text:
fastlagt i punkt 9.3.9.2.2. Hvis vandet fjernes ved kondensation, skal prøvegassens temperatur eller dugpunkt overvåges enten i vandudskilleren eller nedstrøms for denne. Prøvegassens temperatur og dugpunkt må ikke være over 280 K (7 oC). Der må ikke benyttes kemiske tørremidler til fjernelse af vandindholdet i prøven.
 BK
 :
 Sæk til baggrundsbestemmelse (valgfri; kun fig. 10)
 Til måling af baggrundskoncentrationer.
 BG
 :
 Prøvetagningssæk (valgfri; kun fig. 10)
 Til måling af prøvernes koncentrationer
 A.3.1.4. Ikke-methan afskæringsmetoden (NMC)
 Afskæringsenheden oxiderer alle carbonhydrider, bortset fra CH4, til CO2 og H2O, så HFID-enheden kun bestemmer CH4, når prøven ledes gennem NMC-enheden. Ud over den sædvanlige HC-prøveudtagningslinje (jf. fig. 9 og 10) skal der opstilles en anden HC-prøveudtagningslinje med en afskæringsenhed som vist i fig. 11. Dette muliggør samtidig måling af samlet HC og NMHC.
 Afskæringsenheden skal før prøvningen ved en temperatur lig med eller over 600 K (327 oC) karakteriseres med hensyn til katalytisk virkning på CH4 og C2H6 ved H2O-niveauer, som er repræsentative for udstødningsstrømmen. Dugpunkt og O2-indhold af den udtagne prøvestrøm af udstødningsgas skal være kendt. FID-enhedens relative respons på CH4 og C2H6 skal bestemmes i overensstemmelse med punkt 9.3.8.
 Figur 11
 Skematisk blokdiagram for methan-analyse med NMC-enhed
 A.3.1.5. Komponenterne i fig. 11:
 NMC
 :
 Enhed til ikke-methan afskæring
 Til oxidering af alle carbonhydrider bortset fra methan.
 HC:
 Opvarmet flammeiondetektor (HFID) eller flammeiondetektor (FID) til måling af HC- og CH4-koncentrationen. HFID'ens temperatur skal holdes mellem 453 K og 473 K (180 oC og 200 oC).
 V1
 :
 Omskifterventil
 Til omskift mellem nulstillings- og kalibreringsgas.
 R
 :
 Trykregulator
 Til regulering af trykket i prøveudtagningslinjen og tilførslen til HFID-enheden.
 A.3.2. System til fortynding og partikelprøvetagning
 A.3.2.1. Indledning
 Dette bilag indeholder de grundlæggende krav til og den generelle beskrivelse af systemerne til fortynding og partikelprøvetagning. Da tilsvarende resultater vil kunne opnås med afvigende udformning af systemerne, kræves der ikke nøje overensstemmelse med fig. 12 til 17. Det er dog obligatorisk at overholde de grundlæggende krav som f.eks. prøveudtagningslinjens dimensioner, opvarmning og udformning. Der kan anvendes supplerende komponenter som instrumenter, ventiler, magnetventiler, pumper og kontakter til at tilvejebringe supplerende oplysninger og koordinere funktionerne af de indgående systemer. Andre komponenter kan udelades, hvis de for nogle systemers vedkommende ikke er nødvendige af hensyn til nøjagtigheden, og hvis udeladelsen af dem er teknisk velbegrundet.
 A.3.2.2. Beskrivelse af delstrømssystemet
 Et fortyndingssystem, der er baseret på fortynding af en del af udstødningsgasstrømmen, beskrives. Til deling og efterfølgende fortynding af udstødningsgasstrømmen kan forskellige typer fortyndingssystemer anvendes. Til den efterfølgende udskillelse af partikler kan enten al den fortyndede udstødningsgas eller en del heraf ledes til partikelprøveudskillelsessystemet. Den førstnævnte metode benævnes totalprøvetagning, den sidstnævnte delstrømsprøvetagning. Beregningen af fortyndingsforholdet vil afhænge af den anvendte type system.
 Med totalprøvningssystemet som vist i fig. 12, overføres den ufortyndede udstødningsgas fra udstødningsrøret (EP) til fortyndingstunnelen (DT) gennem prøvetagningsrøret (SP) og overføringsrøret (TT). Den samlede strømning gennem tunnelen justeres ved hjælp af strømningsregulatoren FC2 og prøvetagningspumpen (P) i partikelprøvetagningssystemet (jf. fig. 16). Fortyndingsluftens strømning reguleres af strømningsregulatoren FC1, der kan benytte qm
 ew eller qm
 aw og qm
 f


text:
som styresignal til regulering af udstødningsgassens delingsforhold. Fortyndingstunnelen DT's indgående prøvegasstrøm er forskellen mellem den samlede gennemstrømning og fortyndingsluftstrømmen. Fortyndingsluftens strømningshastighed måles af flowmeteret FM1, den samlede strømningshastighed måles af flowmeteret FM3 i partikelprøvetagningssystemet (jf. fig. 16). Af de to strømningshastigheder beregnes fortyndingsforholdet.
 Figur 12
 Delstrømfortyndingssystem (totalprøvetagning)
 Med delstrømsprøvetagningssystemet som vist i fig. 13, overføres den ufortyndede udstødningsgas fra udstødningsrøret (EP) til fortyndingstunnelen (DT) gennem prøvetagningsrøret (SP) og overføringsrøret (TT). Den samlede strøm gennem tunnelen justeres med strømningsregulatoren FC1 tilsluttet enten til fortyndingsluftstrømmen eller sugepumpen for den samlede tunnelstrømning. Strømningsregulatoren FC1 kan anvende qm
 ew eller qm
 aw og qm
 f som styresignaler til regulering af udstødningsgassens delingsforhold. Fortyndingstunnelen DT's indgående prøvegasstrøm er forskellen mellem den samlede gennemstrømning og fortyndingsluftstrømmen. Fortyndingsluftens strømningshastighed måles med flowmeteret FM1, den samlede gennemstrømningshastighed med flowmeteret FM2. Af de to strømningshastigheder beregnes fortyndingsforholdet. Fra DT udtages en partikelprøve ved hjælp af partikelprøvetagningssystemet (jf. fig. 16).
 Figur 13
 Delstrømfortyndingssystem (delprøvetagning)
 A.3.2.3. Komponenter i fig. 12 og 13:
 EP
 :
 Udstødningsrør
 Udstødningsrøret kan være isoleret. For at mindske udstødningsrørets termiske træghed anbefales et forhold mellem rørets tykkelse og diameter på højst 0,015. Brugen af bøjelige rørsektioner bør begrænses til en længde af højst 12 rørdiametre. Bøjninger skal indskrænkes til det mindst mulige for at mindske inertiafsætningen. Indgår en prøvebænkslydpotte i systemet, kan denne ligeledes være isoleret. Det anbefales, at røret i en afstand af mindst seks rørdiametre opstrøms for og tre rørdiametre nedstrøms for prøvetagningssonden er lige.
 SP
 :
 Prøvetagningssonde
 Prøvetagningssonden skal være en af følgende typer
 a)
 et åbent rør vendt mod strømmen og beliggende i udstødningsrørets midtlinje
 b)
 et åbent rør vendt med strømmen og beliggende i udstødningsrørets midtlinje
 c)
 en flerhullet sonde som beskrevet under SP i punkt A.3.1.3.
 d)
 sonde med »hat« vendt mod strømmen og beliggende i udstødningsrørets midtlinje som vist i fig. 14.
 Den indvendige diameter af sondens spids skal være mindst 4 mm. Diameterforholdet mellem udstødningsrør og sonde skal være 4.
 Når der anvendes en sonde af type a), monteres en inertipræklassifikator (cyklon eller impaktor) med et 50 %-skæringspunkt mellem 2,5 μm og 10 μm umiddelbart ovenfor filterholderen.
 Figur 14
 Skitse af sonde med »hat«
 TT
 :
 overføringsrør til udstødningen
 For overføringsrøret gælder:
 a)
 det skal være så kort som muligt, og ikke over 1 m langt
 b)
 rørets diameter skal mindst være lig prøvetagningssondens, men højst 25 mm
 c)
 røret skal være placeret i fortyndingstunnelens midtlinje og vende i strømmens retning.
 Røret skal være isoleret med et materiale med en varmeledningsevne på højst 0,05 W/mK med en radial isoleringstykkelse svarende til sondens diameter, eller opvarmet.
 FC1
 :
 Strømningsregulator
 Til regulering af fortyndingsluftstrømmen gennem trykpumpen PB og/eller sugepumpen SB skal anvendes en strømningsregulator. Den kan være forbundet til de signaler fra udstødningsstrømsensoren, der er specificeret i punkt 8.3.1. Strømningsregulatoren kan være monteret opstrøms eller nedstrøms for den pågældende pumpe. Anvendes tryksat luftforsyning, styrer FC1 luftstrømmen direkte.
 FM1
 :
 Flowmeter
 Gasmåler eller andet flow-instrument til måling af fortyndingsluftstrømmen. FM1 er valgfri, hvis trykpumpen PB er kalibreret til måling af gennemstrømningen.
 DAF

type: contracts

jurisdiction: EU


text:
:
 Fortyndingsluftfilter
 Fortyndingsluften (omgivende luft, syntetisk luft eller nitrogen) skal filtreres med et højeffektivt (HEPA) filter med initial udskillelsesgrad på mindst 99,97 %. Fortyndingsluften skal have en temperatur på over 288 K (15 oC) og kan være affugtet.
 FM2
 :
 Flowmeter (typen til delprøvetagning, kun fig. 13)
 Gasmåler eller andet flow-instrument til måling af strømmen af fortyndet udstødningsgas. FM2 er valgfri, hvis sugepumpen SB er kalibreret til måling af gennemstrømningen.
 PB
 :
 Trykpumpe (typen til delprøvetagning, kun fig. 13)
 Til regulering af fortyndingsluftens strømningshastighed kan PB tilsluttes strømningsregulatorerne FC1 eller FC2. En trykpumpe PB kræves ikke, hvis der anvendes et drosselspjæld. Er PB kalibreret, kan den anvendes til måling af strømmen af fortyndingsluft.
 SB
 :
 Sugepumpe (typen til delprøvetagning, kun fig. 13)
 Er SB kalibreret, kan den anvendes til måling af den fortyndede udstødningsgasstrøm.
 DT
 :
 Fortyndingstunnel
 For fortyndingstunnelen gælder:
 a)
 tunnelen skal være tilstrækkelig lang til at sikre fuldstændig opblanding af udstødningsgas og fortyndingsluft ved turbulent strømning for et delprøvetagningssystem, dvs. at fuldstændig opblanding ikke er påkrævet for et totalprøvningssystem
 b)
 tunnelen skal være udført i rustfrit stål
 c)
 er tunnelen af typen med delprøvetagning, skal dens diameter være mindst 75 mm
 d)
 er tunnelen beregnet til totalprøvetagning, anbefales en tunneldiameter på mindst 25 mm
 e)
 tunnelen kan være opvarmet til en vægtemperatur på højst 325 K (52 oC)
 f)
 tunnelen kan være isoleret.
 PSP
 :
 Partikelprøvetagningssonde (typen til delprøvetagning, kun fig. 13)
 Partikelprøvetagningssonden udgør den forreste del af partikeloverføringsrøret PTT (jf. punkt A.3.2.5) og
 a)
 skal være placeret, så den vender mod strømmen et sted, hvor fortyndingsluft og udstødningsgas er godt opblandet, dvs. i midtlinjen af fortyndingstunnelen DT, ca. 10 tunneldiametre nedstrøms for det punkt, hvor udstødningsgassen tilføres fortyndingstunnelen
 b)
 skal have en indvendig diameter på mindst 12 mm
 c)
 kan være opvarmet til en vægtemperatur på højst 325 K (52 oC) ved direkte opvarmning eller ved forvarmning af fortyndingsluften, forudsat at fortyndingslufttemperaturen ikke er over 325 K (52 oC), før udstødningsgassen tilføres fortyndingstunnelen
 d)
 kan være isoleret.
 A.3.2.4. Beskrivelse af fuldstrømsfortyndingssysstem
 Der beskrives et system, hvor al udstødningsgassen fortyndes i fortyndingstunnelen DT ved hjælp af udtagning af et konstant prøvevolumen (Constant Volume Sampling (CVS)), og dette er vist i fig. 15.
 Strømningshastigheden af den fortyndede udstødningsgas måles enten med en fortrængningspumpe (PDP), en kritisk venturi (CFV) eller en subsonisk venturi (SSV). Til proportional partikeludskillelse og strømningsmåling kan benyttes en varmeveksler (HE) eller elektronisk strømningskompensation (EFC). Da partikelbestemmelsen er baseret på den totale fortyndede udstødningsgasstrøm, behøver fortyndingsforholdet ikke beregnes.
 Til efterfølgende indsamling af partikler skal en prøve af den fortyndede udstødningsgas ledes til partikelindsamlingssystemet med dobbelt fortynding (jf. punkt 17). Skønt det dobbelte fortyndingssystem delvis er et fortyndingssystem, beskrives det som en modifikation af partikelprøvetagningssystemet, da det for de fleste komponenters vedkommende svarer til et typisk partikelprøvetagningssystem.
 Figur 15
 Skematisk gengivelse af fuldstrømsfortyndingssystem (CVS)
 A.3.2.5. Komponenterne i fig. 15
 EP
 :
 Udstødningsrør
 Udstødningsrørets længde må ikke være over 10 m, regnet fra afgangen af motorens udstødningsmanifold, turboladerafgang eller efterbehandlingsenhed til fortyndingstunnelen. Hvis systemet er over 4 m langt,


text:
skal hele den del af røret, som er over 4 m, være isoleret, bortset fra en eventuel røgtæthedsmåler placeret i selve udstødningsrøret. Isoleringens radiale tykkelse skal være mindst 25 mm. Isoleringsmaterialets varmeledningsevne må højst være 0,1 W/mK, målt ved 673 K. For at mindske udstødningsrørets termiske træghed anbefales et forhold mellem rørets tykkelse og diameter på højst 0,015. Brugen af bøjelige rørsektioner bør begrænses til en længde af højst 12 rørdiametre.
 PDP
 :
 Fortrængningspumpe
 PDP måler den totale fortyndede udstødningsgasstrøm på grundlag af antal pumpeomdrejninger og pumpens slagvolumen. Modtrykket i udstødningssystemet må ikke kunstigt sænkes af PDP eller tilførselssystemet for fortyndingsluft. Modtrykket i udstødningssystemet, målt under statiske forhold når PDP-systemet er i funktion, må ikke afvige mere end ±1,5 kPa fra det målte statiske tryk uden tilslutning til PDP med samme motorhastighed og -belastning. Gasblandingens temperatur umiddelbart før PDP må ikke afvige mere end ± 6 K fra den gennemsnitlige driftstemperatur, der måles under testen, når der ikke anvendes strømningskompensation (EFC). Strømningskompensation må kun anvendes, hvis temperaturen ved indgangen til PDP ikke er over 323 K (50 oC).
 CFV
 :
 Venturi med kritisk strømning (kritisk venturi)
 CFV måler den totale fortyndede udstødningsgasstrøm ved at opretholde neddroslet (kritisk) strømning. Modtrykket i udstødningssystemet, målt under statiske forhold når CFV-systemet er i funktion, må ikke afvige mere end ±1,5 kPa fra det målte statiske tryk uden tilslutning til CFV med samme motorhastighed og -belastning. Gasblandingens temperatur umiddelbart før CFV må ikke afvige mere end ± 11 K fra den gennemsnitlige driftstemperatur, der måles under testen uden brug af strømningskompensation (EFC).
 SSV
 :
 Subsonic Venturi (subsonisk venturi)
 SSV måler den totale fortyndede udstødningsstrøm ved at anvende en subsonisk venturis gasstrømningsfunktion, der er afhængig af indgangstryk samt temperatur og trykfald mellem venturiens indgang og hals. Modtrykket i udstødningssystemet, målt under statiske forhold når SSV-systemet er i funktion, må ikke afvige mere end ±1,5 kPa fra det målte statiske tryk uden tilslutning til SSV med samme motorhastighed og -belastning. Gasblandingens temperatur umiddelbart før SSV må ikke afvige mere end ± 11 K fra den gennemsnitlige driftstemperatur, der måles under prøvningen uden brug af strømningskompensation (EFC).
 HE
 :
 Varmeveksler (valgfri)
 Varmevekslerens kapacitet skal være tilstrækkelig til at holde temperaturen inden for ovennævnte grænser. Hvis der anvendes EFC, er varmeveksleren ikke påkrævet.
 EFC
 :
 Elektronisk strømningskompensation (valgfri)
 Hvis indgangstemperaturen til PDP, CFV eller SSV ikke holdes inden for de ovenfor angivne grænser, kræves et system til elektronisk strømningskompensation, som konstant måler strømningshastigheden og regulerer den proportionale prøvetagning i dobbeltfortyndingssystemet. Hertil anvendes strømningshastighedssignalerne, der afgives løbende, til at holde prøvegassens strømningshastighed gennem dobbeltfortyndingssystemets partikelfiltre (se punkt 17) inden for ±2,5 %.
 DT
 :
 Fortyndingstunnel
 For fortyndingstunnelen gælder
 a)
 tunnelens diameter skal være tilstrækkelig lille til at skabe turbulent strømning (Reynold's tal > 4 000) og tilstrækkelig lang til at sikre fuldstændig opblanding af udstødningsgas og fortyndingsluft
 b)
 tunnelen skal have en diameter på mindst 75 mm
 c)
 tunnelen kan være isoleret.
 Motorens udstødning skal ledes direkte nedstrøms i det punkt, hvor den tilføres fortyndingstunnelen, og skal være godt opblandet.


