text:
godkendt i Nederlandene (E4) i henhold til regulativ nr. 136 under godkendelsesnummer 002492. De første to cifre i godkendelsesnummeret angiver, at godkendelsen er meddelt i overensstemmelse med forskrifterne i regulativ nr. 136 i den oprindelige form.
 Figur 2
 Godkendelsesmærket i figur 2, som er påført et REESS-system, viser, at den pågældende REESS-type (»ES«) er godkendt i Nederlandene (E4) i henhold til regulativ nr. 136 under godkendelsesnummer 002492. De første to cifre i godkendelsesnummeret angiver, at godkendelsen er meddelt i overensstemmelse med forskrifterne i regulativ nr. 136 i den oprindelige form.
 MODEL B
 (se punkt 4.5 i dette regulativ)
 Ovenstående godkendelsesmærke, som er påført et køretøj, viser, at det pågældende vejkøretøj er blevet godkendt i Nederlandene (E4) i henhold til regulativ nr. 136 og 78 (1). Godkendelsesnummeret angiver, at regulativ nr. 136 på meddelelsesdatoerne for de respektive godkendelser stadig forelå i den oprindelige version, og at regulativ nr. 78 var blevet ændret ved ændringsserie 03.
 (1) Sidstnævnte nummer er kun et eksempel.
 BILAG 3
 BESKYTTELSE MOD DIREKTE KONTAKT MED SPÆNDINGSFØRENDE DELE
 1. ADGANGSSONDER (ACCESS PROBES)
 Adgangssonder til efterprøvning af beskyttelsen mod personers adgang til farlige dele findes i tabel 1.
 2. PRØVNINGSBETINGELSER
 Adgangssonden presses mod eventuelle åbninger i indkapslingen med den i tabel 1 angivne kraft. Hvis den trænger helt eller delvis igennem, placeres den i enhver mulig position, men stopfladen må under ingen omstændigheder kunne trænge helt igennem åbningen.
 Interne afskærmninger betragtes som en del af indkapslingen.
 En strømforsyning med lavspænding (ikke under 40 V og ikke over 50 V) i serie med en passende lampe bør om nødvendigt forbindes mellem sonden og de strømførende dele inden i blokaden eller indkapslingen.
 Signal-kredsløbsmetoden bør også anvendes til de bevægende strømførende dele i højspændingsudstyr.
 Indre bevægende dele kan så vidt muligt betjenes langsomt.
 3. ACCEPTKRITERIER
 Adgangssonden må ikke berøre strømførende dele.
 Hvis dette krav bekræftes ved hjælp af et signalkredsløb mellem sonden og de strømførende dele, må lampen ikke lyse.
 Ved prøvning i forbindelse med IPXXB må prøvefingeren med led kunne trænge ind til sin længde på 80 mm, men stopfladen (med diameter 50 mm × 20 mm) må ikke kunne gå igennem åbningen. Med udgangspunkt i en lige position bøjes først det ene og efterfølgende det andet af prøvefingerens led i en vinkel på op til 90 grader i forhold til aksen for fingerens tilstødende del og placeres i enhver mulig position.
 Ved prøvning i forbindelse med IPXXD må adgangssonden kunne trænge ind til sin fulde længde, men stopfladen må ikke kunne trænge helt igennem åbningen.
 Adgangssonder til prøvning af beskyttelsen mod personers adgang til farlige dele
 Prøvefinger med led
 Materiale: metal, medmindre andet er angivet
 Lineære mål i mm
 Tolerancer for mål uden specifikke tolerancer:
 a)
 For vinkler: 0/– 10o
 b)
 For lineære mål: op til 25 mm: 0/– 0,05 mm, over 25 mm: ±0,2 mm.
 Begge led skal muliggøre en bevægelse i samme plan og retning gennem en vinkel på 90o med en tolerance på 0 til + 10o.
 BILAG 4A
 METODE TIL MÅLING AF ISOLATIONSMODSTAND VED KØRETØJSBASERET PRØVNING


text:
1. GENERELT
 Isolationsmodstanden for hver højspændingsbus på køretøjet skal måles eller bestemmes ved beregning ved hjælp af måleværdier fra hver del eller komponentenhed af en højspændingsbus (i det følgende benævnt »delt måling«).
 2. MÅLEMETODE
 Måling af isolationsmodstanden foretages ved at vælge en hensigtsmæssig målemetode i fortegnelsen i punkt 2.1-2.2 i dette bilag, afhængigt af de strømførende deles elektriske ladning, isolationsmodstand osv.
 Området for det elektriske kredsløb, som skal måles, skal på forhånd være klarlagt ved hjælp af diagrammer over elektriske kredsløb osv.
 Desuden kan der foretages ændringer, som er nødvendige for at kunne måle isolationsmodstanden, herunder fjernelse af dæksler for adgang til de strømførende dele, optegning af målelinjer, softwareændringer osv.
 I tilfælde, hvor de målte værdier ikke er stabile, fordi et on board-overvågningssystem for isolationsmodstand eller lignende er i drift, kan der foretages de ændringer, der er nødvendige for at foretage målingen, f.eks. fjernelse af anordningen eller afbrydelse af dens drift. Når anordningen fjernes, skal det desuden ved hjælp af tegninger og lignende bevises, at dette ikke medfører ændring af isolationsmodstanden mellem de strømførende dele og stel.
 Der skal udvises stor forsigtighed for at undgå kortslutning, elektrisk stød osv., idet det under denne kontrol kan være nødvendigt med direkte drift af højspændingskredsløbet.
 2.1. Målemetode med tilførsel af spænding fra kilder uden for køretøjet
 2.1.1. Måleinstrument
 Der anvendes et instrument til isolationsmodstandsprøvning, som kan afgive en jævnstrømsspænding, der er højere end højspændingsbussens arbejdsspænding.
 2.1.2. Målemetode
 Et instrument til isolationsmodstandsprøvning forbindes mellem de strømførende dele og stel. Derefter måles isolationsmodstanden ved at tilslutte en jævnstrømsspænding på mindst halvdelen af højspændingsbussens arbejdsspænding.
 Hvis systemet har flere spændingsområder (f.eks. pga. en boost converter) i et galvanisk forbundet kredsløb, og nogle af komponenterne ikke kan modstå arbejdsspændingen i hele kredsløbet, kan isolationsmodstanden mellem sådanne komponenter og stel måles separat ved at anvende mindst halvdelen af deres egen arbejdsspænding med disse komponenter afbrudt.
 2.2. Målemetode ved anvendelse af køretøjets eget REESS-system som jævnstrømskilde
 2.2.1. Forhold vedrørende prøvekøretøjet
 Højspændingsbussen skal strømfødes af køretøjets eget REESS-system og/eller energikonverteringssystem, og spændingsniveauet herfra skal under hele prøvningen mindst svare til den nominelle driftsspænding i overensstemmelse med køretøjsfabrikantens angivelser.
 2.2.2. Måleinstrument
 Det til denne prøvning anvendte voltmeter skal måle jævnstrømsværdier og have en intern modstand på mindst 10 MΩ.
 2.2.3. Målemetode
 2.2.3.1. Første trin
 Spændingen måles som vist i figur 1, og højspændingsbussens spænding (Vb) registreres. Vb skal være lig med eller højere end den nominelle driftsspænding for REESS-systemet og/eller energikonverteringssystemet i overensstemmelse med køretøjsfabrikantens angivelser.
 Figur 1
 Måling af Vb, V1, V2
 Tekst af billedet
 Stel
 Energikonverteringsenhed
 Energi-konverterings-system
 REESS
 Drivsystem
 Vb
 V1
 Stel
 REESS-enhed
 V2
 Højspændingsbus
 2.2.3.2. Andet trin
 Spændingen (V1) mellem højspændingsbussens minusside og stel måles og registreres (se figur 1).
 2.2.3.3. Tredje trin
 Spændingen (V2) mellem højspændingsbussens plusside og stel måles og registreres (se figur 1).
 2.2.3.4. Fjerde trin
 Hvis V1 er større end eller lig med V2, indsættes en kendt standardmodstand (Ro) mellem højspændingsbussens minusside og stel. Med Ro anbragt måles spændingen (V1′) mellem højspændingsbussens minusside og stel (se figur 2).
 Den elektriske isolation (Ri) beregnes ved

type: contracts

jurisdiction: EU


text:
hjælp af følgende formel:
 Ri = Ro × (Vb/V1′ – Vb/V1) eller Ri = Ro × Vb × (1/V1′ – 1/V1)
 Figur 2
 Måling af V1′
 Tekst af billedet
 Energi-konverterings-system
 Energikonverteringsenhed
 Drivsystem
 V1′
 Højspændingsbus
 REESS-enhed
 REESS
 Ro
 Vb
 Stel
 Stel
 Hvis V2 er større end V1, indsættes en kendt standardmodstand (Ro) mellem højspændingsbussens plusside og stel. Med Ro anbragt måles spændingen (V2′) mellem højspændingsbussens plusside og stel (se figur 3). Den elektriske isolation (Ri) beregnes ved hjælp af den viste formel. Denne elektriske isolationsværdi (i Ω) divideres med højspændingsbussens nominelle driftsspænding (i volt).
 Den elektriske isolation (Ri) beregnes ved hjælp af følgende formel:
 Ri = Ro × (Vb/V2′ – Vb/V2) eller Ri = Ro × Vb × (1/V2′ – 1/V2)
 Figur 3
 Måling af V2′
 Tekst af billedet
 Energikonverteringsenhed
 Energi-konverterings-system
 REESS
 Drivsystem
 Stel
 REESS-enhed
 Ro
 V2′
 Højspændingsbus
 Stel
 2.2.3.5. Femte trin
 Den elektriske isolationsværdi Ri (i Ω) divideret med højspændingsbussens arbejdsspænding (i volt) giver isolationsmodstanden (i Ω/V).
 Anmærkning: Den kendte standardmodstand Ro (i Ω) bør være værdien af den krævede mindste isolationsmodstand (i Ω/V) multipliceret med køretøjets arbejdsspænding plus/minus 20 % (i volt). Ro behøver ikke præcist at være denne værdi, idet ligningerne gælder for enhver Ro; en Ro inden for dette område vil dog normalt sikre en god opløsning for spændingsmålingen.
 BILAG 4B
 METODE TIL MÅLING AF ISOLATIONSMODSTAND FOR KOMPONENTBASERET PRØVNING AF ET GENOPLADELIGT ELEKTRISK ENERGILAGRINGSSYSTEM
 1. MÅLEMETODE
 Måling af isolationsmodstanden foretages ved at vælge en hensigtsmæssig målemetode i fortegnelsen i punkt 1.1-1.2 i dette bilag, afhængigt af de strømførende deles elektriske ladning, isolationsmodstand osv.
 Hvis den prøvede anordnings driftsspænding (Vb, figur 1) ikke kan måles (f.eks. på grund af afbrydelse af det elektriske kredsløb forårsaget af hovedkredsløbsafbrydere eller sikringer), kan prøvningen foretages med en ændret prøvningsanordning, der giver mulighed for at måle den indre spænding (opstrøms i forhold til hovedkredsløbsafbryderne).
 Disse ændringer må ikke påvirke prøvningsresultaterne.
 Området for det elektriske kredsløb, som skal måles, skal på forhånd være klarlagt ved hjælp af diagrammer over elektriske kredsløb osv. Hvis højspændingsbusserne er galvanisk isolerede fra hinanden, skal isolationsmodstanden måles til hvert enkelt kredsløb.
 Desuden kan der foretages ændringer, som er nødvendige for at kunne måle isolationsmodstanden, herunder fjernelse af dæksler for adgang til de strømførende dele, optegning af målelinjer, softwareændringer osv.
 I tilfælde, hvor de målte værdier ikke er stabile, fordi et overvågningssystem for isolationsmodstand eller lignende er i drift, kan der foretages ændringer, der er nødvendige for at foretage målingen, f.eks. fjernelse af anordningen eller afbrydelse af dens drift. Når anordningen fjernes, skal det desuden ved hjælp af tegninger og lignende bevises, at dette ikke medfører ændring af isolationsmodstanden mellem de strømførende dele og den jordforbindelse, som fra fabrikantens side er beregnet til at blive forbundet til stel, når den er installeret på køretøjet.
 Der skal udvises stor forsigtighed for at undgå kortslutning, elektrisk stød osv., idet det under denne kontrol kan være nødvendigt med direkte drift af højspændingskredsløbet.
 1.1. Målemetode ved hjælp af spænding fra kilder uden for køretøjet
 1.1.1. Måleinstrument
 Der anvendes et instrument til isolationsmodstandsprøvning, som


