text:
og fællesskabslovgivningen, for så vidt angår veterinærkontrol med dyrs og animalske produkters bevægelser og indførsel af dyr og animalske produkter, anerkendes som ligestillede. Appendiks 5 og 10 i bilag 11 til aftalen bør derfor ændres.
 (8)
 Schweiz har forpligtet sig til i sin nationale lovgivning at indarbejde bestemmelserne i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 998/2003 af 26. maj 2003 om dyresundhedsmæssige betingelser for ikke-kommerciel transport af selskabsdyr (8).
 (9)
 Appendiks 2, 3, 4 og 6 i bilag 11 til aftalen bør ændres for at tage hensyn til de ændringer, der er foretaget i EF-retsforskrifterne og i de schweiziske retsforskrifter frem til den 30. juni 2008 —
 TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE:
 Artikel 1
 Appendiks 2 i bilag 11 til landbrugsaftalen ændres i overensstemmelse med bilag I til denne afgørelse.
 Artikel 2
 Appendiks 3, 4, 5, 6 og 10 i bilag 11 til landbrugsaftalen ændres i overensstemmelse med bilag II-VI til denne afgørelse.
 Artikel 3
 Denne afgørelse, der er udfærdiget i to eksemplarer, undertegnes af de to formænd eller andre personer, der er bemyndiget til at handle på parternes vegne.
 Artikel 4
 Denne afgørelse træder i kraft på dagen for ikrafttræden af aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund om ændring af bilag 11 til aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund om handel med landbrugsprodukter (i det følgende benævnt »bilag 11-aftalen«).
 Hvis bilag 11-aftalen anvendes midlertidigt, anvendes denne afgørelse også midlertidigt fra den samme dato, indtil aftalen træder i kraft.
 Artikel 5
 Denne afgørelse offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende.
 Undertegnet i Paris, den 23. december 2008.
 På Det Schweiziske Forbunds vegne
 Hans WYSS
 Delegationsleder
 Undertegnet i Paris, den 23. december 2008.
 På Det Europæiske Fællesskabs vegne
 Paul VAN GELDORP
 Delegationsleder
 (1) EUT L 23 af 28.1.2004, s. 27.
 (2) EUT L 32 af 6.2.2007, s. 91.
 (3) EFT L 268 af 24.9.1991, s. 56.
 (4) EFT L 24 af 30.1.1998, s. 9.
 (5) EFT L 18 af 23.1.2003, s. 11.
 (6) EUT L 165 af 30.4.2004, s. 1.
 (7) EFT L 31 af 1.2.2002, s. 1.
 (8) EUT L 146 af 13.6.2003, s. 1.
 BILAG I
 I appendiks 2 i bilag 11 indsættes følgende:
 »X. Ikke-kommerciel transport af selskabsdyr
 A. RETSFORSKRIFTER (1)
 Fællesskabet
 Schweiz
 Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 998/2003 af 26. maj 2003 om dyresundhedsmæssige betingelser for ikke-kommerciel transport af selskabsdyr og om ændring af Rådets direktiv 92/65/EØF (EUT L 146 af 13.6.2003, s. 1).
 Bekendtgørelse af 18. april 2007 om import af selskabsdyr (OIAC) (RS 916.443.14).
 B. SÆRLIGE BESTEMMELSER
 1.
 Der anvendes et identifikationssystem som fastsat i forordning (EF) nr. 998/2003.
 2.
 Gyldigheden af rabiesvaccinationen og i givet fald revaccinationen anerkendes ifølge anbefalingerne fra producenten, og i henhold til bestemmelserne i artikel 5 i forordning (EF) nr. 998/2003 og Kommissionens beslutning 2005/91/EF af 2. februar 2005 om fastsættelse af den periode, efter hvilken rabiesvaccination anses for gyldig (2).
 3.
 Der anvendes et pas som fastsat i Kommissionens beslutning 2003/803/EF af 26. november 2003 om et standardpas til transport inden for Fællesskabet af hunde,


text:
katte og fritter (3).
 4.
 I dette appendiks anvendes bestemmelserne i kapitel II (Bestemmelser for transport mellem medlemsstater) i forordning (EF) nr. 998/2003 med de nødvendige ændringer, for så vidt angår ikke-kommerciel transport af selskabsdyr mellem EF's medlemsstater og Schweiz.«.
 (1) Alle henvisninger til retsakter skal, medmindre andet er anført, forstås som henvisninger til den pågældende retsakt som ændret frem til den 30. juni 2008.
 (2) EUT L 31 af 4.2.2005, p. 61.
 (3) EUT L 312 af 27.11.2003, p. 1.
 BILAG II
 Appendiks 3 i bilag 11 affattes således:
 »Appendiks 3
 IMPORT AF LEVENDE DYR, SÆD, ÆG OG EMBRYONER FRA TREDJELANDE
 I. Fællesskabs — retsforskrifter (1)
 A. Hovdyr bortset fra enhovede dyr
 Rådets direktiv 2004/68/EF af 26. april 2004 om dyresundhedsbestemmelser for import til og transit gennem Fællesskabet af visse levende hovdyr, om ændring af direktiv 90/426/EØF og 92/65/EØF og om ophævelse af direktiv 72/462/EØF (EUT L 139 af 30.4.2004, s. 320).
 B. Enhovede dyr
 Rådets direktiv 90/426/EØF af 26. juni 1990 om dyresundhedsmæssige betingelser for enhovede dyrs bevægelser og indførsel af enhovede dyr fra tredjelande (EFT L 224 af 18.8.1990, s. 42).
 C. Fjerkræ og rugeæg
 Rådets direktiv 90/539/EØF af 15. oktober 1990 om dyresundhedsmæssige betingelser for samhandelen inden for Fællesskabet med fjerkræ og rugeæg samt for indførsel heraf fra tredjelande (EFT L 303 af 31.10.1990, s. 6).
 D. Akvakulturdyr
 Rådets direktiv 2006/88/EF af 24. oktober 2006 om dyresundhedsbestemmelser for akvakulturdyr og produkter deraf og om forebyggelse og bekæmpelse af visse sygdomme hos vanddyr (EUT L 328 af 24.11.2006, s. 14).
 E. Kvægembryoner
 Rådets direktiv 89/556/EØF af 25. september 1989 om fastsættelse af veterinærpolitimæssige betingelser i forbindelse med handel inden for Fællesskabet med embryoner af tamkvæg samt med indførsel heraf fra tredjelande (EFT L 302 af 19.10.1989, s. 1).
 F. Tyresæd
 Rådets direktiv 88/407/EØF af 14. juni 1988 om fastsættelse af de veterinærpolitimæssige krav i forbindelse med handelen inden for Fællesskabet med tyresæd og indførsel heraf (EFT L 194 af 22.7.1988, s. 10).
 G. Ornesæd
 Rådets direktiv 90/429/EØF af 26. juni 1990 om fastsættelse af de dyresundhedsmæssige krav i forbindelse med handelen inden for Fællesskabet med ornesæd og indførsel heraf (EFT L 224 af 18.8.1990, s. 62).
 H. Andre levende dyr
 1.
 Rådets direktiv 92/65/EØF af 13. juli 1992 om dyresundhedsmæssige betingelser for samhandel med og indførsel til Fællesskabet af dyr samt sæd, æg og embryoner, der for så vidt angår disse betingelser ikke er underlagt specifikke fællesskabsbetingelser som omhandlet i bilag A, del I, til direktiv 90/425/EØF (EFT L 268 af 14.9.1992, s. 54).
 2.
 Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 998/2003 af 26. maj 2003 om dyresundhedsmæssige betingelser for ikke-kommerciel transport af selskabsdyr og om ændring af Rådets direktiv 92/65/EØF (EUT L 146 af 13.6.2003, s. 1).
 I. Andre særlige bestemmelser
 1.
 Rådets direktiv 96/22/EF af 29. april 1996 om forbud mod anvendelse af visse stoffer med hormonal og thyreostatisk virkning og af β-agonister i husdyrbrug og om ophævelse af direktiv 81/602/EØF, 88/146/EØF og 88/299/EØF (EFT L 125 af 23.5.1996, s. 3).
 2.
 Rådets direktiv 96/23/EF

type: contracts

jurisdiction: EU


text:
af 29. april 1996 om de kontrolforanstaltninger, der skal iværksættes for visse stoffer og restkoncentrationer heraf i levende dyr og produkter heraf og om ophævelse af direktiv 85/358/EØF og 86/469/EØF og beslutning 89/187/EØF og 91/664/EØF (EFT L 125 af 23.5.1996, s. 10).
 II. Schweiz — retsforskrifter (2)
 1.
 Bekendtgørelse af 18. april 2007 om import, transit og eksport af dyr og animalske produkter (OITE), (RS 916.443.10).
 2.
 Bekendtgørelse af 18. april 2007 om import og transit af dyr fra tredjelande ad luftvejen (OITA), (RS 916.443.12).
 3.
 Bekendtgørelse af 18. april 2007 om import og transit af animalske produkter fra tredjelande ad luftvejen (OITPA), (RS 916.443.13).
 4.
 Bekendtgørelse af 16. maj 2007 om kontrol med import og transit af dyr og animalske produkter (Ordonnance sur les contrôles OITE), (RS 916.443.106).
 5.
 Bekendtgørelse af 18. april 2007 om import af selskabsdyr (OIAC) (RS 916.443.14).
 6.
 Bekendtgørelse af 18. august 2004 om veterinærlægemidler (OMédV), (RS 812.212.27).
 7.
 Bekendtgørelse af 30. oktober 1985 om honorarer modtaget af Office vétérinaire fédéral (OEVET) (RS 916.472).
 III. Gennemførelsesbestemmelser
 Office vétérinaire fédéral og Fællesskabets medlemsstater overholder de relevante bestemmelser om import, der er fastsat i de retsakter, der nævnt i afsnit I i dette appendiks, gennemførelsesbestemmelserne og listerne over virksomheder, hvorfra der kan tillades import. Denne forpligtelse finder anvendelse på alle relevante retsakter uanset vedtagelsesdato.
 Office vétérinaire fédéral kan vedtage strengere foranstaltninger og kræve supplerende garantier. Der føres konsultationer i Den Blandede Veterinærkomité, for at der kan findes passende løsninger.
 Office vétérinaire fédéral og Fællesskabets medlemsstater underretter hinanden om specifikke importbetingelser, der er fastsat på bilateralt plan, og som ikke er harmoniseret på fællesskabsplan.
 Ved anvendelsen af dette bilag på Schweiz anerkendes zoologisk have i Zürich som godkendt center i overensstemmelse med bilag C til direktiv 92/65/EØF.«.
 (1) Alle henvisninger til retsakter skal, medmindre andet er anført, forstås som henvisninger til den pågældende retsakt som ændret frem til den 30. juni 2008.
 (2) Alle henvisninger til retsakter skal, medmindre andet er anført, forstås som henvisninger til den pågældende retsakt som ændret frem til den 30. juni 2008.
 BILAG III
 Appendiks 4 i bilag 11 affattes således:
 »Appendiks 4
 ZOOTEKNIK, HERUNDER IMPORT FRA TREDJELANDE
 A. Retsforskrifter (1)
 Fællesskabet
 Schweiz
 Rådets direktiv 77/504/EØF af 25. juli 1977 om racerent avlskvæg (EFT L 206 af 12.8.1977, s. 8).
 Rådets direktiv 88/661/EØF af 19. december 1988 om zootekniske normer for avlssvin (EFT L 382 af 31.12.1988, s. 36).
 Rådets direktiv 87/328/EØF af 18. juni 1987 om godkendelse af racerent avlskvæg til avlsbrug (EFT L 167 af 26.6.1987, s. 54).
 Rådets direktiv 88/407/EØF af 14. juni 1988 om fastsættelse af de veterinærpolitimæssige krav i forbindelse med handelen inden for Fællesskabet med frosset tyresæd og indførsel heraf (EFT L 194 af 22.7.1988, s. 10).
 Rådets direktiv 89/361/EØF af 30. maj 1989 om racerene avlsfår og -geder (EFT L 153 af 6.6.1989, s. 30).
 Rådets direktiv 90/118/EØF af 5. marts 1990 om godkendelse af racerene avlssvin til avlsbrug (EFT L 71 af 17.3.1990, s. 34).
 Rådets direktiv 90/119/EØF af 5. marts 1990 om godkendelse af


