfælde skal prøveemnerne i enhver henseende være absolut repræsentative for produktionen af de ruder, for hvilke der ansøges om godkendelse.
 2.2.
 Før hver prøvning opbevares prøveemnerne af plexiglas mindst 4 timer ved en temperatur på 23 ± 2 °C. Prøvningerne finder sted så hurtigt som muligt, efter at emnerne er taget ud af det rum, hvor de har været opbevaret.
 2.3.
 Den rude, der er indsendt til godkendelse, anses for at opfylde bestemmelserne i nærværende bilag, såfremt den har samme sammensætning som en forrude, der allerede er godkendt i overensstemmelse med bestemmelserne i bilag 10.
 3. PRØVNING MED ATTRAPHOVED
 3.1. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn
 Ingen af de sekundære kendetegn tages i betragtning.
 3.2. Antal prøveemner
 Seks plane prøveemner, der måler 1 100 mm × 500 mm , prøves.
 3.3. Prøvningsmetode
 3.3.1.
 Den metode, der skal anvendes, er den i punkt 3.1 i bilag 3 beskrevne.
 3.3.2.
 Faldhøjden skal være 1,50 m
 mm.
 3.4. Fortolkning af resultater
 3.4.1.
 Denne prøve anses for at have givet et tilfredsstillende resultat, hvis følgende betingelser er opfyldt:
 3.4.1.1.
 Glaslaget knuses, og udviser adskillige revner.
 3.4.1.2.
 Beskadigelser i mellemlægget tillades, på betingelse af at dukkens hoved ikke går igennem prøveemnet.
 3.4.1.3.
 Ingen større glassplinter løsriver sig fra mellemlægget.
 3.4.2.
 En serie prøveemner, der er indsendt til godkendelse, anses for tilfredsstillende med hensyn til prøvning med attraphoved, såfremt en af følgende to betingelser er opfyldt:
 3.4.2.1.
 Alle prøvninger har givet et tilfredsstillende resultat, eller
 3.4.2.2.
 En prøve giver et negativt resultat, men en ny serie prøver på en ny serie prøver på en ny serie prøveemner giver et tilfredsstillende resultat.
 4. PRØVNING AF MEKANISK


text:
MODSTANDSDYGTIGHED — PRØVNING MED KUGLE PÅ 227 g
 4.1.
 Forskrifterne i punkt 4 i bilag 7 anvendes med undtagelse af tabellen i punkt 4.3.2, som erstattes af følgende:
 Nominel tykkelse
 Faldhøjde
 e ≤ 3,5 mm
 5 m
 3,5 mm < e ≤4,5 mm
 6 m
 e > 4,5 mm
 7 m
 4.2.
 Bestemmelserne i bilag 7, punkt 4.4.12 finder ikke anvendelse.
 5. MODSTANDSDYGTIGHED OVER FOR PÅVIRKNINGER FRA OMGIVELSERNE
 5.1 Prøvning af modstandsdygtigheden mod slid
 5.1.1. Slidprøve på ydersiden
 Forskrifterne i punkt 5.1 i bilag 7 finder anvendelse.
 5.1.2. Slidprøve på indersiden
 Forskrifterne i punkt 2.1 i bilag 9 finder anvendelse.
 5.2. Prøvning ved høj temperatur
 Forskrifterne i punkt 5 i bilag 3 finder anvendelse.
 5.3. Lyspåvirkningsprøve
 Forskrifterne i punkt 6.3 i bilag 3 finder anvendelse.
 5.4. Prøvning af modstandsdygtigheden mod fugt
 Forskrifterne i punkt 7 i bilag 3 finder anvendelse.
 5.5. Prøvning af modstandsdygtigheden over for temperaturændringer
 Forskrifterne i punkt 8 i bilag 3 finder anvendelse.
 6. OPTISKE EGENSKABER
 De i punkt 9.1 i bilag 3 anførte bestemmelser vedrørende den regelmæssige gennemgangskoefficient for lyset gælder for ruder eller dele af ruder, bortset fra forruder, der findes på steder, der spiller en væsentlig rolle for førerens udsyn.