text:
kan afgive en jævnstrømsspænding, der er højere end højspændingsbussens arbejdsspænding.
 1.1.2. Målemetode
 Et instrument til isolationsmodstandsprøvning forbindes mellem de strømførende dele og jordforbindelsen. Derefter måles isolationsmodstanden.
 Hvis systemet har flere spændingsområder (f.eks. pga. en boost converter) i et galvanisk forbundet kredsløb, og nogle af komponenterne ikke kan modstå arbejdsspændingen i hele kredsløbet, kan isolationsmodstanden mellem sådanne komponenter og jordforbindelsen måles separat ved at tilslutte mindst halvdelen af deres egen arbejdsspænding med disse komponenter afbrudt.
 1.2. Målemetode ved anvendelse af den prøvede anordning som jævnstrømskilde
 1.2.1. Prøvningsbetingelser
 Den prøvede anordnings spændingsniveau skal under hele prøvningen mindst svare til den prøvede anordnings nominelle driftsspænding.
 1.2.2. Måleinstrument
 Det til denne prøvning anvendte voltmeter skal måle jævnstrømsværdier og have en intern modstand på mindst 10 MΩ.
 1.2.3. Målemetode
 1.2.3.1. Første trin
 Spændingen måles som vist i figur 1, og den prøvede anordnings driftsspænding (Vb, figur 1) registreres. Vb skal være lig med eller højere end den prøvede anordnings nominelle driftsspænding.
 Figur 1
 Tekst af billedet
 Prøvet anordn.
 Jordforbindelse
 Vb
 V1
 V2
 1.2.3.2. Andet trin
 Spændingen (V1) mellem den prøvede anordnings minuspol og jordforbindelsen (se figur 1) måles og registreres.
 1.2.3.3. Tredje trin
 Spændingen (V2) mellem den prøvede anordnings pluspol og jordforbindelsen (se figur 1) måles og registreres.
 1.2.3.4. Fjerde trin
 Hvis V1 er større end eller lig med V2, indsættes en kendt standardmodstand (Ro) mellem den prøvede anordnings minuspol og jordforbindelsen. Med Ro indsat måles og registreres spændingen (V1′) mellem den prøvede anordnings minuspol og jordforbindelsen (se figur 2).
 Den elektriske isolation (Ri) beregnes ved hjælp af følgende formel:
 Ri = Ro × (Vb/V1′ – Vb/V1) eller Ri = Ro × Vb × (1/V1′ – 1/V1)
 Figur 2
 Tekst af billedet
 Jordforbindelse
 Prøvet anordn.
 Vb
 V1′
 Ro
 Hvis V2 er større end V1, indsættes en kendt standardmodstand (Ro) mellem den prøvede anordnings pluspol og jordforbindelsen. Med Ro indsat måles spændingen (V2′) mellem den prøvede anordnings pluspol og jordforbindelsen (se figur 3).
 Den elektriske isolation (Ri) beregnes ved hjælp af følgende formel:
 Ri = Ro × (Vb/V2′ – Vb/V2) eller Ri = Ro × Vb × (1/V2′ – 1/V2)
 Figur 3
 Tekst af billedet
 Jordforbindelse
 Prøvet anordn.
 Vb
 Ro
 V2′
 1.2.3.5. Femte trin
 Den elektriske isolationsværdi Ri (i Ω) divideret med den prøvede anordnings nominelle spænding (i volt) giver isolationsmodstanden (i Ω/V).
 Anmærkning: Den kendte standardmodstand Ro (i Ω) skal være værdien af den krævede mindste isolationsmodstand (i Ω/V) multipliceret med køretøjets arbejdsspænding plus/minus 20 % (i volt). Ro behøver ikke præcist at være denne værdi, idet ligningerne gælder for enhver Ro; en Ro inden for dette område vil dog normalt sikre en god opløsning for spændingsmålingen.
 BILAG 5
 METODE TIL FUNKTIONSKONTROL AF ON BOARD-OVERVÅGNINGSSYSTEMET FOR ISOLATIONSMODSTAND
 Funktionen af on board-overvågningssystemet for isolationsmodstand skal efterprøves ved følgende metode:
 Der indsættes en modstand, som ikke får isolationsmodstanden mellem den overvågede terminal og stel til at falde til et niveau under den krævede mindste isolationsmodstand. Advarslen skal aktiveres.
 BILAG 6
 DEL 1
 Væsentlige karakteristika for køretøjer eller systemer
 1. GENERELT
 1.1. Fabriksmærke (firmabetegnelse): ...
 1.2. Type: ...


text:
1.3. Køretøjets klasse: ...
 1.4. Eventuel(le) handelsbetegnelse(r): ...
 1.5. Fabrikantens navn og adresse: ...
 1.6. Navn og adresse på fabrikantens eventuelle repræsentant: ...
 1.7. Tegning og/eller fotografi af køretøjet: ...
 1.8. Godkendelsesnummer for REESS-system: ...
 1.9. Passagerkabine: Ja / Nej (1): ...
 1.10. Central- og/eller sidestøtte: Ja / Nej (1): ...
 2. ELEKTROMOTOR (DRIVMOTOR)
 2.1. Type (vinding, magnetisering): ...
 2.2. Maksimal nettoeffekt og/eller maksimal effekt over 30 minutter (kW): ...
 3. REESS-SYSTEM
 3.1. REESS-systemets fabriks- og handelsbetegnelse: ...
 3.2. Angivelse af alle typer anvendte celler: ...
 3.2.1. Cellekemi: ...
 3.2.2. Fysiske dimensioner: ...
 3.2.3. Cellekapacitet (Ah): ...
 3.3. Beskrivelse eller tegning(er) eller billede(r) af REESS-systemet med forklaring af:
 3.3.1. Opbygning: ...
 3.3.2. Konfiguration (antal celler, modus af tilslutninger osv.): ...
 3.3.3. Format: ...
 3.3.4. Kabinet (konstruktion, materialer og fysiske dimensioner): ...
 3.4. Elektriske specifikationer: ...
 3.4.1. Nominel spænding (V): ...
 3.4.2. Arbejdsspænding (V): ...
 3.4.3. Nominel kapacitet (Ah) ...
 3.4.4. Maksimal strømstyrke (A): ...
 3.5. Gaskombinationsforhold (i %): ...
 3.6. Beskrivelse eller tegning(er) eller billede(r) af REESS-anlægget i køretøjet med forklaring af: ...
 3.6.1. Fysisk understøttelse: ...
 3.7. Type termisk styring ...
 3.8. Elektronisk styring: ...
 4. (EVENTUEL) BRÆNDSELSCELLE
 4.1. Brændselscellens handelsnavn og mærke: ...
 4.2. Brændselscelletype: ...
 4.3. Nominel spænding (V): ...
 4.4. Antal celler: ...
 4.5. Type kølesystem (eventuelt): ...
 4.6. Maksimal effekt (kW): ...
 5. SIKRING OG/ELLER KREDSLØBSAFBRYDER
 5.1. Type: ...
 5.2. Diagram over funktionsområdet: ...
 6. LEDNINGER
 6.1. Type: ...
 7. BESKYTTELSE MOD ELEKTRISK STØD
 7.1. Beskrivelse af beskyttelseskonceptet: ...
 8. YDERLIGERE OPLYSNINGER
 8.1. Kort beskrivelse af strømkredsens komponentinstallation eller tegninger/billeder, der viser placeringen af strømkredsens komponenter: ...
 8.2. Skematisk diagram over alle strømkredsens elektriske funktioner: ...
 8.3. Arbejdsspænding (V): ...
 8.4. Beskrivelser af systemer for kørsel med lav ydeevne ...
 8.4.1. Systemers SOC-niveau(er), for hvilke effektreduktionen er aktiveret, beskrivelser, begrundelser ...
 8.4.2. Beskrivelser af systemers energibesparende tilstand(e) og lignende tilstand(e), begrundelser ...
 DEL 2
 Væsentlige karakteristika for REESS-systemer
 1. REESS-SYSTEM
 1.1. REESS-systemets fabriks- og handelsbetegnelse: ...
 1.2. Angivelse af alle typer anvendte celler: ...
 1.2.1. Cellekemi: ...
 1.2.2. Fysiske dimensioner: ...
 1.2.3. Cellekapacitet (Ah): ...
 1.3. Beskrivelse eller tegning(er) eller billede(r) af REESS-systemet med forklaring af: ...
 1.3.1. Opbygning: ...
 1.3.2. Konfiguration (antal celler, modus af tilslutninger osv.): ...
 1.3.3. Dimensioner: ...
 1.3.4. Kabinet (konstruktion, materialer og fysiske dimensioner): ...
 1.3.5. REESS-systemets masse (kg): ...
 1.4. Elektriske specifikationer
 1.4.1. Nominel spænding (V): ...
 1.4.2. Arbejdsspænding (V): ...
 1.4.3. Nominel kapacitet (Ah) ...
 1.4.4. Maksimal strømstyrke (A): ...
 1.5. Gaskombinationsforhold (i %): ...
 1.6. Beskrivelse eller tegning(er) eller billede(r) af REESS-anlægget i køretøjet med forklaring af: ...
 1.6.1. Fysisk understøttelse: ...
 1.7. Type termisk styring: ...
 1.8. Elektronisk styring: ...
 1.9. Køretøjsklasse, som REESS-systemet kan monteres i: ...
 DEL 3
 Væsentlige karakteristika for køretøjer eller systemer med stelforbundne elektriske kredsløb
 1. GENERELT
 1.1. Fabriksmærke (firmabetegnelse): ...
 1.2. Type:
 1.3. Køretøjets klasse: ...
 1.4. Eventuel(le) handelsbetegnelse(r): ...
 1.5. Fabrikantens navn og adresse: ...
 1.6. Navn og adresse på fabrikantens eventuelle repræsentant: ...
 1.7. Tegning og/eller fotografi af køretøjet: ...
 1.8. Godkendelsesnummer for REESS-system: ...
 1.9. Passagerkabine: Ja


text:
/ Nej (1): ...
 1.10. Central- og/eller sidestøtte: Ja / Nej (1): ...
 2. REESS-SYSTEM
 2.1. REESS-systemets fabriks- og handelsbetegnelse: ...
 2.2. Cellekemi: ...
 2.3. Elektriske specifikationer:
 2.3.1. Nominel spænding (V): ...
 2.3.2. Nominel kapacitet (Ah) ...
 2.3.3. Maksimal strømstyrke (A): ...
 2.4. Gaskombinationsforhold (i %): ...
 2.5. Beskrivelse eller tegning(er) eller billede(r) af REESS-anlægget i køretøjet med forklaring af: ...
 3. YDERLIGERE OPLYSNINGER
 3.1. Arbejdsspænding (V) for vekselstrømskredsløb: ...
 3.2. Arbejdsspænding (V) for jævnstrømskredsløb: ...
 (1) Det ikke gældende overstreges.
 BILAG 7
 BESTEMMELSE AF HYDROGENEMISSIONER UNDER OPLADNING AF DET GENOPLADELIGE ELEKTRISKE ENERGILAGRINGSSYSTEM
 1. INDLEDNING
 I dette bilag beskrives fremgangsmåden ved bestemmelse af hydrogenemissioner under opladning af REESS-systemet på alle vejkøretøjer i overensstemmelse med punkt 5.4 i dette regulativ.
 2. BESKRIVELSE AF PRØVNINGEN
 Hydrogenemissionsprøvningen (figur 7.1 i dette bilag) gennemføres for at bestemme hydrogenemissionen under opladningen af REESS-systemet med opladeren. Prøvningen består af følgende trin:
 a)
 forberedelse af køretøj/REESS-system
 b)
 afladning af REESS-system
 c)
 bestemmelse af hydrogenemissioner under normal opladning
 d)
 bestemmelse af hydrogenemissioner under opladning med svigtende oplader.
 3. PRØVNINGER
 3.1. Køretøjsbaseret prøvning
 3.1.1. Køretøjet skal være i god mekanisk stand og være tilkørt over mindst 300 km i en periode på syv dage før prøvningen. Køretøjet skal i hele denne periode være udstyret med det REESS-system, der skal underkastes hydrogenemissionsprøvningen.
 3.1.2. Hvis REESS-systemet anvendes ved en temperatur, som ligger over rumtemperaturen, skal operatøren følge fabrikantens procedure for at holde REESS-systemets temperatur inden for det normale driftsområde.
 Fabrikantens repræsentant skal kunne attestere, at REESS-systemets temperaturstyringssystem hverken er beskadiget eller udviser kapacitetsdefekt.
 3.2. Komponentbaseret prøvning
 3.2.1. REESS-systemet skal være i god mekanisk stand og have været genstand for mindst 5 standardcyklusser (jf. bilag 8, tillæg 1).
 3.2.2. Hvis REESS-systemet anvendes ved en temperatur, som ligger over rumtemperaturen, skal operatøren følge fabrikantens procedure for at holde REESS-systemets temperatur inden for det normale driftsområde.
 Fabrikantens repræsentant skal kunne attestere, at REESS-systemets temperaturstyringssystem hverken er beskadiget eller udviser kapacitetsdefekt.
 Figur 7.1.
 Bestemmelse af hydrogenemissioner under opladning af det genopladelige elektriske energilagringssystem
 Hydrogenemissionsprøvning ved opladersvigt Omgivende temperatur: 293 K ± 2 K
 Højst 2 min. efter forbindelse til lysnet
 Afladning af REESS Omgivende temperatur: 293 til 303 K
 Forberedelse af køretøj/REESS (om nødvendigt)
 Hydrogenemissionsprøvning under normal opladning
 Højst 2 min. efter forbindelse til lysnet
 Højst 15 min.
 Højst 7 dage
 Højst 7 dage
 Højst 15 min.
 12 til 36 h
 12 til 36 h
 Stilstand
 Stilstand
 Afladning af REESS Omgivende temperature: 293 til 303 K
 START
 SLUT
 4. UDSTYR TIL HYDROGENEMISSIONSPRØVNING
 4.1. Prøvelokale til måling af hydrogenemission
 Det prøvelokale, hvori målingen af hydrogenemissionen udføres, skal være lufttæt og tilstrækkelig stort til at kunne rumme det køretøj/REESS-system, der skal prøves. Køretøjet/REESS-systemet skal være tilgængeligt fra alle sider, og lokalet skal, når det er lukket, være lufttæt i overensstemmelse med tillæg 1 til dette bilag. Lokalets indvendige overflade skal være uigennemtrængelig for carbonhydrider og inaktiv over for hydrogen. Temperaturstyringssystemet skal kunne styre prøvelokalets indvendige rumtemperatur, således at den foreskrevne temperatur fastholdes under hele prøvningen inden for en tolerance på ± 2 K som gennemsnit for hele