text:
Der kan der bruges en blænde til at sikre opblanding
 Anvendes dobbeltfortyndingssystemet, overføres en prøve fra fortyndingstunnelen til den sekundære fortyndingstunnel, hvor den fortyndes yderligere og derefter ledes gennem prøveudskillelsesfiltrene (fig. 17). PDP eller CFV skal have tilstrækkelig strømningskapacitet til at holde temperaturen af den fortyndede udstødningsgas på højst 464 K (191 oC) i prøvetagningsområdet. Det sekundære fortyndingssystem skal tilføre tilstrækkelig fortyndingsluft til at holde temperaturen af den dobbelt fortyndede udstødningsgasstrøm på mellem 315 K (42 oC) og 325 K (52 oC) umiddelbart før partikelfilteret.
 DAF
 :
 Fortyndingsluftfilter
 Fortyndingsluften (omgivende luft, syntetisk luft eller nitrogen) skal filtreres med et højeffektivt (HEPA) filter med initial udskillelsesgrad på mindst 99,97 %. Fortyndingsluften skal have en temperatur > 288 K (15 oC) og kan være affugtet.
 PSP
 :
 Partikelprøvetagningssonde
 Prøvetagningssonden, som er den forreste del af PTT,
 a)
 skal være placeret, så den vender mod strømmen et sted, hvor fortyndingsluft og udstødningsgas er godt opblandet, dvs. i midtlinjen af fortyndingstunnelen, ca. 10 tunneldiametre nedstrøms for det punkt, hvor udstødningsgassen tilføres fortyndingstunnelen
 b)
 skal have en indvendig diameter på mindst 12 mm
 c)
 kan være opvarmet til en vægtemperatur på højst 325 K (52 oC) ved direkte opvarmning eller ved forvarmning af fortyndingsluften, forudsat at lufttemperaturen ikke er over 325 K (52 oC), før udstødningsgassen tilføres fortyndingstunnelen
 d)
 kan være isoleret.
 A.3.2.6. Beskrivelse af partikelprøvetagningssystemet
 Der kræves et partikelprøvetagningssystem til udskillelse af partiklerne på partikelfilteret, som vist i fig. 16 og 17. Ved total prøvetagning med delstrømsfortynding, hvor hele den fortyndede udstødningsgasprøve ledes gennem filtrene, udgør fortyndingssystemet og prøvetagningssystemet sædvanligvis en helhed (se fig. 12). Er der tale om delstrømsprøvetagning med delstrømsfortynding eller fuldstrømsfortynding, hvor kun en del af den fortyndede udstødningsgas føres gennem filtrene, er fortyndingssystemet og prøvetagningssystemet normalt forskellige enheder.
 I delstrømsfortyndingssystemer udtages en prøve af den fortyndede udstødningsgas fra fortyndingstunnelen DT gennem partikelprøvetagningssonden PSP og partikeloverføringsrøret PTT ved hjælp af prøvetagningspumpen P, som vist i fig. 16. Prøven ledes dernæst gennem filterholderen (-holderne) FH, der indeholder partikelprøvetagningsfiltrene. Prøvestrømmens hastighed reguleres af strømningsregulatoren FC3.
 I forbindelse med et fuldstrømsfortyndingssystem skal der anvendes et partikelprøvetagningssystem med dobbeltfortynding som vist i fig. 17. En prøve af den fortyndede udstødningsgas overføres fra fortyndingstunnelen DT gennem partikelprøvetagningssonden PSP og partikeloverføringsrøret PTT til den sekundære fortyndingstunnel SDT, hvor den fortyndes endnu en gang. Prøven ledes dernæst gennem filterholderen (-holderne) FH, der indeholder partikelprøvetagningsfiltrene. Fortyndingsluftens strømningshastighed er sædvanligvis konstant, hvorimod prøvegassens strømningshastighed reguleres af strømningsregulatoren FC3. Anvendes elektronisk strømningskompensation (EFC) (jf. fig. 15), benyttes strømningshastigheden af den totale fortyndede udstødningsgas som styresignal for FC3.
 Figur 16
 Skitse af partikelprøvetagningssystem
 Figur 17
 Skitse af partikelprøvetagningssystem med dobbelt fortynding
 A.3.2.7. Komponenterne i fig. 16 (kun delstrømssystem) og 17 (kun fuldstrømssystem):
 PTT
 :
 Partikeloverføringsrør
 Partikeloverføringsrøret skal være så kort som muligt og højst 1 020 mm langt.
 Dimensioneringen er gyldig for:
 a)
 delstrømsfortyndingssystemer med delprøvetagning fra prøvesondens spids til filterholderen
 b)
 delstrømsfortyndingssystemer med total prøvetagning fra enden af fortyndingstunnelen til filterholderen
 c)
 fuldstrømsfortyndingssystemer med dobbelt fortynding fra prøvesondens spids til den sekundære fortyndingstunnels indgang.
 Overføringsrøret:
 a)
 kan være opvarmet til vægtemperatur


text:
på højst 325 K (52 oC)
 b)
 kan være isoleret.
 SDT
 :
 Sekundær fortyndingstunnel (kun fig. 17)
 Diameteren af den sekundære fortyndingstunnel skal være mindst 75 mm, og dens længde skal være tilstrækkelig til, at gassens opholdstid er mindst 0,25 s for den dobbeltfortyndede prøve. Den primære filterholder FH skal være placeret højst 300 mm fra afgangen fra SDT.
 For den sekundære fortyndingstunnel gælder:
 a)
 kan være opvarmet til en vægtemperatur på højst 325 K (52 oC) ved direkte opvarmning eller ved forvarmning af fortyndingsluften, forudsat at lufttemperaturen ikke er over 325 K (52 oC), før udstødningsgassen tilføres fortyndingstunnelen
 b)
 kan være isoleret.
 FH
 :
 Filterholder
 Filterholderen:
 a)
 kan være opvarmet til vægtemperatur på højst 325 K (52 oC)
 b)
 kan være isoleret.
 En inertipræklassifikator med et 50 %-skæringspunkt mellem 2,5 μm og 10 μm skal monteres umiddelbart ovenfor filterholderen, hvis der anvendes en prøvetagningssonde med åbent rør vendende mod strømmen.
 P
 :
 Prøvetagningspumpe
 FC2
 :
 Strømningsregulator
 Til at regulere partikelprøvens hastighed anvendes en strømningsregulator.
 FM3
 :
 Flowmeter
 Gasmåler eller andet flow-instrument til måling af partikelprøvestrømmen gennem partikelfilteret. Kan monteres ovenfor eller nedenfor prøvetagningspumpen P.
 FM4
 :
 Flowmeter
 Gasmåler eller andet flow-instrument til måling af sekundær fortyndingsluftstrøm gennem partikelfilteret.
 BV
 :
 Kugleventil (valgfri)
 Kugleventilen skal have en indvendig diameter mindst lig partikeloverføringsrøret PTTs indvendige diameter og en omskiftningstid på mindre end 0,5 s.
 Tillæg 4
 Bestemmelse af systemækvivalens
 Bestemmelsen af systemernes ækvivalens skal, jf. punkt 5.1.1, ske på grundlag af en korrelationsundersøgelse af (mindst) 7 par stikprøver af det kandiderende system og et af de godkendte referencesystemer i dette bilag ved anvendelse af en eller flere hensigtsmæssige prøvecyklusser. De ækvivalenskriterier, som skal anvendes, er F-testen og den tosidede Student t-test.
 Ved denne statistiske metode undersøges hypotesen om, at prøvens standardafvigelse og prøvens gennemsnitsværdi af en emission målt med det kandiderende system ikke adskiller sig fra prøvens standardafvigelse og prøvens gennemsnitsværdi for den pågældende emission målt med referencesystemet. Hypotesen prøves på baggrund af et signifikansniveau på 10 % for F- og t-værdierne. De kritiske F- og t-værdier for 7-10 par stikprøver er angivet i tabel 8. Hvis F- og t-værdierne beregnet ud fra nedenstående ligning er større end de kritiske F- og t-værdier, er det kandiderende system ikke ækvivalent.
 Følgende fremgangsmåde følges: Bogstaverne R og C med lav skrift henviser til henholdsvis referencesystemet og det kandiderende system:
 a)
 Foretag mindst 7 prøver med det kandiderende system og referencesystemet parallelt. Der refereres til antallet af prøver som n
 R og n
 C.
 b)
 Beregn gennemsnitsværdierne
 and
 og standardafvigelserne s
 R og s
 C.
 c)
 Beregn F-værdien som følger:
 (82)
 (den største af de to standardafvigelser s
 R eller s
 C skal stå i tælleren)
 d)
 Beregn t-værdien som følger:
 (83)
 e)
 Sammenlign de beregnede F- og t-værdier med de kritiske F- og t-værdier i overensstemmelse med det respektive antal prøvninger, som er angivet i tabel 8. Såfremt der udvælges større stikprøvestørrelser, henvises til de statistiske tabeller for et signifikansniveau på 10 % (konfidensgrad på 90 %).
 f)
 Frihedsgraderne (df) bestemmes som følger:


text:
for F-testen:
 df = n
 R –1/n
 C –1
 (84)
 for t-testen:
 df = n
 C + n
 R –2
 (85)
 g)
 Ækvivalensen bestemmes som følger:
 i)
 hvis F < F
 crit og t < t
 crit, er det kandiderende system ækvivalent med referencesystemet i dette bilag
 ii)
 hvis F ≥ F
 crit eller t ≥ t
 crit, er det kandiderende system forskellig fra referencesystemet i dette bilag.
 Tabel 8
 F- og t-værdier for udvalgte stikprøvestørrelser
 Stikprøvestørrelse
 F-test
 t-test
 Df
 F
 crit
 df
 t
 crit
 7
 6/6
 3,055
 12
 1,782
 8
 7/7
 2,785
 14
 1,761
 9
 8/8
 2,589
 16
 1,746
 10
 9/9
 2,440
 18
 1,734
 Tillæg 5
 Kontrol af carbonstrømmen
 A.5.1. Indledning
 Bortset fra en meget lille del kommer al carbon i udstødningen fra brændstoffet, og bortset fra en minimal del optræder al dette i udstødningsgassen som CO2. Dette er grundlaget for systemkontrol baseret på CO2-målinger.
 Strømmen af carbon ind i systemerne til udstødningsmåling bestemmes ud fra brændstoffets strømningshastighed. Strømningen af carbon ved forskellige prøvetagningspunkter i systemerne til prøveudtagning af emissioner og partikler bestemmes ud fra CO2-koncentrationerne og gasstrømningshastighederne ved disse punkter.
 På denne måde udgør motoren en kendt kilde af carbonstrømning, og ved at observere den samme carbonstrøm i udstødningsrøret og ved udgangen af delstrømsprøvetagningssystemet for partikler (PM) kontrolleres for utætheder og målenøjagtighed. Denne kontrol indebærer den fordel, at komponenterne fungerer under motorens faktiske prøvningsforhold med hensyn til temperatur og strømning.
 Fig. 18 viser de prøvetagningspunkter, ved hvilke carbonstrømmene skal kontrolleres. De specifikke ligninger for carbonstrømmene ved hvert prøvetagningspunkt er angivet nedenfor.
 Figur 18
 Målepunkter til kontrol af carbonstrøm
 A.5.2. Carbons strømningshastighed ind i motoren (målepunkt 1)
 Carbons massestrømshastighed ind i motoren for et brændstof CHαOε er:
 (86)
 hvor:
 qm
 f
 er brændstoffets massestrømshastighed, kg/s
 A.5.3. Carbons strømningshastighed i den ufortyndede udstødning (målepunkt 2)
 Carbons massestrømningshastighed i motorens udstødningsrør bestemmes ud fra den ufortyndede CO2-koncentration og udstødningsgassens massestrømshastighed:
 (87)
 hvor:
 c
 CO2,r
 er våd CO2-koncentration i den ufortyndede udstødningsgas, %
 c
 CO2,a
 er våd CO2-koncentration i den omgivende luft, %
 qmew
 er massestrøm af udstødningsgas på våd basis, kg/s
 M
 e
 er udstødningsgassens molarmasse, g/mol
 Hvis CO2 måles på tør basis, omregnes den til våd basis i overensstemmelse med pkt. 8.1.
 A.5.4. Carbons strømningshastighed i fortyndingssystemet (målepunkt 3)
 For så vidt angår delstrømsfortyndingssystemet kan der også tages hensyn til delingsforholdet. Carbons strømningshastighed bestemmes ud fra den fortyndede CO2-koncentration, udstødningsgassens massestrømshastighed og prøvestrømshastigheden.
 (88)
 hvor:
 c
 CO2,d
 er våd CO2-koncentration in den fortyndede udstødningsgas ved fortyndingstunnellens udgang,
 c
 CO2,a
 er våd CO2-koncentration i den omgivende luft, %
 qmew
 er massestrøm af udstødningsgas på våd basis, kg/s
 qmp
 er prøvestrøm af udstødningsgas ind i delstrømsfortyndingssystem, kg/s
 M
 e
 er udstødningsgassens molarmasse, g/mol
 Hvis CO2 måles på tør basis, omregnes den til våd basis i overensstemmelse med punkt 8.1.
 A.5.5. Beregning af udstødningsgassens molarmasse
 Udstødningsgassens molarmasse beregnes ved hjælp af ligning 28 (jf. punkt 8.3.2.5.)
 Alternativt kan følgende molarmasser for udstødningsgassen anvendes:
 M
 e (diesel) =
 = 28,9 g/mol
 M
 e (LPG) =
 = 28,6 g/mol
 M
 e (NG) =
 = 28,3


