text:
hastighed (min– 1).
 2.2.9. For at kompensere for sammenhængen mellem pumpehastighedstrykvariationer i pumpen og pumpens slip beregnes korrelationen (X0) mellem pumpehastigheden (n), trykforskellen mellem pumpens suge- og trykside og det absolutte tryk ved pumpens trykside ved brug af følgende formel:
 hvor:
 x0
 =
 korrelationsfunktion
 ΔPp
 =
 trykforskel mellem pumpens suge- og trykside (kPa)
 Pe
 =
 absolut tryk ved pumpens trykside (PPO + Pb) (kPa).
 Ved en lineær mindste kvadraters metode fås kalibreringsligningerne:
 V0 = D0 – M (x0)
 n = A - B (ΔPp)
 D0, M, A og B er hældningskoefficient- og skæringspunktkonstanter til beskrivelse af kurverne.
 2.2.10. Hvis et CVS-system har flere driftshastigheder, skal det kalibreres for hver hastighed. Kalibreringskurverne for de forskellige hastighedsområder skal være omtrent parallelle, og skæringspunktværdierne (D0) skal stige, når pumpens strømningshastighedsområde falder.
 2.2.11. Hvis kalibreringen er udført omhyggeligt, vil de værdier, der er beregnet ud fra ligningen, ligge inden for ± 0,5 % af den målte værdi af V0. Værdien af M vil være forskellig for forskellige pumper. Der gennemføres en kalibrering ved pumpens idriftsættelse og efter større kontroleftersyn.
 2.3. Kalibrering af CFV
 2.3.1. Kalibreringen af CFV bygger på følgende strømningsligning for en kritisk venturi:
 hvor:
 Qs
 =
 strøm
 Kv
 =
 kalibreringskoefficient
 P
 =
 absolut tryk (kPa)
 T
 =
 absolut temperatur (K).
 Gassens strømningshastighed er en funktion af indgangstryk og -temperatur.
 Ved hjælp af den nedenfor beskrevne kalibreringsmetode bestemmes kalibreringskoefficientens værdi ved målte tryk-, temperatur- og luftstrømningsværdier.
 2.3.2. Ved kalibrering af elektroniske dele af CFV'en følges fabrikantens anvisninger.
 2.3.3. Ved kalibrering af den kritiske venturi skal følgende tolerancer overholdes:
 barometertryk (korrigeret) (Pb)
 ± 0,03 kPa
 lufttemperatur ved LFE (ETI)
 ± 0,15 K
 undertryk opstrøms for LFE (EPI)
 ± 0,01 kPa
 trykfald over LFE-dyse
 ± 0,0015 kPa
 luftstrøm (Qs)
 ± 0,5 %
 undertryk ved CFV-indtag (PPI)
 ± 0,02 kPa
 temperatur ved venturiindtag (Tv)
 ± 0,2 K
 2.3.4. Apparaturet opstilles som vist i figur A4a.Till2/9, og tætheden kontrolleres. Utætheder mellem strømningsmåleren og den kritiske venturi vil forringe kalibreringens nøjagtighed betydeligt.
 Figur A4a.App2/9
 Kalibreringsopstilling for CFV
 Vakuummåler
 Termometer
 LFE
 Manometer
 Antipumpeventil
 Regulerings-ventil
 EDP
 Filter
 ETI
 EPI
 2.3.5. Reguleringsventilen indstilles på andre værdier, og der foretages mindst otte målinger over venturiens kritiske strømning. Alle instrumentdata registreres.
 2.3.6. Reguleringsventilen indstilles på andre værdier, og der foretages mindst otte målinger over venturiens kritiske strømning.
 2.3.7. Data registreret under kalibreringen benyttes til beregningerne nedenfor. Luftens strømningshastighed (Qs) i hvert målepunkt beregnes ud fra flowmeterets data efter fabrikantens anvisninger.
 Kalibreringskoefficienten for hvert målepunkt beregnes ud fra følgende formel:
 hvor:
 Qs
 =
 strømningshastighed i m3/min. ved 273,2 K og 101,33 kPa
 Tv
 =
 temperatur ved venturiindtag (K)
 Pv
 =
 absolut tryk ved venturiindtag (kPa).
 Der optegnes en kurve af Kv som en funktion af trykket ved venturiindtaget. Ved lydstrømningshastigheden er Kv forholdsvis konstant. Når trykket falder (undertryk øges), ophører blokeringen af venturi, og Kv falder. De deraf følgende Kv-ændringer kan ikke tillades.
 For mindst otte punkter i det kritiske område beregnes et gennemsnit for Kv og standardafvigelsen.
 Hvis standardafvigelsen overstiger 0,3 % af gennemsnitsværdien af Kv, træffes der korrigerende forholdsregler.
 3. METODE TIL


text:
SYSTEMKONTROL
 3.1. Generelle krav
 Den samlede nøjagtighed i CVS-prøveudtagningssystemet og analyseapparaturet bestemmes ved at indføre en kendt masse af forurenende gas i systemet, mens dette er i drift som ved normal prøvning. Den forurenende masse analyseres og beregnes derefter ved hjælp af formlen i punkt 6.6 i dette bilag, idet massefylden for propan dog sættes til 1,967 gram pr. liter under standardbetingelser. To teknikker, som vides at give tilstrækkelig nøjagtighed, beskrives nedenfor.
 Afvigelsen mellem den indsugede gasmængde og den målte gasmængde må højst være 5 %.
 3.2. Metode med drøvleenhed med kritisk strømning
 3.2.1. Måling af en konstant strøm af ren gas (CO eller C3H8) ved hjælp af en drøvleenhed med kritisk strømning.
 3.2.2. En kendt mængde ren gas (CO eller C3H8) indføres i CVS-systemet gennem en kalibreret drøvleenhed med kritisk strømning. Hvis indgangstrykket er tilstrækkelig højt, er strømningshastigheden (q), som reguleres ved hjælp af drøvleenheden, uafhængig af udgangstrykket (kritisk strømning). Hvis der forekommer afvigelser på over 5 %, skal årsagen hertil bestemmes og korrigeres. CVS-systemet sættes i drift som ved en udstødningsemissionsprøve i mellem 5 og 10 minutter. Den gas, der opsamles i udtagningssækken, analyseres, og resultatet sammenlignes med sammensætningen af de gasprøver, der var kendt i forvejen.
 3.3. Gravimetrisk metode
 3.3.1. Gravimetrisk måling af en begrænset mængde af ren gas (CO eller C3H8)
 3.3.2. Følgende gravimetriske metode kan benyttes til kontrol af CVS-systemet.
 Vægten af en lille cylinder fyldt med enten carbonmonoxid eller propan bestemmes med en præcision på ± 0,01 g. I 5 til 10 minutter drives CVS-systemet som under en normal udstødningsemissionsprøvning i mellem, idet der indsprøjtes CO eller propan i systemet. Mængden af ren gas bestemmes ved forskelsvejning. Den gas, der indsamles i udtagningssækken, analyseres derefter ved hjælp af det normale apparatur til analyse af udstødningsgas. Resultatet sammenlignes med de tidligere beregnede koncentrationsværdier.
 TILLÆG 3
 MÅLEUDSTYR TIL GASEMISSIONER
 1. SPECIFIKATION
 1.1. Systembeskrivelse
 Der skal til analyse løbende udtages en prøve af fortyndet udstødningsgas og fortyndingsluft i et konstant forhold.
 Massen af gasemissioner bestemmes ud fra de proportionale koncentrationer i prøven og det samlede volumen målt under prøvningen. Koncentrationerne i prøven korrigeres for indholdet af forurenende stoffer i den omgivende luft.
 1.2. Forskrifter for prøveudtagningssystem
 1.2.1. Prøven af fortyndet udstødningsgas udtages opstrøms for sugeenheden, men nedstrøms for konditioneringsudstyret (hvis et sådant findes).
 1.2.2. Strømningshastigheden må ikke afvige med mere end ± 2 % fra den gennemsnitlige strømningshastighed.
 1.2.3. Den udtagne gasmængde skal være mindst 5 l/min. og må ikke overstige 0,2 % af den fortyndede udstødningsgas' strømningshastighed. En tilsvarende grænse gælder for konstantmassesystemer.
 1.2.4. En prøve af fortyndingsluften udtages ved en konstant strømningshastighed i nærheden af luftindtaget (efter filtret, hvis et sådant findes).
 1.2.5. Prøven af fortyndingsluft må ikke være forurenet med udstødningsgas fra blandingsstedet.
 1.2.6. Udtagningshastigheden for fortyndingsluft skal svare til udtagningshastigheden for fortyndet udstødningsgas.
 1.2.7. De materialer, der benyttes til udtagning, må ikke ændre koncentrationen af forurenende stoffer.
 1.2.8. Der kan benyttes filtre til at udskille faste partikler fra prøven.
 1.2.9. De forskellige ventiler, der dirigerer udstødningsgassen, skal være hurtigtjusterende og hurtigtvirkende.
 1.2.10. Der

type: contracts

jurisdiction: EU


text:
kan benyttes lufttætte lynkoblinger — med automatisk lukning på den side, der vender mod udtagningssækkene — mellem trevejsventilerne og udtagningssækkene. Der kan benyttes andre systemer til at føre prøverne til analyseenheden (f.eks. trevejsspærreventiler).
 1.2.11. Opbevaring af prøven
 Gasprøverne opsamles i udtagningssække med tilstrækkelig kapacitet til, at prøveudtagningshastigheden ikke nedsættes. De skal være fremstillet af materiale, som ikke påvirker selve målingerne eller gasprøvernes kemiske sammensætning med mere end ± 2 % efter 20 minutter (f.eks. lamineret polyethylen-/polyamidfilm eller fluorerede polycarbonhydrider).
 1.2.12. Systemet til udtagning af carbonhydridprøver — dieselmotorer
 1.2.12.1. Systemet til udtagning af carbonhydridprøver omfatter en opvarmet udtagningssonde samt udtagningsledning, -filter og -pumpe. Udtagningssonden skal være således anbragt i samme afstand fra gasindtaget som sonden til partikeludtagning, at prøveudtagningerne ikke påvirker hinanden. Den skal have en indvendig diameter på mindst 4 mm.
 1.2.12.2. Alle opvarmede dele skal af opvarmningssystemet holdes på en temperatur på 463 K (190 °C) ± 10 K.
 1.2.12.3. Den gennemsnitlige koncentration af de målte carbonhydrider bestemmes ved integration.
 1.2.12.4. Det opvarmede prøveudtagningsudstyr skal være forsynet med et opvarmet filter (FH) med en virkningsgrad på 99 % for partikler ≥ 0,3 μm til udskillelse af faste partikler fra gasstrømmen til analyse.
 1.2.12.5. Prøveudtagningsudstyrets responstid (fra sonden til analysatorens indtag) må højst være 4 s.
 1.2.12.6. HFID-enheden skal benyttes med et konstantstrømsystem (varmeveksler) for at sikre en repræsentativ prøveudtagning, medmindre der kompenseres for variationer i CVS-strømmene.
 1.3. Forskrifter for gasanalyse
 1.3.1. Analyser af carbonmonoxid (CO) og carbondioxid (CO2)
 Analysatorerne skal være af typen med ikke-dispersivt infrarød absorption (NDIR).
 1.3.2. Analyse af totale carbonhydrider (THC) — motorer med tændrørstænding
 Analysatoren skal være af flammeioniseringstypen (FID) kalibreret med propangas udtrykt som ækvivalent til carbonatomer (C1)
 1.3.3. Analyse af totale carbonhydrider (THC) — motorer med kompressionstænding:
 Analysatoren skal være af flammeioniseringstypen med detektor, ventiler, rørforbindelser osv. opvarmet til 463 K (190 °C) ± 10 K (HFID). Den skal være kalibreret med propangas udtrykt som ækvivalent til carbonatomer (C1).
 1.3.4. Analyse af methan (CH4)
 Analysatoren skal enten være en gaskromatograf kombineret med en flammeioniseringstype (FID) eller en FID med en non-methan afskæring, kalibreret med propangas udtrykt som ækvivalent til carbonatomer (C1).
 1.3.5. Vand (H2O) -analyse
 Analysatoren skal være et ikke-dispersivt infrarødabsorptionsapparat (NDIR). NDIR-apparatet skal være kalibreret enten med vanddamp eller med propylen (C3H6). Hvis NDIR-apparatet kalibreres med vanddamp, skal det sikres, at ingen vandkondensation kan forekomme i rør eller tilslutninger under kalibreringen. Hvis NDIR-apparatet kalibreres med propylen, skal analysatorfabrikanten oplyse, hvordan koncentration af propylen omregnes til dens tilsvarende koncentration af vanddamp. Analysatorfabrikanten skal regelmæssigt og mindst én gang om året kontrollere omregningsværdierne.
 1.3.6. Brint (H2) -analyse
 Analysatoren skal være af sektorfelt-massespektrometritypen, kalibreret med hydrogen.
 1.3.7. Analyse af nitrogenoxider (NOx)
 Analysatoren skal enten være af kemoluminescenstypen (CLA) eller af den ikke dispersive ultravioletabsorberende type (NDUVR), begge med NOx/NO-konverter.
 1.3.8. Analysatoren skal have en måleskala, der er i stand til at vise måleresultaterne med den nøjagtighed, der kræves til måling af koncentrationen af forurenende stoffer i udstødningsgasprøverne.
 1.3.9. Måleusikkerheden må ikke være over ± 2 % (analysatorens grundlæggende afvigelse) uanset kalibreringsgassernes faktiske værdi.
 1.3.10. For