text:
prøvningen.
 Af hensyn til volumenændringer som følge af hydrogenemission i prøvelokalet kan der anvendes et prøvelokale med variabelt volumen eller andet prøvningsudstyr. Et prøvelokale med variabelt volumen udvider sig og trækker sig sammen i takt med hydrogenemissionen i prøvelokalet. Der kan tages hensyn til udsving i det indvendige volumen på to måder, nemlig enten ved hjælp af bevægelige paneler eller ved en bælganordning, hvor uigennemtrængelige sække i prøvelokalet udvider sig og trækker sig sammen i takt med ændringerne i trykket i lokalet, idet de står i forbindelse med luften uden for prøvelokalet. Anordninger til tilpasning af volumenet skal være således konstrueret, at prøvelokalets integritet, jf. tillæg 1, bevares.
 Alle metoder for tilpasning af volumenet skal begrænse forskellen mellem lufttrykket i prøvelokalet og barometertrykket til højst ± 5 hPa.
 Prøvelokalet skal kunne fastlåses på et bestemt volumen. Et prøvelokale med variabelt volumen skal kunne foretage et udsving i forhold til dets »nominelle volumen« (jf. bilag 7, tillæg 1, punkt 2.1.1), som følger hydrogenemission under prøvningen.
 4.2. Analysesystemer
 4.2.1. Hydrogenanalysator
 4.2.1.1. Luften i prøvelokalet overvåges ved hjælp af en hydrogenanalysator (elektrokemisk detektortype) eller en chromatograf med termisk ledningsevnedetektion. Luftprøver udtages midt på en af prøvelokalets sidevægge eller midt på loftet, og bypass-strømme skal føres tilbage til prøvelokalet, helst til et punkt umiddelbart efter blandingsventilatoren i strømmens retning.
 4.2.1.2. Hydrogenanalysatoren skal have en responstid for 90 % af slutværdien på mindre end 10 sek. Stabiliteten skal i alle måleområder være bedre end 2 % af fuldt udslag ved nul og ved 80 ± 20 % af fuldt udslag over en 15-minuttersperiode.
 4.2.1.3. Analysatorens repeterbarhed udtrykt som én standardafvigelse skal være bedre end 1 % af fuldt udslag ved nul og ved 80 ± 20 % af fuldt udslag i alle benyttede måleområder.
 4.2.1.4. Måleområderne på analysatoren skal vælges ud fra, hvilke der giver den bedste opløsning i forbindelse med måling, kalibrering og lækagekontrol.
 4.2.2. Dataregistrering i hydrogenanalysator
 Hydrogenanalysatoren skal have et system til registrering af det elektriske udgangssignal med en hyppighed på mindst en gang pr. minut. Registreringssystemet skal have en mindst lige så god driftskarakteristik som det signal, der skal registreres, og det skal have en permanent resultatregistrering. Registreringen skal tydeligt vise, hvornår den normale ladeprøvning og den svigtende ladefunktion begynder og slutter.
 4.3. Temperaturmåling
 4.3.1. Temperaturen i prøvelokalet måles i to punkter ved hjælp af temperaturfølere, der er forbundet, så de viser en gennemsnitsværdi. Målepunkterne skal befinde sig ca. 0,1 m inde i prøvelokalet fra hver sidevægs lodrette midterlinje i en højde af 0,9 m ± 0,2 m.
 4.3.2. Temperaturen i nærheden af cellerne registreres ved hjælp af følerne.
 4.3.3. Temperaturmålingerne skal under hele hydrogenemissionsmålingen registreres med en hyppighed på mindst én gang i minuttet.
 4.3.4. Temperaturmålesystemets nøjagtighed skal være inden for ± 1,0 K, og temperaturen skal kunne måles med en opløsning på ± 0,1 K.
 4.3.5. Registrerings- eller databehandlingssystemet skal kunne måle tiden med en opløsning på ± 15 sekunder.
 4.4. Trykmåling
 4.4.1. Forskellen Dp mellem barometerstanden i prøveområdet og lufttrykket i prøvelokalet skal under hele hydrogenemissionsmålingen registreres med


text:
en hyppighed på mindst én gang i minuttet.
 4.4.2. Trykmålingssystemets nøjagtighed skal være inden for ± 2 hPa, og trykket skal kunne måles med en opløsning på ± 0,2 hPa.
 4.4.3. Registrerings- eller databehandlingssystemet skal kunne måle tiden med en opløsning på ± 15 sekunder.
 4.5. Registrering af spændings- og strømintensitet
 4.5.1. Opladerens spændings- og strømintensitet (batteri) skal under hele hydrogenemissionsmålingen registreres med en hyppighed på mindst én gang i minuttet.
 4.5.2. Spændingsregistreringssystemets nøjagtighed skal være inden for ± 1,0 V, og spændingen skal kunne måles med en opløsning på ± 0,1 V.
 4.5.3. Strømregistreringssystemets nøjagtighed skal være inden for ± 0,5 A, og strømintensiteten skal kunne måles med en opløsning på ± 0,05 A.
 4.5.4. Registrerings- eller databehandlingssystemet skal kunne måle tiden med en opløsning på ±15 sekunder.
 4.6. Ventilatorer
 Lokalet skal være forsynet med en eller flere ventilatorer eller blæsere med en kapacitet på 0,1-0,5 m3/s, således at luften i lokalet kan blandes grundigt. Under målingerne skal det være muligt at opnå en ensartet temperatur og hydrogenkoncentration i lokalet. Køretøjet i lokalet må ikke befinde sig direkte i luftstrømmen fra ventilatorerne eller blæserne.
 4.7. Gasser
 4.7.1. Følgende rene gasser skal stå til rådighed til kalibrering og drift:
 a)
 renset syntetisk luft (renhed < 1 ppm C1-ækvivalent; <1 ppm CO; <400 ppm CO2; <0,1 ppm NO); oxygenindhold mellem 18 og 21 % vol.
 b)
 hydrogen (H2) af mindst 99,5 % renhed.
 4.7.2. Kalibreringsgasser skal indeholde blandinger af hydrogen (H2) og renset syntetisk luft. De faktiske koncentrationer i en kalibreringsgas må ikke afvige med mere end ± 2 % fra de nominelle værdier. Nøjagtigheden i de fortyndede gasser, der fås ved brug af et gasdeleapparat, skal ligge inden for ± 2 % af den nominelle værdi. De i tillæg 1 anførte koncentrationer kan også opnås ved hjælp af et gasdeleapparat, der benytter syntetisk luft som fortyndende gas.
 5. PRØVNINGSPROCEDURE
 Prøvningen består af følgende fem trin:
 a)
 forberedelse af køretøj/REESS-system
 b)
 afladning af REESS-system
 c)
 bestemmelse af hydrogenemissioner under normal opladning
 d)
 afladning af traktionsbatteriet
 e)
 bestemmelse af hydrogenemissioner under opladning med svigtende oplader.
 Hvis det er nødvendigt at flytte køretøjet/REESS-systemet mellem to trin, skubbes det til det næste prøveområde.
 5.1. Køretøjsbaseret prøvning
 5.1.1. Klargøring af køretøjet
 REESS-systemets ældning kontrolleres med henblik på at efterprøve, at køretøjet har kørt mindst 300 km i en periode på syv dage før prøvningen. Køretøjet skal i hele denne periode være udstyret med det traktionsbatteri, der skal underkastes hydrogenemissionsprøvningen. Hvis dette ikke kan godtgøres, anvendes følgende procedure:
 5.1.1.1. Afladninger og indledende opladninger af REESS-system
 Proceduren begynder med afladning af køretøjets REESS-system under kørsel på prøvebanen ved en konstant hastighed på 70 % ± 5 % af køretøjets maksimale 30 minutters hastighed.
 Afladningen stoppes:
 a)
 når køretøjet ikke er i stand til at køre ved 65 % af den maksimale tredive minutters hastighed, eller
 b)
 når føreren gennem køretøjets standardinstrumentering modtager signal om at standse køretøjet, eller
 c)
 efter at distancen på 100 km er kørt.
 5.1.1.2. Indledende opladning af REESS-system
 Opladningen udføres:
 a)
 med opladeren


text:
b)
 ved en rumtemperatur på mellem 293 K og 303 K.
 Fremgangsmåden udelukker alle typer eksterne opladere.
 Kriterierne for ophør af opladningen af REESS-systemet svarer til opladerens automatiske ophør.
 Denne fremgangsmåde omfatter alle typer specielle opladninger, der vil kunne startes automatisk eller manuelt, som for eksempel udligningsopladning eller vedligeholdelsesopladning.
 5.1.1.3. Fremgangsmåden i punkt 5.1.1.1 og 5.1.1.2 gentages to gange.
 5.1.2. Afladning af REESS-systemet
 REESS-systemet aflades under kørsel på prøvebanen ved en konstant hastighed på 70 % ± 5 % af køretøjets maksimale tredive minutters hastighed.
 Standsning af afladningen forekommer:
 a)
 når føreren gennem køretøjets standardinstrumentering modtager signal om at standse køretøjet, eller
 b)
 når køretøjets maksimale hastighed er mindre end 20 km/h.
 5.1.3. Stilstand
 Senest 15 minutter efter fuldførelsen af proceduren for batteriafladning, som er beskrevet i punkt 5.2, parkeres køretøjet i stilstandsområdet. Køretøjet henstår derefter parkeret i mindst 12 timer, idet der højst må være 36 timer mellem afslutningen af afladningen af traktionsbatteriet og påbegyndelsen af hydrogenemissionsprøvningen under normal opladning. I denne periode skal køretøjet være i stilstand ved 293 K ± 2 K.
 5.1.4. Hydrogenemissionsprøvning under normal opladning
 5.1.4.1. Før stilstandsperiodens afslutning udluftes prøvelokalet i flere minutter, indtil der er tilvejebragt stabile hydrogenbaggrundsbetingelser. Ventilatoren (ventilatorerne) sættes også i gang.
 5.1.4.2. Hydrogenanalysatoren nulstilles og kalibreres umiddelbart før prøvningen.
 5.1.4.3. Ved afslutningen af stilstanden flyttes prøvekøretøjet ind i prøvelokalet med motoren standset og vinduer og bagagerumsklap åbne.
 5.1.4.4. Køretøjet skal være forbundet til lysnettet. REESS-systemet oplades i overensstemmelse med den normale opladningsprocedure, jf. punkt 5.1.4.7 nedenfor.
 5.1.4.5. Dørene til prøvelokalet lukkes og forsegles lufttæt senest to minutter efter den elektriske tilslutning af den normale opladningsfase.
 5.1.4.6. Når prøvelokalet er blevet forseglet, påbegyndes den normale opladning med henblik på hydrogenemissionsprøvning. Hydrogenkoncentrationen, temperaturen og barometertrykket måles for at finde udgangsværdierne CH2i, Ti og Pi til brug ved prøvning ved normal opladning.
 Disse tal benyttes ved beregningen af hydrogenemissionen (punkt 6 i dette bilag). Under den normale opladningsperiode må temperaturen i prøvelokalet T ikke være under 291 K og ikke over 295 K.
 5.1.4.7. Fremgangsmåde ved normal opladning
 Normal opladning foretages med opladeren og består af følgende trin:
 a)
 Opladning ved konstant effekt i t'1.
 b)
 Overopladning ved konstant strøm i t2. Overopladningsintensiteten angives af fabrikanten og svarer til den, der anvendes ved udligningsopladningen.
 Kriterierne for ophør af opladning af REESS-systemet svarer til opladerens automatiske ophør ved en ladetid på t1 + t2. Opladningstiden vil blive begrænset til t1 + 5 h, selv om der gives en klar indikation via standardinstrumenteringen til føreren om, at batteriet endnu ikke er fuldt opladet.
 5.1.4.8. Hydrogenanalysatoren nulstilles og kalibreres umiddelbart før prøvningens afslutning.
 5.1.4.9. Perioden for udtagning af emissionsprøver slutter t1 + t2 eller t1 + 5 timer efter prøveudtagningens begyndelse, jf. punkt 5.1.4.6 i dette bilag. De forskellige forløbne tidsrum registreres. Hydrogenkoncentrationen, temperaturen og barometertrykket måles for at finde slutværdierne CH2f, Tf og Pf for prøvning ved normal opladning, som skal benyttes ved beregningen i punkt 6 i dette bilag.
 5.1.5. Hydrogenemissionsprøvning med svigtende oplader
 5.1.5.1. Senest syv dage efter afslutningen af den indledende prøvning


text:
påbegyndes proceduren med afladning af køretøjets REESS-system i overensstemmelse med punkt 5.1.2 i dette bilag.
 5.1.5.2. Trinnene i proceduren i punkt 5.1.3 i dette bilag gentages.
 5.1.5.3. Før stilstandsperiodens afslutning udluftes prøvelokalet i flere minutter, indtil der er tilvejebragt stabile hydrogenbaggrundsbetingelser. Ventilatoren (ventilatorerne) sættes også i gang.
 5.1.5.4. Hydrogenanalysatoren nulstilles og kalibreres umiddelbart før prøvningen.
 5.1.5.5. Ved afslutningen af stilstanden flyttes prøvekøretøjet ind i prøvelokalet med motoren standset og vinduer og bagagerumsklap åbne.
 5.1.5.6. Køretøjet skal være forbundet til lysnettet. REESS-systemet oplades i overensstemmelse med proceduren for svigtende opladning, jf. punkt 5.1.5.9 nedenfor.
 5.1.5.7. Dørene til prøvelokalet lukkes og forsegles lufttæt senest to minutter efter den elektriske tilslutning af den svigtende opladningsfase.
 5.1.5.8. Når prøvelokalet er blevet forseglet, påbegyndes den svigtende opladning med henblik på hydrogenemissionsprøvning. Hydrogenkoncentrationen, temperaturen og barometertrykket måles for at finde udgangsværdierne CH2i, Ti og Pi til brug ved prøvning ved svigtende opladning.
 Disse tal benyttes ved beregningen af hydrogenemissionen (punkt 6 i dette bilag). Under perioden med svigtende opladning må temperaturen i prøvelokalet T ikke være under 291 K og ikke over 295 K.
 5.1.5.9. Procedure for svigtende opladning
 Svigtende opladning foretages med den dertil beregnede oplader og består af følgende trin:
 a)
 Opladning ved konstant effekt i t′1.
 b)
 Opladning ved maksimal strømstyrke som anbefalet af fabrikanten i 30 minutter. I denne fase afgiver opladeren maksimal strøm som anbefalet af fabrikanten.
 5.1.5.10. Hydrogenanalysatoren nulstilles og kalibreres umiddelbart før prøvningens afslutning.
 5.1.5.11. Prøveperiodens afslutning indtræder t′1 + 30 minutter efter påbegyndelsen af den indledende udtagning af emissionsprøver, jf. punkt 5.1.5.8 ovenfor. De forløbne tidsrum registreres. Hydrogenkoncentrationen, temperaturen og barometertrykket måles for at finde slutværdierne CH2f, Tf og Pf for prøvning ved svigtende opladning, som skal benyttes ved beregningen i punkt 6 i dette bilag.
 5.2. Komponentbaseret prøvning
 5.2.1. Forberedelse af REESS-system
 Aldringen af REESS-systemet kontrolleres med henblik på at bekræfte, at REESS-systemet har gennemført mindst 5 standardcyklusser (som angivet i bilag 8, tillæg 1).
 5.2.2. Afladning af REESS-systemet
 REESS-systemet aflades ved 70 % ± 5 % af systemets nominelle effekt.
 Standsning af afladningen forekommer, når den mindste ladningstilstand som specificeret af fabrikanten er nået.
 5.2.3. Stilstand
 Senest 15 minutter efter afslutningen af afladningen af REESS-systemet, jf. punkt 5.2.2 ovenfor, og før påbegyndelse af hydrogenemissionsprøvningen, skal REESS-systemet henstå ved 293 K ± 2 K i mindst 12 timer og højst 36 timer.
 5.2.4. Hydrogenemissionsprøvning under normal opladning
 5.2.4.1. Før afslutning af REESS-systemets stilstandsperiode udluftes prøvelokalet i flere minutter, indtil der er tilvejebragt stabile hydrogenbaggrundsbetingelser. Ventilatoren (ventilatorerne) sættes også i gang.
 5.2.4.2. Hydrogenanalysatoren nulstilles og kalibreres umiddelbart før prøvningen.
 5.2.4.3. Ved udgangen af stilstandsperioden flyttes REESS-systemet ind i prøvelokalet.
 5.2.4.4. REESS-systemet oplades i overensstemmelse med den normale opladningsprocedure, jf. punkt 5.2.4.7 nedenfor.
 5.2.4.5. Dørene til prøvelokalet skal være lukkede og lufttæt forseglede senest to minutter efter den elektriske tilslutning af den normale opladningsfase.
 5.2.4.6. Når prøvelokalet er forseglet, påbegyndes den normale opladning med henblik på hydrogenemissionsprøvning. Hydrogenkoncentrationen, temperaturen og barometertrykket måles for at finde udgangsværdierne CH2i, Ti og Pi til brug ved prøvning ved normal opladning.
 Disse tal