 7. PRØVNING AF BRANDBESTANDIGHED
 Forskrifterne i punkt 10 i bilag 3 finder anvendelse.
 8. PRØVNING AF MODSTANDSDYGTIGHED OVER FOR KEMISKE STOFFER
 Forskrifterne i punkt 11 i bilag 3 finder anvendelse.
 BILAG 12
 DOBBELTRUDER
 1. DEFINITION AF TYPEN
 Dobbeltruder anses for at tilhøre forskellige typer, såfremt de er forskellige med hensyn til mindst ét af følgende primære eller sekundære kendetegn:
 1.1.
 De primære kendetegn er:
 1.1.1.
 Fabriks- eller varemærke
 1.1.2.
 Sammensætningen af dobbeltruden (symmetrisk, asymmetrisk)
 1.1.3.
 Typen af hver af ruderne, som defineret i punkt 1 i bilag 5, 7 eller 11 til dette regulativ
 1.1.4.
 Den nominelle bredde af rummet mellem de to ruder
 1.1.5.
 Fastgørelsestypen.
 1.2.
 De sekundære kendetegn er:
 1.2.1.
 De sekundære kendetegn for hver af ruderne, som defineret i punkt 1.2 i bilag 5, 7 eller 11 til dette regulativ.
 2. ALMINDELIGE FORSKRIFTER
 2.1.
 Hver af ruderne i dobbeltruden skal enten være typegodkendt eller underkastet kravene i det relevante bilag til dette regulativ (bilag 5,7 eller 11).
 2.2.
 De prøvninger, der udføres på dobbeltruder med en nominel bredde for mellemrummet »e«, anses for at gælde for alle dobbeltruder med de samme kendetegn og en nominel bredde af mellemrummet »e« ± 3 mm. Ansøgeren om godkendelse kan imidlertid indgive den prøve, der har det mindste mellemrum, og den, der har det største mellemrum, til prøvning.
 2.3.
 I forbindelse med dobbeltruder med mindst én rude af lamineret glas eller af plexiglas opbevares prøverne inden forsøget i mindst 4 timer ved en temperatur på 23 °C ± 2 °C. Prøvningerne udføres, så snart prøveemnerne er taget ud af beholderen, hvori de har været opbevaret.
 3. PRØVNING MED ATTRAPHOVED
 3.1. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn
 Ingen af de sekundære kendetegn tages i betragtning.
 3.2. Antal prøveemner
 Seks prøveemner på 1 100 mm × 500 mm underkastes prøvning for hver tykkelseskategori af hver enkelt af de


text:
ruder, dobbeltruden er opbygget af, og for hver af de i punkt 1.1.4 ovenfor anførte mellemrumsbredder.
 3.3. Prøvningsmetode
 3.3.1.
 Den metode, der skal anvendes, er den i punkt 3.1 i bilag 3 beskrevne.
 3.3.2.
 Faldhøjden skal være 1,50 m
 .
 3.3.3.
 Hvis det drejer sig om en asymmetrisk dobbeltrude, udføres der tre prøver på den ene flade og tre prøver på den anden.
 3.4. Fortolkning af resultater
 3.4.1.
 Dobbeltrude bestående af to ruder af glas med ensartet hærdning:
 Prøvningen anses for at have givet et tilfredsstillende resultat, såfremt begge elementer knuses.
 3.4.2.
 Dobbeltrude bestående af ruder af lamineret glas og/eller af plexiglas undtagen forruder:
 Prøven anses for at give et tilfredsstillende resultat, hvis følgende betingelser er opfyldt:
 3.4.2.1.
 prøveemnets to dele bøjes og knuses, idet der opstår adskillige cirkelformede revner, hvis centrum omtrent er anslagspunktet
 3.4.2.2.
 mellemlægget (eller mellemlæggene) kan revne, men dukkens hoved må ikke gå igennem
 3.4.2.3.
 der må ikke løsrives nogen større glassplinter fra mellemlægget.
 3.4.3.