text:
g/mol
 Tillæg 6
 Eksempel på beregningsmåde
 A.6.1.
 Grundlæggende data for støkiometriske beregninger
 Hydrogens atommasse
 1,00794 g/atom
 Carbons atommasse
 12,011 g/atom
 Svovls atommasse
 32,065 g/atom
 Nitrogens atommasse
 14,0067 g/atom
 Oxygens atommasse
 15,9994 g/atom
 Argons atommasse
 39,9 g/atom
 Vands molarmasse
 18,01534 g/mol
 Carbondioxids molarmasse
 44,01 g/mol
 Carbonmonoxids molarmasse
 28,011 g/mol
 Oxygens molarmasse
 31,9988 g/mol
 Nitrogens molarmasse
 28,011 g/mol
 Nitrogenoxids molarmasse
 30,008 g/mol
 Nitrogendioxids molarmasse
 46,01 g/mol
 Svovldioxid molarmasse
 64,066 g/mol
 Tør lufts molarmasse
 28,965 g/mol
 Under antagelse af, at det ikke er nogen kompressibilitetseffekt, kan alle gasser i motorens indsugnings-/forbrændings-/udstødningsproces anses for at være ideale, og alle volumetriske beregninger skal derfor baseres på en molarvolumen på 22,414 l/mol i henhold til Avogadros hypotese.
 A.6.2.
 Gasemissioner (dieselbrændstof)
 Målingsdata for et individuelt punkt i prøvningscyklussen (dataindsamlingsprocent på 1 Hz) til beregning af den øjeblikkelige masseemission er vist nedenfor. I dette eksempel måles CO og NOx på tør basis, HC på våd basis. HC-koncentrationen er givet i propanækvivalenter (C3) og skal ganges med tre for at omregnes til kulstof- (C1-) ækvivalenter. Beregningsmåden er den samme for de andre punkter i cyklussen.
 Det viste beregningseksempel viser de afrundede mellemresultater i de forskellige trin for bedre at illustrere beregningen. Det skal bemærkes at afrunding af mellemresultaterne ikke er tilladt i de faktiske beregninger (jf. punkt 8).
 T
 a, i
 (K)
 H
 a, i
 (g/kg)
 W
 act
 kWh
 qm
 ew, i
 (kg/s)
 qm
 aw, i
 (kg/s)
 qm
 f, i
 (kg/s)
 c
 HC, i
 (ppm)
 c
 CO, i
 (ppm)
 c
 NOx, i
 (ppm)
 295
 8,0
 40
 0,155
 0,150
 0,005
 10
 40
 500
 Eksemplet vedrører følgende brændstofsammensætning:
 Komponent
 Molforhold
 % masse
 H
 α= 1,8529
 w
 ALF = 13,45
 C
 β = 1,0000
 w
 BET = 86,50
 S
 γ = 0,0002
 w
 GAM = 0,050
 N
 δ = 0,0000
 w
 DEL = 0,000
 O
 ε = 0,0000
 w
 EPS = 0,000
 Trin 1: Tør/våd-korrektion (punkt 8.1):
 Ligning (11): k
 f = 0,055584 × 13,45 - 0,0001083 × 86,5 - 0,0001562 × 0,05 = 0,7382
 Ligning (8):
 Ligning (7):
 c
 CO, i (wet)
 = 40 × 0,9331
 = 37,3 ppm
 c
 NOx, i (wet)
 = 500 × 0,9331
 = 466,6 ppm
 Trin 2: NOx-korrektion for temperatur og fugtindhold (punkt 8.2.1):
 Ligning (18):
 = 0,9576
 Trin 3: Beregning af den øjeblikkelige emission for hvert enkelt punkt i cyklussen (punkt 8.3.2.4):
 Ligning (25):
 m
 HC, i
 =
 10 × 3 × 0,155
 = 4,650
 m
 CO, i
 =
 37,3 × 0,155
 = 5,782
 m
 Nox, I
 =
 466,6 × 0,9576 × 0,155
 = 69,26
 Trin 4: Beregning af masseemissionen gennem cyklussen ved integration af de øjeblikkelige emissionsværdier og u-værdierne fra tabel 4 (punkt 8.3.2.4):
 Følgende beregning antages for WHTC-cyklussen (1 800 s) og den samme emission for hvert punkt i cyklussen.
 Ligning (25):
 m
 HC
 =
 = 4,01 g/test
 m
 CO
 =
 = 10,05 g/test
 m
 NOx
 =
 = 197,72 g/test
 Trin 5: Beregning af specifikke emissioner (punkt 8.5.2.1):
 Ligning (56):
 e
 HC
 =
 4,01/40
 = 0,10 g/kWh
 e
 CO
 =
 10,05/40
 = 0,25 g/kWh
 e
 NOx
 =
 197,72/40
 = 4,94 g/kWh
 A.6.2.
 Partikelemission


text:
(dieselbrændstof)
 p
 b
 kPa
 W
 act
 kWh
 qm
 ew, i
 (kg/s)
 qm
 f, i
 (kg/s)
 qm
 dw, i
 (kg/s)
 qm
 dew, i
 (kg/s)
 m
 uncor
 (mg)
 m
 sep
 (kg)
 99
 40
 0,155
 0,005
 0,0015
 0,0020
 1,7000
 1,515
 Trin 1: Beregning af m
 edf (punkt 8.3.3.5.2):
 Ligning (37):
 r
 d, i
 = 4
 Ligning (36):
 q
 medf, i
 = 0,155 × 4
 = 0,620 kg/s
 Ligning (35):
 m
 edf
 = 1 116 kg/test
 Trin 2: Opdriftskorrektion af partikelmassen (punkt 9.4.3.5)
 Ligning (72):
 ρ
 a
 = 1,164 kg/m3
 Ligning (71):
 m
 f
 = 1,7006 mg
 Trin 3: Beregning af partikelmasseemission (punkt 8.3.3.5.2):
 Ligning (34):
 m
 PM
 = 1,253 g/test
 Trin 4: Beregning af den specifikke emission (punkt 8.5.2.1):
 Ligning (56):
 e
 PM
 =
 1,253/40
 = 0,031 g/kWh
 BILAG 5
 Tekniske specifikationer for referencebrændstof, som foreskrives til godkendelsesprøvning og til kontrol af produktionens overensstemmelse
 1.1. Dieselreferencebrændstof til prøvning af motorer efter emissionsgrænserne i række a i tabellerne i punkt 5.2.1 i dette regulativ
 (1)
 Parameter
 Enhed
 Grænser (2)
 Prøvningsmetode
 Offentliggjort
 Min.
 Maks.
 Cetantal (3)
 52
 54
 EN-ISO 5165
 1998 (4)
 Massefylde ved 15 oC
 kg/m3
 833
 837
 EN-ISO 3675
 1995
 Destillation:
 —
 50 %-punkt
 oC
 245
 —
 EN-ISO 3405
 1998
 —
 95 %-punkt
 oC
 345
 350
 EN-ISO 3405
 1998
 —
 slutkogepunkt
 oC
 —
 370
 EN-ISO 3405
 1998
 Flammepunkt
 oC
 55
 —
 EN 27719
 1993
 CFPP
 oC
 —
 - 5
 EN 116
 1981
 Viskositet ved 40 oC
 mm2/s
 2,5
 3,5
 EN-ISO 3104
 1996
 Polycykliske aromatiske carbonhydrider
 % m/m
 3,0
 6,0
 IP 391 (*)
 1995
 Svovlindhold (5)
 mg/kg
 —
 300
 pr. EN-ISO/DIS 14596
 1998 (4)
 Kobberkorrosion
 —
 1
 EN-ISO 2160
 1995
 Kulstofrest efter Conradson (10 % destillationsrest)
 % m/m
 —
 0,2
 EN-ISO 10370
 Askeindhold
 % m/m
 —
 0,01
 EN-ISO 6245
 1995
 Vandindhold
 % m/m
 —
 0,05
 EN-ISO 12937
 1995
 Syretal (stærk syre)
 mg KOH/g
 —
 0,02
 ASTM D 974-95
 1998 (4)
 Oxidationsstabilitet (6)
 mg/ml
 —
 0,025
 EN-ISO 12205
 1996
 *
 En ny og bedre metode til polycykliske aromatiske stoffer er under udvikling
 per cent m/m
 —
 —
 EN 12916
 [1997] (4)
 1.2. Dieselreferencebrændstof til prøvning af motorer efter emissionsgrænserne i række b1, b2 eller c i tabellerne i punkt 5.2.1 i dette regulativ
 Parameter
 Enhed
 Grænser (7)
 Prøvningsmetode
 Min.
 Maks.
 Cetantal (8)
 52,0
 54,0
 EN-ISO 5165
 Massefylde ved 15 oC
 kg/m3
 833
 837
 EN-ISO 3675
 Destillation:
 —
 50 %-punkt
 oC
 245
 —
 EN-ISO 3405
 —
 95 %-punkt
 oC
 345
 350
 EN-ISO 3405
 —
 Slutkogepunkt
 oC
 —
 370
 EN-ISO 3405
 Flammepunkt
 oC
 55
 —
 EN 22719
 CFPP
 oC
 —
 –5
 EN 116
 Viskositet ved 40 oC
 mm2/s
 2,3
 3,3
 EN-ISO 3104
 Polycykliske aromatiske carbonhydrider
 % m/m
 2,0
 6,0
 IP 391
 Svovlindhold (9)
 mg/kg
 —
 10
 ASTM D 5453
 Kobberkorrosion
 —
 klasse 1
 EN-ISO 2160
 Kulstofrest efter Conradson (10 % destillationsrest)
 % m/m
 —
 0,2
 EN-ISO 10370
 Askeindhold
 % m/m
 —
 0,01
 EN-ISO 6245
 Vandindhold
 % m/m
 —
 0,02
 EN-ISO 12937
 Syretal (stærk syre)
 Mg KOH/g
 —
 0,02
 ASTM D 974
 Oxidationsstabilitet (10)
 mg/ml
 —
 0,025
 EN-ISO 12205
 Smøreegenskab (HFRR slidskanningsdiameter ved 60 oC)
 μm
 —
 400


text:
CEC F-06-A-96
 FAME
 Ikke tilladt
 1.3. Ethanol til dieselmotorer
 (11)
 Parameter
 Enhed
 Grænser (12)
 Testmetode (13)
 Min.
 Maks.
 Alkohol, masse
 % m/m
 92,4
 —
 ASTM D 5501
 Andre alkoholer end ethanol i alkoholer i alt, masse
 % m/m
 —
 2
 ADTM D 5501
 Massefylde ved 15 oC
 kg/m3
 795
 815
 ASTM D 4052
 Askeindhold
 % m/m
 0,001
 ISO 6245
 Flammepunkt
 oC
 10
 ISO 2719
 Syreindhold beregnet som eddikesyre
 % m/m
 —
 0,0025
 ISO 1388-2
 Syretal (stærk syre)
 KOH mg/l
 —
 1
 Farve
 Efter skala
 —
 10
 ASTM D 1209
 Dry-rest ved 100 oC
 mg/kg
 15
 ISO 759
 Vandindhold
 % m/m
 6,5
 ISO 760
 Aldehyder beregnet som eddikesyre
 % m/m
 0,0025
 ISO 1388-4
 Svovlindhold
 mg/kg
 —
 10
 ASTM D 5453
 Estere, beregnet som ethylacetat
 % m/m
 —
 0,1
 ASSTM D 1617
 2. NATURGAS (NG)
 På det europæiske marked sælges to gastyper:
 a)
 gas i H-området, hvor GR og G23 er de yderstliggende referencebrændstoffer
 b)
 gas i L-området, hvor G23 og G25 er de yderstliggende referencebrændstoffer.
 Specifikationerne for referencebrændstofferne GR, G23 og G25 er givet nedenfor:
 Referencebrændstof GR
 Specifikationer
 Enhed
 Basis
 Grænseværdier
 Prøvningsmetode
 Min.
 Maks.
 Sammensætning:
 Methan
 87
 84
 89
 Ethan
 13
 11
 15
 Rest (14)
 molprocent
 —
 —
 1
 ISO 6974
 Svovlindhold
 mg/m3
 (15)
 —
 —
 10
 ISO 6326-5
 Referencebrændstof G23
 Specifikationer
 Enhed
 Basis
 Grænseværdier
 Prøvningsmetode
 Min.
 Maks.
 Sammensætning:
 Methan
 92,5
 91,5
 93,5
 Rest (16)
 molprocent
 —
 —
 1
 ISO 6974
 N2
 7,5
 6,5
 8,5
 Svovlindhold
 mg/m3
 (17)
 —
 —
 10
 ISO 6326-5
 Referencebrændstof G25
 Specifikationer
 Enhed
 Basis
 Grænseværdier
 Prøvningsmetode
 Min.
 Maks.
 Sammensætning:
 Methan
 86
 84
 88
 Rest (18)
 molprocent
 —
 —
 1
 ISO 6974
 N2
 14
 12
 16
 Svovlindhold
 mg/m3
 (19)
 —
 —
 10
 ISO 6326-5
 3. TEKNISKE DATA FOR LPG-REFERENCEBRÆNDSTOFFER
 A. Tekniske data for lpg-referencebrændstoffer til prøvning af køretøjer efter emissionsgrænserne i række a i tabellerne i punkt 5.2.1 i dette regulativ
 Parameter
 Enhed
 Brændstof A
 Brændstof B
 Prøvningsmetode
 Sammensætning:
 ISO 7941
 C3-indhold
 % vol.
 50 ± 2
 85 ± 2
 C4-indhold
 % vol.
 rest
 rest
 < C3 , >C4
 % vol.
 maks. 2
 maks. 2
 Olefiner
 % vol.
 maks. 12
 maks. 14
 Fordampningsrest
 mg/kg
 maks. 50
 maks. 50
 ISO 13757
 Vand ved 0 oC
 fri
 fri
 visuel inspektion
 Totalt svovlindhold
 mg/kg
 maks. 50
 maks. 50
 EN 24260
 Hydrogensulfid
 intet
 intet
 ISO 8819
 Kobberstrimmel-korrosion
 skala
 klasse 1
 klasse 1
 ISO 6251 (20)
 Lugt
 karakteristik
 karakteristik
 Motoroktantal
 min. 92,5
 min. 92,5
 EN 589 bilag B
 B. Tekniske data for lpg-referencebrændstoffer til prøvning af køretøjer efter emissionsgrænserne i række b1, b2 eller c i tabellerne i punkt 5.2.1 i dette regulativ
 Parameter
 Enhed
 Brændstof A
 Brændstof B
 Prøvningsmetode
 Sammensætning:
 ISO 7941
 C3-indhold
 % vol.
 50 ± 2
 85 ± 2
 C4-indhold
 % vol.
 rest
 rest
 < C3 , >C4
 % vol.
 maks. 2
 maks. 2
 Olefiner
 % vol.
 maks. 12
 maks. 14
 Fordampningsrest
 mg/kg
 maks. 50
 maks. 50
 ISO 13757
 Vand ved 0 oC
 fri
 fri
 visuel inspektion
 Totalt svovlindhold
 mg/kg
 maks. 10
 maks. 10
 EN 24260
 Hydrogensulfid
 intet
 intet
 ISO 8819
 Kobberstrimmel-korrosion
 skala
 klasse 1
 klasse 1
 ISO 6251 (21)