text:
benyttes ved beregningen af hydrogenemissionen (punkt 6 i dette bilag). Under den normale opladningsperiode må temperaturen i prøvelokalet T ikke være under 291 K og ikke over 295 K.
 5.2.4.7. Fremgangsmåde ved normal opladning
 Normal opladning foretages med opladeren og består af følgende trin:
 a)
 Opladning ved konstant effekt i t'1.
 b)
 Overopladning ved konstant strøm i t2. Overopladningsintensiteten angives af fabrikanten og svarer til den, der anvendes ved udligningsopladningen.
 Kriterierne for ophør af opladning af REESS-systemet svarer til opladerens automatiske ophør ved en ladetid på t1 + t2. Denne opladningstid vil blive begrænset til t1 + 5 timer, selv om der gives en klar indikation via passende instrumentering til føreren om, at REESS-systemet endnu ikke er fuldt opladet.
 5.2.4.8. Hydrogenanalysatoren nulstilles og kalibreres umiddelbart før prøvningens afslutning.
 5.2.4.9. Perioden for udtagning af emissionsprøver slutter t1 + t2 eller t1 + 5 timer efter prøveudtagningens begyndelse, jf. punkt 5.2.4.6 ovenfor. De forskellige forløbne tidsrum registreres. Hydrogenkoncentrationen, temperaturen og barometertrykket måles for at finde slutværdierne CH2f, Tf og Pf for prøvning ved normal opladning, som skal benyttes ved beregningen i punkt 6 i dette bilag.
 5.2.5. Hydrogenemissionsprøvning med svigtende oplader
 5.2.5.1. Prøvningsproceduren, der skal påbegyndes inden for højst syv dage efter afslutningen af prøvningen i punkt 5.2.4 ovenfor, starter med afladning af køretøjets REESS-system i overensstemmelse med punkt 5.2.2 ovenfor.
 5.2.5.2. Trinnene i proceduren i punkt 5.2.3 ovenfor gentages.
 5.2.5.3. Før stilstandsperiodens afslutning udluftes prøvelokalet i flere minutter, indtil der er tilvejebragt stabile hydrogenbaggrundsbetingelser. Ventilatoren (ventilatorerne) sættes også i gang.
 5.2.5.4. Hydrogenanalysatoren nulstilles og kalibreres umiddelbart før prøvningen.
 5.2.5.5. Ved udgangen af stilstandsperioden flyttes REESS-systemet ind i prøvelokalet.
 5.2.5.6. REESS-systemet oplades i overensstemmelse med proceduren for svigtende opladning, jf. punkt 5.2.5.9 nedenfor.
 5.2.5.7. Dørene til prøvelokalet skal være lukkede og lufttæt forseglede senest to minutter efter den elektriske tilslutning af opladningsfasen for svigtende opladning.
 5.2.5.8. Når prøvelokalet er blevet forseglet, påbegyndes den svigtende opladning med henblik på hydrogenemissionsprøvning. Hydrogenkoncentrationen, temperaturen og barometertrykket måles for at finde udgangsværdierne CH2i, Ti og Pi til brug ved prøvning ved svigtende opladning.
 Disse tal benyttes ved beregningen af hydrogenemissionen (punkt 6 i dette bilag). Under perioden med svigtende opladning må temperaturen i prøvelokalet T ikke være under 291 K og ikke over 295 K.
 5.2.5.9. Procedure for svigtende opladning
 Svigtende opladning foretages med den dertil beregnede oplader og består af følgende trin:
 a)
 Opladning ved konstant effekt i t'1.
 b)
 Opladning ved maksimal strømstyrke som anbefalet af fabrikanten i 30 minutter. I denne fase afgiver opladeren maksimal strøm som anbefalet af fabrikanten.
 5.2.5.10. Hydrogenanalysatoren nulstilles og kalibreres umiddelbart før prøvningens afslutning.
 5.2.5.11. Prøveperiodens afslutning indtræder t′1 + 30 minutter efter påbegyndelsen af den indledende udtagning af emissionsprøver, jf. punkt 5.2.5.8 ovenfor. De forløbne tidsrum registreres. Hydrogenkoncentrationen, temperaturen og barometertrykket måles for at finde slutværdierne CH2f, Tf og Pf for prøvning ved svigtende opladning, som skal benyttes ved beregningen i punkt 6 nedenfor.
 6. BEREGNING
 Ved hjælp af de i punkt 5 beskrevne hydrogenemissionsprøvninger kan hydrogenemissionen fra normal opladning og svigtende opladning beregnes. Hydrogenemissionen fra hver


text:
af disse faser beregnes ved hjælp af udgangs- og slutmålingerne af hydrogenkoncentrationen, temperaturen og trykket i prøvelokalet samt prøvelokalets nettorumindhold.
 Der benyttes følgende formel:
 hvor:
 MH2
 =
 hydrogenmasse (gram)
 CH2
 =
 målt hydrogenkoncentration i prøvelokalet (ppm volumenkulstof)
 V
 =
 prøvelokalets nettovolumen i m3 med fradrag af køretøjets volumen med vinduer og bagagerumsklap åbne. Hvis køretøjets volumen ikke er bestemt, fratrækkes et volumen på 1,42 m3
 Vout
 =
 kompensationsvolumen i m3 ved prøvningstemperatur og -tryk
 T
 =
 rumtemperatur i prøvelokalet i K
 P
 =
 absolut tryk i prøvelokalet i kPa
 k
 =
 2,42
 hvor:
 i er udgangsværdien
 f er slutværdien.
 6.1. Prøvningsresultater
 Hydrogenmasseemissionen for REESS-systemet er:
 MN = hydrogenmasseemissionen ved prøvning under normal ladning, i gram
 MD = hydrogenmasseemissionen ved prøvning under svigtende ladning, i gram.
 TILLÆG 1
 KALIBRERING AF UDSTYR TIL HYDROGENEMISSIONSPRØVNING
 1. KALIBRERINGSHYPPIGHED OG KALIBRERINGSMETODER
 Alt apparatur skal kalibreres inden første ibrugtagning og derefter så hyppigt som nødvendigt, dog under alle omstændigheder inden for den måned, der går forud for typegodkendelsesprøvningen. De kalibreringsmetoder, der kan anvendes, er beskrevet i dette tillæg.
 2. KALIBRERING AF PRØVELOKALET
 2.1. Bestemmelse af prøvelokalets indvendige volumen
 2.1.1. Inden prøvelokalet tages i brug første gang, bestemmes dets indvendige volumen på følgende måde:
 Lokalets indvendige mål måles omhyggeligt, idet der tages højde for uregelmæssigheder som f.eks. stivere.
 Lokalets indvendige volumen bestemmes ud fra disse målinger.
 Prøvelokalet skal fastlåses på et fast volumen ved en fast rumtemperatur på 293 K. Denne nominelle volumen skal kunne gentages med en tolerance på ± 0,5 % af den registrerede værdi.
 2.1.2. Nettovolumenet bestemmes ved at fratrække 1,42 m3 fra det indvendige volumen. I stedet for 1,42 m3 kan man fratrække prøvekøretøjets faktiske volumen med bagagerumsklap og vinduer åbne eller REESS-systemets volumen.
 2.1.3. Prøvelokalet kontrolleres som beskrevet i punkt 2.3 i dette tillæg. Hvis hydrogenmassen ikke svarer til den indsprøjtede masse inden for ± 2 %, foretages de fornødne indgreb for at afhjælpe problemet.
 2.2. Bestemmelse af baggrundsemissionen i lokalet
 Denne operation tjener til at afgøre, om prøvelokalet indeholder materialer, der udsender væsentlige mængder hydrogen. Kontrollen udføres ved prøvelokalets ibrugtagning, efter hver aktivitet i prøvelokalet, der kan påvirke baggrundsemissionen, og under alle omstændigheder mindst én gang om året.
 2.2.1. For et prøvelokale med variabelt volumen kan der måles med fastlåst eller ikke fastlåst volumen, jf. punkt 2.1.1 ovenfor. Rumtemperaturen skal fastholdes på 293 K ± 2 K i nedennævnte firetimers periode.
 2.2.2. Prøvelokalet kan være forseglet med ventilatoren i gang i op til 12 timer, inden den fire timer lange udtagning af baggrundsprøver begynder.
 2.2.3. Analysatoren kalibreres (hvis dette er påkrævet) og nulstilles, og måleområdet bestemmes.
 2.2.4. Prøvelokalet udluftes, indtil der opnås en stabil værdi for hydrogen; ventilatoren slås til, hvis den ikke allerede er i gang.
 2.2.5. Prøvelokalet forsegles, og baggrundskoncentrationen af hydrogen, temperaturen og barometertrykket måles. Disse udgør udgangsværdierne CH2i, Ti og Pi til brug ved beregningen af prøvelokalets baggrundsemission.
 2.2.6. Kammeret lades uberørt i fire timer med ventilatoren i gang.
 2.2.7. Derefter måles hydrogenkoncentrationen i lokalet med den samme analysator. Temperaturen og barometertrykket måles ligeledes. Disse udgør slutværdierne


text:
CH2f, Tf og Pf.
 2.2.8. Ændringen i hydrogenmassen i prøvelokalet beregnes i løbet af prøvningen i henhold til punkt 2.4 i dette bilag og må ikke overstige 0,5 g.
 2.3. Kalibrering af prøvelokalet og prøve for hydrogenretention
 Kalibreringen af prøvelokalet og prøven for hydrogenretention giver en kontrol af det i punkt 2.1 beregnede volumen (punkt 2.1 ovenfor) og samtidig et mål for eventuelle lækager. Måling af lækager udføres ved prøvelokalets ibrugtagning, efter hver aktivitet i prøvelokalet, der kan påvirke prøvelokalets integritet, og derefter under alle omstændigheder mindst en gang om måneden. Hvis seks på hinanden følgende månedlige retentionskontroller er gennemført, uden at der har skullet foretages korrektioner, kan målingen af lækager derefter foretages en gang i kvartalet, så længe indgreb ikke er påkrævede.
 2.3.1. Prøvelokalet udluftes, indtil der opnås en stabil hydrogenkoncentration. Ventilatoren slås til, hvis den ikke allerede er i gang. Hydrogenanalysatoren nulstilles og kalibreres (hvis dette er påkrævet), og dens måleområde indstilles.
 2.3.2. Prøvelokalet fastlåses til det nominelle volumen.
 2.3.3. Rumtemperaturstyringssystemet slås til (hvis det ikke allerede er i gang) og indstilles til en udgangstemperatur på 293 K.
 2.3.4. Når målekammeret udviser en stabil temperatur på 293 K ± 2 K, forsegles lokalet, og baggrundskoncentration, temperatur og barometertryk måles. Disse udgør udgangsværdierne CH2i, Ti og Pi til brug ved kalibreringen af prøvelokalet.
 2.3.5. Prøvelokalet skal ikke længere være fastlåst til det nominelle volumen.
 2.3.6. En mængede på ca. 100 g hydrogen sprøjtes ind i prøvelokalet. Hydrogenmassen måles med en nøjagtighed på ± 2 % af den målte værdi.
 2.3.7. Efter fem minutters forløb, hvorunder luften i prøvelokalet blandes, måles hydrogenkoncentrationen, temperaturen og barometertrykket. Disse udgør slutværdierne CH2f, Tf og Pf til brug ved kalibrering af prøvelokalet samt udgangsværdierne CH2i, Ti og Pi til brug for retentionsprøven.
 2.3.8. Ved hjælp af målingerne i punkt 2.3.4 og 2.3.7 ovenfor og formlen i punkt 2.4 nedenfor beregnes massen af hydrogen i prøvelokalet. Denne masse skal være ± 2 % af den hydrogenmasse, der er målt i overensstemmelse med punkt 2.3.6 ovenfor.
 2.3.9. Luften i prøvelokalet skal have mulighed for at blande sig i mindst 10 timer. Når denne periode er gået, måles og registreres den endelige hydrogenkoncentration, temperaturen og barometertrykket. Disse udgør slutværdierne CH2f, Tf og Pf for hydrogenretentionskontrollen.
 2.3.10. Ved hjælp af formlen i punkt 2.4 nedenfor beregnes hydrogenmassen derefter ud fra målingerne i punkt 2.3.7 og 2.3.9 ovenfor. Denne masse må højst afvige 5 % fra den i punkt 2.3.8 beregnede hydrogenmasse.
 2.4. Beregning
 Beregningen af nettoændringen i hydrogenmassen i prøvelokalet benyttes til at bestemme prøvelokalets baggrundskoncentration af hydrogen og dets lækage. Udgangs- og slutværdierne af hydrogenkoncentrationen, temperaturen og barometertrykket benyttes i nedenstående formel til beregning af masseændringen:
 hvor:
 MH2
 =
 hydrogenmasse (gram)
 CH2
 =
 målt hydrogenkoncentration i prøvelokalet (ppm volumenkulstof)
 V
 =
 prøvelokalets volumen i m3 som målt i punkt 2.1.1 ovenfor
 Vout
 =
 kompensationsvolumen i m3 ved prøvningstemperatur og -tryk
 T
 =
 rumtemperatur i prøvelokalet i K
 P
 =
 absolut tryk i prøvelokalet i kPa
 k
 =
 2,42
 hvor:
 i er udgangsværdien
 f er slutværdien.
 3. KALIBRERING