text:
hybridavlssvin til avlsbrug (EFT L 71 af 17.3.1990, s. 36).
 Rådets direktiv 90/427/EØF af 26. juni 1990 om zootekniske og genealogiske betingelser for samhandelen inden for Fællesskabet med enhovede dyr (EFT L 224 af 18.8.1990, s. 55).
 Rådets direktiv 90/428/EØF af 26. juni 1990 om samhandelen med enhovede dyr bestemt til konkurrencer og om fastsættelse af betingelserne for deltagelse i disse konkurrencer (EFT L 224 af 18.8.1990, s. 60).
 Rådets direktiv 91/174/EØF af 25. marts 1991 om de zootekniske og genealogiske betingelser for handel med racerene dyr og om ændring af direktiv 77/504/EØF og 90/425/EØF (EFT L 85 af 5.4.1991, s. 37).
 Rådets direktiv 94/28/EF af 23. juni 1994 om principperne for de zootekniske og genealogiske betingelser for import af dyr og deres sæd, æg og embryoner fra tredjelande og om ændring af direktiv 77/504/EØF om racerent avlskvæg (EFT L 178 af 12.7.1994, s. 66).
 Bekendtgørelse af 14. november 2007 om opdræt (RS 916.310).
 B. Gennemførelsesbestemmelser
 For så vidt angår dette appendiks, sker handel med levende dyr og animalske produkter mellem Fællesskabets medlemsstater og Schweiz på samme betingelser, som gælder for handel mellem Fællesskabets medlemsstater.
 Uden at bestemmelserne om zooteknisk kontrol i appendiks 5 og 6 i øvrigt tilsidesættes, forpligter de schweiziske myndigheder sig til at sørge for, at Schweiz i forbindelse med indførsel anvender de samme bestemmelser som dem, der er indeholdt i Rådets direktiv 94/28/EF.
 I tilfælde af vanskeligheder indbringes sagen for Den Blandede Veterinærkomité efter anmodning fra en af parterne.«
 (1) Alle henvisninger til retsakter skal, medmindre andet er anført, forstås som henvisninger til den pågældende retsakt som ændret frem til den 30. juni 2008.
 BILAG IV
 Appendiks 5 i bilag 11 affattes således:
 »Appendiks 5
 LEVENDE DYR, SÆD, ÆG OG EMBRYONER: GRÆNSEKONTROL OG GEBYRER
 KAPITEL I
 Almindelige bestemmelser – Traces-systemet
 A. RETSFORSKRIFTER (1)
 Fællesskabet
 Schweiz
 Kommissionens beslutning 2004/292/EF af 30. marts 2004 om anvendelse af Traces-systemet og om ændring af beslutning 92/486/EØF (EUT L 94 af 31.3.2004, s. 63).
 1.
 Lov af 1. juli 1966 om epizootier (LFE), (RS 916.40).
 2.
 Bekendtgørelse af 27. juni 1995 om epizootier (OFE) (RS 916.401).
 3.
 Bekendtgørelse af 18. april 2007 om import, transit og eksport af dyr (OITE), (RS 916.443.10).
 4.
 Bekendtgørelse af 18. april 2007 om import og transit af dyr fra tredjelande ad luftvejen (OITA) (916.443.12)
 5.
 Bekendtgørelse af 18. april 2007 om import og transit af animalske produkter fra tredjelande ad luftvejen (OITPA) 916.443.13)
 6.
 Bekendtgørelse af 16. maj 2007 om kontrol med import og transit af dyr og animalske produkter (Ordonnance sur les contrôles OITE), (RS 916.443.106).
 7.
 Bekendtgørelse af 18. april 2007 om import af selskabsdyr (OIAC) (RS 916.443.14).
 B. GENNEMFØRELSESBESTEMMELSER
 Kommissionen integrerer i samarbejde med Office vétérinaire fédéral Schweiz i edb-systemet Traces i overensstemmelse med Kommissionens beslutning 2004/292/EF.
 Hvis det er nødvendigt, fastsættes der overgangsforanstaltninger og supplerende foranstaltninger i Den Blandede Veterinærkomité.
 KAPITEL II
 Veterinærkontrol og zooteknisk kontrol i samhandelen mellem Fællesskabets medlemsstater og Schweiz
 A. RETSFORSKRIFTER (1)
 Veterinærkontrol og zooteknisk kontrol i samhandelen mellem Fællesskabets medlemsstater og Schweiz gennemføres i overensstemmelse med


text:
bestemmelserne i følgende retsakter:
 Fællesskabet
 Schweiz
 1.
 Rådets direktiv 89/608/EØF af 21. november 1989 om gensidig bistand mellem medlemsstaternes administrative myndigheder og om samarbejde mellem disse og Kommissionen med henblik på at sikre den rette anvendelse af de veterinære og zootekniske bestemmelser (EFT L 351 af 2.12.1989, s. 34).
 2.
 Rådets direktiv 90/425/EØF af 26. juni 1990 om veterinærkontrol og zooteknisk kontrol i samhandelen med visse levende dyr og produkter inden for Fællesskabet med henblik på gennemførelse af det indre marked (EFT L 224 af 18.8.1990, s. 29).
 1.
 Lov om epizootier (LFE) af 1. juli 1966, (RS 916.40), særlig artikel 57.
 2.
 Bekendtgørelse af 18. april 2007 om import, transit og eksport af dyr og animalske produkter (OITE), (RS 916.443.10).
 3.
 Bekendtgørelse af 16. maj 2007 om kontrol med import og transit af dyr og animalske produkter (Ordonnance sur les contrôles OITE), (RS 916.443.106).
 4.
 Bekendtgørelse af 18. april 2007 om import af selskabsdyr (OIAC) (RS 916.443.14).
 5.
 Bekendtgørelse af 30. oktober 1985 om honorarer modtaget af Office vétérinaire fédéral (OEVET) (RS 916.472).
 B. GENERELLE GENNEMFØRELSESBESTEMMELSER
 I de i artikel 8 i direktiv 90/425/EØF omhandlede tilfælde sætter de kompetente myndigheder på bestemmelsesstedet sig straks i forbindelse med de kompetente myndigheder i afsendelseslandet. De træffer de nødvendige foranstaltninger og meddeler den kompetente myndighed i afsendelseslandet og Kommissionen, hvilken kontrol der er udført, hvilke afgørelser der er truffet, samt begrundelsen for disse.
 Gennemførelsen af bestemmelserne i artikel 10, 11 og 16 i direktiv 89/608/EØF og i artikel 9 og 22 i direktiv 90/425/EØF sorterer under Den Blandede Veterinærkomité.
 C. SÆRLIGE BESTEMMELSER FOR DYR, DER SKAL TIL GRÆSNING I GRÆNSEOMRÅDER
 1.
 Definitioner:
 Græsning: Handling, som indebærer, at dyr føres til græsning i et grænseområde, der højst strækker sig 10 km fra grænsen, i forbindelse med forsendelse af dyr til en medlemsstat eller til Schweiz. I behørigt begrundede særlige tilfælde kan de kompetente myndigheder give tilladelse til, at græsning finder sted på et område, der strækker sig længere på hver side af grænsen mellem Schweiz og EF.
 Græsning fra bedrift: Græsning, hvor dyrene ved hver dags afslutning føres tilbage til deres oprindelsesbedrift i en medlemsstat eller i Schweiz
 2.
 Hvad angår græsning mellem Fællesskabets medlemsstater og Schweiz finder bestemmelserne i Kommissionens beslutning 2001/672/EF af 20. august 2001 om særlige regler for flytning af kreaturer, når de sættes på græs om sommeren i bjergområder (EFT L 235 af 4.9.2001, s. 23) tilsvarende anvendelse. Inden for rammerne af dette bilag finder artikel 1 i beslutning 2001/672/EF dog anvendelse med følgende tilpasninger:
 —
 »perioden fra 1. maj til 15. oktober« ændres til »kalenderåret«
 —
 for Schweiz er de i artikel 1 i beslutning 2001/672/EF omhandlede og i bilaget nævnte områder som følger:
 —
 SCHWEIZ
 —
 KANTONEN ZÜRICH
 —
 KANTONEN BERN
 —
 KANTONEN LUZERN
 —
 KANTONEN URI
 —
 KANTONEN SCHWYZ
 —
 KANTONEN OBWALDEN
 —
 KANTONEN NIDWALDEN
 —
 KANTONEN GLARUS
 —
 KANTONEN ZUG
 —
 KANTONEN FREIBURG
 —
 KANTONEN SOLOTHURN
 —
 KANTONEN BASEL-STADT
 —
 KANTONEN BASEL-LANDSCHAFT
 —
 KANTONEN SCHAFFHAUSEN
 —
 KANTONEN APPENZELL AUSSERRHODEN
 —
 KANTONEN APPENZELL INNERRHODEN
 —
 KANTONEN


text:
ST. GALLEN
 —
 KANTONEN GRAUBÜNDEN
 —
 KANTONEN AARGAU
 —
 KANTONEN THURGAU
 —
 KANTONEN TESSIN
 —
 KANTONEN WAADT
 —
 KANTONEN WALLIS
 —
 KANTONEN NEUENBURG
 —
 KANTONEN GENF
 —
 KANTONEN JURA.
 I henhold til bekendtgørelse om epizootier (OFE) af 27. juni 1995 (RS 916.401), særlig artikel 7 (registrering), og bekendtgørelse af 23. november 2005 om databasen over handelen med dyr (RS 916.404), særlig afsnit 2 (databasens indhold), tildeler Schweiz hvert græsningsareal en særlig registreringskode, som skal registreres i den nationale database over kvæg.
 3.
 Hvad angår græsning mellem medlemsstaterne og Schweiz skal embedsdyrlægen i afsendelseslandet:
 a)
 på datoen for udstedelse af certifikatet, dog senest inden for 24 timer inden datoen for dyrenes planlagte ankomst, via det i artikel 20 i direktiv 90/425/EØF omhandlede edb-system for forbindelserne mellem veterinærmyndighederne underrette den ansvarlige myndighed på bestemmelsesstedet (den lokale veterinærenhed) om afsendelsen af dyrene
 b)
 undersøge dyrene inden for de sidste 48 timer inden deres afsendelse til græsning; dyrene skal være behørigt identificerede
 c)
 udstede et certifikat efter modellen i punkt 9.
 4.
 Dyrene skal i hele græsningsperioden forblive under toldkontrol.
 5.
 Husdyrholderen skal:
 a)
 ved en skriftlig erklæring acceptere at rette sig efter alle foranstaltninger, der træffes i henhold til dette bilag, og at rette sig efter andre lokalt fastsatte foranstaltninger på samme måde som enhver husdyrholder med oprindelse i en medlemsstat eller i Schweiz
 b)
 betale de kontrolomkostninger, som anvendelsen af dette bilag giver anledning til
 c)
 fuldt ud samarbejde ved gennemførelsen af told- og veterinærkontrol, der kræves af de officielle myndigheder i afsendelseslandet eller bestemmelseslandet.
 6.
 Ved dyrenes tilbagevenden efter eller inden den planlagte græsningsperiodes ophør skal embedsdyrlægen i det land, hvor græsningsområdet befinder sig:
 a)
 på datoen for udstedelse af certifikatet, dog senest inden for 24 timer inden datoen for dyrenes planlagte ankomst, via det i artikel 20 i direktiv 90/425/EØF omhandlede edb-system for forbindelserne mellem veterinærmyndighederne underrette den ansvarlige myndighed på bestemmelsesstedet (den lokale veterinærenhed) om afsendelsen af dyrene
 b)
 undersøge dyrene inden for de sidste 48 timer inden deres afsendelse til græsning; dyrene skal være behørigt identificerede
 c)
 udstede et certifikat efter modellen i punkt 9.
 7.
 I tilfælde af sygdomsudbrud træffes de relevante foranstaltninger efter aftale mellem de ansvarlige veterinærmyndigheder. Disse myndigheder behandler spørgsmål vedrørende eventuelle omkostninger. Om nødvendigt høres Den Blandede Veterinærkomité.
 8.
 Som undtagelse fra bestemmelserne om græsning i punkt 1-7 gælder følgende for græsning fra bedrift mellem Fællesskabets medlemsstater og Schweiz:
 a)
 dyrene må ikke komme i kontakt med dyr fra en anden bedrift
 b)
 husdyrholderen forpligter sig til at underrette den ansvarlige veterinærmyndighed om enhver kontakt mellem dyrene og dyr fra en anden bedrift
 c)
 sundhedscertifikatet i punkt 9 nedenfor skal hvert kalenderår forelægges for de ansvarlige veterinærmyndigheder, når dyrene første gang indføres i en medlemsstat eller i Schweiz. Sundhedscertifikatet skal kunne forevises for de ansvarlige veterinærmyndigheder på forlangende
 d)
 bestemmelserne i punkt 2 og 3 finder kun anvendelse ved den første afsendelse i kalenderåret af dyrene til en medlemsstat eller til Schweiz
 e)
 bestemmelserne i punkt 6 finder ikke anvendelse
 f)
 husdyrholderen forpligter


text:
sig til at underrette de ansvarlige veterinærmyndigheder om græsningsperiodens ophør.
 9.
 Model til sundhedscertifikat for kreaturer i forbindelse med græsning i grænseområder eller græsning fra bedrift og kreaturer, der vender tilbage fra græsning i grænseområder:
 Model til sundhedscertifikat for kreaturer i forbindelse med græsning i grænseområder eller græsning fra bedrift og kreaturer, der vender tilbage fra græsning i grænseområder
 KAPITEL III
 Betingelser for handelen mellem Fællesskabet og Schweiz
 A. RETSFORSKRIFTER
 I forbindelse med handelen med levende dyr samt sæd, æg og embryoner herfra mellem Fællesskabet og Schweiz samt kvægs græsning i grænseområder mellem Fællesskabets medlemsstater og Schweiz anvendes de i dette bilag viste sundhedscertifikater, der er tilgængelige via Traces-systemet, i overensstemmelse med Kommissionens forordning (EF) nr. 599/2004 af 30. marts 2004 om en model for certifikat og erklæring om kontrol i forbindelse med samhandel inden for Fællesskabet med dyr og animalske produkter (EUT L 94 af 31.3.2004, s. 44).
 KAPITEL IV
 Veterinærkontrol ved import af tredjelandsprodukter
 A. RETSFORSKRIFTER (2)
 Kontrol med importen fra tredjelande foretages efter bestemmelserne i følgende retsakter:
 Fællesskabet
 Schweiz
 1.
 Kommissionens forordning (EF) nr. 282/2004 af 18. februar 2004 om et dokument til anmeldelse og veterinærkontrol af dyr, der føres ind i Fællesskabet fra tredjelande (EUT L 49 af 19.2.2004. s. 11).
 2.
 Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 882/2004 af 29. april 2004 om offentlig kontrol med henblik på verifikation af, at foderstof- og fødevarelovgivningen samt dyresundheds- og dyrevelfærdsbestemmelserne overholdes (EUT L 165 af 30.4.2004, s. 1).
 3.
 Rådets direktiv 91/496/EØF af 15. juli 1991 om fastsættelse af principperne for tilrettelæggelse af veterinærkontrollen for dyr, der føres ind i Fællesskabet fra tredjelande, og om ændring af direktiv 89/662/EØF, 90/425/EØF og 90/675/EØF (EFT L 268 af 24.9.1991, s. 56).
 4.
 Rådets direktiv 96/22/EF af 29. april 1996 om forbud mod anvendelse af visse stoffer med hormonal og thyreostatisk virkning og af β-agonister i husdyrbrug og om ophævelse af direktiv 81/602/EØF, 88/146/EØF og 88/299/EØF (EFT L 125 af 23.5.1996, s. 3).
 5.
 Rådets direktiv 96/23/EF af 29. april 1996 om de kontrolforanstaltninger, der skal iværksættes for visse stoffer og restkoncentrationer heraf i levende dyr og produkter heraf og om ophævelse af direktiv 85/358/EØF og 86/469/EØF og beslutning 89/187/EØF og 91/664/EØF (EFT L 125 af 23.5.1996, s. 10).
 6.
 Kommissionens beslutning 97/794/EF af 12. november 1997 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets direktiv 91/496/EØF for så vidt angår veterinærkontrol af levende dyr, der skal indføres fra tredjelande (EFT L 323 af 26.11.1997, s. 31).
 1.
 Bekendtgørelse af 18. april 2007 om import, transit og eksport af dyr og animalske produkter (OITE), (RS 916.443.10).
 2.
 Bekendtgørelse af 18. april 2007 om import og transit af dyr fra tredjelande ad luftvejen (OITA), (RS 916.443.12).
 3.
 Bekendtgørelse af 18. april 2007 om import og transit af animalske produkter fra tredjelande ad luftvejen (OITPA), (RS 916.443.13).
 4.
 Bekendtgørelse af 16. maj 2007 om kontrol med import og transit af dyr og animalske produkter (Ordonnance sur les contrôles OITE), (RS 916.443.106).
 5.
 Bekendtgørelse af 18. april 2007 om import af selskabsdyr (OIAC) (RS 916.443.14).
 6.
 Bekendtgørelse