text:
koncentrationer under 100 ppm må måleusikkerheden ikke være over ± 2 ppm.
 1.3.11. Prøven af den omgivende luft skal altid måles på samme analysator med passende måleskala.
 1.3.12. Der må ikke benyttes gastørreanordninger før analysatorerne, medmindre det påvises, at dette ikke har nogen indflydelse på indholdet af forurenende stoffer i gasstrømmen.
 1.4. Beskrivelse af anbefalet system
 Figur A4a.Till3/10 er en skematisk tegning af systemet til prøveudtagning af gasemissioner.
 Figur A4a.App3/10
 Prøveudtagning af gasemissioner
 til udluftning eller optionel kontinuerlig analyse
 til udluftning
 kalibreringsgas
 nulstillingsgas
 HFID
 Luft
 Fortyndingstunnel (se figur 6 & 7)
 fra køretøjets udstødning
 Systemets komponenter er som følger:
 1.4.1.
 To sonder (S1 og S2) til kontinuerlig udtagning af prøver af fortyndingsluft og fortyndet udstødningsgas/luftblanding.
 1.4.2.
 Et filter (F) til udskillelse af faste partikler fra den gasstrøm, der indsamles til analyse.
 1.4.3.
 Pumper (P) til indsamling af en konstant strøm af fortyndingsluft samt fortyndet udstødningsgas/luftblanding under prøvningen.
 1.4.4.
 Strømningsregulatoren (N) til sikring af en konstant og ensartet strøm af de gasprøver, der indsamles under hele prøvningen fra sonderne S1 og S2 (PDP-CVS). Strømmen af gasprøver skal være således, at den udtagne mængde ved afslutningen af hver prøvning er tilstrækkelig stor til at underkastes analyse (ca. 10 l/min.).
 1.4.5.
 Flowmetere (FL) til regulering og overvågning af den konstante strøm af gasprøver under prøvningen.
 1.4.6.
 Hurtigtvirkende ventiler (V) til at styre den konstante strøm af gasprøver til udtagningssækkene eller udstrømningsåbningen.
 1.4.7.
 Lufttætte lynkoblinger (Q) mellem de hurtigtvirkende ventiler og udtagningssækkene. Koblingen skal have automatisk lukning ved den side, der vender mod udtagningssækkene. Alternativt kan der benyttes andre metoder til at transportere prøverne til analyseenheden (f.eks. trevejsspærreventiler).
 1.4.8.
 Sække (B) til indsamling af prøver af fortyndet udstødningsgas og fortyndingsluft under prøvningen.
 1.4.9.
 En kritisk venturi (SV) til udtagning af proportionale prøver af fortyndet udstødningsgas ved udtagningssonde S2A (kun CFV-CVS).
 1.4.10.
 En trykudligner (PS) i udtagningsledningen (kun CFV-CVS).
 1.4.11.
 Komponenter til prøveudtagning af carbonhydrider ved anvendelse af HFID:
 Fh
 opvarmet filter
 S3
 et prøveudtagningspunkt tæt på blandingskammeret
 Vh
 opvarmet flervejsventil
 Q
 lynkobling, der gør det muligt at analysere prøver af den omgivende luft BA i HFID-enheden
 FID
 opvarmet flammeioniseringsanalyseenhed
 R og I
 apparater til integrering og registrering af den øjeblikkelige koncentration af carbonhydrider
 Lh
 opvarmet prøveudtagningsledning.
 2. KALIBRERINGSPROCEDURER
 2.1. Kalibrering af analysator
 2.1.1. Alle analysatorer skal kalibreres så ofte, som det er nødvendigt, og under alle omstændigheder i løbet af den måned, der går forud for typegodkendelsesprøvningen, dog mindst én gang hver sjette måned med henblik på produktionsoverensstemmelseskontrol.
 2.1.2. Hvert af de normalt benyttede måleområder kalibreres på følgende måde:
 2.1.2.1.
 Kalibreringskurven bestemmes over mindst fem punkter, som skal være så jævnt fordelt som muligt. Den største nominelle kalibreringsgaskoncentration skal være mindst 80 % af fuldt skalaudslag.
 2.1.2.2.
 Den krævede gaskoncentration kan også opnås ved hjælp af et gasdeleapparat, ved fortynding med renset N2 eller med renset syntetisk luft. Blanderens nøjagtighed skal være således, at koncentrationerne af de fortyndede kalibreringsgasser kan bestemmes med en nøjagtighed på ± 2 %.
 2.1.2.3.
 Kalibreringskurven beregnes ved hjælp af de mindste kvadraters metode. Hvis der derved fremkommer et mere


text:
end tredjegrads polynomium, skal der være mindst to flere kalibreringspunkter end graden af polynomiet.
 2.1.2.4.
 Kalibreringskurven må ikke afvige med mere end ± 2 % fra den nominelle værdi for hver kalibreringsgas.
 2.1.3. Kalibreringskurvens form
 Kalibreringskurven og kalibreringspunkterne gør det muligt at kontrollere, at kalibreringen er udført korrekt. Analysatorernes specifikationer skal angives, navnlig:
 skala
 følsomhed
 nulpunkt
 kalibreringsdato.
 2.1.4. Anden teknologi (f.eks. computer, elektronisk skalaomskifter osv.) kan benyttes, hvis det over for den tekniske tjeneste på tilfredsstillende måde godtgøres, at den giver en tilsvarende nøjagtighed.
 2.2. Metode til kontrol af analysator
 2.2.1. Hvert normalt benyttet måleområde skal kontrolleres før hver analyse på følgende måde:
 2.2.2. Kalibreringen kontrolleres ved hjælp af en nulstillingsgas og en kalibreringsgas, hvis nominelle værdi ligger mellem 80 til 95 % af den formodede værdi, der skal analyseres.
 2.2.3. Hvis kontrolværdien for de to punkter ikke afviger med mere end ± 5 % af fuldt skalaudslag fra den teoretiske værdi, kan indstillingsparametrene ændres. I modsat fald skal der optegnes en ny kalibreringskurve som angivet i punkt 2.1 i dette tillæg.
 2.2.4. Efter prøvningen anvendes nulstillingsgas og den samme kalibreringsgas til en ny kontrol. Analysen anses for acceptabel, hvis forskellen mellem de to målinger er mindre end 2 %.
 2.3. Metode til kontrol af FID-enheden og carbonhydridresponsen
 2.3.1. Detektorresponsoptimering
 FID-enheden indstilles som angivet af fabrikanten. For at optimere responsen bør der benyttes propan i luft på det normalt benyttede måleområde.
 2.3.2. Kalibrering af carbonhydridanalysatoren
 Analysatoren bør kalibreres ved hjælp af propan i luft og renset syntetisk luft (se punkt 3 i dette tillæg).
 Der bestemmes en kalibreringskurve som beskrevet i punkt 2.1 i dette tillæg.
 2.3.3. Forskellige carbonhydriders responsfaktorer og anbefalede grænseværdier
 Responsfaktoren (Rf) for et bestemt carbonhydrid er forholdet mellem C1-målingen i FID-enheden og gascylinderkoncentrationen, udtrykt som ppm C1.
 Prøvegassens koncentration skal være således, at den giver en respons på omtrent 80 % af fuldt skalaudslag. Koncentrationen skal være kendt med en nøjagtighed på ± 2 % i forhold til en gravimetrisk standard udtrykt i volumen. Desuden skal gascylinderen prækonditioneres i 24 timer ved en temperatur på mellem 293 og 303 K (20 og 30 °C).
 Responsfaktorerne bestemmes ved første ibrugtagning af en analysator og derefter ved de større kontroleftersyn. De prøvegasser, der skal benyttes, og de anbefalede responsfaktorer er følgende:
 Methan og renset luft:
 1,00 < Rf < 1,15
 eller 1,00 < Rf < 1,05 for køretøjer drevet af NG/biomethan
 Propylen og renset luft:
 0,90 < Rf < 1,00
 Toluen og renset luft:
 0,90 < Rf < 1,00
 Disse værdier er relative i forhold til en responsfaktor (Rf) på 1,00 for propan og renset luft.
 2.3.4. Oxygeninterferenskontrol og anbefalede grænseværdier
 Responsfaktoren bestemmes som beskrevet i punkt 2.3.3. De prøvegasser, der skal benyttes, og de anbefalede responsfaktorer er følgende:
 Propan og nitrogen:
 0,95 < Rf < 1,05
 2.4. Metode til prøvning af NOx-konverterens virkningsgrad
 Effektiviteten af den konverter, som anvendes til omdannelse af NO2, til NO, prøves på følgende måde
 Ved hjælp af prøveopstillingen i figur A4a.Till3/11 og den fremgangsmåde, der er beskrevet nedenfor, kan konverterens virkningsgrad prøves


text:
ved hjælp af en ozonisator.
 2.4.1. Analysatoren kalibreres i det mest benyttede måleområde efter fabrikantens anvisninger ved hjælp af nulstillingsgas og kalibreringsgas (NO-indholdet skal svare til ca. 80 % af fuldt skalaudslag, og NO2-koncentrationen i gasblandingen skal være under 5 % af NO-koncentrationen). NOx-analysatoren skal være stillet på NO, således at kalibreringsgassen ikke går gennem konverteren. Den målte koncentration registreres.
 2.4.2. Via en T-samling tilføres løbende oxygen eller syntetisk luft til kalibreringsgasstrømmen, indtil den viste koncentration ligger ca. 10 % under den kalibreringskoncentration, der er anført i punkt 2.4.1 i dette tillæg. Den målte koncentration (c) registreres. Ozonisatoren skal være ude af funktion under denne proces.
 2.4.3. Ozonisatoren aktiveres derefter for at producere tilstrækkelig ozon til, at NO-koncentrationen bringes ned på 20 % (mindst 10 %) af den i punkt 2.4.1 i dette tillæg anførte kalibreringskoncentration. Den målte koncentration (d) registreres.
 2.4.4. Analysatoren indstilles derefter på NOx, og blandingen (bestående af NO, NO2, O2 og N2) gennemløber konverteren. Den målte koncentration (a) registreres.
 2.4.5. Ozonisatoren sættes ud af funktion. Gasblandingen i punkt 2.4.2 i dette tillæg går gennem konverteren til detektoren. Den målte koncentration (b) registreres.
 Figur A4a.App3/11
 Metode til prøvning af NOx-konverterens virkningsgrad
 Solenoidventil til strømregulering
 Ozonisator
 Analysatorindgang
 VARIAC
 NO/NO2-tilførsel
 Flowmeter
 Strømningsventil
 O2- eller lufttilførsel
 2.4.6. Med ozonisatoren ude af funktion afbrydes strømmen af oxygen eller syntetisk luft ligeledes. NO2-aflæsningen på analysatoren må da højst ligge 5 % over det i punkt 2.4.1 i dette tillæg anførte tal.
 2.4.7. NOx-konverterens virkningsgrad beregnes som følger:
 2.4.8. Konverterens virkningsgrad må ikke være under 95 %.
 2.4.9. Konverterens virkningsgrad skal prøves mindst én gang om ugen.
 3. REFERENCEGASSER
 3.1. Rene gasser
 Følgende rene gasser skal om nødvendigt stå til rådighed for kalibrering og brug:
 renset nitrogen: (renhed: ≤ 1 ppm C, ≤ 1 ppm CO, ≤ 400 ppm CO2, ≤ 0,1 ppm NO)
 renset syntetisk luft: (renhed: ≤ 1 ppm C, ≤ 1 ppm CO, ≤ 400 ppm CO2, ≤ 0,1 ppm NO) oxygenindhold mellem 18 og 21 % vol.
 renset oxygen: (renhed > 99,5 % vol. O2)
 renset hydrogen (og blanding indeholdende helium): (renhed ≤ 1 ppm C, ≤ 400 ppm CO2)
 carbonmonoxid: (renhed minimum 99,5 %)
 propan: (renhed minimum 99,5 %)
 propylen: (renhed minimum 99,5 %).
 3.2. Kalibrerings- og nulstillingsgasser
 Gasblandinger med følgende kemiske sammensætning skal være til rådighed:
 a)
 C3H8 og renset syntetisk luft (se punkt 3.1 ovenfor)
 b)
 CO og renset nitrogen
 c)
 CO2 og renset nitrogen
 NO og renset nitrogen (NO2-indholdet i denne kalibreringsgas må ikke overstige 5 % af NO-indholdet).
 Den reelle sammensætning af en kalibreringsgas må højst afvige fra den nominelle værdi med ± 2 %.
 TILLÆG 4
 UDSTYR TIL MÅLING AF PARTIKELMASSEEMISSIONER
 1. SPECIFIKATION
 1.1. Systembeskrivelse
 1.1.1. Enheden til udtagning af partikelprøver består af en prøveudtagningssonde placeret i en fortyndingstunnel, et partikeloverførselsrør, en filterholder, en delstrømspumpe, en strømningshastighedsregulator og måleudstyr.
 1.1.2. Det anbefales, at en partikelstørrelse-præklassifikator (f.eks. cyklon eller impaktor) placeres opstrøms for filterholderen. En prøvetagningssonde, der fungerer som en egnet anordning til størrelseklassifikation som vist i figur A4a.Till4/13, kan dog accepteres.
 1.2. Generelle


text:
krav
 1.2.1. Prøveudtagningssonden til partikelprøver skal være anbragt således i fortyndingskanalen, at der kan udtages en repræsentativ gasprøve af den homogene luft/udstødningsgasblanding.
 1.2.2. Strømningshastigheden for partikelprøvestrømmen skal være proportionel med den samlede strøm af fortyndet udstødningsgas i fortyndingstunnellen med en tolerance på ± 5 % for strømningshastigheden for partikelprøvestrømmen.
 1.2.3. Den udtagne fortyndede udstødningsgas skal holdes på en temperatur på under 325 K (52 °C) indtil 20 cm opstrøms eller nedstrøms for partikelfilterets overflade, undtagen ved regenereringsprøvninger, hvor temperaturen skal være under 192 °C.
 1.2.4. Partikelprøven skal udskilles på et enkelt filter monteret i en holder i den udtagne fortyndede udstødningsgasstrøm.
 1.2.5. Alle de dele af fortyndingssystem og prøvetagningssystem, der er placeret mellem udstødningsrør og filterholder og er i kontakt med ufortyndet og fortyndet udstødningsgas, skal være udformet således, at de giver anledning til mindst mulig afsætning eller ændring af partikler. Alle dele skal være fremstillet af elektrisk ledende materialer, der ikke reagerer med udstødningsgassens komponenter, og skal være jordforbundet, således at elektrostatiske virkninger undgås.
 1.2.6. Hvis der ikke kan kompenseres for variationer i strømningshastigheden, skal der være en varmeveksler og en temperaturregulator som specificeret i punkt 1.3.5 i tillæg 2 til dette bilag for at sikre, at strømningshastigheden i systemet er konstant, og at der derved sikres proportionalitet i prøveudtagningshastigheden.
 1.3. Særlige krav
 1.3.1. Prøveudtagningssonde for partikelmasse
 1.3.1.1. Prøveudtagningssonden skal opfylde den partikelstørrelseklassifikation, der er beskrevet i punkt 1.3.1.4 i dette tillæg. Det anbefales, at denne funktion opnås ved anvendelse af en skarpkantet åben sonde, der er rettet direkte imod strømningsretningen, samt en præklassifikator (cyklon, impaktor osv.). En egnet prøvetagningssonde, som f.eks. angivet i figur A4a.Till4/13, kan alternativt bruges, hvis den opfylder den præklassificeringsfunktion, der er beskrevet i punkt 1.3.1.4 i dette tillæg.
 1.3.1.2. Prøveudtagningssonden skal anbringes i nærheden af tunnelens midterlinje mellem 10 og 20 tunneldiameters afstand fra udstødningsgasindtaget i strømmens retning og have en indvendig diameter på mindst 12 mm.
 Hvis mere end én prøve udtages samtidigt fra en enkelt prøvetagningssonde, skal den strøm, der udtrækkes fra sonden, splittes i identiske delstrømme for at undgå prøvetagnings-artefakter.
 Hvis der anvendes flere sonder, skal hver sonde være en skarpkantet åben sonde og rettes direkte imod strømningsretningen. Sonderne skal være placeret med lige stor indbyrdes afstand rundt om fortyndingstunnellens midterakse i længderetningen, og afstanden mellem sonderne skal være mindst 5 cm.
 1.3.1.3. Afstanden fra sondespidsen til filterenheden skal være mindst fem gange sondens diameter, dog højst 1 020 mm.
 1.3.1.4. Præklassifikatoren (f.eks. cyklon, impaktor osv.) skal være placeret opstrøms for filterholderenheden. Præklassifikatorens 50 %-skæringspunkt for partikeldiameter skal ligge på mellem 2,5 μm og 10 μm ved den volumetriske strømningshastighed, der er valgt for prøveudtagning af partikelmasseemissioner. Præklassifikatoren skal lade mindst 99 % af massekoncentrationen af 1 μm-partikler, der kommer ind i præklassifikatoren, passere gennem præklassifikatorens udgang ved den volumetriske strømningshastighed, der er valgt til prøveudtagning af partikelmasseemissioner. En prøvetagningssonde, der fungerer som en egnet anordning til størrelseklassifikation som vist i figur A4a.Till3/13, kan dog accepteres som alternativ til en separat præklassifikator.
 1.3.2. Prøveudtagningspumpe og flowmeter
 1.3.2.1. Flowmeterenheden skal omfatte pumper,