text:
AF HYDROGENANALYSATOR
 Analysatoren bør kalibreres ved hjælp af hydrogen i luft og renset syntetisk luft. Se punkt 4.8.2 i bilag 7.
 Hvert af de normalt benyttede måleområder kalibreres på følgende måde:
 3.1.
 Kalibreringskurven bestemmes ved mindst fem kalibreringspunkter, der er så jævnt fordelt over måleområdet som muligt. Den nominelle koncentration af kalibreringsgassen med den højeste koncentration skal være mindst 80 % af fuldt skalaudslag.
 3.2.
 Kalibreringskurven beregnes ved hjælp af de mindste kvadraters metode. Hvis der derved fremkommer et polynomium af mere end tredje grad, skal der mindst være lige så mange kalibreringspunkter som polynomiets grad plus to.
 3.3.
 Kalibreringskurven må ikke afvige med mere end 2 % fra den nominelle værdi for hver kalibreringsgas.
 3.4.
 Ved hjælp af de polynomiumskoefficienter, der udledes af punkt 3.2 ovenfor, udarbejdes en tabel over analysatorens aflæsninger i forhold til den reelle koncentration med skalainddelinger, der ikke er større end 1 % af fuldt skalaudslag. Dette gøres for hvert måleområde, der kalibreres.
 Tabellen skal desuden indeholde andre relevante data som f.eks.:
 a)
 kalibreringsdato
 b)
 måleområde- og nulstillingspotentiometeraflæsninger (evt.)
 c)
 nominel skala
 d)
 referencedata for hver anvendt kalibreringsgas
 e)
 den faktiske og den viste værdi for hver anvendt kalibreringsgas samt forskellen i procent
 f)
 analysatorens kalibreringstryk.
 3.5.
 Andre metoder (f.eks. computer eller elektronisk skalaomskifter) kan anvendes, hvis det godtgøres over for den tekniske tjeneste, at disse metoder sikrer en tilsvarende nøjagtighed.
 TILLÆG 2
 VÆSENTLIGE KARAKTERISTIKA FOR KØRETØJSFAMILIEN
 1. Parametre, der definerer familien hvad angår hydrogenemissioner
 Familien kan bestemmes ud fra grundlæggende konstruktionsparametre, der skal være fælles for køretøjer i familien. I visse tilfælde kan parametrene gribe ind i hinanden. Dette må også tages i betragtning for at sikre, at kun køretøjer med ensartede egenskaber hvad angår hydrogenemission medtages i familien.
 2. Med henblik herpå anses de køretøjstyper, hvor nedenstående parametre er identiske, for at tilhøre samme hydrogenemissionsfamilie.
 REESS-system:
 a)
 fabriks- eller handelsbetegnelse for REESS-system
 b)
 angivelse af alle typer anvendte elektrokemiske par
 c)
 antal REESS-celler
 d)
 antal REESS-undersystemer
 e)
 nominel batterispænding (V) for REESS-system
 f)
 REESS-energi (kWh)
 g)
 gaskombinationsforhold (i %)
 h)
 type(r) ventilation for REESS-undersystem(er)
 i)
 type kølesystem (eventuelt).
 Indbygget oplader:
 a)
 de forskellige opladerdeles mærke og type
 b)
 nominel udgangsstrøm (kW)
 c)
 maksimal ladespænding (V)
 d)
 maksimal ladeintensitet (A)
 e)
 styreenhedens mærke og type (eventuelt)
 f)
 diagram over drift, styring og sikkerhed
 g)
 karakteristik af opladningsperioder.
 BILAG 8
 PRØVNINGSPROCEDURER FOR DET GENOPLADELIGE ELEKTRISKE ENERGILAGRINGSSYSTEM
 Reserveret
 TILLÆG
 PROCEDURE FOR GENNEMFØRELSE AF EN STANDARDCYKLUS
 En standardcyklus starter med en standardafladning efterfulgt af en standardopladning.
 Standardafladning:
 Afladningshastighed
 :
 Afladningsproceduren, herunder afslutningskriterierne, fastlægges af fabrikanten. Såfremt det ikke er specificeret, skal der anvendes 1C-strøm til afladningen.
 Afladningsgrænse (slutspænding)
 :
 Angives af fabrikanten.
 Hvileperiode efter afladning
 :
 Minimalt 30 min.
 Standardopladning
 :
 Opladningsproceduren, herunder afslutningskriterier, fastlægges af fabrikanten. Såfremt det ikke er specificeret, skal der anvendes C/3-strøm til afladningen.
 BILAG 8A
 VIBRATIONSPRØVNING
 1. FORMÅL
 Formålet med denne prøvning er at kontrollere sikkerhedsniveauet for REESS-systemet under et vibrationsmiljø, som det er sandsynligt, at REESS-systemet vil blive udsat for under normal drift af køretøjet.
 2. ANLÆG
 2.1. Denne prøvning udføres


text:
enten med komplet REESS-system eller med tilhørende REESS-delsystem(er), herunder cellerne og deres elektriske forbindelser. Hvis fabrikanten vælger at udføre prøvning med tilhørende delsystem(er), skal fabrikanten påvise, at prøvningsresultatet med rimelighed kan repræsentere det komplette REESS-systems sikkerhedsniveau ved de samme betingelser. Hvis den elektroniske styringsenhed for REESS-systemet ikke er integreret i det hus, der omslutter cellerne, kan den elektroniske styringsenhed udelades fra installationen på den prøvede anordning, hvis fabrikanten anmoder herom.
 2.2. Den prøvede anordning skal være solidt fastgjort til vibrationsmaskinens platform på en sådan måde, at vibrationerne overføres direkte til den prøvede anordning.
 3. PROCEDURER
 3.1. Generelle prøvningsbetingelser
 Følgende betingelser finder anvendelse på den prøvede anordning:
 a)
 Prøvningen skal udføres ved en omgivende temperatur på 20 ± 10 oC.
 b)
 Ved prøvningens begyndelse skal ladningstilstanden justeres til en værdi beliggende i den øverste halvdel af den prøvede anordnings normale driftsladningstilstand.
 c)
 Ved prøvningens begyndelse skal alle beskyttelsesanordninger, der påvirker den prøvede anordnings funktion(er) af relevans for prøvningens resultater være operationelle.
 3.2. Prøvningsprocedurer
 De prøvede anordninger underkastes en vibration med en sinusbølge, der har en logaritmekurve på mellem 7 Hz og 200 Hz og tilbage til 7 Hz, og som gennemløbes på 15 minutter.
 Denne cyklus gentages 12 gange på i alt 3 timer i lodret retning i forhold til REESS-systemets monteringsretning som specificeret af fabrikanten.
 Sammenhængen mellem frekvens og acceleration skal være som angivet i tabel 1 og 2.
 Tabel 1
 Frekvens og acceleration (den prøvede anordning har en bruttomasse på under 12 kg)
 Frekvens [Hz]
 Acceleration [m/s2]
 7-18
 10
 18-ca. 50 (1)
 gradvist øget fra 10 til 80
 50-200
 80
 Tabel 2
 Frekvens og acceleration (den prøvede anordning har en bruttomasse på 12 kg eller derover)
 Frekvens [Hz]
 Acceleration [m/s2]
 7-18
 10
 18-ca. 25 (1)
 gradvist øget fra 10 til 20
 25-200
 20
 På anmodning fra fabrikanten kan der anvendes et højere accelerationsniveau og en højere maksimal frekvens.
 På fabrikantens anmodning kan der som erstatning for frekvens-/accelerations-korrelationen i tabel 1 eller 2 anvendes en vibrationsprøveprofil, som fastlægges af køretøjets fabrikant, kontrolleres for køretøjets anvendelse og aftales med den tekniske tjeneste. Godkendelsen af et REESS-system prøvet i henhold til denne betingelse begrænses til godkendelse af den specifikke køretøjstype.
 Efter vibrationen udføres en standardcyklus som beskrevet i bilag 8, tillæg 1, hvis dette ikke hæmmes af den prøvede anordning.
 Prøvningen afsluttes med en observationsperiode på 1 time ved omgivende temperatur i prøvningsmiljøet.
 (1) Amplituden fastholdes herefter på 0,8 mm (1,6 mm totalt udslag), og frekvensen øges, indtil den maksimale acceleration som beskrevet i tabel 1 eller 2 forekommer.
 BILAG 8B
 PRØVNING FOR TEMPERATURUDSVING OG CYKLISK PRØVNING
 1. FORMÅL
 Formålet med denne prøvning er at kontrollere REESS-systemets modstandsdygtighed over for pludselige temperaturændringer. REESS-systemet underkastes et nærmere angivet antal temperaturcyklusser, som begynder ved omgivende temperatur efterfulgt af cykliske temperaturbelastninger ved høje og lave temperaturer. Herved simuleres hurtige miljømæssige temperaturændringer, som det er sandsynligt, at REESS-systemet udsættes for i sin levetid.
 2. ANLÆG
 Denne prøvning udføres enten med komplet REESS-system eller med tilhørende REESS-delsystem(er), herunder cellerne og deres elektriske forbindelser. Hvis fabrikanten vælger at


text:
udføre prøvning med tilhørende delsystem(er), skal fabrikanten påvise, at prøvningsresultatet med rimelighed kan repræsentere det komplette REESS-systems sikkerhedsniveau ved de samme betingelser. Hvis den elektroniske styringsenhed for REESS-systemet ikke er integreret i det hus, der omslutter cellerne, kan den elektroniske styringsenhed udelades fra installationen på den prøvede anordning, hvis fabrikanten anmoder herom.
 3. PROCEDURER
 3.1. Generelle prøvningsbetingelser
 Følgende betingelser gælder for den prøvede anordning ved prøvningens begyndelse:
 a)
 Ladningstilstanden justeres til en værdi beliggende i den øverste halvdel af den prøvede anordnings normale driftsladningstilstand.
 b)
 Alle beskyttelsesanordninger, som kan påvirke den prøvede anordnings funktion, og som er relevante for resultatet af prøvningen, skal være operationelle.
 3.2. Prøvningsprocedure
 Den prøvede anordning opbevares i mindst seks timer ved en prøvningstemperatur på 60 ± 2 oC eller højere, såfremt fabrikanten anmoder herom, efterfulgt af lagring i mindst seks timer ved en prøvningstemperatur på -40 ± 2 oC eller derunder, hvis fabrikanten anmoder herom. Det maksimale tidsinterval mellem prøvningens ekstreme temperaturer skal være 30 minutter. Denne procedure gentages, indtil mindst 5 cyklusser er afsluttet, hvorefter den prøvede anordning opbevares i 24 timer ved en temperatur på 20 ± 10 oC.
 Efter 24 timers opbevaring udføres en standardcyklus som beskrevet i bilag 8, tillæg 1, hvis dette ikke hæmmes af den prøvede anordning.
 Prøvningen afsluttes med en observationsperiode på 1 time ved omgivende temperatur i prøvningsmiljøet.
 BILAG 8C
 MEKANISK FALDPRØVNING FOR UDTAGELIGT REESS-SYSTEM
 1. FORMÅL
 Prøven simulerer en mekanisk slagbelastning, som kan forekomme ved et utilsigtet fald efter fjernelse af REESS-systemet.
 2. PROCEDURER
 2.1. Generelle prøvningsbetingelser
 Følgende betingelser gælder for det fjernede REESS-system ved prøvningens begyndelse:
 a)
 Ladningstilstanden justeres til mindst 90 % af den nominelle kapacitet som angivet i bilag 6, del 1, punkt 3.4.3, eller bilag 6, del 2, punkt 1.4.3, eller bilag 6, del 3, punkt 2.3.2.
 b)
 Prøvningen udføres ved en temperatur på 20 ± 10 oC.
 2.2. Prøvningsprocedure
 Det fjernede REESS-system udsættes for et frit fald fra en højde på 1,0 m (fra bunden af REESS-systemet) til et glat, vandret betonunderlag eller en anden gulvbelægningstype af tilsvarende hårdhed.
 Det fjernede REESS-system skal falde seks gange fra forskellige retninger som besluttet af den tekniske tjeneste. Fabrikanten kan beslutte at anvende et andet fjernet REESS-system til hvert fald.
 Lige efter afslutningen af faldprøvningen gennemføres en standardcyklus som beskrevet i bilag 8, tillæg 1, hvis dette ikke hæmmes.
 Prøvningen afsluttes med en observationsperiode på 1 time ved omgivende temperatur i prøvningsmiljøet.
 BILAG 8D
 MEKANISK STØD
 1. FORMÅL
 Formålet med denne prøvning er at kontrollere sikkerhedsniveauet i REESS-systemet under mekanisk stød, som kan forekomme ved fald på siden i en situation, hvor køretøjet holder stille eller parkeret.
 2. ANLÆG
 2.1. Denne prøvning udføres enten med komplet REESS-system eller med tilhørende REESS-delsystemer, herunder cellerne og deres elektriske forbindelser.
 Hvis fabrikanten vælger at udføre prøvning med tilhørende delsystem(er), skal fabrikanten påvise, at prøvningsresultatet med rimelighed kan repræsentere det komplette REESS-systems sikkerhedsniveau ved de samme betingelser.
 Hvis den elektroniske styringsenhed for REESS-systemet ikke er integreret, kan en sådan styringsenhed udelades fra installationen på den prøvede anordning, hvis