text:
af 30. oktober 1985 om honorarer modtaget af Office vétérinaire fédéral (OEVET) (RS 916.472).
 7.
 Bekendtgørelse af 18. august 2004 om veterinærlægemidler (OMédV), (RS 812.212.27).
 B. GENNEMFØRELSESBESTEMMELSER
 1.
 Med henblik på anvendelsen af artikel 6 i direktiv 91/496/EØF er der i bilaget til Kommissionens beslutning 2001/881/EF af 7. december 2001 om en liste over grænsekontrolsteder, der er godkendt til at føre veterinærkontrol med dyr og animalske produkter fra tredjelande, og om opdatering af de nærmere bestemmelser om den kontrol, som skal gennemføres af Kommissionens eksperter, opstillet en liste over medlemsstaternes grænsekontrolsteder, der er godkendt til at føre veterinærkontrol med levende dyr.
 2.
 Med henblik på anvendelsen af artikel 6 i direktiv 91/496/EØF benyttes følgende grænsekontrolsteder for Schweiz:
 Navn
 Traces-kode
 Type
 Inspektionscenter
 Godkendelsestype
 Zürich lufthavn
 CHZRH4
 A
 Center 3
 O- Andre dyr (herunder dyr fra zoologiske haver) (3)
 Genève lufthavn
 CHGVA4
 A
 Center 2
 O- Andre dyr (herunder dyr fra zoologiske haver) (3)
 Senere ændringer af listen over grænsekontrolstederne, inspektionscentrene og godkendelsestyperne sorterer under Den Blandede Veterinærkomité.
 Gennemførelsen af kontrol på stedet sorterer under Den Blandede Veterinærkomité, jf. især artikel 19 i direktiv 91/496/EØF og artikel 57 i lov om epizootier.
 3.
 Office vétérinaire fédéral og Fællesskabets medlemsstater anvender de relevante betingelser for import i appendiks 3 i dette bilag samt gennemførelsesbestemmelserne hertil.
 Office vétérinaire fédéral kan vedtage strengere foranstaltninger og kræve supplerende garantier. Der føres konsultationer i Den Blandede Veterinærkomité, for at der kan findes passende løsninger.
 Office vétérinaire fédéral og Fællesskabets medlemsstater underretter hinanden om specifikke importbetingelser, der er fastsat på bilateralt plan, og som ikke er harmoniseret på fællesskabsplan.
 4.
 De grænsekontrolsteder for medlemsstaterne, som er omhandlet i punkt1, gennemfører kontrollen af importen fra tredjelande med Schweiz som bestemmelsessted i henhold til bestemmelserne i kapitel IV, punkt A., i dette appendiks.
 5.
 De grænsekontrolsteder for Schweiz, som er omhandlet i punkt 2, gennemfører kontrollen af importen fra tredjelande med Fællesskabets medlemsstater som bestemmelsessted i henhold til bestemmelserne i kapitel IV, punkt A., i dette appendiks.
 KAPITEL V
 Særlige bestemmelser
 A. IDENTIFIKATION AF DYR
 1. RETSFORSKRIFTER
 (4)
 Fællesskabet
 Schweiz
 1.
 Rådets direktiv 92/102/EØF af 27. november 1992 om identifikation og registrering af dyr (EFT L 355 af 5.12.1992, s. 32).
 2.
 Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1760/2000 af 17. juli 2000 om indførelse af en ordning for identifikation og registrering af kvæg og om mærkning af oksekød og oksekødsprodukter og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 820/97 (EFT L 204 af 11.8.2000, s. 1).
 1.
 Bekendtgørelse om epizootier (OFE) af 27. juni 1995, (RS 916.401), særlig artikel 7-20 (registrering og identifikation).
 2.
 Bekendtgørelse af 23. november 2005 om databasen over handelen med dyr, (RS 916.404).
 2. SÆRLIGE BESTEMMELSER
 a.
 Anvendelsen af artikel 3, stk. 2, af artikel 4, stk. 1, litra a), femte afsnit, og artikel 4, stk. 2, i direktiv 92/102/EØF sorterer under Den Blandede Veterinærkomité.
 b.
 I forbindelse med flytning af svin, får og geder i Schweiz fastsættes 1. juli 1999 som skæringsdato, jf. artikel 5, stk. 3.
 c.
 I forbindelse med artikel 10 i


text:
direktiv 92/102/EØF sorterer samordningen af den eventuelle gennemførelse af edb-baserede identifikationsmetoder under Den Blandede Veterinærkomité.
 B. DYREBESKYTTELSE
 1. RETSFORSKRIFTER
 (4)
 Fællesskabet
 Schweiz
 1.
 Rådets forordning (EF) nr. 1/2005 af 22. december 2004 om beskyttelse af dyr under transport og dermed forbundne aktiviteter og om ændring af direktiv 64/432/EØF og 93/119/EF og forordning (EF) nr. 1255/97 (EUT L 3 af 5.1.2005, s. 1).
 2.
 Rådets forordning (EF) nr. 1255/97 af 25. juni 1997 om fællesskabskriterier for mellemstationer og tilpasning af den ruteplan, der er omhandlet i direktiv 91/628/EØF (EFT L 174 af 2.7.1997, s. 1).
 Bekendtgørelse af 23. april 2008 om beskyttelse af dyr (OPAn) (RS 455.1), særlig artikel 169-176.
 2. SÆRLIGE BESTEMMELSER
 a.
 De schweiziske myndigheder forpligter sig til at overholde forordning (EF) nr. 1/2005 ved handel mellem Schweiz og EF og import fra tredjelande.
 b.
 I de i artikel 26 i forordning (EF) nr. 1/2005 omhandlede tilfælde sætter de kompetente myndigheder på bestemmelsesstedet sig straks i forbindelse med de kompetente myndigheder i afsenderlandet.
 c.
 Gennemførelsen af bestemmelserne i artikel 10, 11 og 16 i direktiv 89/608/EØF sorterer under Den Blandede Veterinærkomité.
 d.
 Gennemførelsen af kontrol på stedet sorterer under Den Blandede Veterinærkomité, jf. især artikel 28 i forordning (EF) nr. 1/2005 og artikel 208 i bekendtgørelsen af 23. april 2008 om beskyttelse af dyr (OPAn), (RS 455.1).
 e.
 I medfør af bestemmelserne i artikel 175 i bekendtgørelsen af 23. april 2008 om beskyttelse af dyr (OPAn) (RS 455.1) kan transit af kreaturer, får, geder og svin kun finde sted med jernbane eller fly. Dette emne vil blive taget op til overvejelse i Den Blandede Veterinærkomité.
 C. GEBYRER
 1.
 Der opkræves intet gebyr for veterinærkontrol i forbindelse med samhandelen mellem Fællesskabets medlemsstater og Schweiz.
 2.
 Hvad angår veterinærkontrollen med importen fra tredjelande, forpligter de schweiziske myndigheder sig til at opkræve de gebyrer, der er forbundet med den offentlige kontrol i henhold til i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 882/2004 af 29. april 2004 om offentlig kontrol med henblik på verifikation af, at foderstof- og fødevarelovgivningen samt dyresundheds- og dyrevelfærdsbestemmelserne overholdes (EUT L 165 af 30.4.2004, s. 1).«
 (1) Alle henvisninger til retsakter skal, medmindre andet er anført, forstås som henvisninger til den pågældende retsakt som ændret frem til den 30. juni 2008.
 (2) Alle henvisninger til retsakter skal, medmindre andet er anført, forstås som henvisninger til den pågældende retsakt som ændret frem til den 30. juni 2008.
 (3) Henvisning til de godkendelseskategorier, der er fastsat i Kommissionens beslutning 2001/881/EF.
 (4) Alle henvisninger til retsakter skal, medmindre andet er anført, forstås som henvisninger til den pågældende retsakt som ændret frem til den 30. juni 2008.
 BILAG V
 A.
 Under de særlige betingelser vedrørende animalske produkter til konsum i kapitel I i appendiks 6 i bilag 11 tilføjes følgende:
 »(11)
 Indtil der er foretaget en tilnærmelse imellem fællesskabslovgivningen og den schweiziske lovgivning, hvad angår eksport til Fællesskabet, sikrer Schweiz overholdelse af følgende retsakter og gennemførelsesbestemmelserne hertil:
 —
 Rådets direktiv 88/344/EØF af 13. juni 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om


text:
ekstraktionsmidler anvendt ved fremstilling af levnedsmidler og levnedsmiddelingredienser (EFT L 157 af 24.6.1988, s. 28)
 —
 Rådets direktiv 88/388/EØF af 22. juni 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om aromaer, som må anvendes i levnedsmidler, og om udgangsmaterialer til fremstilling af disse (EFT L 184 af 15.7.1988, s. 61)
 —
 Rådets direktiv 89/107/EØF af 21. december 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om tilsætningsstoffer, som må anvendes i levnedsmidler (EFT L 40 af 11.2.1989, s. 27)
 —
 Rådets forordning (EØF) nr. 2377/90 af 26.6.1990 om en fælles fremgangsmåde for fastsættelse af maksimalgrænseværdier for restkoncentrationer af veterinærlægemidler i animalske levnedsmidler (EFT L 224 af 18.8.1990, s. 1)
 —
 Rådets forordning (EØF) nr. 315/93 af 8. februar 1993 om fællesskabsprocedurer for forurenende stoffer i levnedsmidler (EFT L 37 af 13.2.1993, s. 1)
 —
 Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/35/EF af 30. juni 1994 om sødestoffer til brug i levnedsmidler (EFT L 237 af 10.9.1994, s. 3)
 —
 Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/36/EF af 30. juni 1994 om farvestoffer til brug i levnedsmidler (EFT L 237 af 10.9.1994, s. 13)
 —
 Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/2/EF af 20. februar 1995 om andre tilsætningsstoffer til levnedsmidler end farvestoffer og sødestoffer (EFT L 61 af 18.3.1995, s. 1)
 —
 Kommissionens direktiv 95/31/EF af 5. juli 1995 om specifikke renhedskriterier for sødestoffer til brug i levnedsmidler (EFT L 178 af 28.7.1995, s. 1)
 —
 Kommissionens direktiv 95/45/EF af 26. juli 1995 om specifikke renhedskriterier for farvestoffer til brug i levnedsmidler (EFT L 226 af 22.9.1995, s. 1)
 —
 Europa-Parlamentet og Rådets forordning (EF) nr. 2232/96 af 28. oktober 1996 om fastlæggelse af en fællesskabsprocedure for aromastoffer, som anvendes eller er bestemt til anvendelse i eller på levnedsmidler (EFT L 299 af 23.11.1996, s. 1)
 —
 Rådets direktiv 96/22/EF af 29. april 1996 om forbud mod anvendelse af visse stoffer med hormonal og thyreostatisk virkning og af β-agonister i husdyrbrug og om ophævelse af direktiv 81/602/EØF, 88/146/EØF og 88/299/EØF (EFT L 125 af 23.5.1996, s. 3)
 —
 Rådets direktiv 96/23/EF af 29. april 1996 om de kontrolforanstaltninger, der skal iværksættes for visse stoffer og restkoncentrationer heraf i levende dyr og produkter heraf og om ophævelse af direktiv 85/358/EØF og 86/469/EØF og beslutning 89/187/EØF og 91/664/EØF (EFT L 125 af 23.5.1996, s. 10)
 —
 Kommissionens direktiv 96/77/EF af 2. december 1996 om specifikke renhedskriterier for andre tilsætningsstoffer til levnedsmidler end farvestoffer og sødestoffer (EFT L 339 af 30.12.1996, s. 1)
 —
 Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/2/EF af 22. februar 1999 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om levnedsmidler og levnedsmiddelingredienser, som er behandlet med ioniserende stråling (EFT L 66 af 13.3.1999, s. 16)
 —
 Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/3/EF af 22. februar 1999 om opstilling af en fællesskabsliste over levnedsmidler og levnedsmiddelingredienser, som er behandlet med ioniserende stråling (EFT L 66 af 13.3.1999, s. 24)
 —
 Kommissionens afgørelse af 23. februar 1999 om oprettelse af en liste over aromastoffer, som anvendes eller er bestemt til anvendelse i eller på levnedsmidler, i medfør af Europa-Parlamentets og Rådets forordning