text:
strømningsregulatorer og strømningsmåler.
 1.3.2.2. Temperaturen af gasstrømmen i flowmeteret må ikke svinge med mere end ±3 K, undtagen under regenereringsprøvninger på køretøjer udstyret med efterbehandlingsanordninger til periodisk regenerering. Strømningshastigheden for masseprøvestrømmen skal forblive proportionel med den samlede strøm af fortyndet udstødningsgas med en tolerance på ± 5 % for strømningshastigheden for partikelmasseprøvestrømmen. Hvis strømningsvolumenet ændrer sig for meget på grund af for kraftig filterbelastning, skal prøvningen afbrydes. Når prøvningen gentages, reduceres strømningshastigheden.
 1.3.3. Filter og filterholder
 1.3.3.1. En ventil skal placeres efter filteret i strømningsretningen. Ventilen skal være så hurtigtvirkende, at den åbner og lukker inden for 1 sekund fra prøvningens start og afslutning.
 1.3.3.2. Det anbefales, at den masse, der indsamles på filtret med en diameter på 47 mm (Pe), er ≥ 20 μg, og filterbelastningen bør gøres så stor som muligt i overensstemmelse med forskrifterne i punkt 1.2.3, 1.3.2 og 1.3.3 i dette tillæg.
 1.3.3.3. For en given prøvning indstilles hastigheden ved filterets overflade til en enkel værdi inden for området 20 cm/s til 80 cm/s, medmindre fortyndingssystemet køres med en prøvetagningsstrøm, der er proportionel med CVS-strømningshastigheden.
 1.3.3.4. Der kræves glasfiberfiltre med fluor-kulstofbelægning eller membranfiltre på fluor-kulstofbasis. Alle filtertyper skal have en udskillelsesgrad på mindst 99 % for 0,3 μm DOP (di-octylphthalat) eller PAO (poly-alpha-olefin) CS 68649-12-7 eller CS 68037-01-4 ved en gashastighed ved filteroverfladen på mindst 5,33 cm/s, målt efter en af følgende standarder:
 a)
 U.S.A. Department of Defense Test Method Standard, MIL-STD-282 method 102.8: DOP-Smoke Penetration of Aerosol-Filter Element
 b)
 U.S.A. Department of Defense Test Method Standard, MIL-STD-282 method 502.1.1: DOP-Smoke Penetration of Gas-Mask Canisters
 c)
 Institute of Environmental Sciences and Technology, IEST-RP-CC021: Testing HEPA and ULPA Filter Media.
 1.3.3.5. Filterholderenheden skal være konstrueret således, at den giver en jævn strømningsfordeling over filterets pletareal. Filterets pletareal skal være mindst 1 075 mm2.
 1.3.4. Filtervejekammer og filtervægt
 1.3.4.1. Mikrogramvægten, der benyttes til vejning af filtrene, skal have en nøjagtighed (standardafvigelse) på 2 μg og en aflæsningsnøjagtighed på 1 μg.
 Det anbefales, at mikrovægten kontrolleres hver gang inden anvendelsen ved at veje en referencevægt på 50 mg. Denne referencevægt vejes tre gange, og gennemsnitsresultatet noteres. Hvis gennemsnitsresultaterne fra vejningerne er ± 5 μg af resultatet fra den forudgående vejesession, anses vejesessionen og vægten for at være gyldige.
 Vejekammeret (eller vejelokalet) skal opfylde følgende betingelser under alle operationer i forbindelse med konditionering og vejning:
 temperaturen skal holdes på 295 K ± 3 K (22 °C ± 3 °C);
 den relative fugtighed skal holdes på 45 % ± 8 %;
 dugpunktet skal holdes på 9,5 °C ±3 °C.
 Det anbefales, at temperaturer og fugtighedsforhold noteres sammen med vægten af prøvefilter og referencefilter.
 1.3.4.2. Opdriftskorrektion
 Alle filtervægte skal korrigeres for filteropdrift i luft.
 Opdriftskorrektionen afhænger af prøvefiltermediets massefylde, luftens densitet og massefylden af den kalibreringsvægt, der er brugt til at kalibrere vægten. Luftens massefylde er afhængig af tryk, temperatur og fugtighed.
 Det anbefales, at vejemiljøets temperatur og dugpunkt reguleres til henholdsvis 22 °C ± 1 °C og 9,5 °C ± 1 °C for dugpunktet. De mindstekrav, der er angivet i punkt


text:
1.3.4.1 i dette tillæg, vil imidlertid også føre til en acceptabel korrektion for opdriftsvirkninger. Korrektion for opdrift finder anvendelse som følger:
 mcorr
 = muncorr
 · (1 – ((ρair)/(ρweight)))/(1 – ((ρair)/(ρmedia)))
 hvor:
 mcorr
 =
 PM-masse korrigeret for opdrift
 muncorr
 =
 PM-masse ikke korrigeret for opdrift
 ρair
 =
 densitet af luften i vejemiljøet
 ρweight
 =
 densitet af kalibreringsvægt anvendt til kalibrering af vægt
 ρmedia
 =
 densitet af PM-prøvemedium (filter) i henhold til tabellen nedenfor:
 Filtermedium
 ρmedia
 Teflonbelagt glasfiber (f.eks. TX40)
 2 300 kg/m3
 ρair kan beregnes som følger:
 hvor:
 Pabs
 =
 absolut tryk i vejemiljøet
 Mmix
 =
 luftens molarmasse i vejemiljøet (28,836 gmol– 1)
 R
 =
 molar gaskonstant (8,314 Jmol– 1K– 1)
 Tamb
 =
 absolut omgivende temperatur i vejemiljøet.
 Luften i vejekammer (eller -lokale) skal være fri for kontaminanter (såsom støv), der kan sætte sig på partikelfiltrene, medens de stabiliseres.
 Der tillades begrænsede afvigelser fra forskrifterne for temperatur og fugtighed i vejelokalet, hvis den samlede varighed heraf ikke overskrider 30 minutter i en given filterkonditioneringsperiode. Vejerummet skal opfylde de foreskrevne specifikationer, inden personer træder ind i vejerummet. Under selve vejningen tillades der ikke afvigelser fra de foreskrevne betingelser.
 1.3.4.3. Virkningerne af statisk elektricitet skal ophæves. Dette kan opnås ved at jorde vægten ved at placere den på en antistatisk måtte og neutralisere partikelfiltrene før vejning ved hjælp af en polonium-neutralisator eller en anordning med tilsvarende virkning. Alternativt kan ophævelse af statiske virkninger opnås gennem udligning af den statiske ladning.
 1.3.4.4. Et prøvningsfilter må tidligst en time før prøvningens begyndelse tages ud af konditioneringslokalet.
 1.4. Beskrivelse af anbefalet system
 Figur A4a.Till4/12 er en skematisk tegning af det anbefalede system til partikelprøveudtagning. Da der kan opnås tilsvarende resultater med forskellige konfigurationer, er det ikke afgørende, at figuren overholdes strengt. Der kan anvendes supplerende komponenter som instrumenter, ventiler, solenoider, pumper og afbrydere for at opnå yderligere data og koordinere systemets enkelte komponenter. Andre komponenter kan udelades, hvis de for nogle systemkonfigurationers vedkommende ikke er nødvendige af hensyn til nøjagtigheden, og hvis udeladelsen af dem er teknisk velbegrundet.
 Figur A4a.App4/12
 Partikelprøvetagningssystem
 Kontrolkrav proportionelt med CVSstrømningsha-stighed
 En prøve af den fortyndede udstødningsgas tages fra fortyndingstunnelen DT gennem partikelprøvetagningssonden PSP og partikeloverføringsrøret PTT ved hjælp af pumpe P. Prøven passerer gennem partikelstørrelse-præklassifikatoren PCF, og filterholderen(-erne) FH, som indeholder partikelprøvetagningsfiltrene. Strømningshastigheden reguleres ved hjælp af strømningsregulatoren FC.
 2. PROCEDURE FOR KALIBRERING OG KONTROL
 2.1. Kalibrering af strømningsmåler
 Den tekniske tjeneste skal sikre, at der foreligger et kalibreringscertifikat for flowmetere, der påviser overensstemmelse med en sporbar standard, udstedt inden for 12 måneder før prøvningen eller efter reparation eller ændring, som kan påvirke kalibreringen.
 2.2. Mikrovægtkalibrering
 Den tekniske tjeneste skal sikre, at der foreligger et kalibreringscertifikat for mikrovægten, der påviser overensstemmelse med en sporbar standard, udstedt inden for 12 måneder før prøvningen.
 2.3. Vejning af referencefiltre
 For at bestemme referencefiltrenes specifikke vægt skal mindst to ubrugte referencefiltre vejes inden for 8 timer fra vejningen af prøvetagningsfiltrene, men helst samtidigt med disse. Referencefiltrene skal være af samme størrelse og materiale som prøvetagningsfiltrene.
 Hvis et referencefilters specifikke vægt ændres med mere end ±


text:
5 μg mellem vejninger af prøvetagningsfilteret, skal prøvetagningsfilter og referencefiltre på ny konditioneres i vejelokalet og derefter vejes igen.
 Sammenligninger af vejninger af referencefiltre skal foretages mellem de specifikke vægtværdier og det rullende gennemsnit for det pågældende reference filters specifikke vægtværdier.
 Det rullende gennemsnit beregnes ud fra den specifikke vægt, der er indsamlet i perioden, efter at referencefiltrene blev placeret i vejerummet. Gennemsnittet skal baseres på mindst 1 dag men ikke mere end 30 dage.
 Flere nye konditioneringer og nye vejninger af prøvetagnings- og referencefiltre er tilladt, indtil der er gået en periode på 80 timer efter målingen af gasser fra emissionsprøvningen.
 Hvis mere end halvdelen af referencefiltrene inden udløbet af perioden på 80 timer opfylder ±5 μg-kriteriet, kan vejningen af prøvetagningsfiltret anses for gyldig.
 Hvis der ved udløbet af perioden på 80 timer anvendes to referencefiltre, og et af filtrene ikke opfylder ± 5 μg-kriteriet, kan vejningen af prøvetagningsfilteret anses for gyldigt, hvis summen af de absolutte forskelle mellem specifikke og rullende gennemsnit for de to referencefiltre er mindre end eller lig med 10 μg.
 Hvis mindre end halvdelen af referencefiltrene opfylder ± 5 μg-kriteriet, skal prøvetagningsfilteret kasseres, og emissionsprøvningen skal gentages. Alle referencefiltre skal kasseres og udskiftes med nye inden for en periode på 48 timer.
 I alle andre tilfælde skal referencefiltre udskiftes mindst hver 30. dag og på en sådan måde, at intet prøvetagningsfilter vejes uden sammenligning med et referencefilter, som har befundet sig i vejelokalet i mindst 1 dag.
 Hvis stabilitetskriterierne for vejelokalet, som beskrevet i punkt 1.3.4 i dette tillæg, ikke er opfyldt, men referencefiltervejningerne opfylder ovenstående kriterier, har køretøjsfabrikanten valget mellem at acceptere vægtværdierne for prøvetagningsfiltrene eller kassere prøvningerne, udbedre vejelokalets reguleringssystem og gentage prøvningen.
 Figur A4a.Till4/13
 Partikeludtagningssondens konfiguration
 Tekst af billedet
 (*) minimum indre diameter
 Pladetykkelse: ~ 1 mm – Materiale: rustfrit stål
 TILLÆG 5
 UDSTYR TIL MÅLING AF PARTIKELANTALEMISSIONER
 1. SPECIFIKATION
 1.1. Systembeskrivelse
 1.1.1. Partikelprøveudtagningssystemet skal bestå af en fortyndingstunnel, en prøvetagningssonde og en enhed, der fjerner flygtige partikler (VPR) opstrøms for en partikelantaltæller (PNC) samt et egnet overførselsrør.
 1.1.2. Det anbefales, at en partikelstørrelse-præklassifikator (f.eks. cyklon eller impaktor) placeres før indgangen til VPR. En prøvetagningssonde, der fungerer som en egnet anordning til størrelseklassifikation som vist i figur A4a.Till4/13, kan dog accepteres som alternativ til en partikelstørrelse-præklassifikator.
 1.2. Generelle krav
 1.2.1. Partikeludtagningspunktet skal være placeret i en fortyndingstunnel.
 Prøvesondespidsen (PSP) og partikeloverførselsrøret (PTT) udgør tilsammen partikeloverførselssystemet (PTS). PTS fører prøven fra fortyndingstunnellen til VPR-indgangen. PTS skal opfylde følgende betingelser:
 Det skal anbringes i nærheden af tunnelens midterlinje mellem 10 og 20 tunneldiameters afstand nedstrøms fra gasindtaget og skal vende opstrøms ind i tunnellens gasstrøm, idet dets akse ved spidsen skal være parallel med fortyndingstunnellen.
 Det skal have en indvendig diameter på ≥ 8 mm.
 Prøvegas udtaget gennem PTS skal opfylde følgende betingelser:
 den skal have et flow-Reynolds' tal (Re) på < 1 700;
 den skal have en opholdstid i PTS på ≤ 3 sekunder.
 Enhver anden prøvetagningskonfiguration for PTS, for hvilken der kan påvises en ækvivalent partikelpenetration ved 30 nm, vil blive