text:
fabrikanten anmoder herom.
 2.2. Den prøvede anordning skal være forbundet til prøverammen kun ved de påtænkte beslag leveret med henblik på fastholdelse af REESS-system eller REESS-delsystem til køretøjet.
 3. PROCEDURER
 3.1. Generelle prøvningsbetingelser og krav.
 Følgende betingelser finder anvendelse på prøvningen:
 a)
 Prøvningen skal udføres ved en omgivende temperatur på 20 ± 10 oC.
 b)
 Ved prøvningens begyndelse skal ladningstilstanden justeres til en værdi beliggende i den øverste halvdel af den normale driftsladningstilstand.
 c)
 Ved prøvningens begyndelse skal alle beskyttelsesanordninger, der påvirker den prøvede anordnings funktion(er) og er af relevans for prøvningens resultater, være operationelle.
 3.2. Prøvningsprocedure
 Den prøvede anordning skal være fastgjort til prøvningsmaskinen ved hjælp af en fast montering, der understøtter alle den prøvede anordnings monteringsflader.
 Den prøvede anordning med
 a)
 en bruttomasse på under 12 kg skal udsættes for et halv-sinus stød med en maksimal acceleration på 1 500 m/s2 og en impulsvarighed på 6 millisekunder
 b)
 en bruttomasse på 12 kg eller derover skal udsættes for et halv-sinus stød med en maksimal acceleration på 500 m/s2 og en impulsvarighed på 11 millisekunder.
 I begge tilfælde skal den prøvede anordning udsættes for tre stød i den positive retning efterfulgt af tre stød i den negative retning for hver af den prøvede anordnings tre på hinanden vinkelrette monteringspositioner svarende til i alt 18 stød.
 Lige efter afslutningen af prøvningen af modstandsdygtigheden over for mekaniske stød gennemføres en standardcyklus som beskrevet i bilag 8, tillæg 1, hvis dette ikke hæmmes.
 Prøvningen afsluttes med en observationsperiode på 1 time ved omgivende temperatur i prøvningsmiljøet.
 BILAG 8E
 BRANDBESTANDIGHED
 1. FORMÅL
 Formålet med denne prøvning er at kontrollere REESS-systemets modstandsdygtighed mod eksponering for brand udefra som følge af f.eks. udslip af brændstof fra et køretøj (enten køretøjet selv eller et køretøj i nærheden). I denne situation bør føreren og passagererne have tilstrækkelig tid til at evakuere.
 2. ANLÆG
 2.1. Denne prøvning udføres enten med komplet REESS-system eller med tilhørende REESS-delsystem(er), herunder cellerne og deres elektriske forbindelser. Hvis fabrikanten vælger at udføre prøvning med tilhørende delsystem(er), skal fabrikanten påvise, at prøvningsresultatet med rimelighed kan repræsentere det komplette REESS-systems sikkerhedsniveau ved de samme betingelser. Hvis den elektroniske styringsenhed for REESS-systemet ikke er integreret i det hus, der omslutter cellerne, kan den elektroniske styringsenhed udelades fra installationen på den prøvede anordning, hvis fabrikanten anmoder herom. Når de relevante REESS-delsystemer er fordelt i køretøjet, kan prøvningen gennemføres på hver relevant del af REESS-delsystemet.
 3. PROCEDURER
 3.1. Generelle prøvningsbetingelser
 Følgende betingelser og krav finder anvendelse på prøvningen:
 a)
 Prøvningen skal udføres ved en omgivende temperatur på mindst 0 oC.
 b)
 Ved prøvningens begyndelse skal ladningstilstanden justeres til en værdi beliggende i den øverste halvdel af den normale driftsladningstilstand.
 c)
 Ved prøvningens begyndelse skal alle beskyttelsesanordninger, der påvirker den prøvede anordnings funktion(er) og er af relevans for prøvningens resultater, være operationelle.
 3.2. Prøvningsprocedure
 En køretøjsbaseret prøvning eller en komponentbaseret prøvning udføres efter fabrikantens valg:
 3.2.1. Køretøjsbaseret prøvning
 Den prøvede anordning monteres på en prøveramme, der i videst muligt omfang simulerer den faktiske montering; til dette formål bør der


text:
anvendes ikke-brændbart materiale, med undtagelse af materiale, der indgår i REESS-systemet. Den metode, hvorved de prøvede anordninger er fastgjort i rammen, skal opfylde de relevante forskrifter for montering i et køretøj. I tilfælde af et REESS-system konstrueret til et bestemt køretøj skal køretøjsdele, som på nogen måde indvirker på brandens forløb tages i betragtning.
 3.2.2. Komponentbaseret prøvning
 Den prøvede anordning anbringes på et gitterbord, der er anbragt over bakken i en retning, der er i overensstemmelse med den af fabrikanten tilsigtede konstruktion.
 Gitterbordet skal være lavet af stålstænger med en diameter på 6-10 mm, med 4-6 cm mellemrum. Om nødvendigt kan stålstængerne understøttes af dele af fladstål.
 3.3. Den flamme, den prøvede anordning udsættes for, dannes ved afbrænding af kommercielt brændstof til motorer med styret tænding (i det følgende benævnt »brændstoffet«) i en bakke. Mængden af brændstof skal være tilstrækkelig, til at flammen kan brænde frit under hele prøvningen.
 Branden skal dække hele bakkens område under hele brandeksponeringen. Bakkens størrelse skal vælges således, at flammerne kan nå op på den prøvede anordnings sider. Derfor skal bakkens rand rage mindst 20 cm og højst 50 cm ud i forhold til den lodrette projektion af den prøvede anordning. Ved prøvens begyndelse må der højst være 8 cm fra brændstoffets overflade til bakkens overkant.
 3.4. Bakken med brændstof anbringes under den prøvede anordning på en sådan måde, at afstanden fra brændstofoverfladen i bakken til bunden af den prøvede anordning svarer til køretøjets konstruktive højde over vejen i ulastet stand, hvis punkt 3.2.1 ovenfor anvendes, eller er ca. 50 cm, hvis punkt 3.2.2 ovenfor anvendes. Enten bakken eller prøverammen eller begge skal kunne bevæges frit.
 3.5. Under fase C af prøvningen dækkes bakken med en skærm. Skærmen skal være placeret 3 cm ± 1 cm over brændstofoverfladen, målt inden antændelse af brændstoffet. Skærmen skal være af ildfast materiale, jf. bilag 8E, tillæg 1. Der må ikke være nogen mellemrum mellem stenene, og de skal holdes over brændstofbakken på en sådan måde, at hullerne i dem ikke er dækket. Risten skal være 2-4 cm mindre end bakkens indvendige mål i både længde og bredde, så der fremkommer en ventilationsåbning mellem risten og bakkens sidevægge på 1-2 cm. Før prøvningen skal skærmens temperatur mindst være den omgivende temperatur. De ildfaste sten kan fugtes med henblik på at garantere repeterbare prøvningsbetingelser.
 3.6. Udføres prøven i det fri, skal der afskærmes mod vinden, og lufthastigheden i bakkens højde må ikke være over 2,5 km/h.
 3.7. Prøvningen omfatter de tre faser B-D, hvis brændstoffet mindst har temperaturen 20 oC. Ellers omfatter prøvningen de fire faser A-D.
 3.7.1. Fase A: Forvarmning (figur 1)
 Brændstoffet i bakken antændes mindst 3 m fra den prøvede anordning. Efter 60 sekunders forvarmning anbringes bakken under den prøvede anordning. Hvis bakken er for stor til at blive flyttet uden risiko for spild af bl.a. væske, flyttes i stedet den prøvede anordning og prøveopstillingen hen over bakken.
 Figur 1
 Fase A: Forvarmning
 Bakke med brændende brændstof
 3 m
 Skærm
 Prøve-ramme
 Prøvet anordning
 3.7.2. Fase B: Direkte


text:
flammepåvirkning (figur 2)
 Den prøvede anordning udsættes for flammerne fra det frit brændende brændstof i 70 sekunder.
 Figur 2
 Fase B: Direkte flammepåvirkning
 Bakke i plademetal
 Skærm
 3.7.3. Fase C: Indirekte flammepåvirkning (figur 3)
 Umiddelbart efter fase B anbringes skærmen mellem den brændende bakke og den prøvede anordning. Den prøvede anordning udsættes for denne dæmpede flamme i yderligere 60 sekunder.
 I stedet for at gennemføre fase C af prøvningen kan fase B efter fabrikantens valg fortsættes i yderligere 60 sekunder.
 Dette er imidlertid kun tilladt, hvis det kan påvises til den tekniske tjenestes tilfredshed, at det ikke vil resultere i, at prøvningen bliver mindre krævende.
 Figur 3
 Fase C: Indirekte flammepåvirkning
 Bakke i plademetal
 Skærm
 3.7.4. Fase D: Prøvningens afslutning (figur 4)
 Den brændende bakke, som er tildækket med skærmen, flyttes tilbage til positionen beskrevet i fase A. Ingen slukning finder sted af den prøvede anordning. Efter fjernelse af bakken observeres den prøvede anordning, indtil dennes overfladetemperatur er faldet til omgivende temperatur eller har været faldende i mindst 3 timer.
 Figur 4
 Fase D: Prøvningens afslutning
 Bakke i plademetal
 Skærm
 TILLÆG
 DIMENSIONER OG TEKNISKE SPECIFIKATIONER FOR ILDFASTE STEN
 Tekst af billedet
 15 R
 6 UDSKÆRINGER
 Tværsnit A-A
 30 DIA
 15 HULLER
 (Mål i mm)
 Brandbestandighed
 :
 (Seger-Kegel) SK 30
 Al2O3-indhold
 :
 30-33 %
 Porevolumen (Po)
 :
 20-22 % vol.
 Densitet
 :
 1 900-2 000 kg/m3
 Effektiv hulandel
 :
 44,18 %
 BILAG 8F
 EKSTERN KORTSLUTNINGSBESKYTTELSE
 1. FORMÅL
 Formålet med denne prøvning er at kontrollere, hvor effektivt der beskyttes mod kortslutning. Denne funktionalitet afbryder eller begrænser, hvis den gennemføres, kortslutningsstrøm med henblik på at afskære REESS-systemet fra yderligere alvorlige hændelser forårsaget af kortslutningsstrømmen.
 2. ANLÆG
 Denne prøvning udføres enten med komplet REESS-system eller med tilhørende REESS-delsystem(er), herunder cellerne og deres elektriske forbindelser. Hvis fabrikanten vælger at udføre prøvning med tilhørende delsystem(er), skal fabrikanten påvise, at prøvningsresultatet med rimelighed kan repræsentere det komplette REESS-systems sikkerhedsniveau ved de samme betingelser. Hvis den elektroniske styringsenhed for REESS-systemet ikke er integreret i det hus, der omslutter cellerne, kan den elektroniske styringsenhed udelades fra installationen på den prøvede anordning, hvis fabrikanten anmoder herom.
 3. PROCEDURER
 3.1. Generelle prøvningsbetingelser
 Følgende betingelser finder anvendelse på prøvningen:
 a)
 Prøvningen skal udføres ved en omgivende temperatur på 20 ± 10 oC eller højere, såfremt fabrikanten anmoder herom.
 b)
 Ved prøvningens begyndelse skal ladningstilstanden justeres til en værdi beliggende i den øverste halvdel af den normale driftsladningstilstand.
 c)
 Ved prøvningens begyndelse skal alle beskyttelsesanordninger, der påvirker den prøvede anordnings funktion(er) og er af relevans for prøvningens resultater, være operationelle.
 3.2. Kortslutning
 Ved prøvningens begyndelse skal alle relevante hovedkredsløbsafbrydere for opladning og afladning være slået til med henblik på at repræsentere den indstilling, hvor aktiv kørsel er mulig, og den indstilling, hvor ekstern opladning er mulig. Hvis dette ikke kan nås ved en enkelt prøvning, skal to eller flere prøvninger udføres.
 Den prøvede anordnings positive og negative poler forbindes med hinanden, så der opstår en kortslutning. Den forbindelse, der anvendes til dette formål, skal have en modstand på højst 5 mΩ.
 Kortslutningstilstanden fortsættes,


text:
indtil REESS-systemets beskyttelsesfunktion til afbrydelse eller begrænsning af kortslutningsstrøm er bekræftet, eller i mindst en time efter at temperaturen målt på den afprøvede anordnings hus har stabiliseret sig således, at dens temperaturgradient varierer med en mindre end 4 oC på 1 time.
 3.3. Standardcyklus og observationsperiode
 Lige efter afslutningen af kortslutningen gennemføres en standardcyklus som beskrevet i bilag 8, tillæg 1, hvis dette ikke hæmmes af den prøvede anordning.
 Prøvningen afsluttes med en observationsperiode på 1 time ved omgivende temperatur i prøvningsmiljøet.
 BILAG 8G
 BESKYTTELSE MOD OVEROPLADNING
 1. FORMÅL
 Formålet med denne prøvning er at kontrollere, hvor effektivt der beskyttes mod overopladning.
 2. ANLÆG
 Denne prøvning udføres ved normale driftsforhold enten med komplet REESS-system (evt. med komplet køretøj) eller med tilhørende REESS-delsystem(er), herunder cellerne og deres elektriske forbindelser. Hvis fabrikanten vælger at udføre prøvning med tilhørende delsystem(er), skal fabrikanten påvise, at prøvningsresultatet med rimelighed kan repræsentere det komplette REESS-systems sikkerhedsniveau ved de samme betingelser.
 Prøven kan efter aftale mellem fabrikanten og den tekniske tjeneste udføres med en ændret prøvet anordning. Disse ændringer må ikke påvirke prøvningsresultaterne.
 3. PROCEDURER
 3.1. Generelle prøvningsbetingelser
 Følgende betingelser og krav finder anvendelse på prøvningen:
 a)
 Prøvningen skal udføres ved en omgivende temperatur på 20 ± 10 oC eller højere, såfremt fabrikanten anmoder herom.
 b)
 Ved prøvningens begyndelse skal alle beskyttelsesanordninger, der påvirker den prøvede anordnings funktion(er) og er af relevans for prøvningens resultater, være operationelle.
 3.2. Opladning
 I begyndelsen skal alle relevante hovedkredsløbsafbrydere for opladning være lukkede.
 Kontrolgrænser for ladning skal være deaktiverede.
 Den prøvede anordning oplades med en strømstyrke på mindst 1/3C-rate, men ikke over maksimal strøm inden for det normale driftsområde som specificeret af fabrikanten.
 Opladningen fortsættes, indtil den prøvede anordning (automatisk) afbryder eller begrænser opladningen. Hvis en automatisk afbrydningsfunktion ikke fungerer, eller hvis der ikke er en sådan funktion, skal opladningen fortsættes, indtil den prøvede anordning er opladt til to gange af sin nominelle ladningskapacitet.
 3.3. Standardcyklus og observationsperiode
 Lige efter afslutningen af opladningen gennemføres en standardcyklus som beskrevet i bilag 8, tillæg 1, hvis dette ikke hæmmes af den prøvede anordning.
 Prøvningen afsluttes med en observationsperiode på 1 time ved omgivende temperatur i prøvningsmiljøet.
 BILAG 8H
 BESKYTTELSE MOD OVERAFLADNING
 1. FORMÅL
 Formålet med denne prøvning er at kontrollere, hvor effektivt der beskyttes mod overafladning. Denne funktion afbryder eller begrænser, hvis den gennemføres, afladningsstrømmen for at afskære REESS-systemet fra alvorlige hændelser forårsaget af en for lav ladningstilstand som specificeret af fabrikanten.
 2. ANLÆG
 Denne prøvning udføres ved normale driftsforhold enten med komplet REESS-system (evt. med komplet køretøj) eller med tilhørende REESS-delsystem(er), herunder cellerne og deres elektriske forbindelser. Hvis fabrikanten vælger at udføre prøvning med tilhørende delsystem(er), skal fabrikanten påvise, at prøvningsresultatet med rimelighed kan repræsentere det komplette REESS-systems sikkerhedsniveau ved de samme betingelser.
 Prøven kan efter aftale mellem fabrikanten og den tekniske tjeneste udføres med en ændret prøvet anordning. Disse ændringer må ikke påvirke prøvningsresultaterne.
 3. PROCEDURER
 3.1. Generelle prøvningsbetingelser
 Følgende betingelser og krav finder anvendelse på prøvningen:
 a)
 Prøvningen skal udføres ved en omgivende temperatur på 20 ± 10 oC eller