 Dobbeltrude bestående af en rude af glas med ensartet hærdning og en rude af lamineret glas eller plexiglas bortset fra forruder:
 3.4.3.1.
 ruden af hærdet glas knuses
 3.4.3.2.
 ruden af lamineret glas eller plexiglas giver efter og knuses, idet der opstår adskillige cirkelformede revner centreret omtrentligt om anslagspunktet
 3.4.3.3.
 mellemlægget (eller mellemlæggene) kan revne, men dukkens hoved må ikke gå igennem
 3.4.3.4.
 der må ikke løsrives nogen større glassplinter fra mellemlægget.
 3.4.4.
 En serie prøveemner, der er indsendt til godkendelse, anses for tilfredsstillende med hensyn til prøvning med attraphoved, såfremt en af følgende to betingelser er opfyldt:
 3.4.4.1.
 alle prøver giver et tilfredsstillende resultat
 3.4.4.2.
 en prøve giver et negativt resultat, men en ny serie prøver på en ny serie prøver på en ny serie prøveemner giver tilfredsstillende resultater.
 4. OPTISKE EGENSKABER
 Bestemmelserne vedrørende regelmæssig lysgennemgang i bilag 3, punkt 9.1 gælder for dobbeltruder eller dele af dobbeltruder, som er anbragt på steder af afgørende betydning for førerens udsyn.
 BILAG 13
 GRUPPEINDDELING AF FORRUDER MED HENBLIK PÅ GODKENDELSESPRØVNING
 1. FØLGENDE ASPEKTER AF FORRUDER TAGES I BETRAGTNING:
 1.1.
 udfoldet flade
 1.2.
 segmenthøjde
 1.3.
 krumning.
 2. EN GRUPPE BESTÅR AF EN TYKKELSESKATEGORI
 3. KLASSIFICERINGEN SKER I STIGENDE RÆKKEFØLGE EFTER DEN UDFOLDEDE FLADES STØRRELSE
 Udvælgelsen sker blandt de fem største og de fem mindste efter følgende pointtildeling:
 1 til den største
 2 til den umiddelbart under 1
 3 til den umiddelbart under 2
 4 til den umiddelbart under 3
 5 til den umiddelbart under 4
 1 til den mindste
 2 til den umiddelbart over 1
 3 til den umiddelbart over 2
 4 til den umiddelbart over 3
 5 til den umiddelbart over 4
 4. INDEN FOR HVER AF DE TO SERIER, SOM ER DEFINERET I PUNKT 3 OVENFOR, ANGIVES SEGMENTHØJDE SOM FØLGER:
 1 til største segmenthøjde
 2 til den næststørste
 3 til den tredjestørste,
 osv.
 5. INDEN FOR HVER AF DE TO SERIER, SOM ER DEFINERET I PUNKT 3 OVENFOR, ANGIVES KRUMNING SOM FØLGER:
 1 til den mindste krumning
 2 til den næstmindste
 3 til den tredjemindste,
 osv.
 6. POINTENE SAMMENTÆLLES FOR HVER FORRUDE


text:
I DE TO SERIER, DER ER DEFINERET I PUNKT 3
 6.1.
 Den forrude blandt de fem største områder og blandt de fem mindste, der har det laveste samlede pointtal, underkastes de komplette prøver, der er beskrevet i bilag 4, 6, 8, 9 og 10.
 6.2.
 De øvrige forruder i samme serie underkastes de prøvninger til kontrol af de optiske egenskaber, der er fastsat i punkt 9 i bilag 3.
 7. Visse forruder, hvis parametre med hensyn til form og/eller krumningsradius viser betydelige forskelle i forhold til de ekstreme tilfælde i den udvalgte gruppe, kan ligeledes prøves, såfremt den tekniske tjeneste, der udfører prøvningen, skønner, at disse parametre kan få alvorlige negative virkninger.
 8. Grænserne for gruppen fastsættes i forhold til forrudernes udfoldede overflader. Såfremt en forrude, der indgives til typegodkendelse, har en udfoldet flade, der falder uden for de fastsatte grænser og/eller en betydeligt større segmenthøjde eller en betydelig mindre krumningsradius, skal den anses for at tilhøre en ny type og underkastes supplerende prøvninger, såfremt den tekniske tjeneste finder det teknisk nødvendigt i betragtning af de foreliggende informationer vedrørende produktet og det anvendte materiale.