text:
anset for acceptabel.
 Udgangsrøret (OT), der leder den fortyndede prøve fra VPS til indgangen til PNC, skal have følgende karakteristika:
 Det skal have en indvendig diameter på ≥ 4 mm;
 strømmen af prøvegas gennem OT skal have en opholdstid på ≤ 0,8 sekunder.
 Enhver anden prøvetagningskonfiguration for OT, for hvilken der kan påvises en ækvivalent partikelpenetration ved 30 nm, vil blive anset for acceptabel.
 1.2.2. VPR skal omfatte anordninger til fortynding af prøven og fjernelse af flygtige partikler. Prøvetagningssonden til prøvegasstrømmen skal være anbragt således i fortyndingskanalen, at der kan udtages en repræsentativ gasprøve af en homogen luft-/udstødningsgasblanding.
 1.2.3. Alle de dele af fortyndingssystem og prøvetagningssystem, der er placeret mellem udstødningsrør og PNC og er i kontakt med ufortyndet og fortyndet udstødningsgas, skal være udformet således, at de giver anledning til mindst mulig afsætning af partikler. Alle dele skal være fremstillet af elektrisk ledende materialer, der ikke reagerer med udstødningsgassens komponenter, og skal være jordforbundet, således at elektrostatiske virkninger undgås.
 1.2.4. Partikelprøveudtagningssystemet skal omfatte god praksis for aerosolprøveudtagning, herunder undgåelse af knæk og pludselige ændringer i tværsnit, brug af glatte indvendige overflader og minimering af prøveudtagningslinjens længde. Gradvise ændringer i tværsnit kan accepteres.
 1.3. Særlige krav
 1.3.1. Partikelprøven må ikke ledes gennem en pumpe før passagen gennem PNC.
 1.3.2. Det anbefales at anvende en præklassifikator.
 1.3.3. Enheden til prækonditionering af prøven skal:
 1.3.3.1.
 være i stand til at fortynde prøven i et eller flere trin for at opnå en partikelantalkoncentration under den øverste tærskel i PNC'ens modus for tælling af enkeltpartikler og en gastemperatur under 35 °C ved PNC-indgangen
 1.3.3.2.
 omfatte en indledende opvarmet fortyndingsfase, som leverer en prøve med en temperatur på ≥ 150 °C og ≤ 400 °C og fortynder med en faktor på mindst 10
 1.3.3.3.
 styre de opvarmede faser, så de har en konstant nominel driftstemperatur inden for det område, der er fastsat i punkt 1.3.3.2 med en tolerance på ±10 °C, og vise om de opvarmede faser har den rette driftstemperatur
 1.3.3.4.
 opnå en reduktionsfaktor for partikelkoncentrationen (fr(di)) som fastsat i punkt 2.2.2 i dette tillæg for partikler med elektrisk mobilitetsdiameter på 30 nm og 50 nm, som højst er henholdsvis 30 og 20 % højere, og højst 5 % lavere, end reduktionsfaktoren for partikler med elektrisk mobilitetsdiameter på 100 nm for VPR som helhed
 1.3.3.5.
 desuden opnå > 99,0 % fordampning af 30 nm tetracontan-partikler (CH3(CH2)38CH3) med en indgangskoncentration på ≥ 10 000 cm-3 ved hjælp af opvarmning og reduktion af tetracontanens deltryk.
 1.3.4. PNC skal:
 1.3.4.1.
 køre under fuldstrømsbetingelser
 1.3.4.2.
 have en tællenøjagtighed på ± 10 % i området fra 1 cm– 3 til den øverste tærskel i PNC'ens modus for tælling af enkeltpartikler i forhold til en sporbar standard. Ved koncentrationer under 100 cm– 3 kan det for målinger gennemsnitsberegnet over lange prøvetagningsperioder kræves, at PNC'ens nøjagtighed påvises med en høj grad af statistisk konfidens
 1.3.4.3.
 kunne aflæses ned til mindst 0,1 partikler cm– 3 ved koncentrationer på under 100 cm– 3
 1.3.4.4.
 have en lineær respons for partikelkoncentrationer i hele måleområdet


text:
i modus for tælling af enkeltpartikler
 1.3.4.5.
 have en datarapporteringsfrekvens på 0,5 Hz eller derover
 1.3.4.6.
 have en T90-responstid i hele det målte koncentrationsområde på under 5 s.
 1.3.4.7.
 indeholde en korrektionsfunktion for koincidens på indtil maks. 10 % korrektion og kunne gøre brug af en intern kalibreringsfaktor som bestemt i punkt 2.1.3 i dette tillæg, men må ikke gøre brug af nogen anden algoritme til at korrigere for eller definere tællevirkningsgraden
 1.3.4.8.
 have tællevirkningsgrader ved partikelstørrelser med elektrisk mobilitetsdiameter på 23 nm (± 1 nm) og 41 nm (± 1 nm) på henholdsvis 50 % (± 12 %) og > 90 %. Disse tællevirkningsgrader kan opnås ved interne midler (f.eks. kontrol af instrumentkonstruktion) eller eksterne midler (f.eks. størrelse præklassifikation)
 1.3.4.9.
 hvis PNC'en anvender en arbejdsvæske, skal denne udskiftes med den hyppighed, der er angivet af instrumentfabrikanten.
 1.3.5. Hvis tryk og/eller temperatur ved indgangen til PNC ikke holdes på et kendt konstant niveau ved det punkt, hvor PNC-strømningshastigheden styres, skal disse værdier måles og rapporteres med henblik på at korrigere partikelkoncentrationsmålinger til standardbetingelser.
 1.3.6. Summen af opholdstiden for PTS, VPR og OT samt PNC's T90-responstid må højst være 20 s.
 1.4. Beskrivelse af anbefalet system
 Følgende punkt beskriver den anbefalede praksis for måling af partikelantal. Ethvert system, der opfylder funktionsspecifikationerne i punkt 1.2 og 1.3 i dette tillæg kan dog accepteres.
 Figur A4a.Till5/14 er en skematisk tegning af det anbefalede system til partikelprøveudtagning.
 Figur A4a.App5/14
 Skematisk tegning af anbefalet partikelprøveudtagningssystem
 Kul- og HEPA-filtre sikrer baggrundsluft uden partikler og med lavt HC
 fortyndingsluft i
 PCF: giver skarpt skærings-punkt ved 2,5 μm
 Fugtigheds- og T-kontrolleret
 PNC: Partikelantaltæller – Tællereffektivitet ved d50 ved 23nm
 OT
 ET: Opvarmet fordampningsrør
 PND2: nedkøling ved fortynding
 PND1: opvarm-ning og fortynding
 PTT
 Til massestrøms-regulator og pumpe
 Til venturi med kritisk strømning (eller lign.)
 PSP og PTT udgør partikeloverførselssystemet, PTS
 VPR
 CVS-tunnel
 PSP
 1.4.1. Beskrivelse af prøveudtagningssystem
 Partikelprøveudtagningssystemet skal bestå af en prøveudtagningssonde eller et prøveudtagningspunkt i fortyndingssystemet, et partikeloverførselsrør (PTT), en præklassifikator (PCF) og en enhed, der fjerner flygtige partikler (VPR) opstrøms for enheden til måling af partikelantalkoncentration (PNC). VPR skal omfatte anordninger til fortynding af prøve (partikelantalfortyndere: PND1 og PND2) og partikelfordampning (ET — evaporation tube). Prøvetagningssonden til prøvegasstrømmen skal være anbragt således i fortyndingskanalen, at der kan udtages en repræsentativ gasprøve af en homogen luft-/udstødningsgasblanding. Summen af systemets opholdstid plus PNC's T90-responstid må højst være 20 s.
 1.4.2. Partikeloverførselssystem
 PTS og PTT udgør tilsammen PTS. PTS fører prøven fra fortyndingstunnelen til indgangen til den første partikelantalfortynder. PTS skal opfylde følgende betingelser:
 Det skal anbringes i nærheden af tunnelens midterlinje mellem 10 og 20 tunneldiameters afstand nedstrøms fra gasindtaget og skal vende opstrøms ind i tunnellens gasstrøm, idet dets akse ved spidsen skal være parallel med fortyndingstunnellen.
 Det skal have en indvendig diameter på ≥ 8 mm.
 Prøvegas udtaget gennem PTS skal opfylde følgende betingelser:
 den skal have et flow-Reynolds' tal (Re) på < 1 700;
 den skal have en opholdstid i PTS på ≤ 3 sekunder.
 Enhver anden prøvetagningskonfiguration for PTS, for hvilken der kan påvises


text:
en ækvivalent partikelpenetration for partikler med en elektrisk mobilitetsdiameter på 30 nm, vil blive anset for acceptabel.
 Udgangsrøret (OT), der leder den fortyndede prøve fra VPS til indgangen til PNC, skal have følgende karakteristika:
 det skal have en indvendig diameter på ≥ 4 mm;
 strømmen af prøvegas gennem POT skal have en opholdstid på ≤ 0,8 sekunder.
 Enhver anden prøvetagningskonfiguration for OT, for hvilken der kan påvises en ækvivalent partikelpenetration for partikler med en elektrisk mobilitetsdiameter på 30 nm, vil blive anset for acceptabel.
 1.4.3. Partikelpræklassifikator
 Den anbefalede partikelpræklassifikator skal være anbragt opstrøms for VPR. Præklassifikatorens 50 %-skæringspunkt for partikeldiameter skal ligge på mellem 2,5 μm og 10 μm ved den volumetriske strømningshastighed, der er valgt for prøveudtagning af partikelantalemissioner. Præklassifikatoren skal lade mindst 99 % af massekoncentrationen af 1 μm-partikler, der kommer ind i præklassifikatoren, passere gennem præklassifikatorens udgang ved den volumetriske strømningshastighed, der er valgt til prøveudtagning af partikelantalemissioner.
 1.4.4. Enhed til fjernelse af flygtige partikler (VPR)
 VPR skal omfatte en partikelantalfortynder (PND1), et fordampningsrør og endnu en fortynder (PND2) forbundet i serie. Fortyndingsfunktionen består i at reducere antalkoncentrationen i den prøve, der kommer ind i enheden til måling af partikelkoncentration, til under den øverste tærskel i PNC'ens modus for tælling af enkeltpartikler og i at forhindre nukleation i prøven. VPR skal angive om PND1 og fordampningsrøret har den korrekte driftstemperatur.
 VPR skal opnå > 99,0 % fordampning af 30 nm tetracontan-partikler (CH3(CH2)38CH3) med en indgangskoncentration på ≥ 10 000 cm– 3 ved hjælp af opvarmning og reduktion af tetracontanens deltryk. Den skal også opnå en reduktionsfaktor for partikelkoncentrationen (fr) for partikler med elektrisk mobilitetsdiameter på 30 nm og 50 nm, som højst er henholdsvis 30 og 20 % højere, og højst 5 % lavere, end reduktionsfaktoren for partikler med elektrisk mobilitetsdiameter på 100 nm for VPR som helhed
 1.4.4.1. Første partikelfortyndingsanordning (PND1)
 Første partikelfortyndingsanordning skal være specielt konstrueret til fortynding af partikelantalkoncentration og køre med en (væg)temperatur på 150 °C til 400 °C. Indstillingspunktet for vægtemperaturen skal holdes på en konstant nominel driftstemperatur inden for dette område med en tolerance på ±10 °C og må ikke overskride ET's vægtemperatur (punkt 1.4.4.2 i dette tillæg). Fortynderen bør forsynes med HEPA-filtreret fortyndingsluft og bør kunne klare en fortyndingsfaktor på 10 til 200 gange.
 1.4.4.2. Fordampningsrør (ET)
 Hele ET's længde skal have en kontrolleret vægtemperatur, der er større eller lig med vægtemperaturen i den første partikelfortyndingsanordning, og vægtemperaturen skal holdes på en fast nominel driftstemperatur på mellem 300 °C og 400 °C, med en tolerance på ± 10 °C.
 1.4.4.3. Anden partikelfortyndingsanordning (PND2)
 PND2 skal være specielt konstrueret til fortynding af partikelantalkoncentration. Fortynderen skal forsynes med HEPA-filtreret fortyndingsluft og skal kunne opretholde en enkelt fortyndingsfaktor inden for området 10 til 30 gange. PND2-fortyndingsfaktoren skal vælges inden for området mellem 10 og 15, således at partikelantalkoncentrationen nedstrøms for den anden fortynder er mindre end den øverste tærskel i PNC'ens modus for tælling af enkeltpartikler og gastemperaturen før indgangen i PNC er < 35 °C.
 1.4.5. Partikelantaltæller (PNC)
 PNC skal opfylde forskrifterne