text:
højere, såfremt fabrikanten anmoder herom.
 b)
 Ved prøvningens begyndelse skal alle beskyttelsesanordninger, der påvirker den prøvede anordnings funktion og er af relevans for prøvningens resultater, være operationelle.
 3.2. Afladning
 Ved prøvningens begyndelse skal alle relevante hovedkredsløbsafbrydere være lukkede.
 En afladning gennemføres med mindst 1/3C-rate, men ikke over maksimal strøm inden for det normale driftsområde som specificeret af fabrikanten.
 Afladningen fortsættes, indtil den prøvede anordning (automatisk) afbryder eller begrænser opladningen. Hvis en automatisk afbrydningsfunktion ikke fungerer, eller hvis der ikke er en sådan funktion, skal afladningen fortsættes, indtil den prøvede anordning er afladt til 25 % af sin nominelle spænding.
 3.3. Standardopladning og observationsperiode
 Umiddelbart efter afslutning af afladningen oplades den prøvede anordning med en standardopladning som angivet i bilag 8, tillæg 1, hvis dette ikke hæmmes af den prøvede anordning.
 Prøvningen afsluttes med en observationsperiode på 1 time ved omgivende temperatur i prøvningsmiljøet.
 BILAG 8I
 BESKYTTELSE MOD OVERTEMPERATUR
 1. FORMÅL
 Formålet med denne prøvning er at kontrollere, hvor effektivt REESS-systemet beskytter mod indre overophedning under driften, selv ved fejl i kølefunktionen, hvis relevant. I tilfælde af, at ingen særlige beskyttelsesforanstaltninger er nødvendige for at forhindre, at REESS-systemet når en farlig tilstand på grund af intern overtemperatur, skal den sikre drift påvises.
 2. ANLÆG
 2.1. Følgende prøvning skal udføres med komplet REESS-system (evt. med komplet køretøj) eller med tilhørende REESS-delsystem(er), herunder cellerne og deres elektriske forbindelser. Hvis fabrikanten vælger at udføre prøvning med tilhørende delsystem(er), skal fabrikanten påvise, at prøvningsresultatet med rimelighed kan repræsentere det komplette REESS-systems sikkerhedsniveau ved de samme betingelser. Prøven kan efter aftale mellem fabrikanten og den tekniske tjeneste udføres med en ændret prøvet anordning. Disse ændringer må ikke påvirke prøvningsresultaterne.
 2.2. Hvis et REESS-system er udstyret med en kølefunktion, og hvis REESS-systemet forbliver funktionsdygtigt uden operationel kølefunktion, skal kølesystemet deaktiveres før prøvningen.
 2.3. Temperaturen i den prøvede anordning måles fortløbende inde i huset i nærheden af cellerne under prøvningen for at overvåge ændringer i temperaturen. Den (eventuelle) indbyggede sensor kan anvendes. Fabrikanten og den tekniske tjeneste aftaler placeringen af den/de anvendte temperaturføler(e).
 3. PROCEDURER
 3.1. Ved prøvningens begyndelse skal alle beskyttelsesanordninger, der påvirker den prøvede anordnings funktion og er af relevans for prøvningens resultater, være operationelle, med undtagelse af deaktiveringer af systemet implementeret i overensstemmelse med punkt 2.2 ovenfor.
 3.2. Under prøvningen skal den prøvede anordning fortløbende oplades og aflades med en konstant strøm, der øger temperaturen i cellerne så hurtigt som muligt inden for rammerne af normal drift som defineret af fabrikanten.
 3.3. Den prøvede anordning anbringes i en konvektionsovn eller et klimarum. Temperaturen i rummet eller ovnen øges gradvist, indtil den når den temperatur, der bestemmes i overensstemmelse med punkt 3.3.1 eller 3.3.2 nedenfor, og fastholdes derefter ved denne eller en højere temperatur, indtil prøvningens slutning.
 3.3.1. Når REESS-systemet er udstyret med beskyttelsesforanstaltninger mod indre overophedning, forhøjes denne temperatur til den temperatur, der af fabrikanten er defineret som værende den operationelle temperaturtærskel for sådanne beskyttelsesforanstaltninger, med henblik på at sikre, at temperaturen i den prøvede anordning stiger som foreskrevet i punkt 3.2 ovenfor.
 3.3.2. Når


text:
REESS-systemet ikke er udstyret med specifikke foranstaltninger mod indre overophedning, forhøjes temperaturen til den maksimale operationelle temperatur, der er angivet af fabrikanten.
 3.4. Afslutning af prøvningen: Prøvningen afsluttes, når et af følgende iagttages:
 a)
 Den prøvede anordning hæmmer og/eller begrænser opladningen og/eller afladningen for at undgå temperaturstigning.
 b)
 Temperaturen i den prøvede anordning er stabiliseret, hvilket betyder, at temperaturen varierer med en gradient på mindre end 4 oC over 2 timer.
 c)
 Enhver manglende opfyldelse af de acceptkriterier, der er beskrevet i punkt 6.9.2.1 i dette regulativ.
 BILAG 9A
 PRØVNING AF HOLDESPÆNDING
 1. GENERELT
 Isolationsmodstanden måles efter påføring af prøvespændingen på køretøjet med den indbyggede oplader.
 2. PROCEDURE
 Følgende prøvningsprocedure anvendes på køretøjer med indbyggede opladere:
 Mellem alle opladerens indgange (stik) og køretøjets blotlagte ledende dele, herunder eventuelt stel, anvendes en AC-prøvespænding på 2 × (Un + 1 200) V rms ved en frekvens på 50 eller 60 Hz i ét minut, hvor Un er AC-indgangsspændingen (rms).
 Prøvningen foretages på et komplet køretøj.
 Alle elektriske anordninger skal være tilsluttet.
 I stedet for den angivne AC-spænding kan der i ét minut anvendes en DC-spænding, hvis værdi svarer til den angivne AC-spændings spidsværdi.
 Efter prøvningen måles isolationsmodstanden ved 500 V DC mellem alle indgange og køretøjets blotlagte ledende dele, herunder eventuelt stel.
 BILAG 9B
 PRØVNING AF VANDBESTANDIGHED
 1. GENERELT
 Isolationsmodstanden måles efter prøvning af vandbestandigheden.
 2. PROCEDURE
 Følgende prøvningsprocedure anvendes på køretøjer med indbygget oplader:
 I overensstemmelse med prøvningsproceduren til evaluering af IPX5-beskyttelse mod vandindtrængning skal vandbestandighed efterprøves på følgende måde:
 a)
 Indkapslingen oversprøjtes med en stråle ferskvand fra alle mulige retninger ved hjælp af en standardprøvedyse som vist i figuren.
 Prøveanordning til efterprøvning af beskyttelse mod vandstråler (slangedyse)
 Tekst af billedet
 Flowmeter
 φD′ = 6,3 mm
 enhed: mm
 Følgende betingelser skal overholdes:
 i)
 Dysens indvendige diameter: 6,3 mm
 ii)
 Tilførselshastighed: 12,5 l/min. ± 5 %
 iii)
 Vandtryk: tilpasses for at nå den angivne tilførselshastighed
 iv)
 Hovedstrålens indre: cirkel med en diameter på ca. 40 mm i en afstand af 2,5 m fra dysen
 v)
 Prøvningens varighed pr. kvadratmeter af indkapslingens overfladeareal, som med sandsynlighed vil blive oversprøjtet: 1 min.
 vi)
 Prøvningens minimumsvarighed: 3 min.
 vii)
 Afstand fra dysen til indkapslingens overflade: mellem 2,5 og 3 m.
 b)
 Efterfølgende påføres en jævnstrøm på 500 V mellem alle højspændingsindgange og køretøjets eventuelle blotlagte ledende dele/stel med henblik på at måle isolationsmodstanden.


text:
 14.8.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 L 215/3
 PROTOKOL
 om ændring af aftalen om et fælles luftfartsområde mellem Den Europæiske Union og dens medlemsstater og Republikken Moldova for at tage hensyn til Republikken Kroatiens tiltrædelse af Den Europæiske Union
 KONGERIGET BELGIEN,
 REPUBLIKKEN BULGARIEN,
 DEN TJEKKISKE REPUBLIK,
 KONGERIGET DANMARK,
 FORBUNDSREPUBLIKKEN TYSKLAND,
 REPUBLIKKEN ESTLAND,
 IRLAND,
 DEN HELLENSKE REPUBLIK,
 KONGERIGET SPANIEN,
 DEN FRANSKE REPUBLIK,
 REPUBLIKKEN KROATIEN,
 DEN ITALIENSKE REPUBLIK,
 REPUBLIKKEN CYPERN,
 REPUBLIKKEN LETLAND,
 REPUBLIKKEN LITAUEN,
 STORHERTUGDØMMET LUXEMBOURG,
 UNGARN,
 REPUBLIKKEN MALTA,
 KONGERIGET NEDERLANDENE,
 REPUBLIKKEN ØSTRIG,
 REPUBLIKKEN POLEN,
 DEN PORTUGISISKE REPUBLIK,
 RUMÆNIEN,
 REPUBLIKKEN SLOVENIEN,
 DEN SLOVAKISKE REPUBLIK,
 REPUBLIKKEN FINLAND,
 KONGERIGET SVERIGE,
 DET FORENEDE KONGERIGE STORBRITANNIEN OG NORDIRLAND,
 der er parter i traktaten om Den Europæiske Union og traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og medlemsstater i Den Europæiske Union (i det følgende benævnt »medlemsstaterne«), og
 DEN EUROPÆISKE UNION,
 på den ene side, og
 REPUBLIKKEN MOLDOVA,
 på den anden side
 som henviser til Republikken Kroatiens tiltrædelse af Den Europæiske Union den 1. juli 2013 —
 ER BLEVET ENIGE OM FØLGENDE:
 Artikel 1
 Republikken Kroatien er part i aftalen om et fælles luftfartsområde mellem Den Europæiske Union og dens medlemsstater og Republikken Moldova (1), der blev undertegnet den 26. juni 2012 (i det følgende benævnt »aftalen«).
 Artikel 2
 Teksten til aftalen på kroatisk (2), bliver autentisk på samme vilkår som de øvrige sprogudgaver.
 Artikel 3
 1. Denne protokol skal godkendes af parterne i overensstemmelse med deres egne procedurer. Den træder i kraft på datoen for aftalens ikrafttrædelse. Skulle denne protokol imidlertid blive godkendt af parterne efter datoen for aftalens ikrafttrædelse, træder den i henhold til aftalens artikel 29, stk. 1, i kraft én måned efter datoen på den sidste note i en udveksling af diplomatiske noter mellem parterne, hvori de bekræfter, at alle nødvendige ikrafttrædelsesprocedurer for denne protokol er afsluttet.
 2. Denne protokol anvendes midlertidigt fra datoen for parternes undertegnelse heraf.
 Udfærdiget i Bruxelles den 22. juli 2015 i to eksemplarer på hvert af parternes officielle sprog, idet hver tekst har samme gyldighed.
 За държавите-членки
 Por los Estados miembros
 Za členské státy
 For medlemsstaterne
 Für die Mitgliedstaaten
 Liikmesriikide nimel
 Για τα κράτη μέλη
 For the Member States
 Pour les États membres
 Za države članice
 Per gli Stati membri
 Dalībvalstu vārdā –
 Valstybių narių vardu
 A tagállamok részéről
 Għall-Istati Membri
 Voor de lidstaten
 W imieniu państw członkowskich
 Pelos Estados-Membros
 Pentru statele membre
 Za členské štáty
 Za države članice
 Jäsenvaltioiden puolesta
 För medlemsstaterna
 Pentru statele membre
 За Европейския съюз
 Рог la Unión Europea
 Za Evropskou unii
 For Den Europæiske Union
 Für die Europäische Union
 Euroopa Liidu nimel
 Για την Ευρωπαϊκή Ένωση
 For the European Union
 Pour l'Union européenne
 Za Europsku uniju
 Per l'Unione europea
 Eiropas Savienības vārdā –
 Europos Sąjungos vardu
 Az Európai Unió részéről
 Għall-Unjoni Ewropea
 Voor de Europese Unie
 W imieniu Unii Europejskiej
 Pela União Europeia
 Pentru Uniunea Europeană
 Za Európsku úniu
 Za Evropsko unijo
 Euroopan unionin puolesta
 För Europeiska unionen
 Pentru Uniunea Europeană
 3a Република Молдова
 Por la República de Moldavia
 Za Moldavskou republiku
 For Republikken Moldova
 Für die Republik Moldau
 Moldova Vabariigi nimel
 Για


text:
τη Δημοκρατία της Μολδαβίας
 For the Republic of Moldova
 Pour la République de Moldavie
 Za Republiku Moldovu
 Per la Repubblica moldova
 Moldovas Republikas vārdā –
 Moldovos Respublikos vardu
 A Moldovai Köztársaság részéről
 Għar-Repubblika tal-Moldova
 Voor de Republiek Moldavië
 W imieniu Republiki Mołdawii
 Pela República da Moldova
 Pentru Republica Moldova
 Za Moldavskú republiku
 Za Republiko Moldavijo
 Moldovan tasavallan puolesta
 För Republiken Moldavien
 Pentru Republica Moldova
 (1) Teksten til aftalen er offentliggjort i EUT L 292 af 20.10.2012, s. 3.
 (2) Specialudgave på kroatisk: Kapitel 11, bind 102, s. 197.