text:
(EF) nr. 2232/96 (EFT L 84 af 27.3.1999, s. 1)
 —
 Kommissionens beslutning af 23. oktober 2002 om listen over anlæg i tredjelande, der er godkendt til at bestråle fødevarer (EFT L 287 af 25.10.2002, s. 40)
 —
 Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2065/2003 af 10. november 2003 om røgaromaer, som anvendes eller er bestemt til anvendelse i eller på fødevarer (EUT L 309 af 26.11.2003, s. 1)
 —
 Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 853/2004 af 29. april 2004 om særlige hygiejnebestemmelser for animalske fødevarer (EUT L 139 af 30.4.2004, s. 55)
 —
 Kommissionens forordning (EF) nr. 1881/2006 af 19. december 2006 om fastsættelse af grænseværdier for bestemte forurenende stoffer i fødevarer (EUT L 364 af 20.12.2006, s. 5)
 —
 Kommissionens forordning (EF) nr. 884/2007 af 26. juli 2007 om beredskabsforanstaltninger, som suspenderer anvendelsen af E 128 Red 2G som farvestof i fødevarer (EUT L 195 af 27.7.2007, s. 8)«.
 B.
 I appendiks 6 i Bilag 11 affattes afsnittet om animalske biprodukter, som ikke er bestemt til konsum, således:
 »Animalske biprodukter, som ikke er bestemt til konsum
 Fællesskabets eksport til Schweiz og Schweiz' eksport til Fællesskabet
 Samhandelsbetingelser
 Ligestilling
 EF-normer (1)
 Schweiziske normer (1)
 Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 999/2001 af 22. maj 2001 om fastsættelse af regler for forebyggelse af, kontrol med og udryddelse af visse transmissible spongiforme encephalopatier (EFT L 147 af 31.5.2001, s. 1).
 Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1774/2002 af 3. oktober 2002 om sundhedsbestemmelser for animalske biprodukter, som ikke er bestemt til konsum EFT L 273 af 10.10.2002, s. 1).
 Bekendtgørelse af 23. november 2005 om slagtning af dyr og kødkontrol (OAbCV) (RS 817.190).
 Bekendtgørelse af 23. november 2005 fra DFE om slagtehygiejne (OHyAb) (RS 817.190.1).
 Bekendtgørelse af 27. juni 1995 om epizootier (OFE) (RS 916.401).
 Bekendtgørelse af 18. april 2007 om import, transit og eksport af dyr og animalske produkter (OITE), (RS 916.443.10).
 Bekendtgørelse af 23. juni 2004 om bortskaffelse af animalske biprodukter (OESPA) (RS 916.441.22).
 Ja, på særlige betingelser
 Særlige betingelser
 I forbindelse med indførsel anvender Schweiz i overensstemmelse med artikel 29 i forordning (EF) nr. 1774/2002 bestemmelserne i bilag VII, VIII, X (certifikater) og XI (lande).
 Samhandel med kategori 1- og kategori 2-materiale er omfattet af artikel 8, stk. 2-6, i forordning (EF) nr. 1774/2002.
 Kategori 3-materiale, der handles mellem EF's medlemsstater og Schweiz, skal i henhold til artikel 7 og 8 i forordning (EF) nr. 1774/2002 ledsages af de i kapitel III i bilag II omhandlede handelsdokumenter og sundhedscertifikater.
 Schweiz opstiller i overensstemmelse med kapitel III i forordning (EF) nr. 1774/2002 en liste over relevante schweiziske virksomheder.
 Schweiz forbyder i overensstemmelse med kapitel III i forordning (EF) nr. 1774/2002 anvendelse af køkken- og madaffald som svinefoder inden den 1. juli 2011. Dette emne vil blive taget op til overvejelse i Den Blandede Veterinærkomité.«
 (1) Alle henvisninger til retsakter skal, medmindre andet er anført, forstås som henvisninger til den pågældende retsakt som ændret frem til den 30. juni 2008.
 BILAG VI
 Appendiks 10 i bilag 11 affattes således:
 »Appendiks


text:
10
 ANIMALSKE PRODUKTER: GRÆNSEKONTROL OG GEBYRER
 KAPITEL I
 Generelt
 A. RETSFORSKRIFTER (1)
 Fællesskabet
 Schweiz
 Kommissionens beslutning 2004/292/EF af 30. marts 2004 om anvendelse af Traces-systemet og om ændring af beslutning 92/486/EØF (EUT L 94 af 31.3.2004, s. 63).
 Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 178/2002 af 28. januar 2002 om generelle principper og krav i fødevarelovgivningen, om oprettelse af Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet og om procedurer vedrørende fødevaresikkerhed (EFT L 31 af 1.2.2002, s. 1).
 1.
 Lov om epizootier (LFE) af 1. juli 1966, (RS 916.40), særlig artikel 57.
 2.
 Bekendtgørelse af 18. april 2007 om import, transit og eksport af dyr og animalske produkter (OITE), (RS 916.443.10).
 3.
 Bekendtgørelse af 18. april 2007 om import og transit af animalske produkter fra tredjelande ad luftvejen (OITPA), (RS 916.443.13).
 4.
 Bekendtgørelse af 16. maj 2007 om kontrol med import og transit af dyr og animalske produkter (Ordonnance sur les contrôles OITE), (RS 916.443.106).
 5.
 Bekendtgørelse af 30. oktober 1985 om honorarer modtaget af Office vétérinaire fédéral (OEVET) (RS 916.472).
 B. GENNEMFØRELSESBESTEMMELSER
 1. Kommissionen integrerer i samarbejde med Office vétérinaire fédéral Schweiz i edb-systemet Traces i overensstemmelse med Kommissionens beslutning 2004/292/EF.
 2. Kommissionen integrerer i samarbejde med Office vétérinaire fédéral og Office fédéral de la santé publique Schweiz i det i artikel 50 i forordning (EF) nr. 178/2002 omhandlede hurtige varslingssystem, for så vidt angår bestemmelserne vedrørende afvisning af animalske produkter ved grænserne.
 I de tilfælde hvor et parti, en container eller ladning fødevarer eller foder af en kompetent myndighed afvises ved et grænsekontrolsted inden for Fællesskabet, underretter Kommissionen straks Schweiz.
 Schweiz underretter straks Kommissionen om enhver form for afvisning på grund af en direkte eller indirekte sundhedsrisiko for mennesker af et parti, en container eller ladning fødevarer eller foder ved et grænsekontrolsted i Schweiz iværksat af en kompetent myndighed og overholder de i artikel 52 i forordning (EF) nr. 178/2002 omhandlede regler om tavshedspligt.
 De særlige foranstaltninger, der er forbundet med denne deltagelse, fastsættes i Den Blandede Veterinærkomité.
 KAPITEL II
 Veterinærkontrol i samhandelen mellem EF's medlemsstater og Schweiz
 A. RETSFORSKRIFTER (2)
 Veterinærkontrol i samhandelen mellem Fællesskabets medlemsstater og Schweiz gennemføres i overensstemmelse med bestemmelserne i følgende retsakter:
 Fællesskabet
 Schweiz
 1.
 Rådets direktiv 89/608/EØF af 21. november 1989 om gensidig bistand mellem medlemsstaternes administrative myndigheder og om samarbejde mellem disse og Kommissionen med henblik på at sikre den rette anvendelse af de veterinære og zootekniske bestemmelser (EFT L 351 af 2.12.1989, s. 34).
 2.
 Rådets direktiv 89/662/EØF af 11. december 1989 om veterinærkontrol i samhandelen i Fællesskabet med henblik på gennemførelse af det indre marked (EFT L 395 af 30.12.1989, s. 13).
 3.
 Rådets direktiv 2002/99/EF af 16. december 2002 om dyresundhedsbestemmelser for produktion, tilvirkning, distribution og indførsel af animalske produkter til konsum (EFT L 18 af 23.1.2003, s. 11).
 1.
 Lov om epizootier (LFE) af 1. juli 1966, (RS 916.40), særlig artikel 57.
 2.
 Bekendtgørelse af 18. april 2007 om import, transit og eksport af dyr og animalske produkter (OITE), (RS 916.443.10).
 3.
 Bekendtgørelse af 18. april 2007 om import og transit


text:
af animalske produkter fra tredjelande ad luftvejen (OITPA), (RS 916.443.13).
 4.
 Bekendtgørelse af 16. maj 2007 om kontrol med import og transit af dyr og animalske produkter (Ordonnance sur les contrôles OITE), (RS 916.443.106).
 5.
 Bekendtgørelse af 18. april 2007 om import af selskabsdyr (OIAC) (RS 916.443.14).
 6.
 Bekendtgørelse af 30. oktober 1985 om honorarer modtaget af Office vétérinaire fédéral (OEVET) (RS 916.472).
 B. GENNEMFØRELSESBESTEMMELSER
 I de i artikel 8 i direktiv 89/662/EØF omhandlede tilfælde sætter de kompetente myndigheder på bestemmelsesstedet sig straks i forbindelse med de kompetente myndigheder i afsendermedlemsstaten. De træffer de nødvendige foranstaltninger og meddeler den kompetente myndighed i afsendelseslandet og Kommissionen, hvilken kontrol der er udført, hvilke afgørelser der er truffet, samt begrundelsen for disse.
 Gennemførelsen af bestemmelserne i artikel 10, 11 og 16 i direktiv 89/608/EØF og i artikel 9 og 16 i direktiv 89/662/EØF sorterer under Den Blandede Veterinærkomité.
 KAPITEL III
 Veterinærkontrol ved indførsel fra tredjelande
 A. RETSFORSKRIFTER (3)
 Kontrol med importen fra tredjelande foretages efter bestemmelserne i følgende retsakter:
 Fællesskabet
 Schweiz
 1.
 Kommissionens forordning (EF) nr. 136/2004 af 22. januar 2004 om procedurer for EF-grænsekontrolstedernes veterinærkontrol af tredjelandsprodukter (EUT L 21 af 28.1.2004, s. 11).
 2.
 Kommissionens forordning (EF) nr. 745/2004 af 16. april 2004 om foranstaltninger vedrørende import af animalske produkter til eget forbrug (EUT L 122 af 26.4.2004, s. 1).
 3.
 Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 854/2004 af 29. april 2004 om særlige bestemmelser for tilrettelæggelsen af den offentlige kontrol af animalske produkter til konsum (EUT L 139 af 30.4.2004, s. 206).
 4.
 Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 882/2004 af 29. april 2004 om offentlig kontrol med henblik på verifikation af, at foderstof-og fødevarelovgivningen samt dyresundheds-og dyrevelfærdsbestemmelserne overholdes (EUT L 165 af 30.4.2004, s. 1).
 5.
 Rådets direktiv 89/608/EØF af 21. november 1989 om gensidig bistand mellem medlemsstaternes administrative myndigheder og om samarbejde mellem disse og Kommissionen med henblik på at sikre den rette anvendelse af de veterinære og zootekniske bestemmelser (EFT L 351 af 2.12.1989, s. 34).
 6.
 Rådets direktiv 96/22/EF af 29. april 1996 om forbud mod anvendelse af visse stoffer med hormonal og thyreostatisk virkning og af β-agonister i husdyrbrug og om ophævelse af direktiv 81/602/EØF, 88/146/EØF og 88/299/EØF (EFT L 125 af 23.5.1996, s. 3).
 7.
 Rådets direktiv 96/23/EF af 29. april 1996 om de kontrolforanstaltninger, der skal iværksættes for visse stoffer og restkoncentrationer heraf i levende dyr og produkter heraf og om ophævelse af direktiv 85/358/EØF og 86/469/EØF og beslutning 89/187/EØF og 91/664/EØF (EFT L 125 af 23.5.1996, s. 10).
 8.
 Rådets direktiv 97/78/EF af 18. december 1997 om fastsættelse af principperne for tilrettelæggelse af veterinærkontrollen for tredjelandsprodukter, der føres ind i Fællesskabet (EFT L 24 af 30.1.1998, s. 9).
 9.
 Kommissionens beslutning 2002/657/EF af 12. august 2002 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets direktiv 96/23/EF for så vidt angår analysemetoders ydeevne og fortolkning af resultater (EFT L 221 af 17.8.2002, s. 8).
 10.
 Rådets direktiv 2002/99/EF af 16. december 2002 om dyresundhedsbestemmelser for produktion, tilvirkning, distribution og indførsel af animalske produkter til konsum (EFT L


text:
18 af 23.1.2003, s. 11).
 11.
 Kommissionens beslutning 2005/34/EF af 11. januar 2005 om harmoniserede standarder for analyse af animalske produkter, som indføres fra tredjelande, for visse restkoncentrationer (EUT L 16 af 20.1.2005, s. 61).
 1.
 Lov om epizootier (LFE) af 1. juli 1966, (RS 916.40), særlig artikel 57.
 2.
 Bekendtgørelse af 18. april 2007 om import, transit og eksport af dyr og animalske produkter (OITE), (RS 916.443.10).
 3.
 Bekendtgørelse af 18. april 2007 om import og transit af animalske produkter fra tredjelande ad luftvejen (OITPA), (RS 916.443.13).
 4.
 Bekendtgørelse af 16. maj 2007 om kontrol med import og transit af dyr og animalske produkter (Ordonnance sur les contrôles OITE), (RS 916.443.106).
 5.
 Bekendtgørelse af 18. april 2007 om import af selskabsdyr (OIAC) (RS 916.443.14).
 6.
 Bekendtgørelse af 30. oktober 1985 om honorarer modtaget af Office vétérinaire fédéral (OEVET) (RS 916.472).
 7.
 Lov af 9. oktober 1992 om fødevarer (LDAl), (RS 817.0).
 8.
 Bekendtgørelse af 23. november 2005 om fødevarer og genstande (ODAlOUs), (RS 817.02).
 9.
 Bekendtgørelse af 23. november 2005 om gennemførelse af fødevarelovgivningen (RS 817.025.21).
 10.
 Bekendtgørelse af 26. juni 1995 om fremmede stoffer og om ingredienser i levnedsmidler (OSEC), (RS 817.021.23).
 B. GENNEMFØRELSESBESTEMMELSER
 1. Med henblik på anvendelsen af artikel 6 i direktiv 97/78/EF benyttes følgende grænseovergangssteder for Fællesskabets medlemsstater: de grænsekontrolsteder, der er godkendt til at føre veterinærkontrol med animalske produkter og er opført i bilaget til Kommissionens beslutning 2001/881/EF af 7. december 2001 om en liste over grænsekontrolsteder, der er godkendt til at føre veterinærkontrol med dyr og animalske produkter fra tredjelande, og om opdatering af de nærmere bestemmelser om den kontrol, som skal gennemføres af Kommissionens eksperter, som ændret.
 2. Med henblik på anvendelsen af artikel 6 i direktiv 97/78/EF benyttes følgende grænseovergangssteder for Schweiz:
 Navn
 Traces-kode
 Type
 Inspektionscenter
 Godkendelsestype
 Zürich lufthavn
 CHZRH4
 A
 Center 1
 NHC (4)
 Center 2
 HC(2) (4)
 Genève lufthavn
 CHGVA4
 A
 Center 1
 HC(2), NHC (4)
 Senere ændringer af listen over grænsekontrolstederne, inspektionscentrene og godkendelsestyperne sorterer under Den Blandede Veterinærkomité.
 Gennemførelsen af kontrol på stedet sorterer under Den Blandede Veterinærkomité, jf. især artikel 45 i forordning (EF) nr. 882/2004 og artikel 57 i lov om epizootier.
 KAPITEL IV
 Sundhedsmæssige betingelser og kontrolbetingelser for samhandel mellem Fællesskabet og Schweiz
 I sektorer med gensidig anerkendelse af ligestilling sker handel mellem EF's medlemsstater og Schweiz med animalske produkter på samme betingelser som for handel mellem EF's medlemsstater. Produkterne ledsages i givet fald af den type sundhedscertifikater, der anvendes i forbindelse med samhandel mellem EF's medlemsstater, eller som er fastsat i dette bilag og tilgængelige i Traces-systemet.
 I andre sektorer anvendes de sundhedsmæssige betingelser, der er fastsat i kapitel II i appendiks 6 fortsat.
 KAPITEL V
 Sundhedsmæssige betingelser og kontrolbetingelser for import fra tredjelande
 1. Fællesskabet — Retsforskrifter
 (5)
 A. FOLKESUNDHEDSBESTEMMELSER
 1. Rådets direktiv 88/344/EØF af 13. juni 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ekstraktionsmidler anvendt ved fremstilling af levnedsmidler og levnedsmiddelingredienser (EFT L 157 af 24.6.1988, s. 28).
 2. Rådets direktiv 88/388/EØF af 22. juni 1988 om indbyrdes tilnærmelse af