text:
i punkt 1.3.4 i dette tillæg.
 2. KALIBRERING/VALIDERING AF PARTIKELPRØVEUDTAGNINGSSYSTEMET (1)
 2.1. Kalibrering af partikelantaltælleren
 2.1.1. Den tekniske tjeneste skal sikre, at der foreligger et kalibreringscertifikat for PNC, der påviser overensstemmelse med en sporbar standard, udstedt inden for 12 måneder før emissionsprøvningen.
 2.1.2. PNC skal rekalibreres, og der skal udstedes et nyt kalibreringscertifikat efter enhver form for større vedligeholdelse.
 2.1.3. Kalibreringen skal være sporbar til en standardkalibreringsmetode:
 a)
 Ved sammenligning af PNC'ens respons under kalibrering med responsen i et kalibreret aerosolelektrometer ved samtidig prøveudtagning af elektrostatisk klassificerede kalibreringspartikler eller
 b)
 Ved sammenligning af PNC'ens respons under kalibrering med responsen i en anden PNC, der er blevet direkte kalibreret ved ovennævnte metode.
 Hvis der anvendes et elektrometer, skal kalibreringen foretages med anvendelse af mindst seks standardkoncentrationer fordelt så jævnt som muligt over PNC'ens måleområde. Punkterne skal omfatte et nominelt nulkoncentrationspunkt frembragt ved tilslutning af HEPA-filtre af mindst klasse H13 i henhold til EN 1822:2008, eller ækvivalent ydelse, til indgangen af hvert instrument. Uden anvendelse af kalibreringsfaktor på PNC'en under kalibreringen skal de målte koncentrationer befinde sig inden for ± 10 % af standardkoncentrationen for hver anvendt koncentration, bortset fra nulpunktet, og hvis dette ikke er tilfældet, afvises den PNC, der kalibreres. Gradienten fra en lineær regression af de to datasæt beregnes og registreres. En kalibreringsfaktor lig gradientens reciprokke værdi skal anvendes på PNC under kalibreringen. Responsens linearitet beregnes som Pearsons korrelationskoefficient (R2) for de to datasæt og skal være lig med eller større end 0,97. Ved beregning af både gradient og R2 skal den lineære regression tvinges gennem oprindelsespunktet (nulkoncentration på begge instrumenter).
 Hvis der anvendes en reference-PNC, skal kalibreringen foretages med anvendelse af mindst seks standardkoncentrationer over PNC'ens måleområde. Mindst 3 punkter skal være ved koncentrationer under 1 000 cm– 3, og de resterende koncentrationer skal være lineært fordelt mellem 1 000 cm– 3 og det maksimale PNC-område i modus for tælling af enkeltpartikler. Punkterne skal omfatte et nominelt nulkoncentrationspunkt frembragt ved tilslutning af HEPA-filtre af mindst klasse H13 i henhold til EN 1822:2008, eller ækvivalent ydelse, til indgangen af hvert instrument. Uden anvendelse af kalibreringsfaktor på PNC'en under kalibreringen skal de målte koncentrationer befinde sig inden for ± 10 % af standardkoncentrationen for hver koncentration, bortset fra nulpunktet, og hvis dette ikke er tilfældet, afvises den PNC, der kalibreres. Gradienten fra en lineær regression af de to datasæt beregnes og registreres. En kalibreringsfaktor lig gradientens reciprokke værdi skal anvendes på PNC under kalibreringen. Responsens linearitet beregnes som Pearsons korrelationskoefficient (R2) for de to datasæt og skal være lig med eller større end 0,97. Ved beregning af både gradient og R2 skal den lineære regression tvinges gennem oprindelsespunktet (nulkoncentration på begge instrumenter).
 2.1.4. Kalibreringen skal også omfatte en kontrol efter forskrifterne i punkt 1.3.4.8 i dette tillæg af PNC'ens detektionseffektivitet med partikler med en elektrisk mobilitetsdiameter på 23 nm. Kontrol af tællevirkningsgraden med 41 nm-partikler er ikke påkrævet.
 2.2. Kalibrering/validering af enhed til fjernelse af flygtige partikler
 2.2.1. Kalibrering af VPR'ens reduktionsfaktorer for partikelkoncentrationer over hele området af fortyndingsindstillinger ved


text:
instrumentets faste nominelle driftstemperaturer er påkrævet, når enheden er ny, samt efter enhver større vedligeholdelse. Kravene til periodisk validering af VPR'ens reduktionsfaktor for partikelkoncentration er begrænset til en kontrol ved én enkelt indstilling, typisk den, der anvendes til måling af køretøjer med dieselpartikelfilter. Den tekniske tjeneste skal sikre, at der findes et kalibreringscertifikat eller et valideringscertifikat for enheden til fjernelse af flygtige partikler, der er udstedt inden for 6 måneder før emissionsprøvningen. Hvis enheden til fjernelse af flygtige partikler indeholder temperaturovervågningsalarmer, tillades et valideringsinterval på 12 måneder.
 VPR skal karakteriseres for reduktionsfaktor for partikelkoncentration med faste partikler med en elektrisk mobilitetsdiameter på 30 nm, 50 nm og 100 nm. Reduktionsfaktorer for partikelkoncentrationen (fr(d)) for partikler med elektrisk mobilitetsdiameter på 30 nm og 50 nm, må højst være henholdsvis 30 og 20 % højere, og højst 5 % lavere, end reduktionsfaktoren for partikler med elektrisk mobilitetsdiameter på 100 nm. Med hensyn til validering skal den gennemsnitlige reduktionsfaktor for partikelkoncentrationen ligge inden for ± 10 % af den gennemsnitlige reduktionsfaktor for partikelkoncentration () bestemt under VPR'ens primære kalibrering.
 2.2.2. Prøveaerosolen for disse målinger skal være faste partikler med en elektrisk mobilitetsdiameter på 30, 50 og 100 nm og en mindste koncentration på 5 000 partikler cm– 3 ved indgangen til VPR. Partikelkoncentrationer skal måles opstrøms og nedstrøms for komponenterne.
 Reduktionsfaktoren for partikelkoncentration ved hver partikelstørrelse (fr(di) ) beregnes som følger:
 hvor:
 Nin(di)
 =
 opstrøms partikelantalkoncentration for partikler med diameter di
 Nout(di)
 =
 nedstrøms partikelantalkoncentration for partikler med diameter d
 i
 og
 di
 =
 partiklernes elektriske mobilitetsdiameter (30, 50 eller 100 nm).
 Nin(di) og Nout(di) skal korrigeres til samme betingelser.
 Den gennemsnitlige reduktion af partikelkoncentration () ved en given fortyndingsindstilling beregnes som følger:
 Det anbefales, at VPR'en kalibreres og valideres som en komplet enhed.
 2.2.3. Den tekniske tjeneste skal sikre, at der findes et valideringscertifikat for VPR, der påviser faktisk virkning med hensyn til fjernelse af flygtige partikler, som er udstedt inden for 6 måneder før emissionsprøvningen. Hvis enheden til fjernelse af flygtige partikler indeholder temperaturovervågningsalarmer, tillades et valideringsinterval på 12 måneder. VPR skal påvises at kunne fjerne mere end 99,0 % tetracontan-partikler (CH3(CH2)38CH3) med en elektronisk mobilitetsdiameter på mindst 30 nm ved en indgangskoncentration på ≥ 10 000 cm– 3, når den kører ved mindste fortyndingsindstilling og den driftstemperatur, der er anbefalet af fabrikanten.
 2.3. Procedurer til kontrol af partikelantalsystem
 2.3.1. Før hver prøvning skal partikeltælleren rapportere en målt koncentration på under 0,5 partikler cm-3, når et HEPA-filter af mindst klasse H13 i henhold til EN 1822:2008, eller ækvivalent ydelse, er tilsluttet til indgangen til det samlede partikelprøveudtagningssystem (VPR og PNC).
 2.3.2. På månedsbasis skal strømmen ind i partikeltælleren rapportere en målt værdi inden for 5 % af partikeltællerens nominelle strømningshastighed, når der foretages kontrol med et kalibreret flowmeter.
 2.3.3. Hver dag, efter tilslutning af et HEPA-filter af mindst klasse H13 i henhold til EN 1822:2008, eller ækvivalent ydelse, til indgangen til partikeltælleren, skal partikeltælleren rapportere en koncentration på ≤ 0,2 cm– 3. Efter fjernelse af dette filter skal partikeltælleren vise en


text:
forøgelse af den målte koncentration til mindst 100 partikler cm– 3 ved udsættelse for omgivende luft og en returnering til ≤ 0,2 cm– 3 ved genanbringelse af HEPA-filteret.
 2.3.4. Før påbegyndelse af hver prøvning bekræftes det, at målesystemet angiver, at fordampningsrøret, hvis systemet omfatter et sådant, er nået op på den korrekte driftstemperatur.
 2.3.5. Før påbegyndelse af hver prøvning bekræftes det, at målesystemet angiver, at fortynderen PND1 er nået op på den korrekte driftstemperatur.
 (1) Et eksempel på kalibrering/validering findes på: http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29grpe/pmpFCP.html
 TILLÆG 6
 KONTROL AF SIMULERET INERTI
 1. GENSTAND
 Ved hjælp af den i dette tillæg beskrevne metode kan det kontrolleres, at dynamometerets samlede inerti på tilfredsstillende måde simulerer de reelle inertiværdier under prøvningscyklussen. Dynamometerets fabrikant skal forelægge en metode til kontrol af specifikationerne i henhold til punkt 3 i dette tillæg.
 2. PRINCIP
 2.1. Ligninger
 Eftersom der forekommer variationer i rullens (rullernes) rotationshastighed på dynamometeret, kan rullens (rullernes) overfladekraft udtrykkes ved formlen:
 F = I · γ = IM · γ + F1
 hvor:
 F
 =
 rullens (rullernes) overfladekraft
 I
 =
 dynamometerets samlede inerti (køretøjets inertiækvivalent: se tabel A4a/3 i dette bilag)
 IM
 =
 inerti i dynamometerets mekaniske masser
 γ
 =
 tangentialaccelerationen ved rullens overflade
 F1
 =
 inertikraften.
 Bemærk: I tillægget er der givet en forklaring på denne ligning for dynamometre med mekanisk inertisimulering.
 Den samlede inerti kan således udtrykkes ved formlen:
 I = Im+ F1 / g
 hvor:
 Im
 kan beregnes eller måles på traditionel måde
 F1
 kan måles på dynamometeret
 g
 kan beregnes ud fra rullernes vinkelhastighed.
 Den samlede inerti (I) bestemmes ved accelerations- eller decelerationsprøvning med værdier, der er lig med eller større end dem, der opnås under prøvningscyklussen.
 2.2. Tolerance ved beregning af den samlede inerti
 Prøvnings- og beregningsmetoderne skal gøre det muligt at bestemme den samlede inerti I med en relativ fejltolerance (ΔI/I) på under ± 2 %.
 3. SPECIFIKATION
 3.1. Massen af den samlede simulerede inerti I må kun afvige fra den teoretiske værdi af den ækvivalente inerti (se tabel A4a/3) med:
 3.1.1.
 ± 5 % af den teoretiske værdi for hver øjeblikkelig værdi
 3.1.2.
 ± 2 % af den teoretiske værdi for den gennemsnitlige værdi beregnet for hver prøvningssekvens i cyklussen.
 Den i punkt 3.1.1 i dette tillæg anførte grænse øges til ±50 % i ét sekund under start og, for køretøjer med manuelt gear, i to sekunder under gearskift.
 4. VERIFICERINGSPROCEDURE
 4.1. Der gennemføres kontrol under hver prøve under hele den i punkt 6.1 i dette bilag fastsatte prøvningscyklus.
 4.2. Hvis forskrifterne i punkt 3 ovenfor er opfyldt med øjeblikkelige accelerationer, der er mindst tre gange større eller mindre end værdierne i den teoretiske cyklus, er ovennævnte kontrol dog overflødig.
 TILLÆG 7
 MÅLING AF ET KØRETØJS KØREMODSTAND
 Et køretøjs fremdriftsmodstand — målemetode på vej -—simulering på chassisdynamometer
 1. FORMÅL
 Formålet med de nedenfor beskrevne metoder er at måle et køretøjs fremdriftsmodstand ved stabiliserede hastigheder på vej og simulere denne modstand på et dynamometer i henhold til forskrifterne i punkt 6.2.1 i dette bilag.
 2. BESKRIVELSE AF VEJEN
 Den benyttede vejstrækning


text:
skal være plan og tilstrækkelig lang til, at de målinger, der er beskrevet i dette tillæg, kan udføres. Vejens hældning skal være konstant inden for ± 0,1 % og må ikke overstige 1,5 %.
 3. VEJRFORHOLD
 3.1. Vind
 Prøvning må kun finde sted ved gennemsnitlige vindhastigheder på under 3 m/s og vindstød på under 5 m/s. Desuden skal vektorkomponenten af vindhastigheden på tværs af prøvevejstrækningen være under 2 m/s. Vindhastigheden skal måles 0,7 m over vejoverfladen.
 3.2. Fugtighed
 Vejen skal være tør.
 3.3. Lufttryk og temperatur
 Lufttætheden under prøven må ikke afvige med mere end ± 7,5 % fra referencebetingelserne, nemlig P = 100 kPa og T = 293,2 K.
 4. KLARGØRING AF KØRETØJET (1)
 4.1. Valg af prøvekøretøj
 Hvis der ikke måles på alle varianter af en køretøjstype, gælder følgende kriterier for udvælgelse af det prøvede køretøj.
 4.1.1. Organ
 Hvis der findes forskellige karrosserityper, vælges den type, der har de ringeste aerodynamiske egenskaber. Fabrikanten fremlægger passende data til udvælgelsen.
 4.1.2. Dæk
 Dækvalget sker på grundlag af rullemodstand. Dækkene med den højeste rullemodstand vælges, idet denne værdi måles i henhold til ISO 28580.
 Hvis der er mere end tre rullemodstande, vælges dæktypen med den næsthøjeste rullemodstand.
 Karakteristikaene for rullemodstand for de dæk, der er monteret på seriekøretøjer, skal afspejle karakteristikaene for de dæk, der anvendes til typegodkendelse.
 4.1.3. Prøvemasse
 Prøvemassen skal være referencemassen af køretøjet med den største inerti.
 4.1.4. Motor
 Prøvekøretøjet skal være monteret med de(n) største af de anvendte varmevekslere.
 4.1.5. Transmission
 Der foretages en prøvning for hver af følgende transmissionstyper:
 forhjulstræk
 baghjulstræk
 permanent firehjulstræk
 ikke-permanent firehjulstræk
 automatgear
 manuelt gear.
 4.2. Tilkøring
 Køretøjet skal være i normal køreklar stand og have kørt mindst 3 000 km. Dækkene skal være tilkørt samtidig med køretøjet eller have en slidbane med en mønsterdybde på 90-50 % af den oprindelige mønsterdybde.
 4.3. Kontrol
 Der udføres følgende kontrol i henhold til fabrikantens angivelser for anvendelse:
 hjul, hjulkapsler, dæk (fabrikat, type, oppumpningstryk), fortøjets geometri, justering af bremser (eliminering af parasitmodstand), smøring af for- og bagaksler, indstilling af hjulophæng og regulering af niveau osv.
 4.4. Forberedelse af prøvningen
 4.4.1. Køretøjet belastes til dets referencemasse. Køretøjets niveau reguleres således, at tyngdepunktet befinder sig midtvejs mellem de yderste forsæders R-punkter og på en ret linje gående gennem disse punkter.
 4.4.2. Ved vejprøver skal køretøjets vinduer være lukkede. Eventuelle tildækninger af åbninger til klimaanlæg, forlygter osv. skal være påsat.
 4.4.3. Køretøjet skal fremtræde i rengjort stand.
 4.4.4. Umiddelbart før prøvningen bringes køretøjet på passende måde op på normal driftstemperatur.
 5. METODER
 5.1. Energivariation ved friløbsmetoden (coast-down)
 5.1.1. På vej
 5.1.1.1. Prøveapparatur og tolerance
 Tidsmåling skal ske med en fejltolerance på under ±0,1 s.
 Hastighedsmåling skal ske med en fejltolerance på under ±2 s.
 Under prøvningen skal den forløbne tid og køretøjets hastighed måles med en minimumsfrekvens på 1 Hz.
 5.1.1.2. Prøvningsprocedure
 5.1.1.2.1. Køretøjet accelereres op på en hastighed, der er 10 km/h højere end den valgte prøvehastighed v.
 5.1.1.2.2. Gearet sættes i frigear (neutral).
 5.1.1.2.3. For hvert referencehastighedspunkt vj, måles den tid (ΔTaj) måles den tid, det tager