text:
 7.2.2019
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 L 36/9
 DET BLANDEDE EØS-UDVALGS AFGØRELSE
 Nr. 73/2017
 af 5. maj 2017
 om ændring af bilag I (Dyre- og plantesundhed) til EØS-aftalen [2019/185]
 DET BLANDEDE EØS-UDVALG HAR —
 under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (»EØS-aftalen«), særlig artikel 98, og
 ud fra følgende betragtninger:
 (1)
 Kommissionens gennemførelsesafgørelse (EU) 2016/851 af 26. maj 2016 om ændring af bilaget til beslutning 2009/719/EF for så vidt angår tilladelse til, at Kroatien reviderer sit årlige BSE-overvågningsprogram (1), skal indarbejdes i EØS-aftalen.
 (2)
 Denne afgørelse vedrører lovgivning om veterinære anliggender. Lovgivning om veterinære anliggender gælder ikke for Liechtenstein, så længe anvendelsen af aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund om handel med landbrugsprodukter er udvidet til at omfatte Liechtenstein, jf. de sektorspecifikke tilpasninger i bilag I til EØS-aftalen. Denne afgørelse skal derfor ikke gælde for Liechtenstein.
 (3)
 Aftalen om Republikken Kroatiens deltagelse i Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (2) (»EØS-udvidelsesaftalen fra 2014«), der blev undertegnet den 11. april 2014 i Bruxelles, er blevet anvendt midlertidigt af de undertegnende parter siden den 12. april 2014, og denne afgørelse bør derfor gælde midlertidigt, indtil EØS-udvidelsesaftalen fra 2014 træder i kraft.
 (4)
 Bilag I til EØS-aftalen bør derfor ændres —
 VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
 Artikel 1
 Under overskriften »RETSAKTER, SOM EFTA-STATERNE OG EFTA-TILSYNSMYNDIGHEDEN SKAL TAGE BEHØRIGT HENSYN TIL« i del 7.2 i kapitel I i bilag I til EØS-aftalen foretages der i punkt 41b (Kommissionens afgørelse 2009/719/EF) følgende ændringer:
 1)
 Følgende led tilføjes:
 »—
 32016 D 0851: Kommissionens gennemførelsesafgørelse (EU) 2016/851 af 26. maj 2016 (EUT L 141 af 28.5.2016, s. 131).«
 2)
 Følgende tilføjes i slutningen af tilpasningen:
 »—
 Island«.
 Artikel 2
 Den islandske og den norske udgave af gennemførelsesafgørelse (EU) 2016/851, der offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidendes EØS-tillæg, er begge autentiske.
 Artikel 3
 Denne afgørelse træder i kraft den 6. maj 2017, forudsat at alle meddelelser er indgivet, jf. EØS-aftalens artikel 103, stk. 1 (*1), eller på dagen for ikrafttrædelsen af EØS-udvidelsesaftalen fra 2014, alt efter hvilken af disse datoer der er den seneste.
 Indtil EØS-udvidelsesaftalen fra 2014 træder i kraft, gælder denne afgørelse midlertidigt fra den 6. maj 2017, forudsat at alle meddelelser er indgivet, jf. EØS-aftalens artikel 103, stk. 1.
 Artikel 4
 Denne afgørelse offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidendes EØS-afsnit og EØS-tillæg.
 Udfærdiget i Bruxelles, den 5. maj 2017.
 På Det Blandede EØS-Udvalgs vegne
 Claude MAERTEN
 Formand
 (1) EUT L 141 af 28.5.2016, s. 131.
 (2) EUT L 170 af 11.6.2014, s. 5.
 (*1) Ingen forfatningsmæssige krav angivet.


text:
5 . 2 . 75 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. L 32/ 15
 AFTALE
 mellem Det europæiske økonomiske Fællesskab og De forenede Nationers Børnefond
 (UNICEF) om levering af Korn som fødevarehjælp
 RÅDET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER
 på den ene side,
 DE FORENEDE NATIONERS' BØRNEFOND ( UNICEF)
 på den anden side,
 HAR VEDTAGET at indgå denne aftale og har med henblik herpå som befuldmægtigede
 udpeget:
 RÅDET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER:
 DE FORENEDE NATIONERS' BØRNEFOND (UNICEF):
 SOM ER BLEVET ENIGE OM FØLGENDE BESTEMMELSER:
 Artikel 1 For nødhjælpsaktioner, der ikke omfatter over 1 000
 tons forarbejdede varer, skal Fællesskabets godkendel
 Det europæiske økonomiske Fællesskab, herefter se gives på den kortest mulige tid efter modtagelsen
 benævnt »Fællesskabet«, leverer som gave til Det for af anmodningen.
 enede Nationers Børnefond (UNICEF), herefter
 benævnt » modtagerorganisationen«, 10 000 tons
 korn inden for fødevarehjælpeprogrammet for korn
 for 1973 / 1974.
 Artikel IV
 Artikel 11
 Fællesskabets og modtagerorganisationens forpligtel
 ser og ansvar navnlig vedrørende levering og overta
 gelse enten cif eller » franco grænse « er fastlagt i bi
 Leveringen af de 10 000 tons korn sker i form af laget som udgør en integrerende del af denne aftale.
 5 000 tons havregryn, for hvilke specifikationer og
 emballering aftales mellem modtagerorganisationen
 og Fællesskabet.
 Artikel V
 Artikel III
 Modtagerorganisationen påtager sig at sikre, at alle
 Modtagerorganisationen forpligter sig til at anvende foranstaltninger, der er nødvendige for transporten
 de som hjælp modtagne varer til konsumformål og til af varerne fra leveringsstedet til fordelingsstederne,
 at uddele dem gratis til befolkningsgrupper, som om træffes af modtagerorganisationen selv eller af rege
 fattes af dens hjælpeprogram, idet enhver sådan ak ringen i det land, hvor fordelingen skal finde sted.
 tion på forhånd skal godkendes af Fællesskabet. I tilfælde af tab af andre årsager end krigshandlinger
 forpligter modtagerorganisationen sig til at sikre er
 Leveringerne sker efter af Fællesskabet godkendte statning af varerne for at genoprette Fællesskabets bi
 retningslinjer. drag.
 ---pagebreak--- Nr. L 32/ 16 De Europæiske Fællesskabers Tidende 5 . 2 . 75
 Artikel VI Artikel VII
 På begæring af en af de kontraherende parter rådfø
 Modtagerorganisationen forpligter sig til at holde rer disse sig med hinanden om alle spørgsmål vedrø
 rende anvendelsen af denne aftale .
 Fællesskabet underrettet om gennemførelsen af denne
 aftale. I denne forbindelse meddeler den Fællesskabet
 Artikel VIII
 følgende oplysninger:
 I tilfælde af nye omstændigheder, træffer de kontra
 herende parter sammen beslutning om eventuelle
 1 . Senest 30 dage efter ankomsten af hver forsendel ændringer af aftalen.
 se til leveringsstedet : sted og dato for leveringen,
 de leverede varers art, mængde og kvalitet, datoen I sådanne tilfælde og i tilfælde, som ikke omfatter
 for slutningen af denne levering. over 1 000 tons behandlede varer, skal Fællesskabets
 godkendelse gives inden for den kortest mulige tids
 frist efter modtagelsen af anmodningen.
 2. en måned efter den endelige slutning af leverin Artikel IX
 gerne og derefter hver fjerde måned indtil de som
 hjælp modtagne varer er fuldstændig opbrugt: de Denne aftale er affattet i to eksemplarer på dansk,
 fordelte mængder, modtagernes antal og art samt


text:
engelsk, fransk, italiensk, nederlandsk og tysk, og
 fordelingssteder, -tempo og -måde. hver af disse tekster har samme gyldighed.
 BILAG
 Nærmere bestemmelser om levering og overtagelse
 Artikel 1 Artikel 4
 Levering har fundet sted og risikoen overgår fra Fælles Fællesskabet skal så snart som muligt underrette modtager
 skabet til modtagerorganisationen : organisationen om skibets navn, datoen for lastningen,
 mængden og kvaliteten af varerne ved lastningen, losse
 — Ved levering cif, når varerne faktisk er anbragt på havnen og såfremt levering sker »franco grænse«, grænse
 kajen eller i givet fald i lægter; stationen og de transportmåder, der benyttes til at bringe
 varerne frem hertil.
 — ved levering »franco grænse« i bestemmelseslandet,
 når varerne faktisk når grænsestationen.
 Artikel S
 Artikel 2
 Modtagerorganisationen bærer alle omkostninger ved le I tilfælde af levering cif underretter Fællesskabet modtager
 veringen, herunder omkostninger ved modtagelsen af va organisationen om skibets forventede ankomstdato til
 rerne samt i tilfælde af levering »franco grænse« udgif lossehavnen senest 10 dage forud for denne dato. Fælles
 terne til losning. skabet skal i certepartiet inføje en klausul, som forpligter
 kaptajnen til at underrette modtageren senest 72 timer
 før datoen for skibets forventede ankomst til havnen.
 Artikel 3
 I tilfælde af levering »franco grænse« underretter Fælles
 I tilfælde af levering cif skal overliggepenge i lossehavnen, skabet uopholdeligt , modtagerorganisationen om varernes
 som skyldes forsinkelser, der kan tilskrives modtagerorga ankomstdato til lossehavnen og under alle omstændighe
 nisationen, udredes af denne. Størrelsen af overliggepen den mindst 10 dage forud om den forventede ankomstda
 gene og de nærmere bestemmelser herfor, der er fastsat i to til grænsestationen.
 den kontrakt, som indgås mellem den i artikel 6 omhand
 lede befuldmægtigede for Fællesskabet og fragtføreren
 skal forinden være aftalt af denne og modtagerorganisa
 tionens i samme artikel omhandlede befuldmægtigede. Artikel 6
 I tilfælde af levering » franco grænse« skal alle omkost Til gennemførelse af bestemmelserne i dette bilag udpe
 ninger ved forsinkelse af overtagelsen af varerne, som kan ger Fællesskabet en befuldmægtiget, hvis navn og adresse
 tilskrives modtagerorganisationen, udredes af denne. det i god tid meddeler modtagerorganisationen.
 ---pagebreak--- 5 . 2. 75 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. L 32/17
 Modtagerorganisationen udpeger for hvert leveringssted Artikel 7
 en befuldmægtiget til overtagelsen, hvis navn og adresse
 den meddeler Fællesskabet forud for aftalens gennemfø Ved leveringen af varerne giver modtagerorganisationen
 relse. eller dennes befuldmægtigede et modtagelsesbevis for de
 omhandlede mængder til Fællesskabets befuldmægtigede.
 Meddelelse vedrørende undertegnelse af aftalen om levering af fødevarehjælp mellem
 Det europæiske økonomiske Fællesskab og De forenede Nationers Børnefond (UNICEF)
 Aftalen mellem Det europæiske økonomiske Fællesskab og UNICEF om levering af
 korn som fødevarehjælp, som Rådet besluttede at indgå den 2. december 1974, er
 blevet undertegnet i Bruxelles den 9 . december 1974;
 for Rådet for de europæiske Fællesskaber af Emile Cazimajou, befuldmægtiget minister,
 formand for De stedfortrædende faste repræsentanters Komité samt hr. Durieux, direktør
 for udvikling og samarbejde i Kommissionen for De europæiske Fællesskaber;
 for De forenede Nationers Børnefond (UNICEF) af Gordon Carter, direktør for de
 forenede Nationers Børnefond (UNICEF) i Europa.


text:
 Avis juridique important
 |
 22003D0077
 Afgørelse truffet af Det Blandede EØS-udvalg nr. 77/2003 af 20. juni 2003 om ændring af bilag II (tekniske forskrifter, standarder, prøvning og certificering) til EØS-aftalen
 EU-Tidende nr. L 257 af 09/10/2003 s. 0027 - 0027
 Afgørelse truffet af Det Blandede EØS-udvalgnr. 77/2003af 20. juni 2003om ændring af bilag II (tekniske forskrifter, standarder, prøvning og certificering) til EØS-aftalenDET BLANDEDE EØS-UDVALG HAR -under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde som ændret ved protokollen om tilpasning af aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, i det følgende benævnt "aftalen", særlig artikel 98, ogud fra følgende betragtninger:(1) Bilag II til aftalen blev ændret ved afgørelse nr. 32/2003 truffet af Det Blandede EØS-udvalg den 14. marts 2003(1).(2) Kommissionens direktiv 2002/81/EF af 10. oktober 2002 om ændring af Rådets direktiv 91/414/EØF for at optage flumioxazin som aktivt stof(2), skal indarbejdes i aftalen -TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE:Artikel 1Følgende led indsættes i punkt 12a (Rådets direktiv 91/414/EØF) i kapitel XV i bilag II til aftalen:"- 32002 L 0081: Kommissionens direktiv 2002/81/EF af 10. oktober 2002 (EFT L 276 af 12.10.2002, s. 28)."Artikel 2Teksterne til direktiv 2002/81/EF på islandsk og norsk, som offentliggøres i EØS-tillægget til Den Europæiske Unions Tidende, er autentiske.Artikel 3Denne afgørelse træder i kraft den 21. juni 2003, forudsat at Det Blandede EØS-udvalg har modtaget alle fornødne meddelelser i henhold til aftalens artikel 103, stk. 1(3).Artikel 4Denne afgørelse offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidendes EØS-afsnit og EØS-tillæg.Udfærdiget i Bruxelles, den 20. juni 2003.På Det Blandede EØS-udvalgs vegneP. WesterlundFormand(1) EUT L 137 af 5.6.2003, s. 32.(2) EFT L 276 af 12.10.2002, s. 28.(3) Ingen forfatningsmæssige krav angivet.