text:
Lugt
 karakteristik
 karakteristik
 Motoroktantal
 min. 92,5
 min. 92,5
 EN 589 bilag B
 (1) Hvis det er nødvendigt at beregne den termiske virkningsgrad af en motor eller et køretøj, kan brændstoffets brændværdi beregnes af:
 Specifik energi (brændværdi)(netto) i MJ/kg
 =
 (46,423 – 8,792d2 + 3,170d) (1– (x + y + s))+ 9,420s – 2,499x,
 hvor:
 d
 =
 massefylde ved 15 oC
 x
 =
 massebrøk vand ( % divideret med 100)
 y
 =
 massebrøk aske ( % divideret med 100)
 s
 =
 massebrøk svovl ( % divideret med 100).
 (2) De i specifikationen angivne værdier er »faktiske værdier«. Deres grænseværdier er fastsat i henhold til ISO 4259 »Petroleum products — Determination and application of precision data in relation to methods of test«, idet minimumsværdien er fastsat på grundlag af en minimumsforskel på 2R større end nul; for maksimums- og minimumsværdi har minimumsforskellen været 4R (R = reproducerbarhed). Til trods for dette mål, som er nødvendigt af statistiske grunde, bør brændstoffabrikanten tilstræbe en værdi på nul, når den foreskrevne maksimumsværdi er 2R, og en gennemsnitsværdi i tilfælde, hvor der angives maksimums- og minimumsværdier. Hvis det bliver nødvendigt at afgøre, om et brændstof opfylder kravene i specifikationen, anvendes ISO 4259.
 (3) Det angivne interval for cetan opfylder ikke kravet om et område på mindst 4R. I tilfælde af tvist mellem brændstofleverandør og -bruger kan bestemmelserne i ISO 4259 imidlertid anvendes til afgørelse af tvistigheder, forudsat at målingerne gentages et tilstrækkeligt antal gange til, at den fornødne præcision kan opnås. Dette må foretrækkes frem for enkeltstående målinger.
 (4) Offentliggørelsesmåned indføjes på et senere tidspunkt.
 (5) Det faktiske svovlindhold i det brændstof, der anvendes til prøvningen, indberettes.
 (6) Selv om iltningsstabiliteten kontrolleres, må holdbarheden antages at være begrænset. Vedrørende opbevaringsforhold og holdbarhed må henvises til leverandøren.
 (7) De i specifikationerne angivne værdier er »faktiske værdier«. Deres grænseværdier er fastsat i henhold til ISO 4259 »Petroleum products — Determination and application of precision data in relation to methods of test«, idet minimumsværdien er fastsat på grundlag af en minimumsforskel på 2R større end nul; for maksimums- og minimumsværdi har minimumsforskellen været 4R (R = reproducerbarhed).
 Til trods for dette mål, som er nødvendigt af tekniske grunde, bør brændstoffabrikanten tilstræbe en værdi på nul, når den foreskrevne maksimumsværdi er 2R, og en gennemsnitsværdi i tilfælde, hvor der angives maksimums- og minimumsværdier. Hvis det bliver nødvendigt at afgøre, om et brændstof opfylder kravene i specifikationerne, anvendes ISO 4259.
 (8) Det angivne interval for cetan opfylder ikke kravet om et område på mindst 4R. I tilfælde af tvist mellem brændstofleverandør og -bruger kan bestemmelserne i ISO 4259 imidlertid anvendes til afgørelse af tvistigheder, forudsat at målingerne gentages et tilstrækkeligt antal gange til, at den fornødne præcision kan opnås. Dette må foretrækkes frem for enkeltstående målinger.
 (9) Det faktiske svovlindhold i det brændstof, der anvendes til type I-prøvningen, indberettes.
 (10) Selv om iltningsstabiliteten kontrolleres, må holdbarheden antages at være begrænset. Vedrørende opbevaringsforhold og holdbarhed må henvises til leverandøren.
 (11) Der kan efter motorfabrikantens anvisninger tilsættes cetantalsforbedrende midler til ethanolbrændstof. Den størst


text:
tilladte mængde er 10 % m/m.
 (12) De i specifikationen angivne værdier er »faktiske værdier«. Deres grænseværdier er fastsat i henhold til ISO 4259 »Petroleum products — Determination and application of precision data in relation to methods of test«, idet minimumsværdien er fastsat på grundlag af en minimumsforskel på 2R større end nul; for maksimums- og minimumsværdi har minimumsforskellen været 4R (R = reproducerbarhed). Til trods for dette mål, som er nødvendigt af statistiske grunde, bør brændstoffabrikanten tilstræbe en værdi på nul, når den foreskrevne maksimumsværdi er 2R, og en gennemsnitsværdi i tilfælde, hvor der angives maksimums- og minimumsværdier. Hvis det bliver nødvendigt at afgøre, om et brændstof opfylder kravene i specifikationen, anvendes ISO 4259.
 (13) Ækvivalente ISO-metoder vil blive taget i anvendelse, når de udstedes for alle de ovenfor nævnte egenskaber.
 (14) Inaktive +C2+
 (15) Værdien bestemmes ved standardbetingelserne (293,2 K (20 oC) og 101,3 kPa).
 (16) Inaktive (forskellig fra N2) +C2+ +C2+
 (17) Værdien bestemmes ved standardbetingelserne (293,2 K (20 oC) og 101,3 kPa).
 (18) Inaktive (forskellig fra N2) +C2+ +C2+
 (19) Værdien bestemmes ved standardbetingelserne (293,2 K (20 oC) og 101,3 kPa).
 (20) Denne metode giver ikke nødvendigvis nøjagtig bestemmelse af tilstedeværende korroderende stoffer, hvis prøven indeholder korrosionsinhibitorer eller andre kemikalier, som nedsætter korrosiviteten af prøven over for kobberstrimlen. Tilsætning af sådanne stoffer alene med det formål at påvirke prøvningsresultaterne er derfor forbudt.
 (21) Denne metode giver ikke nødvendigvis nøjagtig bestemmelse af tilstedeværende korroderende stoffer, hvis prøven indeholder korrosionsinhibitorer eller andre kemikalier, som nedsætter korrosiviteten af prøven over for kobberstrimlen. Tilsætning af sådanne stoffer alene med det formål at påvirke prøvningsresultaterne er derfor forbudt.
 BILAG 6
 Eksempel på beregningsmåde
 1. ESC-TEST
 1.1. Emission af gasser
 Måledata til beregning af de enkelte resultater er givet nedenfor. I dette eksempel måles CO og NOx på tør basis, HC på våd basis. HC-koncentrationen er givet i propanækvivalenter (C3) og skal ganges med tre for at omregnes til kulstof- (C1-) ækvivalenter. Beregningsmåden er den samme for de øvrige modi.
 P
 (kW)
 Ta
 (K)
 Ha
 (g/kg)
 GEXH
 (kg)
 GAIRW
 (kg)
 GFUEL
 (kg)
 HC
 (ppm)
 CO
 (ppm)
 NOx
 (ppm)
 82,9
 294,8
 7,81
 563,38
 545,29
 18,09
 6,3
 41,2
 495
 Beregning af korrektionsfaktor for omregning fra tør til våd basis KW, r (bilag 4A, tillæg 1, punkt 45.2):
 og
 Beregning af våde koncentrationer:
 CO = 41,2 × 0,9239 = 38,1 ppm
 NOx = 495 × 0,9239 = 457 ppm
 Beregning af NOx-fugtighedskorrektionsfaktoren KH, D (bilag 4A, tillæg 1, punkt 54.3):
 A = 0,309 × 18,09/541,06 - 0,0266 = -0,0163
 B = -0,209 × 18,09/541,06 + 0,00954 = 0,0026
 Beregning af emissionsmassestrømme (bilag 4A, tillæg 1, punkt 54.4):
 NOx = 0,001587 × 457 × 0,9625 × 563,38 = 393,27 g/h
 CO = 0,000966 × 38,1 × 563,38 = 20,735 g/h
 HC = 0,000479 × 6,3 × 3 × 563,38 = 5,100 g/h
 Beregning af de specifikke emissioner (bilag 4A, tillæg 1, punkt 54.5):
 I følgende beregningseksempel er valgt CO; for de øvrige komponenter er beregningsmåden den samme.
 Emissionsmassestrømmene for de enkelte modi ganges med de respektive


text:
vægtningsfaktorer som foreskrevet i bilag 4A, tillæg 1, punkt 2.7.1, og lægges sammen, resulterende i den gennemsnitlige emissionsmassestrøm i hele testcyklusen:
 CO =
 (6,7 × 0,15) + (24,6 × 0,08) + (20,5 × 0,10) + (20,7 × 0,10) + (20,6 × 0,05) + (15,0 × 0,05) + (19,7 × 0,05) + (74,5 × 0,09) + (31,5 × 0,10) + (81,9 × 0,08) + (34,8 × 0,05) + (30,8 × 0,05) + (27,3 × 0,05)
 = 30,91 g/h
 Motoreffekten i de enkelte testforløb ganges med de respektive vægtningsfaktorer som foreskrevet i bilag 4A, tillæg 1, punkt 2.7.1, og lægges sammen, resulterende i den gennemsnitlige effekt i hele testcyklussen:
 P(n) =
 (0,1 × 0,15) + (96,8 × 0,08) + (55,2 × 0,10) + (82,9 × 0,10) + (46,8 × 0,05) + (70,1 × 0,05) + (23,0 × 0,05) + (114,3 × 0,09) + (27,0 × 0,10) + (122,0 × 0,08) + (28,6 × 0,05) + (87,4 × 0,05) + (57,9 × 0,05)
 = 60,006 kW
 Beregning af den specifikke NOx-emission i det tilfældigt valgte punkt (bilag 4A, tillæg 1, punkt 54.6.1):
 Lad os antage, at der i det tilfældige punkt er bestemt følgende værdier:
 nZ
 1 600 min-1
 MZ
 495 Nm
 NOx mass, Z
 487,9 g/h (beregnet efter foregående formler)
 P(n)Z
 83 kW
 NOx, Z
 487,9/83 = 5,878 g/kWh
 Bestemmelse af emissionsværdien fra testcyklussen (bilag 4A, tillæg 1, punkt 45.6.2):
 Lad os antage, at de fire tilstødende modi i ESC-testen er som følger:
 nRT
 nSU
 ER
 ES
 ET
 EU
 MR
 MS
 MT
 MU
 1 368
 1 785
 5,943
 5,565
 5,889
 4,973
 515
 460
 681
 610
 ETU = 5,889 + (4,973 - 5,889) × (1 600 - 1 368)/(1 785 - 1 368) = 5,377 g/kWh
 ERS = 5,943 + (5,565 - 5,943) × (1 600 - 1 368)/(1 785 - 1 368) = 5,732 g/kWh
 MTU = 681 + (601 - 681) × (1 600 - 1 368)/(1 785 - 1 368) = 641,3 Nm
 MRS = 515 + (460 - 515) × (1 600 - 1 368)/(1 785 - 1 368) = 484,3 Nm
 EZ = 5,732 + (5,377 - 5,732) × (495 - 484,3)/(641,3 - 484,3) = 5,708 g/kWh
 Sammenligning af værdierne af NOx-emissionen (bilag 4A, tillæg 1, punkt 45.6.3):
 NOx diff = 100 × (5,878 - 5,708)/5,708 = 2,98 %
 1.2. Partikelemissioner
 Partikelbestemmelsen bygger på det princip, at der indsamles partikler gennem hele prøvecyklussen, mens strømmen af prøvegas (MSAM og GEDF) bestemmes i de enkelte modi. Beregningen af GEDF afhænger af det anvendte system. I de følgende eksempler betragtes et system med CO2-måling og kulstofbalancemetoden samt et system med flowmåling. Når der er tale om et fuldstrømsfortyndingssystem, måles GEDF direkte af CVS-udstyret.
 Beregning af GEDF (bilag 4A, tillæg 1, punkt 6.2.3 og 6.2.4):
 Lad os antage, at der er målt følgende data i modus 4. Beregningsmåden er den samme for de øvrige modi.
 GEXH
 GFUEL
 GDILW
 GTOTW
 CO2D
 CO2A
 (kg/h)
 (kg/h)
 (kg/h)
 (kg/h)
 %
 %
 334,02
 10,76
 5,4435
 6,0
 0,657
 0,040
 a)
 kulstofbalancemetoden
 b)
 flowmålemetoden
 GEDF W = 334,02


text:
× 10,78 = 3 600,7 kg/h
 Beregning af emissionsmassestrømmen (bilag 4A, tillæg 1, punkt 6.4):
 GEDFW–strømingshastighederne for de enkelte modi ganges med de respektive vægtningsfaktorer som angivet i bilag 4A, tillæg 1, punkt 2.7.1, og lægges sammen, resulterende i den gennemsnitlige GEDF i hele testcyklussen. Den totale prøvetagningshastighed MSAM beregnes ved sammenlægning af prøvetagningshastighederne for de enkelte testforløb.
 = 3 604,6 kg/h
 MSAM = 0,226 + 0,122 + 0,151 + 0,152 + 0,076 + 0,076 + 0,076 + 0,136 + 0,151 + 0,121 + 0,076 + 0,076 + 0,075
 = 1,515 kg
 Antages det, at massen af partiklerne på filtrene er 2,5 mg, fås:
 Baggrundskorrektion (valgfri)
 Lad os antage, at der er foretaget én baggrundsmåling med følgende resultater. Beregningen af fortyndingsfaktoren DF er den samme som i punkt 3.1 i dette bilag og er ikke vist her.
 Md = 0,1 mg; MDIL = 1,5 kg
 Summen af DF
 = [(1-1/119,15) × 0,15] + [(1-1/8,89) × 0,08] + [(1-1/14,75) × 0,10] + [(1-1/10,10) × 0,10] + [(1-1/18,02) × 0,05] + [(1-1/12,33) × 0,05] + [(1-1/32,18) × 0,05] + [(1-1/6,94) × 0,09] + [(1-1/25,19) × 0,10] + [(1-1/6,12) × 0,08] + [(1-1/20,87) × 0,05] + [(1-1/8,77) × 0,05] + [(1-1/12,59) × 0,05]
 = 0,923
 Beregning af den specifikke emission (bilag 4A, tillæg 1, punkt 6.5):
 P(n) =
 (0,1 × 0,15) + (96,8 × 0,08) + (55,2 × 0,10) + (82,9 × 0,10) + (46,8 × 0,05 + (70,1 × 0,05) + (23,0 × 0,05) + (114,3 × 0,09) + (27,0 × 0,10) + (122,0 × 0,08) + (28,6 × 0,05) + (87,4 × 0,05) + (57,9 × 0,05)
 = 60,006 kW
 hvis baggrundskorrigeret
 ,
 Beregning af den specifikke vægtningsfaktor (bilag 4A, tillæg 1, punkt 6.6):
 Forudsættes værdierne at være de samme som beregnet for testforløb 4 ovenfor, fås Wfei = (0,152 × 3 604,6/1,515 × 3 600,7) = 0,1004
 Denne værdi er inden for det tilladte område på 0,10 ±0,003.
 2. ELR-TEST
 Da Bessel-filtrering som metode til gennemsnitsberegning er helt ny i europæiske bestemmelser om udstødningsemissioner, er i det følgende givet en beskrivelse af Bessel-filteret, et eksempel på konstruktion af en Bessel-algoritme samt et eksempel på beregning af den endelige røgtæthed. Konstanterne i Bessel-algoritmen afhænger udelukkende af opacimeterets konstruktion og datafangstsystemets prøvetagningsfrekvens. Det anbefales, at opacimeterets fabrikant oplyser de endelige Bessel-filterkonstanter ved forskellige prøvetagningsfrekvenser, og at disse konstanter anvendes af kunden ved konstruktion af Bessel-algoritmen og ved beregning af værdierne for røgtæthed.
 2.1. Almindelige bemærkninger om Bessel-filteret
 På grund af højfrekvent forvrængning fremtræder det ubehandlede opacitetssignal sædvanligvis som en meget diffus kurve. For at fjerne disse højfrekvente forvrængninger kræves et Bessel-filter til ELR-testen. Bessel-filteret er selv et rekursivt anden ordens lavpasfilter, som sikrer hurtigst mulig stigning i signalet uden oversvingning.
 Hvis man tager udgangspunkt i en tidstro røgfane for den ufortyndede udstødning i udstødningsrøret, vil hvert opacimeter vise en forskellig røgtæthedskurve med forsinkelse. Det målte opacitetssignals forsinkelse og størrelse er hovedsagelig bestemt af geometrien af opacimeterets målekammer, herunder prøvetagningslinjerne til udstødningsgas, og af den tid, opacimeterets elektronik er om at behandle signalet.