text:
medlemsstaternes lovgivning om aromaer, som må anvendes i levnedsmidler, og om udgangsmaterialer til fremstilling af disse (EFT L 184 af 15.7.1988, s. 61).
 3. Rådets direktiv 89/107/EØF af 21. december 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om tilsætningsstoffer, som må anvendes i levnedsmidler (EFT L 40 af 11.2.1989, s. 27).
 4. Rådets forordning (EØF) nr. 2377/90 af 26.6.1990 om en fælles fremgangsmåde for fastsættelse af maksimalgrænseværdier for restkoncentrationer af veterinærlægemidler i animalske levnedsmidler (EFT L 224 af 18.8.1990, s. 1).
 5. Rådets forordning (EØF) nr. 315/93 af 8. februar 1993 om fællesskabsprocedurer for forurenende stoffer i levnedsmidler (EFT L 37 af 13.2.1993, s. 1).
 6. Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/35/EF af 30. juni 1994 om sødestoffer til brug i levnedsmidler (EFT L 237 af 10.9.1994, s. 3).
 7. Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/36/EF af 30. juni 1994 om farvestoffer til brug i levnedsmidler (EFT L 237 af 10.9.1994, s. 13).
 8. Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/2/EF af 20. februar 1995 om andre tilsætningsstoffer til levnedsmidler end farvestoffer og sødestoffer (EFT L 61 af 18.3.1995, s. 1).
 9. Kommissionens direktiv 95/31/EF af 5. juli 1995 om specifikke renhedskriterier for sødestoffer til brug i levnedsmidler (EFT L 178 af 28.7.1995, s. 1).
 10. Kommissionens direktiv 95/45/EF af 26. juli 1995 om specifikke renhedskriterier for farvestoffer til brug i levnedsmidler (EFT L 226 af 22.9.1995, s. 1).
 11. Rådets direktiv 96/22/EF af 29. april 1996 om forbud mod anvendelse af visse stoffer med hormonal og thyreostatisk virkning og af β-agonister i husdyrbrug og om ophævelse af direktiv 81/602/EØF, 88/146/EØF og 88/299/EØF (EFT L 125 af 23.5.1996, s. 3).
 12. Rådets direktiv 96/23/EF af 29. april 1996 om de kontrolforanstaltninger, der skal iværksættes for visse stoffer og restkoncentrationer heraf i levende dyr og produkter heraf og om ophævelse af direktiv 85/358/EØF og 86/469/EØF og beslutning 89/187/EØF og 91/664/EØF (EFT L 125 af 23.5.1996, s. 10).
 13. Europa-Parlamentet og Rådets forordning (EF) nr. 2232/96 af 28. oktober 1996 om fastlæggelse af en fællesskabsprocedure for aromastoffer, som anvendes eller er bestemt til anvendelse i eller på levnedsmidler (EFT L 299 af 23.11.1996, s. 1).
 14. Kommissionens direktiv 96/77/EF af 2. december 1996 om specifikke renhedskriterier for andre tilsætningsstoffer til levnedsmidler end farvestoffer og sødestoffer (EFT L 339 af 30.12.1996, s. 1).
 15. Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/2/EF af 22. februar 1999 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om levnedsmidler og levnedsmiddelingredienser, som er behandlet med ioniserende stråling (EFT L 66 af 13.3.1999, s. 16).
 16. Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/3/EF af 22. februar 1999 om opstilling af en fællesskabsliste over levnedsmidler og levnedsmiddelingredienser, som er behandlet med ioniserende stråling (EFT L 66 af 13.3.1999, s. 24).
 17. Kommissionens afgørelse af 23. februar 1999 om oprettelse af en liste over aromastoffer, som anvendes eller er bestemt til anvendelse i eller på levnedsmidler, i medfør af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2232/96 (EFT L 84 af 27.3.1999, s. 1).
 18. Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 999/2001 af 22. maj 2001 om fastsættelse af regler for


text:
forebyggelse af, kontrol med og udryddelse af visse transmissible spongiforme encephalopatier (EFT L 147 af 31.5.2001, s. 1).
 19. Kommissionens beslutning af 23. oktober 2002 om listen over anlæg i tredjelande, der er godkendt til at bestråle fødevarer (EFT L 287 af 25.10.2002, s. 40).
 20. Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2160/2003 af 17. november 2003 om bekæmpelse af salmonella og andre bestemte fødevarebårne zoonotiske agenser (EUT L 325 af 12.12.2003, s. 1).
 21. Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2065/2003 af 10. november 2003 om røgaromaer, som anvendes eller er bestemt til anvendelse i eller på fødevarer (EUT L 309 af 26.11.2003, s. 1).
 22. Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/41/EF af 21. april 2004 om ophævelse af visse direktiver om levnedsmiddelhygiejne og sundhedsbetingelser for produktion og afsætning af visse animalske produkter til konsum og om ændring af Rådets direktiv 89/662/EØF og 92/118/EØF og Rådets afgørelse 95/408/EF (EUT L 157 af 30.4.2004, s. 33).
 23. Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 853/2004 af 29. april 2004 om særlige hygiejnebestemmelser for animalske fødevarer (EUT L 139 af 30.4.2004, s. 55).
 24. Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 854/2004 af 29. april 2004 om særlige bestemmelser for tilrettelæggelsen af den offentlige kontrol af animalske produkter til konsum (EUT L 139 af 30.4.2004, s. 206).
 25. Kommissionens beslutning 2005/34/EF af 11. januar 2005 om harmoniserede standarder for analyse af animalske produkter, som indføres fra tredjelande, for visse restkoncentrationer (EUT L 16 af 20.1.2005, s. 61).
 26. Kommissionens forordning (EF) nr. 401/2006 af 23. februar 2006 om prøveudtagnings- og analysemetoder til offentlig kontrol af indholdet af mykotoksiner i fødevarer (EUT L 70 af 9.3.2006, s. 12).
 27. Kommissionens forordning (EF) nr. 1881/2006 af 19. december 2006 om fastsættelse af grænseværdier for bestemte forurenende stoffer i fødevarer (EUT L 364 af 20.12.2006, s. 5).
 28. Kommissionens forordning (EF) nr. 1883/2006 af 19. december 2006 om prøveudtagnings- og analysemetoder til offentlig kontrol af indholdet af dioxiner og dioxinlignende PCB′er i visse fødevarer (EUT L 364 af 20.12.2006, s. 32).
 29. Kommissionens forordning (EF) nr. 333/2007 af 28. marts 2007 om prøveudtagnings- og analysemetoder til offentlig kontrol af indholdet af bly, cadmium, kviksølv, uorganisk tin, 3-MCPD og benzo(a)pyren i fødevarer (EUT L 88 af 29.3.2007, s. 29).
 30. Kommissionens forordning (EF) nr. 884/2007 af 26. juli 2007 om beredskabsforanstaltninger, som suspenderer anvendelsen af E 128 Red 2G som farvestof i fødevarer (EUT L 195 af 27.7.2007, s. 8).
 B. DYRESUNDHEDSMÆSSIGE BESTEMMELSER
 1. Rådets direktiv 92/118/EØF af 17. december 1992 om dyresundhedsmæssige og sundhedsmæssige betingelser for samhandel med og indførsel til Fællesskabet af produkter, der for så vidt angår disse betingelser ikke er underlagt specifikke fællesskabsbestemmelser, som omhandlet i bilag A, kapitel I, i direktiv 89/662/EØF, og for så vidt angår patogener, i direktiv 90/425/EØF (EFT L 62 af 15.3.1993, s. 49).
 2. Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 999/2001 af 22. maj 2001 om fastsættelse af regler for forebyggelse af, kontrol med og udryddelse af visse transmissible spongiforme encephalopatier (EFT L 147 af 31.5.2001, s. 1).


text:
3. Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1774/2002 af 3. oktober 2002 om sundhedsbestemmelser for animalske biprodukter, som ikke er bestemt til konsum (EFT L 273 af 10.10.2002, s. 1).
 4. Rådets direktiv 2002/99/EF af 16. december 2002 om dyresundhedsbestemmelser for produktion, tilvirkning, distribution og indførsel af animalske produkter til konsum (EFT L 18 af 23.1.2003, s. 11).
 5. Rådets direktiv 2006/88/EF af 24. oktober 2006 om dyresundhedsbestemmelser for akvakulturdyr og produkter deraf og om forebyggelse og bekæmpelse af visse sygdomme hos vanddyr (EUT L 328 af 24.11.2006, s. 14).
 C. ANDRE SPECIFIKKE FORANSTALTNINGER (6)
 1. Interimsaftale om handel og toldunion mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Republikken San Marino — Fælleserklæring — Erklæring fra Fællesskabet (EFT L 359 af 9.12.1992, s. 14).
 2. Rådets og Kommissionens afgørelse af 13. december 1993 om indgåelse af aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde mellem De Europæiske Fællesskaber, deres medlemsstater og Republikken Finland, Republikken Island, Fyrstendømmet Liechtenstein, Kongeriget Norge, Det Schweiziske Edsforbund, Kongeriget Sverige og Republikken Østrig (EFT L 1 af 3.1.1994, s. 1).
 3. Rådets afgørelse 97/132/EF af 17. december 1996 om indgåelse af aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og New Zealand om sundhedsmæssige foranstaltninger i samhandelen med levende dyr og animalske produkter (EFT L 57 af 26.2.1997, s. 4).
 4. Rådets afgørelse 97/345/EF af 17. februar 1997 om indgåelse af tillægsprotokollen om veterinære spørgsmål til aftalen i form af brevveksling mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Fyrstendømmet Andorra (EFT L 148 af 6.6.1997, s. 15).
 5. Rådets afgørelse 98/258/EF af 16. marts 1998 om indgåelse af aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og Amerikas Forenede Stater om sundhedsforanstaltninger til beskyttelse af folke- og dyresundheden i samhandelen med levende dyr og animalske produkter (EFT L 118 af 21.4.1998, s. 1).
 6. Rådets afgørelse 98/504/EF af 29. juni 1998 om indgåelse af interimsaftalen om samhandel og handelsrelaterede anliggender mellem Det Europæiske Fællesskab på den ene side og De Forenede Mexicanske Stater på den anden side (EFT L 226 af 13.8.1998, s. 24).
 7. Rådets afgørelse 1999/201/EF af 14. december 1998 om indgåelse af aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og Canadas regering om sundhedsforanstaltninger til beskyttelse af folke- og dyresundheden i samhandelen med levende dyr og animalske produkter
 8. Rådets afgørelse 1999/778/EF af 15. november 1999 om indgåelse af en tillægsprotokol om veterinærspørgsmål til aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab på den ene side og Danmarks regering og Færøernes landsstyre på den anden side (EFT L 305 af 30.11.1999, s. 25).
 9. Tillægsprotokol om veterinærspørgsmål til aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab på den ene side og Danmarks regering og Færøernes landsstyre på den anden side.
 10. Rådets afgørelse 2002/979/EF af 18. november 2002 om undertegnelse af og midlertidig anvendelse af visse bestemmelser i aftalen om oprettelse af en associering mellem Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater på den ene side og Republikken Chile på den anden side (EFT L 352 af 30.12.2002, s. 1).
 2. Schweiz — retsforskrifter
 (7)
 A. Bekendtgørelse af 18. april 2007 om import, transit og eksport af dyr og animalske produkter (OITE).