 9. Såfremt en anden forrudemodel på et senere tidspunkt skulle blive produceret af indehaveren af en godkendelsestykkelse i en allerede typegodkendt tykkelseskategori:
 9.1.
 Det skal kontrolleres, om pågældende model kan omfattes af de fem største eller de fem mindste, der er udtaget til godkendelse i den pågældende gruppe.
 9.2.
 Der foretages pointtildelingen på ny efter den i punkt 3, 4 og 5 ovenfor beskrevne fremgangsmåde.
 9.3.
 Såfremt summen af de tildelte point til forruden, der er indgrupperet blandt de fem største eller de fem mindste:
 9.3.1.
 er den laveste, underkastes den følgende prøver:
 9.3.1.1.
 Forrude af hærdet glas:
 9.3.1.1.1.
 Brud- og splintringsprøve
 9.3.1.1.2.
 Prøvning med attraphoved
 9.3.1.1.3.
 Optisk forvrængning
 9.3.1.1.4.
 Adskillelse af sekundærbillede
 9.3.1.1.5.
 Lysgennemgang.
 9.3.1.2.
 Forruder af almindeligt lamineret glas og forruder af plexiglas:
 9.3.1.2.1.
 Prøvning med attraphoved
 9.3.1.2.2.
 Optisk forvrængning
 9.3.1.2.3.
 Adskillelse af sekundærbillede
 9.3.1.2.4.
 Lysgennemgang.
 9.3.1.3.
 For forruder af behandlet lamineret glas, prøvningerne i punkt 9.3.1.1.1, 9.3.1.1.2 og 9.3.1.2.
 9.3.1.4.
 For forruder beklædt med plast, prøvningerne i punkt 9.3.1.1 eller 9.3.1.2 (afhængigt af det relevante).
 9.3.2.
 I modsat fald udføres kun de prøvninger for kontrol af optiske egenskaber, som foreskrives i punkt 9 i bilag 3.
 BILAG 14
 STIVE PLASTRUDER BORTSET FRA FORRUDER
 1. DEFINITION AF TYPEN
 Ruder af stift plast anses for at tilhøre forskellige typer, hvis de er forskellige med hensyn til mindst ét af nedenstående primære eller sekundære kendetegn.
 1.1.
 De primære kendetegn er:
 1.1.1.
 fabriks- eller varemærker
 1.1.2.
 materialets kemiske betegnelse
 1.1.3.
 fabrikantens klassifikation af materialet
 1.1.4.
 fremstillingsproces
 1.1.5.
 form og dimensioner
 1.1.6.
 nominel tykkelse: Tykkelsestolerancen for produkter i ekstruderet plast er ± 10 % af den nominelle tykkelse. For plastprodukter fremstillet ved andre teknikker (f.eks. støbte akrylplader) findes den accepterede tykkelsestolerance ved hjælp af ligningen (tykkelsestolerance (mm) = ± (0,4+0,1 e), hvor e er tykkelsen i millimeter. Referencestandarden er ISO 7823/1.
 1.1.7.
 plastproduktets farvning
 1.1.8.
 overfladebeklædningens art.
 1.2.
 De sekundære kendetegn er følgende:
 1.2.1.
 Tilstedeværelse af elektriske ledere


text:
eller varmelegemer.
 2. ALMINDELIGE FORSKRIFTER
 2.1.
 For så vidt angår ruder i stift plast udføres prøvningerne enten på plane prøveemner, som er absolut repræsentative for det færdige produkt, eller på de færdige dele. Alle optiske målinger udføres på rigtige dele.
 2.2.
 Prøveemnerne skal gøres fri for beskyttelsesfilm og rengøres omhyggeligt før prøvningen.
 2.2.1.
 De opbevares i 48 timer ved en temperatur på 23 °C + 2 °C og ved en relativ fugtighed på 50 % + 5 %.
 2.3.