text:
for køretøjet at decelerere fra hastigheden
 v2 = vj + Δv km/h til hastigheden v1 = vj – Δv km/h
 hvor:
 Δv
 er lig med 5 km/h
 vj
 er hvert af referencehastighedspunkterne [km/h] som angivet i følgende tabel:
 20
 30
 40
 50
 60
 70
 80
 90
 100
 110
 120
 5.1.1.2.4. Samme prøve udføres i modsat retning: ΔTbj
 5.1.1.2.5. Disse målinger skal udføres i hver sin retning indtil der, for hver referencehastighed vj, er indhentet mindst tre på hinanden følgende par målinger, der opfylder den statistiske nøjagtighed pj, i % som defineret nedenfor.
 hvor:
 pj
 er den statistiske nøjagtighed af målingerne udført ved referencehastighed vj
 n
 er antallet af målingspar
 ΔTj
 er den gennemsnitlige friløbstid (coast-down) ved referencehastigheden vj i sekunder, givet ved formlen:
 hvor ΔTji er den harmoniske gennemsnitlige friløbstid for det i'te målingspar ved hastigheden vj, i sekunder [s], givet ved formlen:
 hvor ΔTaji og ΔTbji er friløbstiden ved den i'te måling ved referencehastigheden vj, i sekunder [s], i hver sin retning, henholdsvis a og b
 sj
 er standardafvigelsen, i sekunder [s], defineret som:
 t
 er en koefficient angivet i nedenstående tabel:
 Koefficienten t som funktion af n
 n
 t
 n
 t
 3
 4,3
 2,48
 10
 2,2
 0,73
 4
 3,2
 1,60
 11
 2,2
 0,66
 5
 2,8
 1,25
 12
 2,2
 0,64
 6
 2,6
 1,06
 13
 2,2
 0,61
 7
 2,5
 0,94
 14
 2,2
 0,59
 8
 2,4
 0,85
 15
 2,2
 0,57
 9
 2,3
 0,77
 5.1.1.2.6. Hvis der under en måling i én retning er en ekstern faktor eller en reaktion fra førerens side, som påvirker køremodstandsprøvningen, skal denne måling og den tilsvarende måling i den modsatte retning afvises.
 5.1.1.2.7. De samlede modstande, Faj og Fbj, ved referencehastigheden vj, i retningerne a og b, bestemmes ved ligningerne:
 og
 hvor:
 Faj
 er den samlede modstand ved referencehastigheden, j, i retning a [N]
 Fbj
 er den samlede modstand ved referencehastigheden, j, i retning b [N]
 M
 er referencemasse [kg]
 Δv
 er deltahastigheden omkring vj, målt i henhold til 5.1.1.2.3.
 ΔTaj og ΔTbj
 er de gennemsnitlige friløbstider, henholdsvis i retningerne a og b, svarende til referencehastigheden vj, i sekunderne [s], givet ved følgende ligninger:
 og
 5.1.1.2.8. Følgende formel skal anvendes til at beregne den gennemsnitlige samlede modstand:
 5.1.1.2.9. For hver referencehastighed vj beregnes effekten (Pj), [kW], ved formlen:
 Pj = (Fj ·vj)/1 000
 hvor:
 Fj
 er den samlede modstand ved referencehastigheden j [N]
 vj
 er referencehastigheden j [m/s] som defineret i 5.1.1.2.3.
 5.1.1.2.10. Effektkurven (P) [kW] som en funktion af hastigheden [km/h] beregnes ved regressionsanalyse (mindste kvadrater).
 5.1.1.2.11. Effekten (P)m bestemt på bane, omregnes til referencebetingelserne på følgende måde:
 PCorrected = K · PMeasured
 hvor:
 RR
 =
 rulningsmodstand ved hastigheden V
 RAERO
 =
 luftmodstand ved hastigheden V
 RT
 =
 samlet køremodstand = RR + RAERO,
 KR
 =
 faktor til temperaturkorrektion af rulningsmodstanden, sættes til: 8,64 × 10– 3 °C eller til fabrikantens korrektionsfaktor, der er godkendt af myndigheden
 t
 =
 omgivende temperatur ved prøvning på vej, °C
 t0
 =
 standardtemperatur = 20 °C
 ρ
 =
 luftens massefylde ved prøvebetingelserne
 ρ0
 =
 luftens massefylde ved standardbetingelser (20


text:
°C, 100 kPa).
 Kvotienterne RR/RT og RAERO/RT angives af køretøjsfabrikanten på grundlag af data, virksomheden normalt har til rådighed.
 Foreligger sådanne værdier ikke, kan forholdet rulningsmodstand/total modstand efter aftale mellem fabrikanten og den pågældende tekniske tjeneste i stedet beregnes ved følgende formel:
 90
 M
 =
 køretøjets masse i kg og koefficienterne a og b for hver hastighed er vist i følgende tabel:
 V (km/h)
 a
 b
 20
 7,24× 10– 5
 0,82
 40
 1,59 × 10– 4
 0,54
 60
 1,96× 10– 4
 0,33
 80
 1,85× 10– 4
 0,23
 100
 1,63× 10– 4
 0,18
 120
 1,57× 10– 4
 0,14
 5.1.2. På dynamometeret
 5.1.2.1. Måleapparatur og nøjagtighed
 Apparaturet skal være identisk med det, der benyttes ved prøvningen på vej.
 5.1.2.2. Prøvningsprocedure
 5.1.2.2.1. Køretøjet anbringes på dynamometeret.
 5.1.2.2.2. Dæktrykket (med kolde dæk) på drivhjulene justeres som krævet for dynamometeret.
 5.1.2.2.3. Dynamometerets inertiækvivalent indstilles.
 5.1.2.2.4. Køretøjet og dynamometeret bringes på passende vis op på driftstemperatur.
 5.1.2.2.5. Operationerne i punkt 5.1.1.2 i dette tillæg (med undtagelse af operationerne i punkt 5.1.1.2.4) udføres, idet M erstattes af I i formlen i punkt 5.1.1.2.7 i dette tillæg.
 5.1.2.2.6. Bremsen indstilles således, at den reproducerer den korrigerede effekt (punkt 5.1.1.2.11 i dette tillæg), idet der tages hensyn til forskellen mellem køretøjets masse (M) på banen og den tilsvarende ækvivalente inerti (I), som skal anvendes. Dette kan gøres ved at beregne den korrigerede gennemsnitlige friløbstid (coast-down) fra V2 til V1 og reproducere denne tid på dynamometeret ved brug af følgende relation:
 K
 =
 den i punkt 5.1.1.2.11 ovenfor angivne værdi.
 5.1.2.2.7. Den effekt Pa, der skal optages af dynamometeret, bestemmes, således at man kan reproducere samme effekt (punkt 5.1.1.2.11 i dette tillæg) for samme køretøj på forskellige dage.
 5.2. Momentmålemetode ved konstant hastighed
 5.2.1. På vej
 5.2.1.1. Måleapparatur og nøjagtighed
 Momentmåling udføres med passende måleudstyr med en nøjagtighed på ± 2 %.
 Hastighedsmåling udføres med en nøjagtighed på ± 2 %.
 5.2.1.2. Prøvningsprocedure
 5.2.1.2.1. Køretøjet bringes op på den valgte konstante hastighed V.
 5.2.1.2.2. Drejningsmomentet Ct og hastigheden registreres i en periode af mindst 20 s. Dataregistreringssystemets nøjagtighed skal mindst svare til ± 1 Nm for drejningsmoment og ± 0,2 km/h for hastighed.
 5.2.1.2.3. Ændringer i momentet Ct og hastigheden i forhold til tiden må ikke overstige 5 % i hvert sekund af måleperioden.
 5.2.1.2.4. Momentet Ct1 er det gennemsnitlige moment, der fås ud fra formlen:
 5.2.1.2.5. Prøvningen gennemføres tre gange i hver retning. På grundlag af disse seks målinger bestemmes det gennemsnitlige drejningsmoment ved referencehastigheden. Afviger gennemsnitshastigheden mere end 1 km/h fra referencehastigheden, sker beregningen af det gennemsnitlige drejningsmoment ved lineær regression.
 5.2.1.2.6. Gennemsnitsværdien Ct af de to momentværdier Ct1 og Ct2 bestemmes.
 5.2.1.2.7. Det gennemsnitlige drejningsmoment CT, bestemt på bane, omregnes til referencebetingelserne ved relationen:
 CTcorrected = K · CTmeasured
 hvor K har den værdi, der er fastlagt i punkt 5.1.1.2.11 i dette tillæg.
 5.2.2. På dynamometeret
 5.2.2.1. Måleapparatur og nøjagtighed
 Apparaturet skal være identisk med det, der benyttes ved prøvningen på vej.
 5.2.2.2. Prøvningsprocedure
 5.2.2.2.1. Operationerne i punkt 5.1.2.2.1 til 5.1.2.2.4 i dette tillæg udføres.
 5.2.2.2.2. Operationerne


text:
i punkt 5.1.2.2.1-5.1.2.2.4 i dette tillæg udføres.
 5.2.2.2.3. Effektabsorptionsenheden indstilles således, at den reproducerer det korrigerede totale drejningsmoment på bane fra punkt 5.1.2.1.2.7 i dette tillæg.
 5.2.2.2.4. Der udføres samme operationer som i punkt 5.1.2.2.7 med samme formål.
 (1) For hybride elkøretøjer (HEV) aftaler fabrikanten og den tekniske tjeneste, indtil der er fastlagt ensartede tekniske forskrifter, køretøjets tilstand ved udførelsen af prøvningerne i dette tillæg.
 BILAG 5
 TYPE II-PRØVNING
 (Prøvning af carbonmonoxidemissionen i tomgang)
 1. INDLEDNING
 I dette bilag beskrives fremgangsmåden for udførelse af den i punkt 5.3.2 i dette regulativ fastsatte type II-prøvning.
 2. MÅLEBETINGELSER
 2.1. Brændstoffet skal være det referencebrændstof, hvis specifikationer er anført i bilag 10 og 10a til dette regulativ.
 2.2. Under prøvningen skal omgivelsernes temperatur ligge på mellem 293 og 303 K (20 og 30 °C). Motoren varmes op, indtil køle- og smøremidlernes temperatur og smøremiddeltrykket er kommet i ligevægt.
 2.2.1. Køretøjer, der kan anvende enten benzin eller LPG eller NG/biomethan som brændstof, skal prøves med de(t) referencebrændstof(fer), som er anvendt til type I-prøvningen.
 2.3. For køretøjer med manuelt eller halvautomatisk gear udføres prøven med gearvælgeren i frigear og koblingen tilkoblet.
 2.4. For køretøjer med automatgear udføres prøven med gearvælgeren i stillingen »neutral« eller »parkering«.
 2.5. Tomgangsindstillingsdele
 2.5.1. Definition
 I dette regulativ forstås ved »tomgangsindstillingsdele« betjeningsanordninger, hvorved en motors tomgang kan ændres, og som nemt kan betjenes ved hjælp af det i punkt 2.5.1.1 i dette bilag nævnte værktøj. Som tomgangsindstillingsdele betragtes ikke anordninger til kalibrering af brændstof- og luftstrømme, hvis dette kræver fjernelse af låsestifter, en operation, som normalt kun kan udføres af en faglært mekaniker.
 2.5.1.1. Værktøj, som kan anvendes til indstilling af tomgangen, er: skruetrækkere (almindelige eller stjerneskruetrækkere), nøgler (lukkede eller åbne ringnøgler eller skiftenøgler), tænger og unbrakonøgler.
 2.5.2. Bestemmelse af målepunkter
 2.5.2.1. Der udføres først en måling ved den af fabrikanten foreskrevne indstilling.
 2.5.2.2. For hver tomgangsindstillingsdel, der kan indstilles trinløst, bestemmes et passende antal karakteristiske positioner.
 2.5.2.3. Carbonmonoxidindholdet i udstødningsgassen måles for alle de mulige positioner, tomgangsindstillingsdelene kan stilles i, dog for dele med trinløs indstilling kun for de positioner, der er fastsat i henhold til punkt 2.5.2.2 i dette bilag.
 2.5.2.4. Type II-prøvningen betragtes som tilfredsstillende, hvis én eller begge af følgende to betingelser er opfyldt:
 2.5.2.4.1.
 ingen af værdierne målt i overensstemmelse med bestemmelserne i punkt 2.5.2.3 i dette bilag overskrider grænseværdierne
 2.5.2.4.2.
 det maksimumsindhold, der opnås ved trinløst at variere en af indstillingsdelene, medens de øvrige dele holdes konstante, overskrider ikke grænseværdien, idet denne betingelse er opfyldt for de forskellige kombinationer af indstillingsdelene bortset fra den del, der blev varieret trinløst.
 2.5.2.5. Tomgangsindstillingsdelenes mulige positioner skal begrænses:
 2.5.2.5.1.
 dels af den største af følgende to værdier: den laveste tomgangshastighed, som motoren kan præstere den af fabrikanten anbefalede tomgangshastighed minus 100 omdrejninger i minuttet
 2.5.2.5.2.
 dels af den laveste af følgende tre værdier:
 den højeste hastighed, som motoren kan opnå ved betjening af tomgangsindstillingsdelene
 den af fabrikanten anbefalede tomgangshastighed plus 250 omdrejninger i minuttet
 eller omdrejningshastigheden ved indkobling af automatiske koblinger.
 2.5.2.6. Desuden må indstillinger, der er uforenelige