text:
B. Bekendtgørelse af 18. april 2007 om import og transit af animalske produkter fra tredjelande ad luftvejen (OITPA).
 3. Håndhævelsesregler
 A. L′Office vétérinaire fédéral og Fællesskabets medlemsstater anvender de relevante bestemmelser om import, der er fastsat i den lovgivning, der er omhandlet i afsnit I i dette appendiks, gennemførelsesbestemmelserne og listerne over virksomheder, hvorfra der kan tillades import. Denne forpligtelse finder anvendelse på alle relevante retsakter uanset vedtagelsesdato.
 Office vétérinaire fédéral kan vedtage strengere foranstaltninger og kræve supplerende garantier. Der føres konsultationer i Den Blandede Veterinærkomité, for at der kan findes passende løsninger.
 Office vétérinaire fédéral og Fællesskabets medlemsstater underretter hinanden om specifikke importbetingelser, der er fastsat på bilateralt plan, og som ikke er harmoniseret på fællesskabsplan.
 B. De grænsekontrolsteder for medlemsstaterne, som er omhandlet i kapitel III, punkt B.1), i dette appendiks, gennemfører kontrollen af importen fra tredjelande med Schweiz som bestemmelsessted i henhold til kapitel III, punkt A., i dette appendiks.
 C. De grænsekontrolsteder for Schweiz, som er omhandlet i kapitel III, punkt B.2), i dette appendiks, gennemfører kontrollen af importen fra tredjelande med Fællesskabets medlemsstater som bestemmelsessted i henhold til bestemmelserne i kapitel III, pkt. A., i dette appendiks.
 D. I medfør af bestemmelserne i bekendtgørelsen af 18. april 2007 om import og transit af animalske produkter fra tredjelande ad luftvejen (OITPA), (RS 916.443.13) bevarer Schweiz muligheden for at importere oksekød fra kvæg, der kan være behandlet med væksthormoner. Det er forbudt at eksportere denne type kød til Fællesskabet. Endvidere sikrer Schweiz:
 —
 at detailhandlerne kun sælger denne type kød direkte til forbrugerne, hvis det er mærket på passende måde
 —
 at det kun indføres ved de schweiziske grænsekontrolsteder
 —
 at der forefindes et tilfredsstillende sporbarheds- og kanaliseringssystem for at forhindre enhver mulighed for senere indførsel på Fællesskabets medlemsstaters område
 —
 at Kommissionen to gange årligt forelægges en rapport om importens oprindelse og bestemmelsessted samt en oversigt over den kontrol, der er blevet gennemført for at sikre overholdelse af betingelserne i de foregående led
 —
 at disse bestemmelser undersøges af Den Blandede Veterinærkomité, i tilfælde af at der opstår en risiko.
 KAPITEL VI
 Gebyrer
 1. Der opkræves intet gebyr for veterinærkontrol i forbindelse med samhandelen mellem Fællesskabets medlemsstater og Schweiz.
 2. Hvad angår veterinærkontrollen med importen fra tredjelande, forpligter de schweiziske myndigheder sig til at opkræve de gebyrer, der er forbundet med den offentlige kontrol i henhold til i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 882/2004 af 29. april 2004 om offentlig kontrol med henblik på verifikation af, at foderstof- og fødevarelovgivningen samt dyresundheds- og dyrevelfærdsbestemmelserne overholdes (EUT L 165 af 30.4.2004, s. 1).«
 (1) Alle henvisninger til retsakter skal, medmindre andet er anført, forstås som henvisninger til den pågældende retsakt som ændret frem til den 30. juni 2008.
 (2) Alle henvisninger til retsakter skal, medmindre andet er anført, forstås som henvisninger til den pågældende retsakt som ændret frem til den 30. juni 2008.
 (3) Alle henvisninger til retsakter skal, medmindre andet er anført, forstås som henvisninger til den pågældende retsakt som senest ændret.
 (4) Henvisning til


text:
de godkendelseskategorier, der er fastsat i Kommissionens beslutning 2001/881/EF.
 (5) Alle henvisninger til retsakter skal, medmindre andet er anført, forstås som henvisninger til den pågældende retsakt, som ændret frem til den 30. juni 2008.
 (6) Alle henvisninger til retsakter skal, medmindre andet er anført, forstås som henvisninger til den pågældende retsakt som ændret frem til den 30. juni 2008.
 (7) Alle henvisninger til retsakter skal, medmindre andet er anført, forstås som henvisninger til den pågældende retsakt som ændret frem til den 30. juni 2008.


text:
 1.9.2020
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 L 285/1
 Kun de originale FN/ECE-tekster har retlig virkning i henhold til folkeretten. Dette regulativs nuværende status og ikrafttrædelsesdato bør kontrolleres i den seneste version af FN/ECE's statusdokument TRANS/WP.29/343/, der findes på adressen: http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29fdocstts.html
 FN-regulativ nr. 44 — Ensartede forskrifter for godkendelse af fastholdelsesanordninger til børn, som er passagerer i motordrevne køretøjer (»barnefastholdelsesanordninger«) [2020/1223]
 Omfattende al gældende tekst frem til:
 Supplement 17 til 04-ændringsserien med ikrafttrædelsesdato: 29. maj 2020
 INDHOLDSFORTEGNELSE
 REGULATIV
 1.
 Anvendelsesområde
 2.
 Definitioner
 3.
 Ansøgning om godkendelse
 4.
 Mærkning
 5.
 Godkendelse
 6.
 Almindelige forskrifter
 7.
 Særlige specifikationer
 8.
 Beskrivelse af prøvninger
 9.
 Prøvningsrapporter for typegodkendelse og produktionsgodkendelse
 10.
 Ændringer og udvidelse af godkendelsen af en type barnefastholdelsesanordning
 11.
 Produktionsgodkendelse
 12.
 Produktionens overensstemmelse og rutineprøvninger
 13.
 Sanktioner i tilfælde af produktionens manglende overensstemmelse
 14.
 Endeligt ophør af produktionen
 15.
 Vejledning
 16.
 Navne og adresser på de tekniske tjenester, der er ansvarlige for udførelse af godkendelsesprøvningerne, og på de typegodkendende myndigheder
 17.
 Overgangsbestemmelser
 BILAG
 1
 Meddelelse
 2
 Udformning af godkendelsesmærker
 3
 Opstilling af apparatur til prøvning for modstandsdygtighed mod støv
 4
 Korrosionsprøvning
 5
 Prøvning af slid og glidning
 6
 Beskrivelse af prøvevognen
 7
 Kurve over vognens deceleration eller acceleration som funktion af tiden
 8
 Beskrivelse af attrapperne
 9
 Prøvning af frontalsammenstød mod barriere
 10
 Fremgangsmåde ved prøvning med påkørsel bagfra
 11
 Supplerende forankringer, der kræves til fastgørelse af barnefastholdelsesanordninger i kategorien semi-universal til motorkøretøjer
 12
 Stol
 13
 Standardsikkerhedssele
 14
 Typegodkendelsesordning (rutediagram ISO 9002:2000)
 15
 Forklarende bemærkninger
 16
 Kontrol med produktionens overensstemmelse
 17
 Prøvning af energioptagende materiale
 18
 Metode til fastlæggelse af anslagsområdet for hovedet for anordninger med ryglæn og for bagudvendende anordninger, med fastlæggelse af sidefløjenes mindstestørrelse
 19
 Beskrivelse af konditioneringen af justeringsanordninger monteret direkte på barnefastholdelsesanordningen
 20
 Anordning til styrkeprøvning af typisk lukkebeslag
 21
 Opstilling til dynamisk sammenstødsprøvning
 22
 Prøvning med underkrop-blok
 23
 Anordninger til kraftpåføring
 24
 Antændelighed af materialer, der er beregnet til anvendelse i indbyggede barnefastholdelsesanordninger
 1. ANVENDELSESOMRÅDE
 1.1.
 Dette regulativ finder anvendelse på barnefastholdelsesanordninger, der er egnet til montering i motordrevne køretøjer, som har mindst tre hjul og er bestemt til anvendelse på sammenklappelige (nedfældbare) og sidevendende sæder.
 2. DEFINITIONER
 I dette regulativ forstås ved:
 2.1.
 »barnefastholdelsesanordning« (»fastholdelsesanordning«): en kombination af dele, der kan omfatte kombinationen af gjorde eller fleksible dele med et fastgøringsspænde, justeringsanordninger, forankringer og i visse tilfælde en supplerende anordning som liftsele, bæresele til spædbørn, ekstra stol og/eller beskyttelsesskærm, som kan fastgøres på et motordrevet køretøj. Den er konstrueret med henblik på at nedsætte skadesrisikoen for brugeren i tilfælde af en pludselig deceleration af køretøjet ved at begrænse bevægelsesmuligheden for brugerens krop.
 »Isofix«: et system til forankring af barnefastholdelsesanordninger i køretøjer, som har to faste forankringer i køretøjet, to tilsvarende faste beslag på barnefastholdelsesanordningen og en anordning til at begrænse en barnefastholdelsesanordnings rotation.
 2.1.1.
 Barnefastholdelsesanordninger inddeles i fem »massegrupper«:
 2.1.1.1.
 Gruppe 0 til børn med masse under 10 kg
 2.1.1.2.
 Gruppe 0+ til børn med masse under 13 kg
 2.1.1.3.
 Gruppe I til børn med masse fra 9 kg til 18 kg
 2.1.1.4.
 Gruppe II til


text:
børn med masse fra 15 kg til 25 kg
 2.1.1.5.
 Gruppe III til børn med masse fra 22 kg til 36 kg
 2.1.1.6.
 Isofix-barnefastholdelsesanordninger inddeles i 7 Isofix-størrelsesklasser beskrevet i FN-regulativ nr. 16, bilag 17, tillæg 2:
 A
 —
 ISO/F3:
 Fremadvendende barnefastholdelsesanordning, fuld højde
 B
 —
 ISO/F2:
 Fremadvendende barnefastholdelsesanordning, reduceret højde
 B1
 —
 ISO/F2X:
 Fremadvendende barnefastholdelsesanordning, reduceret højde
 C
 —
 ISO/R3:
 Bagudvendende barnefastholdelsesanordning, fuld størrelse
 D
 —
 ISO/R2:
 Bagudvendende barnefastholdelsesanordning, reduceret størrelse
 E
 —
 ISO/R1:
 Bagudvendende småbørnsfastholdelsesanordning
 F
 —
 ISO/L1:
 Venstrevendende barnefastholdelsesanordning (babylift)
 G
 —
 ISO/L2:
 Højrevendende barnefastholdelsesanordning (babylift)
 Massegruppe
 Isofix-størrelseskategori
 0 — til 10 kg
 F
 ISO/L1
 G
 ISO/L2
 E
 ISO/R1
 0+ — til 13 kg
 C
 ISO/R3
 D
 ISO/R2
 E
 ISO/R1
 I — 9 til 18 kg
 A
 ISO/F3
 B
 ISO/F2
 B1
 ISO/F2X
 C
 ISO/R3
 D
 ISO/R2
 2.1.2.
 Barnefastholdelsesanordninger kan inddeles i fire »kategorier«:
 2.1.2.1.
 en kategori »universal« til brug som beskrevet i punkt 6.1.1, 6.1.3.1 og 6.1.3.2 til anvendelse på de fleste siddepladser i køretøjer, specielt dem, der i henhold til FN-regulativ nr. 16 er vurderet som kompatible med denne kategori barnefastholdelsesanordning
 2.1.2.2.
 en kategori »begrænset« til brug som beskrevet i punkt 6.1.1 og 6.1.3.1 til udpegede siddepladser i bestemte køretøjstyper som angivet enten af barnefastholdelsesanordningens fabrikant eller køretøjsfabrikanten
 2.1.2.3.
 en kategori »semi-universal« til brug som beskrevet i punkt 6.1.1. og 6.1.3.2
 2.1.2.4.
 en »køretøjsspecifik« kategori til brug enten:
 2.1.2.4.1.
 i nærmere angivne køretøjstyper i overensstemmelse med punkt 6.1.2 og 6.1.3.3 eller
 2.1.2.4.2.
 som »indbygget« barnefastholdelsesanordning.
 2.1.3.
 Fastholdelsessystemerne i barnefastholdelsesanordninger kan tilhøre to klasser:
 en integreret klasse, hvis fastholdelsen af barnet i fastholdelsesanordningen er uafhængig af midler direkte forbundet med køretøjet
 en ikke-integreret klasse, hvis fastholdelsen af barnet i fastholdelsesanordningen er afhængig af midler direkte forbundet med køretøjet.
 2.1.3.1.
 »partiel fastholdelsesanordning«: en anordning som f.eks. en selepude, der, når den anvendes i forbindelse med en voksensele, der føres omkring barnets krop eller fastholder den anordning, som barnet er anbragt i, udgør en komplet barnefastholdelsesanordning.
 2.1.3.2.
 »selepude«: en fast pude, der kan anvendes sammen med en voksensele.
 2.2.
 »barnesikkerhedsstol«: en barnefastholdelsesanordning, der omfatter en stol, hvori barnet er fastholdt.
 2.3.
 »sele«: en barnefastholdelsesanordning, der omfatter en kombination af gjorde med lukkebeslag, justeringsanordninger og befæstigelsesbeslag.
 2.4.
 »stol«: en struktur, der udgør en del af barnefastholdelsesanordningen og er bestemt til anbringelse af et barn i siddende stilling.
 2.4.1.
 »lift«: en fastholdelsesanordning beregnet til anbringelse og fastgøring af barnet liggende på ryggen eller på maven med barnets ryg vinkelret på køretøjets langsgående midterplan. Systemet er udformet, så det fordeler fastholdelseskræfterne på barnets hoved og krop, men ikke dets lemmer, i tilfælde af et sammenstød
 2.4.2.
 »liftsele«: en anordning, der anvendes til at fastholde en lift til køretøjets struktur.
 2.4.3.
 »bagudvendt barnesæde«: en fastholdelsesanordning beregnet til anbringelse af et barn i bagudvendende halvt liggende stilling. Systemet er udformet, så det fordeler fastholdelseskræfterne på barnets hoved og krop, men ikke dets lemmer, i tilfælde af et frontalsammenstød.
 2.5.
 »stoleunderstøtning«: den del af barnefastholdelsesanordningen, med hvilken stolen kan hæves.
 2.6.
 »barneunderstøtning«: den del af barnefastholdelsesanordningen, med hvilken barnet kan løftes i barnefastholdelsesanordningen.
 2.7.
 »kollisionsværn«:


text:
en anordning, der er fastgjort foran barnet og beregnet til at fordele fastholdelseskræfterne i højderetningen over størstedelen af barnets krop i tilfælde af et frontalsammenstød.
 Disse er inddelt i to klasser, jf. punkt 2.1.3:
 Klasse A: Integreret
 Klasse B: Ikke-integreret.
 2.8.
 »gjord«: en bøjelig komponent, der skal overføre påvirkninger.
 2.8.1.
 »hoftesele«: en sele, der, enten i form af en komplet sele eller som del af en sådan sele, føres hen over og enten direkte eller indirekte fastholder barnets bækken.
 2.8.2.
 »skuldersele«: den del af selen, der fastholder barnets overkrop.
 2.8.3.
 »skridtgjord«: en gjord (eller delte gjorde, hvis den består af to eller flere gjorde), som er fastgjort til barnefastholdelsesanordningen og hofteselen og er placeret, så den føres mellem barnets lår; den er bestemt til at forhindre, at barnet glider under hofteselen under normal brug og til at forhindre at hofteselen glider op over bækkenet ved et sammenstød.
 2.8.4.
 »barnefastholdelsesgjord«: en gjord, der er en del af selen og kun fastholder barnets krop.
 2.8.5.
 »befæstigelsesgjord for barnefastholdelsesanordning«: en gjord, der fastgør barnefastholdelsesanordningen til køretøjets struktur og kan være en del af fastholdelsesanordningen for køretøjets sæde.
 2.8.6.
 »H-sele«: en komplet sele bestående af hoftesele, skuldergjord og en eventuel skridtgjord.
 2.8.7.
 »Y-sele«: en sele bestående af en gjord, der føres mellem barnets ben, og en gjord til hver skulder.
 2.8.8.
 »styregjord«: en gjord eller anordning, der fastholder skuldergjorden af en voksensele i en stilling, der passer til barnet, og på hvilken skuldergjordens effektive stilling kan justeres med en anordning, der føres op og ned ad gjordene til brugerens skulder og derefter fastgøres i den pågældende stilling. Denne styregjord er ikke bestemt til at skulle bære nogen væsentlig del af den dynamiske belastning. En styregjord anses for at være en del af barnefastholdelsesanordningen og kan ikke godkendes særskilt i henhold til denne forordning.
 2.9.
 »lukkebeslag«: beslag af en type med hurtig udløsning, som sikrer, at barnet fastholdes af fastholdelsesanordningen, eller at fastholdelsesanordningen fastholdes til køretøjets stel og hurtigt kan åbnes. Lukkebeslaget kan være forsynet med en justeringsanordning.
 2.9.1.
 »indesluttet udløserknap for lukkebeslag«: en udløserknap, der er udformet, så lukkebeslaget ikke kan udløses med en kugle med en diameter på 40 mm.
 2.9.2.
 »ikke indesluttet udløserknap for lukkebeslag«: en udløserknap, der er udformet, så lukkebeslaget skal kunne udløses ved hjælp af en kugle med en diameter på 40 mm.
 2.10.
 »justeringsanordning«: anordning, der gør det muligt at tilpasse fastholdelsesanordningen eller dens befæstigelsesbeslag til den enkelte bærer og/eller til køretøjets udformning. Justeringsanordningen kan enten være en del af lukkebeslaget eller være en retractor eller enhver anden del af sikkerhedsselen.
 2.10.1.
 »kvikjusteringsanordning«: en anordning, der kan betjenes med én hånd i en enkelt jævn bevægelse.
 2.10.2.
 »justeringsanordning monteret direkte på barnefastholdelsesanordningen«: en justeringsanordning, der er bestemt til en integreret sele og er monteret direkte på barnefastholdelsesanordningen i stedet for at være anbragt direkte på den gjord, som den er bestemt til at justere.
 2.11.
 »befæstigelsesbeslag«: de dele af barnefastholdelsesanordningen samt de nødvendige fastgørelsesdele, som gør det muligt at fæstne denne sikkert til køretøjets struktur enten direkte eller


text:
gennem køretøjets sæde.
 2.11.1.
 »støtteben«: et fast beslag på en barnefastholdelsesanordning, der skaber en rute for kompressionsbelastningen mellem barnefastholdelsesanordningen og køretøjets konstruktion for at omgå sædehyndeeffekter under deceleration; et støtteben kan være justerbart.
 2.12.
 »energiafledende anordning«: en anordning, som er beregnet til at bortlede energi uafhængigt af gjorden eller sammen med denne, og som er en del af en barnefastholdelsesanordning.
 2.13.
 »retractor«: en anordning til oprulning af en del af eller hele barnefastholdelsesanordningens gjord. Begrebet omfatter følgende arter af anordninger:
 2.13.1.
 »automatisk retractor«: en retractor, som gør det muligt at rulle den ønskede længde gjord ud, og som automatisk tilpasser gjorden til brugeren, når lukkebeslaget lukkes, således at yderligere udrulning kun kan finde sted ved brugerens forsætlige indgriben.
 2.13.2.
 »inerti-retractor«: en retractor, som under normale kørselsforhold ikke hæmmer bevægelsesfriheden for bæreren. Retractoren indeholder en længdejusteringsanordning, som automatisk tilpasser gjorden til brugeren samt en låsemekanisme, der aktiveres i nødstilfælde ved:
 2.13.2.1.
 deceleration af køretøjet eller udtrækning af gjorden af retractoren eller ved andet automatisk middel (enkeltvirkende) eller
 2.13.2.2.
 en kombination af flere af disse faktorer (dobbeltvirkende).
 2.14.
 »fastholdelsesanordningens forankringer«: de dele af køretøjets struktur eller sædets stel, hvortil barnesikkerhedsanordningens befæstigelsesbeslag er fastgjort.
 2.14.1.
 »ekstra forankring«: en del af køretøjets struktur eller af køretøjets sæders stel, hvortil en barnefastholdelsesanordning påtænkes fastgjort, og som supplerer de forankringer, der er godkendt efter FN-regulativ nr. 14 eller nr. 145. Dette inkluderer prøvevognens vognbund som beskrevet i bilag 6 og strukturdele af et bestemt køretøj/bestemte køretøjer, når de belastes af et støtteben.
 2.14.2.
 »nedre Isofix-forankring«: en stiv, rund horisontal stang med en diameter på 6 mm, der stikker ud fra køretøjets eller sædets konstruktion til fastgørelse og fastholdelse af en Isofix-barnefastholdelsesanordning ved hjælp af Isofix-beslag.
 2.14.3.
 »Isofix-forankringssystem«: et system bestående af to nedre Isofix-forankringer, der opfylder forskrifterne i FN-regulativ nr. 14 eller nr. 145, og som er konstrueret til fastgørelse af en Isofix-barnefastholdelsesanordning sammen med en antirotationsanordning.
 2.14.4.
 »antirotationsanordning«:
 a)
 En antirotationsanordning for en »universal« Isofix-barnefastholdelsesanordning består af en Isofix-topstrop.
 b)
 En antirotationsanordning for en Isofix »semi-universal« barnefastholdelsesanordning består af enten en topstrop, køretøjets instrumentbræt eller et støtteben, der skal begrænse fastholdelsesanordningens rotation ved frontalsammenstød.
 c)
 For så vidt angår »universale« og »semi-universale« Isofix-barnefastholdelsesanordninger udgør køretøjets sæde i sig selv ikke en anti-rotationsanordning.
 2.14.5.
 »Isofix-topstropforankring«: en anordning, der opfylder forskrifterne i FN-regulativ nr. 14 eller nr. 145, f.eks. en stang, der er placeret i et nærmere bestemt område og er beregnet til fastgørelse af en Isofix-topstropkonnektor og overførsel af fastholdelseskraften til køretøjets stel.
 2.15.
 »fremadvendende«: som vender i køretøjets normale kørselsretning.
 2.16.
 »bagudvendt«: rettet modsat køretøjets normale kørselsretning.
 2.17.
 »tilbagelænet position«: den særlige position af stolen, hvor barnet kan læne sig tilbage.
 2.18.
 »liggende/rygliggende/maveliggende«: en stilling, hvori barnets hoved og krop bortset fra lemmerne befinder sig på en vandret overflade, mens barnet indtager hvilestilling i fastholdelsesanordningen.
 2.19.
 »type barnefastholdelsesanordning«: barnefastholdelsesanordninger, som ikke udviser væsentlige indbyrdes forskelle, navnlig på følgende punkter:
 2.19.1.
 Den kategori og de(n) massegruppe(r), for hvilke(n) og den position og retning, (som defineret i punkt 2.15 og 2.16) i hvilken fastholdelsesanordningen er bestemt til


text:
at blive anvendt.
 2.19.2.
 Barnefastholdelsesanordningens geometriske form
 2.19.3.
 Dimensioner, masse, materiale og farve af:
 a)
 sædet
 b)
 polstringen og
 c)
 kollisionsværnet.
 2.19.4.
 Materiale, vævning, mål og farve af gjordene
 2.19.5.
 De stive dele (lukkebeslag, befæstigelsesbeslag, retractorer mv.).
 2.20.
 »køretøjets sæde«: en opbygning med polstring, uanset om den indgår som del i køretøjets opbygning, der tjener som siddeplads for en voksen person. I denne forbindelse forstås ved:
 2.20.1.
 »sammenhængende sæder«: enten et udelt sæde eller adskilte sæder, der er monteret side om side (dvs. fastgjort på en sådan måde, at et af sædernes forreste forankringer flugter med et andet sædes forreste eller bageste forankringer eller befinder sig mellem dettes forankringer) og tjener som siddeplads til en eller flere voksne personer.
 2.20.2.
 »udelt sæde«: en opbygning, komplet med beslag, der tjener som siddeplads for mindst to voksne personer.
 2.20.3.
 »køretøjets forsæder«: sammenhængende sæder, der er placeret længst fremme i passagerkabinen, dvs. uden at noget andet sæde er direkte foran dem.
 2.20.4.
 »køretøjets bagsæder«: faste, fremadvendende sæder, der er placeret bag andre sammenhængende sæder.
 2.20.5.
 »Isofix-position«: et system, der tillader montering af:
 a)
 enten en »universal« fremadvendende Isofix-barnefastholdelsesanordning som defineret i dette regulativ
 b)
 eller en »semi-universal« fremadvendende Isofix-barnefastholdelsesanordning som defineret i dette regulativ
 c)
 eller en »semi-universal« bagudvendende Isofix-barnefastholdelsesanordning som defineret i dette regulativ
 d)
 eller en »semi-universal« sidevendende Isofix-barnefastholdelsesanordning som defineret i dette regulativ
 e)
 eller en »køretøjsspecifik« Isofix-barnefastholdelsesanordning som defineret i dette regulativ.
 2.21.
 »indstillingsanordning«: anordning, der gør det muligt at indstille sædet eller dets bestanddele, således at det passer til den siddende voksnes legemsform; denne indstillingsanordning kan navnlig muliggøre:
 2.21.1.
 længdeindstilling og/eller
 2.21.2.
 højdeindstilling og/eller
 2.21.3.
 vinkelindstilling.
 2.22.
 »sædets forankring«: de anordninger, hvormed hele voksensædet er fastgjort til køretøjet, herunder de deraf berørte dele af køretøjets stel.
 2.23.
 »sædetype«: en kategori af voksensæder, der ikke udviser forskelle indbyrdes på væsentlige områder som f.eks.:
 2.23.1.
 udformning, dimensioner og materialer anvendt til sædekonstruktionen
 2.23.2.
 type og dimensioner af ryglænets justeringssystem og låsesystem og
 2.23.3.
 type og dimensioner af voksenselernes forankringer på sædet, af sædets forankring og de deraf berørte dele af køretøjets stel.
 2.24.
 »forskydningsanordning«: en anordning, der for at lette ind- og udstigning og læsning og udtagning af bagage gør det muligt at foretage en vinkel — eller længdeforskydning af sædet eller dets bestanddele uden fast mellemstilling.
 2.25.
 »spærreanordning«: en anordning, der sikrer fastholdelse af voksensædet og dele deraf i brugsstillingen.
 2.26.
 »låseanordning«: an anordning, der låser et afsnit af gjorden af en voksensele i forhold til et andet afsnit af samme sele. Sådanne anordninger kan virke på enten den diagonale del eller samtidig sikre både hoftedelen og den diagonale del af voksenselen. Begrebet omfatter følgende klasser af anordninger:
 2.26.1.
 »anordning af klasse A«: en anordning, der forhindrer, at barnet trækker gjorden fra retractoren igennem til selens hoftegjord, når voksenselen anvendes til at fastholde barnet direkte.
 2.26.2.
 »anordning af klasse B«: en anordning, der giver mulighed for at fastholde en påført stramning af voksenselens hoftegjord, når voksenselen anvendes til at fastholde barnefastholdelsesanordningen. Anordningen er bestemt til at forhindre, at gjorden


text:
fra retractoren føres gennem anordningen og derved slappes, så fastholdelsesanordningen ikke er i optimal stilling.
 2.27.
 »fastholdelsesanordning til særlige behov«: en barnefastholdelsesanordning bestemt til børn med særlige behov som følge af fysisk eller mentalt handicap; sådanne anordninger kan specielt give mulighed for supplerende fastspændingsanordninger til enhver legemsdel, men skal som minimum omfatte de primære fastholdelsesmidler i henhold til dette regulativ.
 2.28.
 »Isofix-beslag«, en af de to forbindelser, der opfylder forskrifterne i dette regulativs punkt 6.3.2, og som stikker ud fra Isofix-barnefastholdelsesanordningens konstruktion og er kompatibel med en nedre Isofix-forankring.
 2.29.
 »Isofix-barnefastholdelsesanordning«: en barnefastholdelsesanordning, som skal fastgøres til et Isofix-forankringssystem, der opfylder forskrifterne i FN-regulativ nr. 14 eller nr. 145.
 2.30.
 »samling mellem ryg og sæde«: området i nærheden af skæringslinjen for køretøjssædets sædehynde og ryglænet.
 2.31.
 »køretøjets sædebeslag«: et beslag i overensstemmelse med de Isofix-størrelsesklasser, der er fastlagt i punkt 2.1.1.6, og hvis dimensioner er angivet i figur 1 til 6 i bilag 17, tillæg 2, til FN-regulativ nr. 16, som af en fabrikant af barnefastholdelsesanordninger bruges til at bestemme de omtrentlige dimensioner af en Isofix-barnefastholdelsesanordning og placeringen af dennes Isofix-beslag.
 2.32.
 »Isofix-topstropkonnektor«: en anordning beregnet til fastgørelse til en Isofix-topstropforankring.
 2.33.
 »Isofix-topstropkrog« en Isofix-topstropforbindelse, der typisk anvendes til at fastgøre en Isofix-topstrop til en Isofix-topstropsforankring som defineret i figur 3 i FN-regulativ nr. 14 eller figur 3 i FN-regulativ nr. 145.
 2.34.
 »Isofix-topstropgjord«: en gjord (eller tilsvarende), der går ud fra toppen af Isofix-barnefastholdelsesanordningen og til Isofix-topstropforankringen, og som er forsynet med en justeringsanordning, en spændingsudløsende anordning og en Isofix-topstropkonnektor.
 2.35.
 »Isofix-topstropbeslag«, en anordning til fastgørelse af Isofix-topstropgjorden til Isofix-barnefastholdelsesanordningen.
 2.36.
 »spændingsudløsningsanordning«: et system, som gør det muligt at udløse den anordning, som justerer og fastholder tilspændingen af Isofix-topstropgjorden.
 2.37.
 »gjordestyr til voksensele«: en anordning, som voksenselen føres igennem for at styre den korrekt, og som tillader fri bevægelse af gjorden.
 2.38.
 »typegodkendelsesprøvning«: en prøvning til bestemmelse af i hvor høj grad en type barnefastholdelsesanordning, der er indleveret til godkendelse, opfylder forskrifterne.
 2.39.
 »produktionsprøvning«: en prøvning, der skal bestemme, om fabrikanten er i stand til at producere en barnefastholdelsesanordning, der er i overensstemmelse med den barnefastholdelsesanordning, der er indleveret til typegodkendelse.
 2.40.
 »rutinemæssig prøvning«: prøvning af et antal barnefastholdelsesanordninger udvalgt fra en enkelt batch for at kontrollere, om de opfylder forskrifterne.
 2.41.
 »forskydningsanordning til barnefastholdelsesanordning«: en anordning, der gør det muligt at foretage en vinkel- eller længdeforskydning af barnefastholdelsesanordningen eller dens bestanddele.
 2.42.
 »spærreanordning til barnefastholdelsesanordning«: en anordning, der sikrer, at barnefastholdelsesanordningen og dens dele fastholdes i brugsstillingen.
 2.43.
 »belastningsbegrænsende anordning«: en anordning, der kan brydes eller blokere i henhold til fastlagte belastningsforhold. Anordningen skal være specifikt udformet til disse betingelser, og dens adfærd skal være reproducerbar og dokumenteres objektivt i den tekniske dokumentation.
 3. ANSØGNING OM GODKENDELSE
 3.1.
 Ansøgning om godkendelse af en type barnefastholdelsesanordning indgives af indehaveren af varemærket eller af dennes bemyndigede repræsentant og følger godkendelsesproceduren omhandlet i bilag 14.
 3.2.
 Ansøgningen om godkendelse skal for hver type barnefastholdelsesanordning ledsages af:
 3.2.1.
 En teknisk beskrivelse af barnefastholdelsesanordningen med oplysninger om gjordene og de andre anvendte materialer