text:
Disse to virkninger er karakteriseret af to størrelser, som kaldes den fysiske og den elektriske responstid og repræsenterer et særskilt filter for hver opacimetertype.
 Formålet med at anvende et Bessel-filter er at sikre en ensartet samlet filterkarakteristik for hele opacimetersystemet, bestående af:
 a)
 opacimeterets fysiske responstid (tp)
 b)
 opacimeterets elektriske responstid (te)
 c)
 filterresponstiden for det anvendte Bessel-filter (tF)
 Den resulterende samlede responstid for systemet tAver er givet ved:
 ,
 og skal være ens for alle typer opacimetre for at give samme røgtæthed. Derfor er man nødt til at indføre et Bessel-filter, således at filterresponstiden (tF) sammen med den fysiske (tp) og elektriske (te) responstid for det enkelte opacimeter resulterer i den ønskede samlede responstid (tAver). Eftersom tp og te er givne størrelser for det enkelte opacimeter, og tAver er sat til 1,0 s i dette regulativ, kan tF beregnes af:
 Pr. definition er filterresponstiden tF den tid, et filtreret udgangssignal er om at stige fra 10 % til 90 % af værdien af et trinformet indgangssignal. Derfor skal Bessel-filterets afskæringsfrekvens iterativt beregnes således, at Bessel-filterets responstid er i overensstemmelse med den krævede stigningstid.
 Figur a
 Kurve over et trinformet indgangssignal og det filtrerede udgangssignal
 Figur a viser både kurven over et trinformet indgangssignal, et Bessel-filtreret udgangssignal og Bessel-filterets responstid (tF).
 Konstruktion af Bessel-filterets endelige algoritme er en flertrinsproces, hvori der indgår flere iterationssløjfer. Et diagram over iterationsmetoden er vist nedenfor.
 2.2. Beregning af Bessel-algoritmen
 I dette eksempel konstrueres Bessel-algoritmen i flere trin i henhold til ovenstående iterationsprocedure, som er baseret på bilag 4A, tillæg 1, punkt 7.1.
 For opacimeter og datafangstsystem forudsættes følgende specifikationer:
 a)
 fysisk responstid tp
 0,15 s
 b)
 elektrisk responstid te
 0,05 s
 c)
 samlet responstid tAver
 1,00 s (efter definition i dette regulativ)
 d)
 målefrekvens
 150 Hz
 Trin 1: Krævet responstid af Bessel-filter tF:
 Trin 2: Anslåelse af afskæringsfrekvens og beregning af Bessel-konstanterne E og K til første iteration:
 fc
 Δt
 = 1/150 = 0,006667 s
 Ω
 E
 K
 = 2 × 7,07948×10-5 × (0,618034 × 150,0766442 - 1) - 1 = 0,970783
 Derved fås Bessel-algoritmen:
 Yi = Yi-1 + 7,07948 E - 5 × (Si + 2 × Si-1 + Si-2 - 4 × Yi-2) + 0,970783 × (Yi-1 - Yi-2)
 hvor Si repræsenterer de mulige værdier af det trinformede indgangssignal (enten »0« eller »1«), og Yi repræsenterer de filtrerede værdier af udgangssignalet.
 Trin 3: Anvendelse af Bessel-filteret på det trinformede indgangssignal:
 Pr. definition er filterresponstiden tF den tid, det filtrerede udgangssignal er om at stige fra 10 % til 90 % af værdien af et trinformet indgangssignal. For at bestemme tiderne svarende til 10 % (t10) og 90 % (t90) af udgangssignalet skal der anvendes et Bessel-filter på et trinformet indgangssignal, hvor fc, E og K er sat til ovenstående værdier.
 I tabel B er angivet indekstal, tid og størrelse af et trinformet indgangssignal og de resulterende værdier af det filtrerede udgangssignal for første og anden iteration. For punkterne nærmest t10 og t90 er anvendt fed skrift.
 I første iteration i tabel B


text:
indtræder 10 % værdien mellem indeks nr. 30 og 31, og 90 % værdien mellem indeks nr. 191 og 192. Til beregning af tF, iter er den nøjagtige værdi af t10 og t90 bestemt ved lineær interpolation mellem nabomålepunkter på følgende måde:
 t10 = tlower + Δt × (0,1 - outlower)/(outupper - outlower)
 t90 = tlower + Δt × (0,9 - outlower)/(outupper - outlower)
 hvor outupper og outlower er de respektive nærmestliggende punkter af det Bessel-filtrerede udgangssignal, og tlower er det nærmestliggende tidspunkt som angivet i tabel B.
 t10 = 0,200000 + 0,006667 × (0,1 - 0,099208)/(0,104794 - 0,099208) = 0,200945 s
 t90 = 0,273333 + 0,006667 × (0,9 - 0,899147)/(0,901168 - 0,899147) = 1,276147 s
 Trin 4: Filterresponstiden for første iterationssløjfe:
 tF, iter = 1,276147 - 0,200945 = 1,075202 s
 Trin 5: Afvigelsen mellem ønsket og opnået filterresponstid i første iterationssløjfe:
 Δ = (1,075202 - 0,987421)/0,987421 = 0,081641
 Trin 6: Kontrol af iterationskriterierne:
 |Δ| ≤ 0,01 er påkrævet. Da 0,081641 > 0,01, er iterationskriterierne ikke opfyldt, og der skal begyndes på endnu en iterationssløjfe. Til denne iterationssløjfe beregnes en ny afskæringsfrekvens af fc og Δ på følgende måde: fc, new = 0,318152 × (1 + 0,081641) = 0,344126 Hz
 Denne nye afskæringsfrekvens anvendes i anden iterationssløjfe, igen begyndende med trin 2. Iterationen skal gentages, indtil iterationskriteriet er opfyldt. De resulterende værdier af første og anden iteration er sammenfattet i tabel A.
 Tabel A
 Værdier af første og anden iteration
 Parameter
 1. iteration
 2. iteration
 fc
 (Hz)
 0,318152
 0,344126
 E
 (-)
 7,07948 E-5
 8,272777 E-5
 K
 (-)
 0,970783
 0,968410
 t10
 (s)
 0,200945
 0,185523
 t90
 (s)
 1,276147
 1,179562
 tF, iter
 (s)
 1,075202
 0,994039
 Δ
 (-)
 0,081641
 0,006657
 fc, new
 (Hz)
 0,344126
 0,346417
 Trin 7: Endelig Bessel-algoritme:
 Så snart iterationskriteriet er opfyldt, beregnes de endelige Bessel-filterkonstanter og den endelige Bessel-algoritme som angivet under trin 2. I dette eksempel er iterationskriteriet opfyldt efter den anden iteration (Δ = 0,006657 ≤ 0,01). Den endelige algoritme benyttes derefter til bestemmelse af den gennemsnitlige røgtæthed (se næste punkt 2.3).
 Yi = Yi-1 + 8,272777×10-5 × (Si + 2 × Si-1 + Si-2 - 4 × Yi-2) + 0,968410 × (Yi-1 - Yi-2)
 Tabel B
 Værdierne af trinformet indgangssignal og Bessel-filtreret udgangssignal for første og anden iterationssløjfe
 Indeks i
 [-]
 Tid
 [s]
 Trinformet indgangssignal Si
 [-]
 Filtreret udgangssignal Yi [-]
 1. iteration
 2. iteration
 - 2
 -0,013333
 0
 0,000000
 0,000000
 - 1
 -0,006667
 0
 0,000000
 0,000000
 0
 0,000000
 1
 0,000071
 0,000083
 1
 0,006667
 1
 0,000352
 0,000411
 2
 0,013333
 1
 0,000908
 0,001060
 3
 0,020000
 1
 0,001731
 0,002019
 4
 0,026667
 1
 0,002813
 0,003278
 5
 0,033333
 1
 0,004145
 0,004828
 —
 —
 —
 —
 —
 24
 0,160000
 1
 0,067877
 0,077876
 25
 0,166667
 1
 0,072816
 0,083476
 26
 0,173333
 1
 0,077874
 0,089205
 27
 0,180000
 1
 0,083047
 0,095056
 28
 0,186667
 1
 0,088331
 0,101024
 29
 0,193333
 1
 0,093719
 0,107102
 30
 0,200000
 1
 0,099208
 0,113286
 31
 0,206667
 1
 0,104794
 0,119570
 32
 0,213333
 1
 0,110471
 0,125949
 33
 0,220000
 1
 0,116236
 0,132418
 34
 0,226667
 1
 0,122085
 0,138972
 35
 0,233333
 1
 0,128013
 0,145605
 36
 0,240000
 1
 0,134016
 0,152314
 37


text:
0,246667
 1
 0,140091
 0,159094
 —
 —
 —
 —
 —
 175
 1,166667
 1
 0,862416
 0,895701
 176
 1,173333
 1
 0,864968
 0,897941
 177
 1,180000
 1
 0,867484
 0,900145
 178
 1,186667
 1
 0,869964
 0,902312
 179
 1,193333
 1
 0,872410
 0,904445
 180
 1,200000
 1
 0,874821
 0,906542
 181
 1,206667
 1
 0,877197
 0,908605
 182
 1,213333
 1
 0,879540
 0,910633
 183
 1,220000
 1
 0,881849
 0,912628
 184
 1,226667
 1
 0,884125
 0,914589
 185
 1,233333
 1
 0,886367
 0,916517
 186
 1,240000
 1
 0,888577
 0,918412
 187
 1,246667
 1
 0,890755
 0,920276
 188
 1,253333
 1
 0,892900
 0,922107
 189
 1,260000
 1
 0,895014
 0,923907
 190
 1,266667
 1
 0,897096
 0,925676
 191
 1,273333
 1
 0,899147
 0,927414
 192
 1,280000
 1
 0,901168
 0,929121
 193
 1,286667
 1
 0,903158
 0,930799
 194
 1,293333
 1
 0,905117
 0,932448
 195
 1,300000
 1
 0,907047
 0,934067
 —
 —
 —
 —
 —
 2.3. Beregning af røgtæthed
 Nedenstående skema sammenfatter proceduren ved bestemmelse af den endelige størrelse af røgtætheden.
 I fig. b ses kurven over det målte, ubehandlede opacitetssignal og den ufiltrerede og filtrerede lysabsorptionskoefficient (k-værdi) i første belastningstrin af en ELR-test, og maksimumværdien Ymax1,A (topværdi) af den filtrerede k-kurve er vist. Tilsvarende indeholder tabel C de numeriske værdier af indeks i, tid (prøvetagningsfrekvens 150 Hz), ubehandlet opacitet, ufiltreret k-værdi og filtreret k-værdi. Filtrering skete med brug af konstanterne i den Bessel-algoritme, der opstilledes i punkt 2.2 i dette bilag. På grund af den store datamængde indeholder tabellen kun de dele af røgtæthedskurven, der ligger nærmest begyndelsen og toppen.
 Figur b
 Kurve over målt opacitet N, ufiltreret røg k og filtreret røg k
 Topværdien (i = 272) beregnes under forudsætning af følgende data i tabel C. Alle andre enkeltværdier af røgtæthed beregnes på samme måde. For at starte algoritmen sættes S-1, S-2, Y-1 and Y-2 til nul.
 LA (m)
 0,430
 Index i
 272
 N ( %)
 16,783
 S271 (m-1)
 0,427392
 S270 (m-1)
 0,427532
 Y271 (m-1)
 0,542383
 Y270 (m-1)
 0,542337
 Beregning af k-værdi (bilag 4A, tillæg 1, punkt 7.3.1):
 k = - (1/0,430) × ln (1 - (16,783/100)) = 0,427252 m- 1
 Denne værdi svarer til S272 i nedenstående ligning.
 Beregning af Bessel-gennemsnit af røgtæthed (bilag 4A, tillæg 1, punkt 7.3.2):
 I følgende ligning anvendes Bessel-konstanterne fra punkt 2.2 ovenfor. Den faktiske ufiltrerede k-værdi som beregnet ovenfor svarer til S272 (Si). S271 (Si-1) og S270 (Si-2) er de to foregående ufiltrerede k-værdier, medens Y271 (Yi-1) og Y270 (Yi-2) er de to foregående filtrerede k-værdier.
 Y272 =
 0,542383 + 8,272777×10-5 × (0,427252 + 2 × 0,427392 + 0,427532 - 4 × 0,542337) + 0,968410 × (0,542383 - 0,542337)
 = 0,542389 m-1
 Denne værdi svarer til Ymax1,A i nedenstående ligning.
 Beregning af den endelige værdi af røgtætheden (bilag 4A, tillæg 1, punkt 7.3.3):
 Fra hver røgtæthedskurve tages den maksimale filtrerede k-værdi til videre beregning. Følgende værdier forudsættes
 Hastighed
 Ymax (m-1)
 Cyklus 1
 Cyklus 2
 Cyklus 3
 A
 0,5424
 0,5435
 0,5587
 B
 0,5596
 0,5400
 0,5389
 C
 0,4912
 0,5207
 0,5177
 SVA = (0,5424 + 0,5435 + 0,5587)/3 = 0,5482 m- 1
 SVB = (0,5596 + 0,5400+0,5389)/3 = 0,5462 m- 1
 SVC = (0,4912 + 0,5207 + 0,5177)/3 = 0,5099 m- 1
 SV = (0,43 × 0,5482) + (0,56 ×