text:
med en normal motorgang, ikke benyttes som måleindstillinger. Specielt gælder, at hvis motoren er forsynet med flere karburatorer, skal alle karburatorer indstilles ens.
 3. UDTAGNING AF GASPRØVER
 3.1. Udtagningssonden indstikkes til en dybde af mindst 300 mm i forbindelsesrøret, der forbinder udstødningsrøret med udtagningssækken så tæt ved udstødningsrørets munding som muligt.
 3.2. Koncentrationen af CO (CCO) og CO2 (CCO2) bestemmes ud fra aflæsninger eller registreringer på måleapparaturet ved hjælp af de relevante kalibreringskurver.
 3.3. Den korrigerede koncentration af carbonmonoxid for firetaktmotorer er:
 (% vol.)
 3.4. Det er ikke nødvendigt at korrigere koncentrationen af CCO (se punkt 3.2) målt i henhold til formlen i punkt 3.3, hvis summen af de målte koncentrationer (CCO + CCO2) for firetaktmotorers vedkommende mindst er:
 a)
 for benzin
 15 %
 b)
 for LPG
 13,5 %
 c)
 NG/biomethan
 11,5 %
 BILAG 6
 TYPE III-PRØVNING
 (Kontrol af emissionen af krumtaphusgasser)
 1. INDLEDNING
 I dette bilag beskrives fremgangsmåden for udførelse af den i punkt 5.3.3 i dette regulativ fastsatte type III-prøvning.
 2. GENERELLE BESTEMMELSER
 2.1. Type III-prøvningen udføres på det køretøj med motor med styret tænding, som har været benyttet til type I- eller type II-prøvningen.
 2.2. Alle motorer, herunder fuldstændig tætte motorer, underkastes prøvning, undtagen motorer med en sådan konstruktion, at selv en meget lille lækage kan medføre uacceptable driftsforstyrrelser (f.eks. tocylindrede boxermotorer).
 3. PRØVNINGSBETINGELSER
 3.1. Tomgangen indstilles som anvist af fabrikanten.
 3.2. Målingerne udføres under følgende tre typer driftsbetingelser:
 Betingelse nr.
 Køretøjets hastighed (km/h)
 1
 Tomgang
 2
 50 ±2 (i 3. gear eller i positionen »drive«)
 3
 50 ±2 (i 3. gear eller i positionen »drive«)
 Betingelse nr.
 Indstilling af effektabsorption
 1
 Ingen
 2
 Som ved type I-prøvning ved 50 km/h
 3
 Som ved nr. 2 multipliceret med 1,7
 4. PRØVNINGSMETODE
 4.1. Ved de i punkt 3.2 i dette bilag anførte driftsbetingelser skal det kontrolleres, at krumtaphusets ventilationssystem fungerer efter hensigten.
 5. METODE TIL KONTROL AF KRUMTAPHUSETS VENTILATIONSSYSTEM
 5.1. Alle motoråbninger lades uændret.
 5.2. Trykket i krumtaphuset måles på et egnet sted. Det måles gennem hullet til oliemålepinden med et manometer.
 5.3. Køretøjet anses for at opfylde forskrifterne, hvis det målte tryk under hver af de i punkt 3.2 i dette bilag fastsatte målebetingelser ikke overstiger det atmosfæriske tryk på måletidspunktet.
 5.4. I forbindelse med den ovenfor beskrevne prøve måles trykket i indsugningsmanifolden inden for ± 1 kPa.
 5.5. Køretøjets hastighed som vist på dynamometeret måles inden for ± 2 km/h.
 5.6. Trykket i krumtaphuset måles inden for ± 0,01 kPa.
 5.7. Hvis det målte tryk i krumtaphuset under en af de i punkt 3.2 ovenfor fastsatte målebetingelser overstiger det atmosfæriske tryk, udføres den i punkt 6 beskrevne supplerende prøve, hvis fabrikanten anmoder herom.
 6. SUPPLERENDE PRØVNINGSMETODE
 6.1. Alle motoråbninger lades uændret.
 6.2. En blød sæk med en kapacitet på ca. 5 liter, hvorigennem krumtaphusgasserne ikke kan undslippe, tilsluttes hullet til oliemålepinden. Sækken skal være tom før hver måling.
 6.3. Sækken skal lukkes før hver måling. Den åbnes derefter til krumtaphuset i fem minutter for hver af de i punkt 3.2 i dette bilag fastsatte målebetingelser.
 6.4.


text:
Køretøjet anses for at opfylde forskrifterne, hvis der under hver af de i punkt 3.2 fastsatte målebetingelser ikke forekommer en synlig oppustning af sækken.
 6.5. Bemærkning
 6.5.1. Hvis motorkonstruktionen forhindrer, at prøven kan udføres på den i punkt 6.1 til 6.4 i dette bilag beskrevne måde, udføres målingerne på denne måde med følgende ændringer:
 6.5.2. Før prøven lukkes alle åbninger bortset fra den, der benyttes til opsamling af gas.
 6.5.3. Sækken anbringes på et passende udtagningssted, som ikke medfører yderligere tryksænkning, og i tilbageføringskredsløbet direkte på motortilslutningsåbningen (se diagrammet nedenfor).
 Type III-prøvning
 (c) Dobbelt kredsløb med direkte recirkulation
 Krumtaphus
 Strømningsventil
 Udluftning
 Sæk
 (d) Udluftning af krumtaphus med reguleringsventil (sækken skal være forbundet til udstrømningsåbning)
 (b) Indirekte recirkulation ved let undertryk
 Se forstørrelse (i)
 Strømning-sventil
 Udtag
 Se forstørrelse (i)
 Se forstørrelse (i)
 (i) forbindelse for udtagningssæk
 (a) Direkte recyklering ved lille undertryk
 BILAG 7
 TYPE IV-PRØVE
 (Bestemmelse af fordampningsemissionen fra køretøjer med motor med styret tænding)
 1. INDLEDNING
 I dette bilag beskrives fremgangsmåden for udførelse af den i punkt 5.3.4 i dette regulativ fastsatte type IV-prøve.
 Fremgangsmåden omfatter en metode til bestemmelse af fordampningstabet af kulbrinter fra brændstofsystemet på køretøjer med motor med gnisttænding.
 2. BESKRIVELSE AF PRØVNINGEN
 Fordampningsemissionsprøven (se figur A7/1) er udformet til bestemmelse af fordampningstabet af kulbrinter som følge af temperatursvingninger i løbet af døgnet, varmeophobning under parkering og kørsel i byområder. Prøven omfatter følgende faser:
 2.1.
 prøveforberedelse, herunder en kørecyklus for kørsel i byområder (del 1) og en for kørsel uden for byområder (del 2)
 2.2.
 bestemmelse af fordampningstabet som følge af fordampning (hot soak)
 2.3.
 bestemmelse af døgnfordampningstabet.
 Summen af masseemissionerne af carbonhydrider som følge af fordampning efter kørsel (hot soak) og døgnfordampningstabet udgør prøvens samlede resultat.
 3. PRØVNINGSKØRETØJ OG -BRÆNDSTOF
 3.1. Køretøj
 3.1.1. Køretøjet skal være i god mekanisk stand og være tilkørt over mindst 3 000 km før prøvningen. Systemet til begrænsning af fordampningsemissionen skal være tilsluttet og have fungeret korrekt i denne periode; adsorptionsbeholderen(-ne) med aktivt kul skal have været i normal brug og hverken have været udsat for unormal regenerering eller belastning.
 3.2. Brændstof
 3.2.1. Der skal benyttes det korrekte referencebrændstof som defineret i bilag 10 eller 10a til dette regulativ.
 4. APPARATUR TIL FORDAMPNINGSPRØVNING
 4.1. Chassisdynamometer
 Chassisdynamometeret skal opfylde kravene i tillæg 1 til bilag 4a.
 4.2. Prøvelokale for måling af fordampningsemissionen
 Det prøvelokale, hvori målingen af fordampningsemissionen udføres, skal være lufttæt og rektangulært og tilstrækkelig stort til at kunne rumme det køretøj, der skal prøves. Køretøjet skal være tilgængeligt fra alle sider, og lokalet skal, når det er lukket, opfylde kriterierne for lufttæthed i tillæg 1 til dette bilag. Lokalets indvendige overflade skal være uigennemtrængelig for carbonhydrider og inaktiv over for carbonhydrider. Temperaturstyringssystemet skal kunne holde prøvelokalets indvendige lufttemperatur på den foreskrevne temperatur/tid-profil under hele prøvningen inden for en tolerance på 1 K som gennemsnit for hele prøvningen.
 Styringssystemet skal indstilles således, at oversving, pendling og instabilitet i forhold til den ønskede langtidsprofil for lufttemperaturen er mindst mulige. Den indvendige overfladetemperatur må på intet tidspunkt under døgnemissionsprøvningen være mindre end


text:
278 K (5 °C) eller højere end 328 K (55 °C).
 Væggene skal være konstrueret således, at de fremmer en god varmespredning. Den indvendige overfladetemperatur skal være mindst 293 K (20 °C) og højst 325 K (52 °C) på ethvert tidspunkt under stilstanden ved prøvningen af fordampning efter kørsel (hot soak).
 Af hensyn til volumenændringer som følge af udsving i prøvelokalets temperatur kan prøvelokalet enten være med variabelt eller fast volumen.
 4.2.1. Prøvelokale med variabelt volumen
 Et prøvelokale med variabelt volumen udvider sig og trækker sig sammen i takt med udsvingene i prøvelokalets lufttemperatur. Der kan tages hensyn til udsving i det indvendige volumen på to måder, nemlig enten ved hjælp af bevægelige paneler eller ved en bælganordning, hvor uigennemtrængelige sække i prøvelokalet udvider sig og trækker sig sammen i takt med ændringerne i trykket i lokalet, idet de står i forbindelse med luften uden for prøvelokalet. Anordninger til tilpasning af volumenet skal være således konstrueret, at prøvelokalets integritet, jf. tillæg 1 til dette bilag, bevares inden for hele det angivne temperaturinterval.
 Alle metoder for tilpasning af volumenet skal fastholde forskellen mellem lufttrykket i prøvelokalet og barometertrykket inden for højst 5 ± kPa.
 Prøvelokalet skal kunne fastlåses på et bestemt volumen. Et prøvelokale med variabelt volumen skal kunne foretage udsving på a +7 % i forhold til dets »nominelle volumen« (jf. punkt 2.1.1 i tillæg 1 til dette bilag) som følge af udsving i temperatur og barometerstand under prøvningen.
 4.2.2. Prøvelokale med fast volumen
 Et prøvelokale med fast volumen skal have stive paneler, der holder prøvelokalets volumen fast, og opfylde følgende krav:
 4.2.2.1. Prøvelokalet skal være udstyret med et luftudtag, der under prøvningen suger luft ud ved konstant lav hastighed. Den udsugede luft kan erstattes med luft udefra ved tilførsel gennem et luftindtag. Denne luft skal filtreres gennem aktivt kul, så indholdet af carbonhydrider holdes forholdsvis konstant. Anordninger, der tilpasser volumenet, skal fastholde forskellen mellem lufttrykket i prøvelokalet og barometertrykket inden for 0 og -5 kPa.
 4.2.2.2. Udstyret skal kunne måle massen af carbonhydrider i tilført og udsuget luft med en opløsning på 0,01 g. Der kan anvendes et system med opsamlingssække til at opsamle en forholdsmæssig andel af den udsugede og den tilførte luft. En anden mulighed er at analysere den tilførte og den udsugede luft kontinuerligt ved hjælp af en online FID-analysator, hvilket sammen med målingerne af luftflowet giver en kontinuerlig registrering af den fjernede masse af carbonhydrider.
 Figur A7/1
 Bestemmelse af fordampningsemissionen
 Tilkøringsperiode på 3 000 km (uden usædvanlig stor regenerering/belastning)
 Kulbeholderens ældning kontrolleret
 Damprensning af køretøjet (om nødvendigt)
 Type 1: én Del 1 + to Dele 2
 Tstart = 293 K til 303 (20° - 30 °C)
 Brændstoftemp. 283 til 287K (10°-14°C)
 40% ± 2% af nominel tankkapacitet
 Omgivende temp.: 293K til 303K (20° - 30°)
 Hot soak-prøve
 Belastn. af brændstof- beholder til mætningspunkt (benzin)
 Aftapning og genpåfyldning af brændstof
 Maks. 1h
 Døgnemissionsprøvning
 Belastning af beholder til mætningspunkt (butan)
 12-36h
 max 5 min
 Aftapning og genpåfyldning af brændstof
 Type 1-prøvningskørsel
 Brændstoftemp. 291K ±8K (18K±8°C)
 40%±2% af


text:
nominel tankkapacitet
 Omgivende temp.: 293 K til 303 K (20° - 30°C)
 Maks. 1h
 Start
 Tstart = 203K (20 °C)
 Tmin = 308 K; ΔT = 15K
 24 timer, antal døgnemissionsprøver = 1
 T = 293K ± 2K(20° ± 2 °C) sidste 6 timer
 Tmin = 296K (23 °C)
 Tmax = 304 K (31 °C)
 60 min ± 0,5 min
 Type 1: én Del 1
 Type 1: én Del 1 + én Del 2.
 Tstart = 293K til 303 (20° - 30 °C)
 Omgivende temp.: 293 K til 303 K(20° - 30 °C)
 Butan-/nitrogenbelastning til 2-grams mætningspunkt
 6 til 36h
 Maks. 7 min
 og højst 2 min. efter slukning af motor
 Maks. 2 min
 Gentagne daglige opvarmninger til 2- grams mætning
 Tstart = 293K (20 °C)
 ΔT =15K
 Konditioneringskørsel
 konditioneringskørsel af fordampningssystem
 Soak
 Soak
 Slut
 Noter:
 1.
 Systemer til begrænsning af fordampningsemissionen — nærmere oplysninger anføres.
 2.
 Udstødningsemissionen kan måles under type I-prøvningskørslen, men målingerne har ingen retsvirkning. Den foreskrevne udstødningsemissionsprøve skal fortsat gennemføres særskilt.
 4.3. Analysesystemer
 4.3.1. Carbonhydridanalysator
 4.3.1.1. Luften i prøvelokalet overvåges ved hjælp af en carbonhydriddetektor af FID-typen. Luftprøver udtages midt på en af prøvelokalets sidevægge eller midt på loftet, og bypass-strømme skal føres tilbage til prøvelokalet, helst til et punkt umiddelbart efter blandingsventilatoren i strømmens retning.
 4.3.1.2. Carbonhydridanalysatoren skal have en responstid for 90 % af den endelige aflæsning på mindre end 1,5 sek. Stabiliteten skal i alle måleområder være bedre end 2 % af fuldt udslag ved nul og ved 80 ± 20 % af fuldt udslag over en periode på 15 minutter.
 4.3.1.3. Analysatorens repeterbarhed udtrykt som én standardafvigelse skal være bedre end ± 1 % af fuldt udslag ved nul og ved 80 ± 20 % af fuldt udslag i alle benyttede måleområder.
 4.3.1.4. Måleområderne på analysatoren skal vælges ud fra, hvilke der giver den bedste opløsning i forbindelse med måling, kalibrering og lækagekontrol.
 4.3.2. Dataregistrering i carbonhydridanalysatoren
 4.3.2.1. Carbonhydridanalysatoren skal have et system til registrering af det elektriske udgangssignal, enten i form af en papirstrimmelskriver eller et andet databehandlingssystem med en hyppighed på mindst en gang pr. minut. Registreringssystemet skal have en mindst lige så god driftskarakteristik som det signal, der skal registreres, og det skal have en permanent resultatregistrering. De registrerede oplysninger skal tydeligt vise, hvornår prøvningen af fordampningsemissionen efter kørsel (hot soak) og døgnemissionsprøvningen begynder og slutter (herunder, hvornår prøveudtagningsperioderne påbegyndes og afsluttes, samt hvor lang tid der er gået fra påbegyndelse til afslutning af hver enkelt prøvning).
 4.4. Opvarmning af brændstofbeholder (gælder kun for belastning af adsorptionsbeholder for benzin)
 4.4.1. Brændstoffet i køretøjets brændstofbeholder(e) skal opvarmes af en regulerbar varmekilde, f.eks. en varmepude på 2 000 W. Varmeaggregatet skal opvarme brændstoftankens vægge jævnt under brændstofniveauet, så at lokal overopvarmning af brændstoffet undgås. Brændstofdampene i beholderen over brændstoffet må ikke opvarmes.
 4.4.2. Varmeaggregatet skal kunne foretage en jævn opvarmning af brændstoffet i tanken med 14 K fra 289 K (16 °C) på 60 minutter med temperaturføleren i den i punkt 5.1.1 nedenfor anførte position. Under opvarmningen skal opvarmningsaggregatet kunne reguleres,