text:
sammen med de belastningsbegrænsende anordningers forventede og reproducerbare reaktion. Den skal være ledsaget af tegninger af barnefastholdelsesanordningens dele og, i tilfælde af retractorer, en monteringsvejledning for disse og deres følere samt en erklæring om giftighed (punkt 6.1.5) og antændelighed (punkt 6.1.6), idet tegningerne skal vise den påtænkte placering af godkendelsesnummer og ekstra symbol(er) i forhold til godkendelsesmærkets cirkel. Beskrivelsen skal omfatte farven på den model, der indleveres til godkendelse.
 3.2.2.
 Fire prøver af barnefastholdelsesanordningen.
 3.2.3.
 Ti meter af hver type gjord, der er anvendt i barnefastholdelsesanordningen, og
 3.2.4.
 på begæring af den tekniske tjeneste, som forestår godkendelsesprøvningen, indleveres yderligere prøver.
 3.2.5.
 Vejledning og nærmere enkeltheder vedrørende emballering i henhold til punkt 15 nedenfor.
 3.2.6.
 For lifte gælder, at hvis liftselen kan anvendes i kombination med en række forskellige typer lifte, skal liftselens fabrikant indlevere en liste over disse.
 3.3.
 Når en godkendt voksensele anvendes til fastholdelse af barnefastholdelsesanordningen, skal det af ansøgningen fremgå, hvilken kategori voksensele der skal anvendes, f.eks. fast hoftesele.
 3.4.
 Inden en kontraherende parts typegodkendende myndighed meddeler typegodkendelse, skal den forvisse sig om, at der findes sådanne foranstaltninger og procedurer, at det effektivt kan kontrolleres, at producerede barnefastholdelsesanordninger, udstyr og dele er i overensstemmelse med den godkendte type.
 4. MÆRKNING
 4.1.
 Prøveeksemplarerne af en type barnefastholdelsesanordninger, som indleveres til godkendelse efter punkt 3.2.2 og 3.2.3 ovenfor, skal let læseligt og uudsletteligt være påført fabrikantens navn, initialer eller firmamærke.
 4.2.
 En af de af plast fremstillede dele af barnefastholdelsesanordningen (f.eks. skal, kollisionsværn, selepude osv.), bortset fra sele(r) eller H-seler, skal være tydeligt og uudsletteligt mærket med produktionsåret.
 4.3.
 Hvis fastholdelsesanordningen skal anvendes i kombination med en voksensele, skal anbringelsen af gjordene være tydeligt angivet gennem en tegning, der er permanent fastgjort på anordningen. Hvis fastholdelsesanordningen holdes på plads af voksenselen, skal gjordenes anbringelse være tydeligt markeret på produktet med farvekoder. Sikkerhedsselens placering skal angives med rødt for fremadvendende og blåt for bagudvendende anbringelse. Udstyr, der kan installeres bagud- og fremadrettet uden at ændre selens rutning (f.eks. turnable-systemer), skal anvende begge farvekoder. Samme farvekoder skal benyttes på de mærkater på anordningen, der viser anvendelsesmåderne.
 Der skal være en klar skelnen mellem fremføring af selens hoftedel og fremføring af den diagonale del af selen. Angivelse med f.eks. farvekoder, ord, figurer osv. skal gøre det muligt at skelne mellem sikkerhedsselens dele.
 I enhver illustration på produktet af fremføringen af selen skal det klart angives, hvilken vej barnefastholdelsesanordningen skal vende i forhold til køretøjet. Diagrammer over selers fremføring, der ikke viser køretøjets sæde, kan ikke accepteres.
 Den i dette punkt fastlagte mærkning skal være synlig, når fastholdelsesanordningen er anbragt i køretøjet. For fastholdelsesanordninger i gruppe 0 skal mærkningen også være synlig, når barnet er anbragt i fastholdelsesanordningen.
 4.4.
 På den synlige indvendige flade (inklusive sidestykkernes indre overflade ved siden af barnets hoved) i nærheden af det område, hvor barnets hoved hviler i barnefastholdelsesanordningen, skal bagudvendende fastholdelsesanordninger være forsynet med den viste permanente mærkat.
 Mærkatens overordnede mål skal være mindst 120 × 60 mm eller et hertil svarende areal.
 Mærkaten må gerne være


text:
tilpasset på en sådan måde, at layoutet afviger fra det viste eksempel. Tekstens indhold skal dog opfylde de nøjagtige forskrifter. Desuden må mærkaten ikke indeholde andre typer oplysninger, medmindre de er anbragt uden for et klart markeret rektangel, der som minimum har de ovenfor krævede dimensioner. Som undtagelse fra det ovenfor nævnte kan et reservedelsnummer, en stregkode eller et tilsvarende identifikationsmærke på højst 8 mm × 35 mm eller et tilsvarende område anbringes på mærkaten.
 Det skal også sikres, at der ikke tillades nogen afvigelser i de angivne piktogrammers form og retning. Navnlig forbydes tilpasning af de foreskrevne piktogrambilleder, med undtagelse af hånden med den pegende pegefinger og det åbne hæfte med bogstavet »i« på højre side, forudsat at de er klart genkendelige.
 Små uregelmæssigheder vedrørende linjetykkelse, mærkattryk og andre relevante produktionstolerancer accepteres.
 Mærkaten skal fastsys til betrækket omkring hele dets omkreds og/eller være permanent fastklæbet til betrækket over hele bagsiden. Enhver anden form for fastgørelse, der er permanent, og som ikke let kan fjernes fra produktet og ikke let bliver skjult, kan accepteres. Mærkater af flagtypen er ikke tilladt.
 Hvis dele af fastholdelsesanordningen eller tilbehør leveret af fabrikanten af fastholdelsesanordningen vil kunne skjule mærkaten, kræves der en ekstra mærkat. Der skal hele tiden være en advarselsmærkat synlig i alle situationer, hvor fastholdelsesanordningen klargøres til brug, uanset i hvilken konfiguration.
 4.5.
 For barnefastholdelsesanordninger, der kan anbringes BÅDE fremad- og bagudvendende, anføres:
 »VIGTIGT: MÅ IKKE BENYTTES FREMADVENDENDE, FØR BARNETS VÆGT ER OVER .......... (Se vejledning)«
 4.6.
 For barnefastholdelsesanordninger med alternativ føring af selen skal de alternative belastningsoverførende kontaktpunkter mellem fastholdelsesanordningen og voksenselen være mærket permanent. Af denne mærkning skal det fremgå, at der er tale om en alternativ føring af selen, og mærkningen skal være i overensstemmelse med ovenstående forskrifter for kodning til fremad- og bagudvendende sæder.
 4.7.
 Hvis barnefastholdelsesanordningen har alternative belastningsoverførende kontaktpunkter, skal den i punkt 4.3 foreskrevne mærkning indeholde en oplysning om, at den alternative føring af selen er beskrevet i vejledningen.
 4.8.
 Isofix-mærkning
 Hvis produktet omfatter Isofix-beslag, skal følgende oplysninger hele tiden være synlige for en person, der monterer fastholdelsesanordningen i køretøjet:
 ISO Isofix-logoet efterfulgt af det eller de bogstaver der hører til den eller de Isofix-størrelsesklasser, som produkter passer til. Som et minimum et symbol bestående af en cirkel med en diameter på mindst 13 mm indeholdende et piktogram, der skal kontrastere med cirklens baggrund. Piktogrammet skal være klart synligt enten ved hjælp af kontrastfarver eller ved et passende relief, hvis det er støbt eller præget.
 Følgende oplysninger kan gives ved hjælp af piktogrammer og/eller tekst. Mærkningen skal angive:
 a)
 De væsentligste relevante trin i klargørelse af sædet. F.eks. skal det forklares, hvordan Isofix-fastlåsningssystemet forlænges.
 b)
 Placering, funktion og fortolkning af en eventuel indikator skal forklares.
 c)
 Placering og om nødvendigt fremføring af topstrop eller andre midler til begrænsning af rotation, som kræver en handling fra brugerens side, skal angives ved hjælp af det relevante af følgende symboler.
 d)
 Justering af Isofix-låsemekanismer og topstrop eller andre midler til begrænsning af rotation, som kræver handling fra brugerens


text:
side, skal angives.
 e)
 Mærkningen skal være permanent fastgjort og skal kunne ses af en bruger, som monterer sædet.
 f)
 Hvis det er nødvendigt, skal der være en henvisning til barnefastholdelsesanordningens brugsanvisning og til placeringen af denne ved hjælp af nedenstående symbol.
 4.9.
 Mærkning af en selepude uden ryglæn.
 Hvis produktet er en selepude uden ryglæn, skal følgende mærkat permanent være synlig for en person, der monterer fastholdelsesanordningen i et køretøj, og skal være skjult, når selepuden anvendes med dens aftagelige ryglæn:
 5. GODKENDELSE
 5.1.
 Hver prøve, der er indleveret i henhold til punkt 3.2.2 og 3.2.3 ovenfor, skal opfylde forskrifterne i punkt 6 til 8 i dette regulativ i alle henseender, før godkendelse kan meddeles.
 5.2.
 Hver godkendt type tildeles et godkendelsesnummer. De to første cifre (i øjeblikket 04 svarende til ændringsserie 04, der trådte i kraft den 12. september 1995) angiver serien af de seneste større tekniske ændringer af regulativet på tidspunktet for udstedelsen af godkendelsen. Samme kontraherende part må ikke tildele samme nummer til en anden type barnefastholdelsesanordning, som omfattes af dette regulativ.
 5.3.
 En meddelelse om godkendelse eller udvidelse eller nægtelse af godkendelse af en type barnefastholdelsesanordning i henhold til dette regulativ skal fremsendes til de kontraherende parter, der anvender dette regulativ, ved hjælp af en formular svarende til modellen i bilag 1 til dette regulativ.
 5.4.
 Foruden mærkerne i punkt 4 ovenfor skal hver barnefastholdelsesanordning, der er i overensstemmelse med en type godkendt efter dette regulativ, være påført følgende:
 5.4.1.
 Et internationalt godkendelsesmærke bestående af:
 5.4.1.1.
 en cirkel, der omgiver bogstavet »E« efterfulgt af kendingsnummeret for det land, der har meddelt godkendelsen (1)
 5.4.1.2.
 et godkendelsesnummer
 5.4.2.
 følgende yderligere symboler:
 5.4.2.1.
 ordet (-ene) »universal«, »begrænset«, »semi-universal« eller »køretøjsspecifik«, alt efter fastholdelsesanordningens kategori
 5.4.2.2.
 det masseområde, som barnefastholdelsesanordningen er bestemt for:
 0-10 kg, 0-13 kg, 9-18 kg, 15-25 kg, 22-36 kg, 0-18 kg, 9-25 kg, 15-36 kg, 0-25 kg, 9-36 kg, 0-36 kg
 5.4.2.3.
 symbolet »S« for fastholdelsesanordninger »til særlige behov«.
 5.5.
 Det i punkt 5.4 ovenfor foreskrevne godkendelsesmærke må ikke erstattes af en entydig identifikator (UI) som omhandlet i fortegnelse 5 til overenskomsten af 1958.
 5.6.
 Bilag 2 til dette regulativ indeholder et eksempel på godkendelsesmærkets udformning.
 5.7.
 Angivelserne i punkt 5.4 ovenfor skal enten ved hjælp af en mærkat eller direkte mærkning påføres let læseligt og uudsletteligt. Mærkaten eller mærkningen skal være modstandsdygtig over for slid.
 5.8.
 De i punkt 5.6 ovenfor omhandlede mærkater kan enten udstedes af den myndighed, der har meddelt godkendelsen, eller kan med denne myndigheds godkendelse udformes af fabrikanten.
 6. ALMINDELIGE FORSKRIFTER
 6.1.
 Placering og fastgørelse på køretøjet
 6.1.1.
 Anvendelse af barnefastholdelsesanordninger i kategori »universal«, »semi-universal« og »begrænset« er tilladt på for- og bagsædet, hvis fastholdelsesanordningerne monteres efter fabrikantens vejledning.
 6.1.2.
 Anvendelse af barnefastholdelsesanordninger i kategori »køretøjsspecifik« er tilladt på alle sædepladser, herunder i bagageområdet, hvis fastholdelsesanordningerne monteres efter fabrikantens vejledning. For bagudvendende fastholdelsesanordninger skal konstruktionen sikre, at der altid er støtte til barnets hoved, når anordningen er klar til brug. Dette fastlægges for en linje vinkelret på sædets ryglæn