text:
0,5462) + (0,01 × 0,5099) = 0,5467 m- 1
 Validering af cyklus (bilag 4A, tillæg 1, punkt 3.4)
 Før SV beregnes, skal cyklussen valideres ved beregning af de relative standardafvigelser af røgtætheden under de tre cyklusser for hver hastighed.
 Hastighed
 Gennemsnitlig SV (m-1)
 Absolut standardafvigelse (m-1)
 Relativ standardafvigelse ( %)
 A
 0,5482
 0,0091
 1,7
 B
 0,5462
 0,0116
 2,1
 C
 0,5099
 0,0162
 3,2
 I dette eksempel er godkendelseskriteriet på 15 % opfyldt for hver hastighed.
 Tabel C
 Værdierne af opaciteten N og af ufiltreret og filtreret k-værdi i begyndelsen af belastningstrinnet
 Indeks i
 [-]
 Tid
 [s]
 Opacitet N
 [ %]
 Ufiltreret k-værdi
 [m-1]
 Filtreret k-værdi
 [m-1]
 - 2
 0,000000
 0,000000
 0,000000
 0,000000
 - 1
 0,000000
 0,000000
 0,000000
 0,000000
 0
 0,000000
 0,000000
 0,000000
 0,000000
 1
 0,006667
 0,020000
 0,000465
 0,000000
 2
 0,013333
 0,020000
 0,000465
 0,000000
 3
 0,020000
 0,020000
 0,000465
 0,000000
 4
 0,026667
 0,020000
 0,000465
 0,000001
 5
 0,033333
 0,020000
 0,000465
 0,000002
 6
 0,040000
 0,020000
 0,000465
 0,000002
 7
 0,046667
 0,020000
 0,000465
 0,000003
 8
 0,053333
 0,020000
 0,000465
 0,000004
 9
 0,060000
 0,020000
 0,000465
 0,000005
 10
 0,066667
 0,020000
 0,000465
 0,000006
 11
 0,073333
 0,020000
 0,000465
 0,000008
 12
 0,080000
 0,020000
 0,000465
 0,000009
 13
 0,086667
 0,020000
 0,000465
 0,000011
 14
 0,093333
 0,020000
 0,000465
 0,000012
 15
 0,100000
 0,192000
 0,004469
 0,000014
 16
 0,106667
 0,212000
 0,004935
 0,000018
 17
 0,113333
 0,212000
 0,004935
 0,000022
 18
 0,120000
 0,212000
 0,004935
 0,000028
 19
 0,126667
 0,343000
 0,007990
 0,000036
 20
 0,133333
 0,566000
 0,013200
 0,000047
 21
 0,140000
 0,889000
 0,020767
 0,000061
 22
 0,146667
 0,929000
 0,021706
 0,000082
 23
 0,153333
 0,929000
 0,021706
 0,000109
 24
 0,160000
 1,263000
 0,029559
 0,000143
 25
 0,166667
 1,455000
 0,034086
 0,000185
 26
 0,173333
 1,697000
 0,039804
 0,000237
 27
 0,180000
 2,030000
 0,047695
 0,000301
 28
 0,186667
 2,081000
 0,048906
 0,000378
 29
 0,193333
 2,081000
 0,048906
 0,000469
 30
 0,200000
 2,424000
 0,057067
 0,000573
 31
 0,206667
 2,475000
 0,058282
 0,000693
 32
 0,213333
 2,475000
 0,058282
 0,000827
 33
 0,220000
 2,808000
 0,066237
 0,000977
 34
 0,226667
 3,010000
 0,071075
 0,001144
 35
 0,233333
 3,253000
 0,076909
 0,001328
 36
 0,240000
 3,606000
 0,085410
 0,001533
 37
 0,246667
 3,960000
 0,093966
 0,001758
 38
 0,253333
 4,455000
 0,105983
 0,002007
 39
 0,260000
 4,818000
 0,114836
 0,002283
 40
 0,266667
 5,020000
 0,119776
 0,002587
 —
 —
 —
 —
 —
 Værdierne af opaciteten N, ufiltreret og filtreret k-værdi omkring Ymax1,A (topværdi angivet med fed skrift)
 Indeks i
 [-]
 Tid
 [s]
 Opacitet N
 [per cent]
 Ufiltreret k-værdi
 [m-1]
 Filtreret k-værdi
 [m-1]
 —
 —
 —
 —
 —
 259
 1,726667
 17,182000
 0,438429
 0,538856
 260
 1,733333
 16,949000
 0,431896
 0,539423
 261
 1,740000
 16,788000
 0,427392
 0,539936
 262
 1,746667
 16,798000
 0,427671
 0,540396
 263
 1,753333
 16,788000
 0,427392
 0,540805
 264
 1,760000
 16,798000
 0,427671
 0,541163
 265
 1,766667
 16,798000
 0,427671
 0,541473
 266
 1,773333
 16,788000
 0,427392
 0,541735
 267
 1,780000
 16,788000
 0,427392
 0,541951
 268
 1,786667
 16,798000
 0,427671
 0,542123
 269
 1,793333
 16,798000
 0,427671
 0,542251
 270
 1,800000
 16,793000
 0,427532
 0,542337
 271
 1,806667
 16,788000
 0,427392
 0,542383
 272
 1,813333
 16,783000
 0,427252
 0,542389
 273
 1,820000
 16,780000
 0,427168
 0,542357
 274
 1,826667
 16,798000
 0,427671
 0,542288
 275
 1,833333
 16,778000
 0,427112
 0,542183
 276
 1,840000
 16,808000
 0,427951
 0,542043
 277
 1,846667
 16,768000
 0,426833
 0,541870
 278
 1,853333
 16,010000
 0,405750
 0,541662
 279
 1,860000
 16,010000
 0,405750
 0,541418
 280
 1,866667
 16,000000
 0,405473
 0,541136
 281
 1,873333
 16,010000
 0,405750
 0,540819
 282
 1,880000
 16,000000
 0,405473
 0,540466
 283
 1,886667
 16,010000
 0,405750
 0,540080
 284
 1,893333
 16,394000
 0,416406
 0,539663
 285
 1,900000
 16,394000
 0,416406
 0,539216
 286
 1,906667
 16,404000


text:
0,416685
 0,538744
 287
 1,913333
 16,394000
 0,416406
 0,538245
 288
 1,920000
 16,394000
 0,416406
 0,537722
 289
 1,926667
 16,384000
 0,416128
 0,537175
 290
 1,933333
 16,010000
 0,405750
 0,536604
 291
 1,940000
 16,010000
 0,405750
 0,536009
 292
 1,946667
 16,000000
 0,405473
 0,535389
 293
 1,953333
 16,010000
 0,405750
 0,534745
 294
 1,960000
 16,212000
 0,411349
 0,534079
 295
 1,966667
 16,394000
 0,416406
 0,533394
 296
 1,973333
 16,394000
 0,416406
 0,532691
 297
 1,980000
 16,192000
 0,410794
 0,531971
 298
 1,986667
 16,000000
 0,405473
 0,531233
 299
 1,993333
 16,000000
 0,405473
 0,530477
 300
 2,000000
 16,000000
 0,405473
 0,529704
 —
 —
 —
 —
 —
 3. ETC TEST
 3.1. Gasemissioner (dieselmotor)
 Lad os antage, at man med et PDP-CVS system har opnået følgende testresultater:
 V0 (m3/rev)
 0,1776
 Np (rev)
 23 073
 pB (kPa)
 98,0
 p1 (kPa)
 2,3
 T (K)
 322,5
 Ha (g/kg)
 12,8
 NOx conce (ppm)
 53,7
 NOx concd (ppm)
 0,4
 COconce (ppm)
 38,9
 COconcd (ppm)
 1,0
 HCconce (ppm)
 9,00
 HCconcd (ppm)
 3,02
 CO2,conce (per cent)
 0,723
 Wact (kWh)
 62,72
 Bestemmelse af den fortyndede udstødningsgasstrøm (bilag 4A, tillæg 2, punkt 4.1):
 MTOTW = 1,293 × 0,1776 × 23 073 × (98,0 - 2,3) × 273/(101,3 × 322,5)
 = 4 237,2 kg
 Beregning af NOx-korrektionsfaktoren (bilag 4A, tillæg 2, punkt 4.2):
 Beregning af baggrundskorrigerede koncentrationer (bilag 4A, tillæg 2, punkt 4.3.1.1):
 Lad os antage, at man har et diesel-brændstof med sammensætning C1H1,8:
 NOx conc = 53,7 - 0,4 × (1 - (1/18,69)) = 53,3 ppm
 COconc = 38,9 - 1,0 × (1 - (1/18,69)) = 37,9 ppm
 HCconc = 9,00 - 3,02 × (1 - (1/18,69)) = 6,14 ppm
 Beregning af emissionsmassestrømmen (bilag 4A, tillæg 2, punkt 4.3.1):
 NOx mass = 0,001587 × 53,3 × 1,039 × 4 237,2 = 372,391 g
 COmass = 0,000966 × 37,9 × 4 237,2 = 155,129 g
 HCmass = 0,000479 × 6,14 × 4 237,2 = 12,462 g
 Beregning af de specifikke emissioner (bilag 4A, tillæg 2, punkt 4.4):
 = 372,391/62,72 = 5,94 g/kWh
 = 155,129/62,72 = 2,47 g/kWh
 = 12,462/62,72 = 0,199 g/kWh
 3.2. Partikelemissioner (dieselmotor)
 Det antages, at der er opnået følgende testresultater med et PDP-CVS system med dobbelt fortynding:
 MTOTW (kg)
 4 237,2
 Mf, p (mg)
 3,030
 Mf, b (mg)
 0,044
 MTOT (kg)
 2,159
 MSEC (kg)
 0,909
 Md (mg)
 0,341
 MDIL (kg)
 1,245
 DF
 18,69
 Wact (kWh)
 62,72
 Beregning af masseemissionen (bilag 4A, tillæg 2, punkt 5.1):
 Mf = 3,030 + 0,044 = 3,074 mg
 MSAM = 2,159 - 0,909 = 1,250 kg
 Beregning af den baggrundskorrigerede masseemission (bilag 4A, tillæg 2, punkt 5.1):
 Beregning af den specifikke emission (bilag 4A, tillæg 2, punkt 5.2):
 = 10,42/62,72 = 0,166 g/kWh
 = 9,32/62,72 = 0,149 g/kWh, hvis baggrundskorrigeret
 3.3. Gasemissioner (CNG-motor)
 Det antages, at der er opnået følgende testresultater med et PDP-CVS system med dobbelt fortynding:
 MTOTW (kg)
 4 237,2
 Ha (g/kg)
 12,8
 NOx conce (ppm)
 17,2
 NOx concd (ppm)
 0,4
 COconce (ppm)
 44,3
 COconcd (ppm)
 1,0
 HCconce (ppm)
 27,0
 HCconcd (ppm)
 3,02
 CH4 conce (ppm)
 18,0
 CH4 concd (ppm)
 1,7
 CO2,conce ( %)
 0,723
 Wact (kWh)
 62,72
 Beregning af NOx-korrektionsfaktoren (bilag 4A, tillæg 2, punkt 4.2):
 Beregning af NMHC-koncentrationen (bilag 4A, tillæg 2, punkt 4.3.1):
 a)
 GC-metoden
 NMHCconce = 27,0


text:
- 18,0 = 9,0 ppm
 b)
 NMC-metoden
 Idet virkningsgraden for methan sættes til 0,04, og virkningsgraden for ethan til 0,98 (se bilag 4A, tillæg 5, punkt 1.8.4), fås
 Beregning af baggrundskorrigerede koncentrationer (bilag 4A, tillæg 2, punkt 4.3.1.1):
 Idet der forudsættes et G20-referencebrændstof (100 % methan) med sammensætningen C1H4:
 For NMHC er baggrundskoncentrationen forskellen mellem HCconcd og CH4concd
 NOx conc = 17,2 - 0,4 × (1 - (1/13,01)) = 16,8 ppm
 COconc = 44,3 - 1,0 × (1 - (1/13,01)) = 43,4 ppm
 NMHCconc = 8,4 - 1,32 × (1 - (1/13,01)) = 7,2 ppm
 CH4 conc = 18,0 - 1,7 × (1 - (1/13,01)) = 16,4 ppm
 Beregning af emissionsmassestrømmen (bilag 4A, tillæg 2, punkt 4.3.1):
 NOx mass = 0,001587 × 16,8 × 1,074 × 4 237,2 = 121,330 g
 COmass = 0,000966 × 43,4 × 4 237,2 = 177,642 g
 NMHCmass = 0,000502 × 7,2 × 4 237,2 = 15,315 g
 CH4 mass = 0,000554 × 16,4 × 4 237,2 = 38,498 g
 Beregning af de specifikke emissioner (bilag 4A, tillæg 2, punkt 4.4):
 = 121,330/62,72 = 1,93 g/kWh
 = 177,642/62,72 = 2,83 g/kWh
 = 15,315/62,72 = 0,244 g/kWh
 = 38,498/62,72 = 0,614 g/kWh
 4. λ-FORSKYDNINGSFAKTOR (Sλ)
 4.1. Beregning af λ-forskydningsfaktoren (Sλ)
 (1)
 hvor:
 Sλ= λ-forskydningsfaktor
 % inaktive= brændstoffets indhold af inerte gasser i % vol. (f.eks. N2, CO2, He osv.)
 = brændstoffets oprindelige iltindhold i % vol.N og m= henviser til et gennemsnitligt CnHm, som repræsenterer brændstoffets carbonhydrider, dvs.:
 hvor:
 CH4
 =
 brændstoffets indhold af methan ( % vol.)
 C2
 =
 brændstoffets totale indhold af C2-carbonhydrider (f.eks. C2H6, C2H4, etc.), ( % vol.)
 C3
 =
 brændstoffets totale indhold af C3-carbonhydrider (f.eks. C3H8, C3H6, etc.), ( % vol.)
 C4
 =
 brændstoffets totale indhold af C4-carbonhydrider (f.eks. C4H10, C4H8, etc.), ( % vol.)
 C5
 =
 brændstoffets totale indhold af C5-carbonhydrider (f.eks. C5H12, C5H10, etc.), ( % vol.)
 fortynder
 =
 brændstoffets indhold af fortyndingsgasser i % vol. (f.eks., N2, CO2, He osv.)
 4.2. Eksempler til beregning af λ-forskydningsfaktoren Sλ:
 Eksempel 1: G25: CH4 = 86 %, N2 = 14 % (vol.)
 Eksempel 2: GR: CH4 = 87 %, C2H6 = 13 % (vol.)
 Eksempel 3: USA: CH4 = 89 %, C2H6 = 4,5 %, C3H8 = 2,3 %, C6H14 = 0,2 %, O2 = 0,6 %, N2 = 4 %
 (1) Det støkiometriske luft/brændstof-forhold for automobilbrændstoffer — SAE J1829, juni 1987. John B. Heywood, Internal combustion engine fundamentals, McGraw-Hill, 1988, kapitel 3.4 »Combustion stoichiometry« (s. 68-72).
 BILAG 7
 Metoder til prøvning af emissionsbegrænsningssystemers holdbarhed
 1. INDLEDNING
 Dette bilag indeholder nærmere oplysninger om metoder til udvælgelse af motorer til prøvning i en driftsprøveplan for at bestemme forringelsesfaktorer. Sådanne forringelsesfaktorer vil blive anvendt på de målte emissioner fra motorer i forbindelse med periodisk eftersyn for at sikre, at motoremissionerne efter ibrugtagning stadig opfylder de gældende emissionsgrænser som anført i tabellerne i dette regulativs punkt 5.2.1 i den holdbarhedsperiode, der gælder for det køretøj, som motoren er monteret i.
 Dette bilag indeholder også nærmere oplysninger om emissionsrelateret vedligeholdelse af motorer, der indgår i