 Der oprettes klasser til beskrivelse af brudegenskaber under dynamisk belastning afhængigt af den pågældende anvendelse af plasten. Disse klasser vedrører det menneskelige hoveds sandsynlige kontakt med plastruden, og omfatter forskellige krav i forbindelse med prøvningen med attraphoved.
 3. FLEKSIBILITETSPRØVNING
 3.1. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn
 Ingen af de sekundære kendetegn tages i betragtning.
 3.2. Antal prøveemner
 Et fladt prøveemne, der måler 300 mm × 25 mm, prøves.
 3.3. Prøvningsmetode
 3.3.1.
 Den metode, der skal anvendes, er den i punkt 12 i bilag 3 beskrevne.
 3.4. Fortolkning af resultater
 For at et prøveemne eller prøveeksemplar kan betragtes som stift, skal dets lodrette afbøjning være under eller lig med 50 mm efter 60 sekunder.
 4. PRØVNING MED ATTRAPHOVED
 4.1. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn
 Ingen af de sekundære kendetegn tages i betragtning.
 4.2. Antal prøveemner
 Seks plane prøveemner (1 170 × 570 +0/-2 mm) eller seks komplette dele prøves.
 4.3. Prøvningsmetode
 4.3.1.
 Den metode, der skal anvendes, er den i punkt 3.2 i bilag 3 beskrevne.
 4.3.2.
 For ruder som f.eks. skilleruder og adskillelsesvinduer med sandsynlighed for sammenstød (klassifikation VIII/A) skal faldhøjden være 3 m. Desuden skal HIC-værdien måles.
 4.3.3.
 For ruder som f.eks. sidevinduer, bagvinduer og soltage med mindsket sandsynlighed for sammenstød (klassifikation VIII/B), skal faldhøjden være 1,5 m. Desuden skal HIC-værdien måles.
 4.3.4.
 For ruder uden kontaktmulighed og for små vinduer i køretøjer samt alle vinduer i påhængskøretøjer (klassifikation VIII/C) foretages ingen prøvning med hovedattrap. Et lille vindue er et vindue, hvori der ikke kan ridses en cirkel med en diameter på 150 mm.
 4.4. Fortolkning af resultater
 Prøven anses for at give et tilfredsstillende resultat, hvis følgende betingelser er opfyldt:
 4.4.1.
 Prøveemnet er hverken gennembrudt eller knust i helt fra hinanden adskilte store stykker.
 4.4.2.
 HIC-værdien er under 1 000.
 4.4.3.
 En serie prøveemner, der er indsendt til typegodkendelse, anses for tilfredsstillende med hensyn til prøvning med attraphoved, såfremt en af følgende betingelser er opfyldt:
 4.4.3.1.
 Alle prøvninger har givet et tilfredsstillende resultat, eller
 4.4.3.2.
 En prøve giver et utilfredsstillende resultat, men en ny serie prøver på en ny serie prøveemner giver tilfredsstillende resultater.
 5. PRØVNING AF MEKANISK MODSTANDSDYGTIGHED PRØVNING MED KUGLE PÅ 227 g
 5.1. Vanskelighedsindseks for de sekundære kendetegn:
 1)
 uden elektriske ledere eller varmelegemer
 2)
 med elektriske ledere eller varmelegemer
 5.2. Antal prøveemner
 10 plane prøveemner (300 × +10 +0/0 mm) eller 10 tilnærmelsesvis plane færdige dele prøves.
 5.3. Prøvningsmetode
 5.3.1.
 Den metode, der skal anvendes, er den i punkt 2.1 i bilag 3 foreskrevne.
 5.3.2.
 Faldhøjden for de forskellige tykkelsesværdier er anført i tabellen nedenfor:
 Rudetykkelse


text:
(mm)
 Faldhøjde (m)
 <3
 2
 4
 3
 5
 4
 > 6
 5
 Ved mellemværdier for prøveemnets tykkelse i intervallet mellem 3 mm og 6 mm skal faldhøjden interpoleres.
 5.4. Fortolkning af resultater
 5.4.1.