text:
så brændstoftemperaturen holdes inden for ± 1,5 K af den ønskede temperatur.
 4.5. Temperaturmåling
 4.5.1. Temperaturen i prøvelokalet måles i to punkter ved hjælp af temperaturfølere, der er forbundet, så de viser en gennemsnitsværdi. Målepunkterne skal befinde sig ca. 0,1 m inde i prøvelokalet fra hver sidevægs lodrette midterlinje i en højde af 0,9 m ± 0,2 m.
 4.5.2. Temperaturen i brændstofbeholderen(-erne) måles ved hjælp af en føler placeret i brændstofbeholderen som anført i punkt 5.1.1, hvis det drejer sig om belastning af adsorptionsbeholderen for benzin (punkt 5.1.5 i dette bilag).
 4.5.3. Temperaturmålingerne skal under hele fordampningsemissionsprøvningen registreres eller indlæses i et databehandlingssystem med en hyppighed på mindst én gang i minuttet.
 4.5.4. Temperaturmålesystemets nøjagtighed skal være inden for ± 1,0 K, og temperaturen skal kunne måles med en opløsning på ± 0,4 K.
 4.5.5. Registrerings- eller databehandlingssystemet skal kunne måle tiden med en opløsning på ±15 sekunder.
 4.6. Trykmåling
 4.6.1. Forskellen Δp mellem barometerstanden i prøveområdet og lufttrykket i prøvelokalet skal under hele fordampningsemissionsprøvningen registreres eller indlæses i et databehandlingssystem med en hyppighed på mindst én gang i minuttet.
 4.6.2. Trykmålesystemets nøjagtighed skal være inden for ± 2 kPa, og trykket skal kunne måles med en opløsning på ± 0,2 kPa.
 4.6.3. Registrerings- eller databehandlingssystemet skal kunne måle tiden med en opløsning på ±15 sekunder.
 4.7. Ventilatorer
 4.7.1. Ved hjælp af en eller flere ventilatorer eller blæsere og med åbne døre til SHED-lokalet (Sealed Housing Evaporative Determination) skal det være muligt at reducere carbonhydridindholdet i lokalet til carbonhydridindholdet i atmosfæren.
 4.7.2. Lokalet skal være forsynet med en eller flere ventilatorer eller blæsere med en kapacitet på 0,1 til 0,5 m3/min, så at luften i lokalet kan blandes grundigt. Under målingerne skal det være muligt at opnå en ensartet temperatur og et ensartet carbonhydridindhold i lokalet. Køretøjet i lokalet må ikke befinde sig direkte i luftstrømmen fra ventilatorerne eller blæserne.
 4.8. Gasser
 4.8.1. Følgende rene gasser skal stå til rådighed til kalibrering og drift:
 renset syntetisk luft: (renhed < 1 ppm C1-ækvivalent,
 ≤ 1 ppm CO, ≤ 400 ppm CO2, ≤ 0,1 ppm NO)
 oxygenindhold mellem 18 og 21 % vol.
 Forbrændingsgas til carbonhydridanalysatoren: (40 ± 2 % hydrogen og resten helium, med et carbonhydridindhold på < 1 ppm C1-ækvivalenter og < 400 ppm CO2)
 Propan (C3H8): renhed mindst 99,5 %
 Butan (C4H10): renhed mindst 98 %.
 Nitrogen (N2): renhed mindst 98 %.
 4.8.2. Kalibreringsgasser skal stå til rådighed i form af blandinger af propan (C3H8) og renset syntetisk luft. Den reelle sammensætning af en kalibreringsgas må højst afvige fra den nominelle værdi med 2 %. Nøjagtigheden i den fortyndede gas, der fås ved brug af et gasdeleapparat, skal ligge inden for ± 2 % af den reelle værdi. De i tillæg 1 til dette bilag anførte koncentrationer kan også opnås ved hjælp af et gasdeleapparat, der benytter syntetisk luft som fortyndende gas.
 4.9. Supplerende udstyr
 4.9.1. Den absolutte luftfugtighed i prøvelokalet skal kunne måles inden for ± 5 %.
 5. PRØVNINGSPROCEDURE
 5.1. Forberedelse af prøvningerne
 5.1.1. Før prøvningen klargøres


text:
køretøjet mekanisk på følgende måde:
 a)
 Køretøjets udstødningssystem må ikke have lækager.
 b)
 Køretøjet kan damprenses før prøvningen.
 c)
 Hvis det drejer sig om belastning af adsorptionsbeholder for benzin (punkt 5.1.5 i dette bilag), forsynes køretøjets brændstofbeholder med en temperaturføler, så at temperaturen kan måles i midten af brændstoffet i brændstofbeholderen, når denne er fyldt til 40 % af sit rumindhold.
 d)
 Der kan monteres sådant yderligere udstyr og anordninger, at brændstofbeholderen kan tømmes fuldstændigt. Det er ikke nødvendigt at foretage ændringer af selve brændstofbeholderen.
 e)
 Fabrikanten kan foreslå en prøvemetode for at tage hensyn til tabet af carbonhydrider ved fordampning, der kun stammer fra køretøjets brændstofsystem.
 5.1.2. Køretøjet føres ind i prøvelokalet, hvor lufttemperaturen skal være mellem 293 og 303 K (20 og 30 °C).
 5.1.3. Ældningen af adsorptionsbeholderen(-ne) kontrolleres. Det sker ved at godtgøre, at den har været i funktion i mindst 3 000 km. Hvis dette ikke godtgøres, anvendes følgende procedure. Hvis der i systemet indgår flere adsorptionsbeholdere, skal proceduren gennemføres for hver beholder for sig.
 5.1.3.1. Adsorptionsbeholderen afmonteres fra køretøjet. Der skal på dette trin udvises særlig forsigtighed for at undgå beskadigelse af brændstofsystemets komponenter og integritet.
 5.1.3.2. Beholderens vægt kontrolleres.
 5.1.3.3. Beholderen tilsluttes en brændstofbeholder, eventuelt ekstern, som er fyldt med referencebrændstof til 40 % af sin kapacitet.
 5.1.3.4. Brændstoftemperaturen i brændstofbeholderen skal være mellem 283 K (10 °C) og 287 K (14 °C).
 5.1.3.5. Den (eksterne) brændstofbeholder opvarmes fra 288 til 318 K (15 til 45 °C) (1 °C stigning hvert niende minut).
 5.1.3.6. Hvis adsorptionsbeholderen når mætningspunktet, inden temperaturen er kommet op på 318 K (45 °C), slås opvarmningsaggregatet fra. Derefter vejes beholderen. Hvis beholderen ikke når mætningspunktet, inden temperaturen er kommet op på 318 K (45 °C), gentages proceduren fra punkt 5.1.3.3 i dette bilag, indtil mætningspunktet nås.
 5.1.3.7. Mætningspunktet bestemmes som beskrevet i punkt 5.1.5 og 5.1.6 i dette bilag eller ved hjælp af andre prøveudtagnings- og analysemetoder, der kan påvise carbonhydridemission fra en adsorptionsbeholder ved mætningspunktet.
 5.1.3.8. Beholderen regenereres ved gennemskylning med 25 ± 5 liter af luften i emissionslaboratoriet pr. minut, indtil beholderens rumindhold er udskiftet 300 gange.
 5.1.3.9. Beholderens vægt kontrolleres.
 5.1.3.10. Proceduren i punkt 5.1.3.4 til 5.1.3.9 i dette bilag gentages ni gange. Prøvningen kan afsluttes inden da, dog tidligst efter tre ældningscyklusser, hvis beholderens vægt efter sidste cyklustrin er blevet stabil.
 5.1.3.11. Adsorptionsbeholderen påmonteres igen, og køretøjet bringes tilbage til normal driftstilstand.
 5.1.4. Adsorptionsbeholderen skal konditioneres ved hjælp af en af de metoder, der er anført i punkt 5.1.5 og 5.1.6 i dette bilag. Hvis køretøjet har flere beholdere, skal hver beholder konditioneres for sig.
 5.1.4.1. Emissionerne fra beholderen måles med henblik på at bestemme mætningspunktet.
 Ved mætningspunkt forstås her det punkt, hvor den kumulerede emission af carbonhydrider udgør 2 gram.
 5.1.4.2. Mætningspunktet kan kontrolleres ved hjælp af lokalet for prøvning af fordampningsemission, jf. punkt 5.1.5 og 5.1.6 i dette bilag. Mætningspunktet kan også bestemmes ved hjælp af en ekstra adsorptionsbeholder, der tilsluttes efter køretøjets beholder. Denne ekstrabeholder skal være grundigt gennemskyllet med tør luft, inden


text:
den belastes.
 5.1.4.3. Prøvelokalet udluftes i flere minutter umiddelbart før prøven, indtil der er tilvejebragt stabile baggrundsbetingelser. Ventilatoren (ventilatorerne) i lokalet skal samtidig være i gang.
 Carbonhydridanalysatoren nulstilles og kalibreres umiddelbart før prøvningen.
 5.1.5. Belastning af beholder ved gentagen opvarmning til mætningspunktet
 5.1.5.1. Køretøjets brændstofbeholder(e) tømmes gennem aftapningshullet/aftapningshullerne. Dette skal gøres uden at forårsage en unormal udluftning eller belastning af det udstyr til begrænsning af fordampningsemissionen, der er monteret på køretøjet. Hertil er det normalt tilstrækkeligt at fjerne tankdækslet.
 5.1.5.2. Brændstofbeholderen(-ne) fyldes med referencebrændstof ved en temperatur på 283-287 K (10-14 °C) til 40 ± 2 % af beholderens normale rumindhold. Brændstofbeholderens dæksel sættes på.
 5.1.5.3. Inden en time efter genopfyldningen skal køretøjet anbringes i lokalet for prøvning af fordampningsemissionen med motoren standset. Temperaturføleren i brændstofbeholderen sluttes til temperaturregistreringssystemet. Et opvarmningsaggregat anbringes hensigtsmæssigt på brændstofbeholderen(-ne) og sluttes til temperaturstyringssystemet. Opvarmningsaggregatet er nærmere beskrevet under punkt 4.4 i dette bilag. Ved køretøjer med mere end en brændstoftank opvarmes alle tankene på samme måde som beskrevet nedenfor. Tankenes temperatur skal være den samme inden for ± 1,5 K.
 5.1.5.4. Brændstoffet kan opvarmes kunstigt til startdøgntemperaturen på 293 K (20 °C) ± 1 K.
 5.1.5.5. Så snart brændstoffet har nået en temperatur på 292 K (19 °C), foretages følgende: blæseren slukkes, prøvelokalets døre lukkes tæt til, og målingen af koncentrationen af carbonhydrider i prøvelokalet påbegyndes.
 5.1.5.6. Når brændstoffet i brændstofbeholderen har nået en temperatur på 293 K (20 °C), påbegyndes en lineær opvarmning på 15 K (15 °C). Brændstoffet opvarmes, således at brændstoftemperaturen under opvarmningen følger funktionen nedenfor inden for ± 1,5 K. Opvarmningens varighed og temperaturstigningen registreres.
 Tr = To + 0,2333 · t
 hvor:
 Tr
 =
 den krævede temperatur (K)
 To
 =
 begyndelsestemperaturen (K)
 t
 =
 tiden fra påbegyndelsen af opvarmningen i minutter.
 5.1.5.7. Når mætningspunktet nås, eller når brændstoftemperaturen når op på 308 K (35 °C), alt efter hvad der indtræffer først, slås varmeaggregatet fra, døren til prøvelokalet åbnes, og brændstofbeholderdækslet(-erne) fjernes. Hvis mætningspunktet ikke er nået, inden brændstoftemperaturen har nået 308 K (35 °C), fjernes varmeaggregatet fra køretøjet, køretøjet fjernes fra lokalet for prøvning for fordampningsemission, og hele proceduren i punkt 5.1.7 gentages, indtil mætningspunktet nås.
 5.1.6. Belastning med butan indtil mætningspunktet
 5.1.6.1. Hvis lokalet til prøvning for fordampningsemission anvendes til bestemmelse af mætningspunktet (jf. punkt 5.1.4.2 i dette bilag), anbringes køretøjet deri med motoren standset.
 5.1.6.2. Adsorptionsbeholderen klargøres til belastning. Beholderen må ikke fjernes fra køretøjet, medmindre der er så vanskelig adgang til beholderen ved dens normale placering, at belastningen kun med rimelighed kan foregå, hvis beholderen fjernes fra køretøjet. Der skal på dette trin udvises særlig forsigtighed for at undgå beskadigelse af brændstofsystemets komponenter og integritet.
 5.1.6.3. Beholderen belastes med en blanding af 50 % vol. butan og 50 % vol. nitrogen med 40 g butan pr. time.
 5.1.6.4. Når beholderen når mætningspunktet, slås dampaggregatet fra.
 5.1.6.5. Adsorptionsbeholderen tilsluttes atter, og køretøjet bringes tilbage til normal driftstilstand.
 5.1.7. Aftapning og genpåfyldning af brændstof
 5.1.7.1. Køretøjets brændstofbeholder(e) tømmes gennem aftapningshullet/aftapningshullerne. Dette skal gøres uden at forårsage en unormal