text:
en driftsprøveplan. Sådan vedligeholdelse vil blive udført på ibrugtagne motorer og meddelt til ejerne af nye, tunge køretøjer.
 2. UDVÆLGELSE AF MOTORER TIL BESTEMMELSE AF FORRINGELSESFAKTORER I MOTORENS LEVETID
 2.1.
 Motorerne udvælges fra motorfamilien, som defineret i punkt 7.1 i dette regulativ, til emissionsprøvning for at bestemme forringelsesfaktorer i motorens levetid.
 2.2.
 Motorer fra forskellige motorfamilier kan yderligere kombineres i familier på grundlag af den type efterbehandlingssystem til udstødningen, der anvendes. For at placere motorer med forskelligt antal cylindre og forskellige cylinderkonfigurationer men med samme tekniske specifikationer for og samme montering af systemerne til efterbehandling af udstødningen i samme familie af motorefterbehandlingssystemer, skal fabrikanten give den godkendende myndighed oplysninger, der godtgør, at emissionerne fra sådanne motorer er ækvivalente.
 2.3.
 Motorfabrikanten udvælger én motor, der er repræsentativ for motorefterbehandlingssystemets familie, til prøvning i den driftsprøveplan, der er defineret i punkt 3.2 i dette bilag, i henhold til de kriterier for udvælgelse af motorer, der er angivet i punkt 7.2 i dette regulativ, og dette indberettes til den godkendende myndighed før påbegyndelse af prøvningen.
 2.3.1.
 Hvis den godkendende myndighed afgør, at den værst tænkelige emission i motorefterbehandlingssystemets familie bedre kan karakteriseres ved en anden motor, udvælges prøvningsmotoren af den godkendende myndighed efter høring af motorfabrikanten.
 3. BESTEMMELSE AF FORRINGELSESFAKTORER I MOTERENS LEVETID
 3.1. Generelt
 De forringelsesfaktorer, der finder anvendelse på et motorefterbehandlingssystems familie, udvikles ud fra de udvalgte motorer på grundlag af en kilometer- og driftsprøveplan, der omfatter periodisk prøvning af gas- og partikelemissioner ved hjælp af ESC- og ETC-test.
 3.2. Driftsprøveplan
 Driftsprøveplaner kan efter fabrikantens valg gennemføres ved at lade et køretøj køre med den udvalgte stammotor gennem en »driftsprøveplan for køretøj efter ibrugtagning« eller ved at lade den udvalgte stammotor gennemgå en »dynamometer-prøveplan.«
 3.2.1.
 Driftsprøveplan og dynamometer-prøveplan
 3.2.1.1.
 Fabrikanten bestemmer form og omfang af kilometer- og driftsprøveplan for motorer i overensstemmelse med god teknisk skik.
 3.2.1.2.
 Fabrikanten afgør, hvornår motoren prøves for gas- og partikelemissioner i ESC- og ETC-testene.
 3.2.1.3.
 Samme motordriftsplan anvendes for alle motorer i et motorefterbehandlingssystems familie.
 3.2.1.4.
 På fabrikantens anmodning og med den godkendende myndigheds accept kan man nøjes med at gennemføre en prøvecyklus (enten ESC- eller ETC-test) ved hvert prøvningspunkt, mens den anden prøvecyklus kun gennemføres ved begyndelsen og afslutningen af driftsprøveplanen.
 3.2.1.5.
 Driftsplanerne kan være forskellige for de forskellige familier af motorefterbehandlingssystemer.
 3.2.1.6.
 Driftsplanerne kan være kortere end levetiden, hvis antallet af prøvningspunkter muliggør en tilfredsstillende ekstrapolering af prøvningsresultaterne i overensstemmelse med punkt 3.5.2. Under ingen omstændigheder må driftsprøveplanen dække en kortere periode end angivet i tabellen i punkt 3.2.1.8.
 3.2.1.7.
 Fabrikanten skal levere den gældende korrelation mellem mindste driftsprøveplan (kørsel i km) og motortimer i dynamometer, f.eks. korrelation for brændstofforbrug, korrelation for køretøjshastighed i forhold til omdrejningstal osv.
 3.2.1.8.
 Minimumdriftsprøveplan
 Køretøjsklasse, som motoren monteres i
 Minimum driftsprøveplan
 Levetid (jf. punkt i dette regulativ)
 Køretøjer i klasse N1
 100 000 km
 Punkt 5.3.1.1
 Køretøjer i klasse N2
 125 000 km
 Punkt 5.3.1.2
 Køretøjer i klasse N3 med en maksimal teknisk tilladt masse på højst 16 tons
 125 000 km
 Punkt 5.3.1.2
 Køretøjer i klasse


text:
N3 med en maksimal teknisk tilladt masse på over16 tons
 167 000 km
 Punkt 5.3.1.3
 Køretøjer i klasse M2
 100 000 km
 Punkt 5.3.1.1
 Køretøjer i klasse M3 kategori I, II, A og B med en maksimal teknisk tilladt masse på højst 7,5 tons
 125 000 km
 Punkt 5.3.1.2
 Køretøjer i klasse M3 kategori III og B med en maksimal teknisk tilladt masse på over 7,5 tons
 167 000 km
 Punkt 5.3.1.3
 3.2.1.9.
 Driftsprøveplanen skal beskrives udførligt i ansøgningen om godkendelse og indgives til den godkendende myndighed inden prøvningerne startes.
 3.2.2.
 Hvis den godkendende myndighed bestemmer, at der skal foretages yderligere målinger på ESC- og ETC-tests mellem de punkter, der er udvalgt af fabrikanten, meddeler den fabrikanten dette. Den reviderede driftsprøveplan eller dynamometer-prøveplan skal udarbejdes af fabrikanten og godkendes af den godkendende myndighed.
 3.3. Motorprøvning
 3.3.1.
 Driftsprøveplanens start
 3.3.1.1.
 For hver familie af motorefterbehandlingssystemer fastsætter fabrikanten det antal driftstimer, der er nødvendige for at motorefterbehandlingssystemet har stabiliseret sig. Hvis den godkendende myndighed anmoder herom, stiller fabrikanten de data og analyser, der er anvendt til denne fastsættelse, til rådighed. Som et alternativ skal fabrikanten vælge at lade motoren køre i 125 timer for at stabilisere motorens efterbehandlingssystem.
 3.3.1.2.
 Den stabiliseringsperiode, der er bestemt i punkt 3.3.1.1 anses for at udgøre starten af driftsprøveplanen.
 3.3.2.
 Prøvning efter driftsprøveplan
 3.3.2.1.
 Efter stabilisering følger motoren den driftsprøveplan, der er valgt af fabrikanten som beskrevet i punkt 3.2 ovenfor. Med de tidsintervaller i driftsprøveplanen, som er fastlagt af fabrikanten, og eventuelt fastsat af den typegodkendende myndighed i overensstemmelse med punkt 3.2.2, prøves motoren for gas- og partikelemissioner gennem ESC- og ETC-test. Hvis det er aftalt, at kun én prøvningscyklus (ESC- eller ETC) skal gennemføres ved hvert prøvningspunkt, skal den anden prøvningscyklus (ESC eller ETC) i overensstemmelse med punkt 3.2 gennemføres ved begyndelsen og afslutningen af driftsprøveplanen.
 3.3.2.2.
 Under driftsprøveplanen udføres vedligeholdelse af motoren i overensstemmelse med punkt 4.
 3.3.2.3.
 Under driftsprøveplanen kan der udføres vedligeholdelse af motoren eller køretøjet uden for planen, f.eks. hvis OBD-systemet specifikt har detekteret et problem, der har medført aktivering af fejlindikatoren (MI).
 3.4. Rapportering
 3.4.1.
 Resultaterne af alle emissionsprøvninger (ESC og ETC), der er gennemført under driftsprøveplanen, skal stilles til rådighed for den godkendende myndighed. Hvis en emissionsprøvning erklæres ugyldig, skal fabrikanten afgive en forklaring om, hvorfor prøvningen er blevet erklæret ugyldig. I sådanne tilfælde skal der gennemføres en ny række emissionsprøvninger gennem ESC- og ETC-test inden for de følgende 100 driftstimer.
 3.4.2.
 Hver gang en fabrikant foretager prøvning af en motor under driftsprøveplanen for at bestemme forringelsesfaktorer, skal han opbevare alle oplysninger om de emissionsprøvninger og den vedligeholdelse, der er udført på motoren under driftsprøveplanen. Disse oplysninger skal indsendes til den godkendende myndighed sammen med resultaterne af emissionsprøvningerne gennemført under driftsprøveplanen.
 3.5. Bestemmelse af forringelsesfaktorer
 3.5.1.
 For hvert forurenende stof målt i ESC- og ETC-test og ved hvert prøvningspunkt i driftsprøveplanen, skal der foretages en »best fit«-regressionsanalyse på grundlag af alle prøvningsresultaterne. Resultaterne af hver prøvning for hvert forurenende stof skal udtrykkes med samme antal decimaler som grænseværdien for


text:
det pågældende forurenende stof i tabellerne i punkt 5.2.1 i dette regulativ, plus endnu en decimal. Hvis det i overensstemmelse med punkt 3.2 er aftalt, at kun én prøvningscyklus (ESC- eller ETC) skal gennemføres ved hvert prøvningspunkt, og at den anden prøvningscyklus (ESC eller ETC) kun skal gennemføres ved begyndelsen og afslutningen af driftsprøveplanen, skal regressionsanalysen kun foretages på grundlag af prøvningsresultaterne fra den prøvningscyklus, der er gennemført ved hvert prøvningspunkt.
 3.5.2.
 På grundlag af regressionsanalysen beregner fabrikanten de projekterede emissionsværdier for hvert forurenende stof ved driftsprøveplanens begyndelse og ved den levetid, der er gældende for den motor, der afprøves, ved ekstrapolering af regressionsligningen som fastlagt i punkt 3.5.1.
 3.5.3.
 For motorer, der ikke er udstyret med et system til efterbehandling af udstødningen, er forringelsesfaktoren for hvert forurenende stof forskellen mellem de projekterede emissionsværdier for levetidsperioden og starten af driftsprøveplanen.
 For motorer, der er udstyret med et system til efterbehandling af udstødningen, er forringelsesfaktoren for hvert forurenende stof forholdet mellem de projekterede emissionsværdier for levetidsperioden og ved starten af driftsprøveplanen.
 Hvis det i overensstemmelse med punkt 3.2 er aftalt, at kun én prøvecyklus (ESC- eller ETC) skal gennemføres ved hvert prøvningspunkt, og at den anden prøvecyklus (ESC eller ETC) kun skal gennemføres ved begyndelsen og afslutningen af driftsprøveplanen, skal den forringelsesfaktor, der er beregnet for den prøvecyklus, der er gennemført ved hvert prøvningspunkt, også gælde for den anden prøvecyklus, forudsat at det for begge prøvecyklusser gælder, at forholdet mellem de målte værdier ved starten og afslutningen af driftsprøveplanen er tilsvarende.
 3.5.4.
 Forringelsesfaktorerne for hvert forurenende stof i de pågældende prøvecyklusser registreres i punkt 1.4 i tillæg 1 til bilag 6 til dette regulativ.
 3.6.
 Som et alternativ til at anvende en driftsprøveplan til bestemmelse af forringelsesfaktorer kan motorfabrikanter vælge at bruge følgende forringelsesfaktorer.
 Motortype
 Prøvningscyklus
 CO
 HC
 NMHC
 CH4
 NOx
 PM
 Dieselmotor
 ESC
 1,1
 1,05
 —
 —
 1,05
 1,1
 ETC
 1,1
 1,05
 —
 —
 1,05
 1,1
 Gasmotor
 ETC
 1,1
 1,05
 1,05
 1,2
 1,05
 —
 3.6.1.
 Fabrikanten kan vælge at overføre de forringelsesfaktorer, der er bestemt for en motor eller kombination af motor/efterbehandlingssystem, til motorer eller motorer/efterbehandlingssystemer, som ikke tilhører samme motorfamiliekategori, som bestemt i henhold til punkt 2.1. I sådanne tilfælde skal fabrikanten over for den godkendende myndighed påvise, at stammotoren eller kombinationen af motor/efterbehandlingssystem og den motor eller motor/efterbehandlingssystem, som forringelsesfaktorerne overføres til, har de samme tekniske specifikationer og krav til montering i køretøjet, og at emissionerne fra en sådan motor eller kombination af motor/efterbehandlingssystem er tilsvarende.
 3.7. Kontrol af produktionens overensstemmelse
 3.7.1.
 Kontrol af produktionens overensstemmelse med hensyn til opfyldelse af emissionskravene foretages på grundlag af punkt 8 i dette regulativ.
 3.7.2.
 På tidspunktet for godkendelsen kan fabrikanten vælge samtidig at måle emissionerne af forurenende stoffer ovenfor et eventuelt system til efterbehandling af udstødningen. På denne måde kan fabrikanten udvikle en uformel særskilt forringelsesfaktor for motoren og efterbehandlingssystemet, som kan anvendes af fabrikanten som et værktøj til kontrol ved produktionslinjens afslutning.
 3.7.3.
 Med henblik på godkendelse skal kun de forringelsesfaktorer, der er overtaget af fabrikanten fra punkt 3.6.1,


text:
eller de forringelsesfaktorer, der er udarbejdet i overensstemmelse med punkt 3.5, registreres i punkt 1.4 i tillæg 1 til bilag 6 til dette regulativ.
 4. VEDLIGEHOLDELSE
 Under driftsprøveplanen klassificeres vedligeholdelse af motoren og eget forbrug af ethvert påkrævet reagens, der anvendes til at bestemme forringelsesfaktorer, enten som emissionsrelateret eller ikke-emissionsrelateret, og disse to hovedpunkter kan yderligere klassificeres som planmæssig eller ikke-planmæssig. Nogle emissionsrelaterede vedligeholdelsesarbejder klassificeres også som kritisk emissionsrelateret vedligeholdelsesarbejde.
 4.1. Emissionsrelateret planmæssig vedligeholdelse
 4.1.1.
 I dette punkt specificeres planmæssig emissionsrelateret vedligeholdelse med henblik på at gennemføre en driftsprøveplan og med henblik på indarbejdning i vedligeholdelsesvejledningen til ejere af nye tunge køretøjer og motorer til tunge køretøjer.
 4.1.2.
 Al emissionsrelateret planmæssig vedligeholdelse med henblik på at gennemføre en driftsprøveplan skal finde sted med de samme eller tilsvarende intervaller, som dem der er specificeret i fabrikantens vedligeholdelsesvejledninger til ejeren af det tunge køretøj eller motoren til det tunge køretøj. Vedligeholdelsesplanen kan opdateres efter behov igennem hele driftsprøveplanen, hvis ingen vedligeholdelsesoperation slettes fra vedligeholdelsesplanen, efter at operationen er blevet udført på prøvemotoren.
 4.1.3.
 Enhver form for emissionsrelateret vedligeholdelse udført på motorer skal være nødvendig for at sikre overensstemmelse efter ibrugtagning med de relevante emissionsstandarder. Fabrikanten skal fremsende oplysninger til den godkendende myndighed for at påvise, at al emissionsrelateret vedligeholdelse inden for driftsprøveplanen er teknisk nødvendig
 4.1.4.
 Motorfabrikanten skal (hvor dette er nødvendigt) specificere justering, rengøring og vedligeholdelse af følgende dele:
 a)
 Filtre og kølere i udstødningsgassens recirkulationssystem
 b)
 Ventil i aktiv krumtaphusventilation
 c)
 Brændstofinjektorspidser (kun rengøring)
 d)
 Brændstofinjektorer
 e)
 Turbolader
 f)
 Elektronisk motorstyringsenhed og tilhørende følere og aktuatorer
 g)
 Partikelfiltersystem (inkl. tilhørende komponenter)
 h)
 Udstødningsgassens recirkulationssystem, inklusive alle tilhørende reguleringsventiler og rør
 i)
 Eventuelt system til efterbehandling af udstødningen.
 4.1.5.
 For så vidt angår vedligeholdelse defineres følgende komponenter som kritiske emissionsrelaterede dele:
 a)
 Eventuelt system til efterbehandling af udstødningen
 b)
 Elektronisk motorstyringsenhed og tilhørende følere og aktuatorer
 c)
 Udstødningsgassens recirkulationssystem, inklusive alle tilhørende filtre, kølere, reguleringsventiler og rør
 d)
 Ventil i aktiv krumtaphusventilation.
 4.1.6.
 Al kritisk emissionsrelateret planmæssig vedligeholdelse skal have en rimelig sandsynlighed for at vedligeholdelsespunktet udføres efter ibrugtagning. Fabrikanten skal over for den godkendende myndighed påvise, at der er rimelig sandsynlighed for at sådan vedligeholdelse udføres efter ibrugtagning, og sådan påvisning skal finde sted før udførelse af vedligeholdelse under driftsprøveplanen.
 4.1.7.
 Kritiske, planmæssige emissionsrelaterede vedligeholdelsespunkter, som opfylder en af betingelserne fastlagt i punkt 4.1.7.1 til 4.1.7.4, vil blive accepteret som havende en rimelig sandsynlighed for at vedligeholdelsespunktet udføres efter ibrugtagning.
 4.1.7.1.
 Der indsendes data, som fastslår en forbindelse mellem emissioner og køretøjets funktionsdygtighed, som f.eks. at samtidig med at emissionerne øges som følge af manglende vedligeholdelse, forringes køretøjets funktionsdygtighed så meget, at det bliver uacceptabelt for typisk kørsel.
 4.1.7.2.
 Der indsendes undersøgelsesdata, der med en konfidensgrad på 80 % påviser, at 80 % af sådanne motorer allerede får udført dette kritiske vedligeholdelsespunkt efter ibrugtagelse med de(t) anbefalede interval(ler).
 4.1.7.3.
 I sammenhæng med kravene i punkt [3.6....] i bilag 9A til dette regulativ skal der monteres en klart synlig indikator i køretøjets instrumentbræt, som skal gøre føreren opmærksom på, at det