 Kugleprøvningen anses for at give et tilfredsstillende resultat, hvis følgende betingelser er opfyldt:
 —
 kuglen går ikke igennem prøveemnet
 —
 prøveemnet knuses ikke i flere adskilte stykker.
 Revner og brud i ruden som følge af sammenstødet tillades imidlertid.
 5.4.2.
 En serie prøveemner, der er indsendt til godkendelse, anses for tilfredsstillende med hensyn til prøvning med kuglen på 227 g, såfremt en af følgende betingelser er opfyldt:
 5.4.2.1.
 Otte eller flere separate prøvninger giver et tilfredsstillende resultat fra faldhøjden.
 5.4.2.2.
 Tre eller flere prøvninger har givet et utilfredsstillende resultat, men en ny serie prøvninger udført på en ny serie prøveemner giver tilfredsstillende resultater.
 5.5. Prøvning med kugle på 227 g ved -18 °C ± 2 °C
 5.5.1.
 For at mindske temperaturændringen i prøveemnet, udføres prøvningen senest 30 sekunder efter, at prøveemnet er fjernet fra konditioneringsanordningen.
 5.5.2.
 Prøvningsmetoden skal være den i punkt 5.3 i dette bilag beskrevne, dog skal prøvetemperaturen være -18 °C ± 2 °C.
 5.5.3.
 Fortolkning af resultaterne foretages i overensstemmelse med punkt 5.4 i dette bilag.
 6. PRØVNING AF VIND- OG VEJRBESTANDIGHEDEN
 6.1. Prøvning af modstandsdygtigheden mod slid
 6.1.1. Vanskelighedsindeks og prøvningsmetode
 Forskrifterne i punkt 4 i bilag 3 finder anvendelse; prøvningen foretages i enten 1 000, 500 eller 100 cyklusser for at måle overfladeslid på produktet.
 6.1.2. Tre plane kvadratiske prøveemner med sider på 100 mm for hver overfladetype underkastes prøvning.
 6.1.3. Fortolkning af resultater
 6.1.3.1.
 I tilfælde af rudemateriale i klasse L skal slidprøvningen anses for at give et tilfredsstillende resultat, hvis den samlede lysspredning efterfølgende ikke overstiger 2 % efter 1 000 cyklusser på prøveeksemplarets ydre overflade og 4 % efter 100 cyklusser på prøveemnets indre overflade.
 6.1.3.2.
 I tilfælde af rudemateriale i klasse M skal slidprøvningen anses for at give et tilfredsstillende resultat, hvis den samlede lysspredning efterfølgende ikke overstiger 2 % efter 500 cyklusser på prøveeksemplarets ydre overflade og 4 % efter 100 cyklusser på prøveemnets indre overflade.
 6.1.3.3.
 Der kræves ingen slidprøvning for soltage.
 6.1.4. En serie prøveeksemplarer, der er indsendt til godkendelse, anses for tilfredsstillende, såfremt en af følgende to betingelser er opfyldt:
 —
 alle eksemplarerne opfylder kravene eller
 —
 en prøve giver utilfredsstillende resultat, men gentagelse af prøvningerne på en ny serie prøveeksemplarer giver tilfredsstillende resultat.
 6.2. Prøvning for vejrbestandighed
 6.2.1. Vanskelighedsindeks og prøvningsmetode
 Forskrifterne i punkt 6.4 i bilag 3 finder anvendelse. Den samlede eksponering for ultraviolet bestråling med langbue-xenonlygten skal være 500 MJ/m2. Under bestrålingen eksponeres prøveemnerne for vandbestøvning i kontinuerlige cyklusser. Under en 120-timers-cyklus eksponeres prøveemnerne for lys uden vandbesprøjtning i 102 minutter og for lys med vandbesprøjtning i 18 minutter.
 6.2.1.1.
 Andre metoder, der giver tilsvarende resultater, tillades.
 6.2.2. Antal prøveemner
 Tre plane prøveemner, der måler 40 mm × 500 mm, udskåret fra et plant eksemplar af en rude, prøves.
 6.2.3. Fortolkning af resultater
 6.2.3.1.
 Bestandigheden over for simuleret vejrpåvirkning anses for at