text:
er tid til at foretage vedligeholdelse. Denne indikator skal aktiveres ved den passende km-stand eller ved komponentsvigt. Indikatoren skal forblive aktiveret, mens motoren er i drift, og den må ikke slettes, før den påkrævede vedligeholdelse er udført. Nulstilling af signalet skal indgå som et påkrævet punkt i vedligeholdelsesplanen. Systemet må ikke konstrueres således, at det deaktiveres ved slutningen af motorens levetidsperiode eller senere.
 4.1.7.4.
 Enhver anden metode, som ifølge den godkendende myndighed giver en rimelig sandsynlighed for at vedligeholdelsespunktet udføres efter ibrugtagning.
 4.2. Ændringer af planmæssig vedligeholdelse
 4.2.1.
 Fabrikanten skal indsende en anmodning til den godkendende myndighed og godkendelse af ethvert nyt planmæssigt vedligeholdelsespunkt, som han ønsker at udføre under driftsprøveplanen og derved anbefale over for ejere af tunge køretøjer og motorer hertil. Fabrikanten skal også medsende sine anbefalinger med hensyn til kategorien af den nye foreslåede planmæssige vedligeholdelse (dvs. emissionsrelateret, ikke-emissionsrelateret, kritisk eller ikke-kritisk) og, for emissionsrelateret vedligeholdelse, det størst mulige vedligeholdelsesinterval. Anmodningen skal ledsages af data til begrundelse for behovet for den nye planmæssige vedligeholdelse og vedligeholdelsesintervallet.
 4.3. Ikke-emissionsrelateret planmæssig vedligeholdelse
 4.3.1.
 Ikke-emissionsrelateret planmæssig vedligeholdelse som er rimelig og teknisk nødvendig (f.eks. olieskift, udskiftning af oliefilter, udskiftning af brændstoffilter, udskiftning af luftfilter, vedligeholdelse af kølesystem, justering af tomgangshastighed, regulator, motorboltsdrejningsmoment, ventilslør, injektorslør, tidsjusteringer, justering af drivremme osv.) kan udføres på motorer eller køretøjer udvalgt til driftsprøveplanen ved de mindst hyppige intervaller anbefalet af fabrikanten over for ejeren (dvs. ikke ved de anbefalede intervaller for større service).
 4.4. Vedligeholdelse af motorer udvalgt til prøvning under en driftsprøveplan
 4.4.1.
 Reparationer af komponenter i en motor, der er udvalgt til prøvning under en driftsprøveplan, bortset fra motoren, emissionsbegrænsningssystemet eller brændstofsystemet, må kun udføres som følge af, at en komponent svigter, eller at der er en fejlfunktion i motorsystemet.
 4.4.2.
 Udstyr, instrumenter og værktøj må ikke anvendes til at identificere fejlfunktioner, fejljusteringer eller defekte motordele, medmindre samme eller tilsvarende udstyr, instrumenter eller værktøj er til rådighed for forhandlere og andre service-steder og
 a)
 anvendes i sammenhæng med planmæssig vedligeholdelse af sådanne komponenter, og
 b)
 anvendes efter identificering af en fejlfunktion i motoren.
 4.5. Kritisk emissionsrelateret ikke-planmæssig vedligeholdelse
 4.5.1.
 Forbrug af et nødvendigt reagens defineres som kritisk emissionsrelateret ikke-planmæssig vedligeholdelse med henblik på at gennemføre en driftsprøveplan og med henblik på indarbejdning i fabrikanternes vedligeholdelsesvejledning til ejere af nye tunge køretøjer og motorer til tunge køretøjer.
 BILAG 8
 Køretøjers/motores overensstemmelse efter ibrugtagning
 1. GENERELT
 1.1.
 For så vidt angår godkendelser for emissioner er det hensigtsmæssigt med foranstaltninger for at kunne bekræfte, at de emissionsbegrænsende anordninger er funktionsdygtige i den i køretøjet monterede motors levetid ved almindelig brug (overensstemmelse af ibrugtagne køretøjer/motorer, der vedligeholdes og anvendes på rette måde).
 1.2.
 For så vidt angår dette regulativ skal disse foranstaltninger kontrolleres gennem en periode, der svarer til den pågældende levetidsperiode fastlagt i punkt 5.3 i dette regulativ for køretøjer eller motorer godkendt i henhold til enten række B1, række B2 eller række C i tabellerne i punkt 5.2.1 i dette regulativ.
 1.3.
 Kontrol af ibrugtagne køretøjers/motorers overensstemmelse finder sted på grundlag af oplysninger fra fabrikanten


text:
til den godkendende myndighed, der foretager en kontrol af emissionspræstationerne for en række repræsentative køretøjer eller motorer, som fabrikanten har modtaget typegodkendelse for.
 Fig. 1 i dette bilag viser proceduren for overensstemmelseskontrol efter ibrugtagning.
 2. KONTROLPROCEDURER
 2.1.
 Godkendelsesmyndigheden foretager kontrol af ibrugtagne køretøjers overensstemmelse på grundlag af alle relevante oplysninger, som fabrikanten ligger inde med, efter procedurer svarende til dem, der er defineret i tillæg 2 til 1958-overenskomsten (E/ECE/324-E/ECE/TRANS/505/Rev.2). Alternativer er overvågningsrapporter efter ibrugtagning, leveret af fabrikanten, overvågningsprøvning udført af den godkendende myndighed og/eller oplysninger om overvågningsprøvning udført af en medlemsstat. De procedurer, der skal anvendes, beskrives i punkt 3.
 3. KONTROLPROCEDURER
 3.1.
 Kontrol af overensstemmelse efter ibrugtagning foretages af den godkendende myndighed på grundlag af oplysninger fra fabrikanten. Fabrikantens overvågningsrapport (»in-service monitoring report« — ISM) bør baseres på prøvning af motorer eller køretøjer efter ibrugtagning ved hjælp af velafprøvede og relevante prøvningsprotokoller. Sådanne oplysninger (ISM-rapporten) skal omfatte følgende (jf. punkt 3.1.1 til 3.1.13) uden dog at være begrænset hertil:
 3.1.1.
 Fabrikantens navn og adresse:
 3.1.2.
 Navn, adresse, telefon- og faxnummer samt e-post adresse på fabrikantens bemyndigede repræsentant inden for de områder, som fabrikantens oplysninger omfatter.
 3.1.3.
 Modelbetegnelse(r) på de(n) motor(er), som fabrikantens oplysninger omfatter.
 3.1.4.
 Fortegnelse over motortyper, der er omfattet af fabrikantens oplysninger, f.eks. motorefterbehandlingssystemfamilien.
 3.1.5.
 Køretøjsidentifikationsnumrene (VIN) for de køretøjer, der er udstyret med en motor, der indgår i kontrollen.
 3.1.6.
 Numre på typegodkendelser af disse motortyper inden for den ibrugtagne familie, herunder numre på alle eventuelle udvidelser og fejlretninger/tilbagekaldelser (større modifikationer).
 Figur 1
 Kontrol efter ibrugtagning — kontrolprocedure
 3.1.7.
 Nærmere oplysninger om udvidelser og fejlretninger/tilbagekaldelser vedrørende sådanne typegodkendelser for de motorer, som fabrikantens oplysninger omfatter (hvis typegodkendelsesmyndigheden forlanger det).
 3.1.8.
 Det tidsrum, hvori fabrikanten har indsamlet sine oplysninger.
 3.1.9.
 Den motorproduktionsperiode, som fabrikantens oplysninger omfatter (f.eks. »køretøjer eller motorer produceret i kalenderåret 2005«).
 3.1.10.
 Fabrikantens procedure til overensstemmelseskontrol efter ibrugtagning, herunder:
 3.1.10.1.
 Metode til lokalisering af køretøjer eller motorer
 3.1.10.2.
 Kriterier for at udvælge og afvise køretøjer eller motorer
 3.1.10.3.
 Testtyper og -procedurer, der er benyttet i forbindelse med programmet
 3.1.10.4.
 Fabrikantens kriterier for at acceptere/forkaste den ibrugtagne familiegruppe
 3.1.10.5.
 De(t) geografiske område(r), hvori fabrikanten har indsamlet sine oplysninger
 3.1.10.6.
 Stikprøvestørrelse og prøveudtagningsplan.
 3.1.11.
 Resultaterne af fabrikantens procedure til overensstemmelseskontrol efter ibrugtagning, herunder:
 3.1.11.1.
 Oplysninger om de motorer, programmet omfatter (uanset om de har været til prøvning eller ikke). Oplysningerne skal omfatte:
 a)
 modelbetegnelse
 b)
 køretøjsidentifikationsnummer (VIN)
 c)
 motorens identifikationsnummer
 d)
 registreringsnummer på køretøj, som er udstyret med en motor, som indgår i kontrollen
 e)
 fremstillingsdato
 f)
 område, hvor anvendelse finder sted (hvis kendt)
 g)
 køretøjets anvendelsestype (hvis kendt), f.eks. distribution i byområder, langturskørsel osv.
 3.1.11.2.
 Grunden(e) for at afvise et køretøj eller en motor fra stikprøven (f.eks. køretøj i brug mindre end 1 år, ukorrekt emissionsrelateret vedligeholdelse, tegn på anvendelse af brændstof med højere svovlindhold end påkrævet til normal anvendelse af køretøjet, emissionsbegrænsningsudstyr ikke i overensstemmelse med godkendelse). Afviselsesgrunden skal være underbygget (f.eks. nærmere angivelse af den manglende opfyldelse af vedligeholdelsesanvisninger osv.). Et køretøj bør ikke afvises alene af den grund, at AECS måske har


text:
været for meget i brug.
 3.1.11.3.
 Emissionsrelateret service- og vedligeholdelsesoversigt for de enkelte motorer i stikprøven (inkl. eventuelle større modifikationer).
 3.1.11.4.
 Foretagne reparationer på de enkelte køretøjer i stikprøven (hvis kendt).
 3.1.11.5.
 Prøvningsdata, herunder:
 a)
 prøvningsdato
 b)
 prøvningssted
 c)
 kilometerstand på kilometertæller i køretøj udstyret med en motor, som er omfattet af kontrollen
 d)
 specifikationer for prøvningsbrændstof (f.eks. referencebrændstof eller kommercielt brændstof)
 e)
 prøvningsbetingelser (temperatur, luftfugtighed, dynamometerets inertimasse)
 f)
 dynamometerindstilling (f.eks. effektindstilling)
 g)
 emissionsprøvningsresultater ved ESC-, ETC- og ELR-test i overensstemmelse med punkt 4 i dette bilag. Mindst fem motorer skal prøves
 h)
 som et alternativ til punkt g) ovenfor, kan prøvningerne foretages ved anvendelse af en anden protokol. Relevansen for kontrol af funktionalitet efter ibrugtagning med en sådan prøvning skal angives og dokumenteres af fabrikanten i forbindelse med godkendelsesprocessen (punkt 3 og 4 i dette regulativ).
 3.1.12.
 Registreringer af OBD-systemets visning.
 3.1.13.
 Registrering af erfaringerne med brug af reagens. Rapporterne bør, uden dog at være begrænset hertil, indeholde nærmere oplysninger om operatørens erfaringer med påfyldning, efterfyldning og forbrug af reagenset, og påfyldningsinstallationernes funktion, og specifikt hyppigheden af aktivering af den midlertidige ydelsesbegrænser efter ibrugtagning og andre fejlbegivenheder, aktivering af fejlindikatoren (MI) og registreringen af en fejlkode for mangel på reagens.
 3.1.13.1.
 Fabrikanten skal indsende rapporter om funktion efter ibrugtagning samt fejlrapporter. Fabrikanten skal indberette om garantikrav og arten af disse, om indikationer i marken af aktivering/deaktivering af fejlindikatoren (MI) og registreringen af en fejlkode for mangel på reagens samt om aktivering/deaktivering af motorens ydelsesbegrænser (jf. punkt 5.5.5 i dette regulativ).
 3.2
 De oplysninger, som fabrikanten indsamler, skal være tilstrækkelig omfattende til at sikre, at det ibrugtagne køretøjs funktionsdygtighed kan vurderes for normale brugsforhold i den passende holdbarhedsperiode/levetid, som defineret i punkt 6.3 i dette regulativ, og at de er repræsentative for fabrikantens geografiske indtrængning på markedet.
 3.3
 Fabrikanten kan ønske at foretage en overvågning efter ibrugtagning, der omfatter færre motorer/køretøjer end angivet i punkt 3.1.11.5 (g), med anvendelse af en procedure defineret i punkt 3.1.11.5 (h). Grunden hertil kan være, at antallet af motorer i den motorfamilie/de motorfamilier, der er omfattet af rapporten er lille. Betingelserne herfor bør først være godkendt af den typegodkendende myndighed.
 3.4
 På baggrund af den overvågningsrapport, der er henvist til i dette punkt, kan den godkendende myndighed enten:
 a)
 beslutte, at en motortypes eller en motorfamilies overensstemmelse efter ibrugtagning er tilfredsstillende og ikke foretage sig yderligere
 b)
 beslutte, at fabrikantens oplysninger er utilstrækkelige til, at der kan træffes nogen beslutning, og forlange yderligere oplysninger og/eller prøvningsdata fra fabrikanten. Hvis der anmodes herom, og afhængig af motorens typegodkendelse, skal sådanne yderligere prøvningsdata omfatte resultater fra ESC-, ELR- og ETC-test, eller fra andre velafprøvede procedurer i overensstemmelse med punkt 3.1.11.5 (h)
 c)
 beslutte at en motorfamilies overensstemmelse efter ibrugtagning er utilfredsstillende og derefter lade bekræftende prøvning udføre på en prøveudtagning af motorer fra motorfamilien i overensstemmelse med punkt 5 i dette bilag.
 3.5
 En kontraherende part kan gennemføre og rapportere overvågningsprøvninger foretaget på grundlag af kontrolproceduren i dette punkt. Oplysninger om udvælgelse, vedligeholdelse og fabrikantens deltagelse