text:
og b), er den fastsat i artikel 71; for de stater, der er omhandlet i litra c), er den fastsat i artikel 72.
 Artikel 71 bestemmer, at ansøgerstaten blot skal fremsende de oplysninger, der kræves til konventionsansøgningen, jf. bilag I-IV og bilag VIII, og indsende eventuelle erklæringer, som den ønsker at fremsætte i overensstemmelse med artikel I og III i protokol nr. 1. Disse oplysninger skal sendes til opbevareren og til de andre kontraherende parter. Når dette er gjort, kan ansøgerstaten deponere sit tiltrædelsesinstrument.
 Artikel 72 fastlægger en anden procedure for de andre ansøgerstater, der er omhandlet i litra c). Ud over de oplysninger, der er nødvendige for denne konventions anvendelse, og eventuelle erklæringer i henhold til protokol nr. 1 skal andre stater, der ønsker at tiltræde konventionen, sende opbevareren oplysninger om deres retssystem, deres interne lovgivning for så vidt angår retspleje og fuldbyrdelse af retsafgørelser og deres internationalprivatretlige regler for retspleje. Opbevareren sender disse oplysninger til de andre kontraherende parter, der skal give tilsagn; de forpligter sig til at søge at give det inden et år. Når der er opnået tilslutning fra de kontraherende stater, skal opbevareren opfordre ansøgerstaten til at tiltræde ved at deponere sit tiltrædelsesinstrument. De kontraherende stater kan dog fortsat modsætte sig tiltrædelsen, inden den træder i kraft, hvilket sker den første dag i den tredje måned efter deponeringen af tiltrædelsesinstrumentet. Hvis de ikke gør det, træder konventionen kun i kraft mellem tiltrædelsesstaten og de kontraherende stater, der ikke har modsat sig tiltrædelsen.
 188.
 Den beskrevne procedure finder ikke kun anvendelse på andre stater, men også på regionale organisationer for økonomisk integration bortset Det Europæiske Fællesskab, der allerede er part i konventionen, og for hvis deltagelse konventionen allerede indeholder de nødvendige bestemmelser. Den diplomatiske konference i oktober 2006 drøftede, om sådanne organisationer skal nævnes specifikt sammen med ordene »enhver anden stat« i artikel 70, stk. 1, litra c). Det blev pointeret, at hvis disse organisationer blev nævnt udtrykkeligt, ville de kunne tiltræde, uden at der kræves en ændring af konventionen, og at udsigten til sådanne tiltrædelser var reel, eftersom der allerede var forhandlinger i gang med sådanne organisationer inden for rammerne af Haagerkonferencen om International Privatret. Disse fordele blev dog udvandet af den nye konventions fleksibilitet, der ville gøre det lettere at foretage de nødvendige ændringer med henblik på sådanne organisationers tiltrædelse på grundlag af den enkelte organisations karakteristika. Man nåede endelig til enighed om, at det ikke ville være nødvendigt udtrykkeligt at nævne regionale organisationer for økonomisk integration nu eller i den nærmeste fremtid, selv om det bør gøres klart, at konventionen faktisk er åben for tiltrædelse af organisationer af denne art.
 189.
 Med hensyn til tiltrædelsesprocedurerne i artikel 71 og 72 blev det drøftet, om det var tilrådeligt at indsætte en »føderal klausul« i konventionen for at muliggøre tiltrædelse af stater, hvor der er to eller flere retssystemer i kraft i forskellige territoriale enheder, uden at man behøver at ændre konventionen for at tage hensyn til kravene fra disse stater med hensyn til gennemførelse


text:
af de forpligtelser, som den pålægger. Nogle føderale stater har ingen central myndighed, som kan acceptere en konvention på vegne af de enheder, der indgår i føderationen, sådan at visse regler vil skulle tilpasses med henblik herpå, og en føderal klausul ville muliggøre dette, uden at konventionen skal ændres. På den anden side var der dog tvivl om, hvorvidt en sådan klausul er nødvendig, da konventionen underkaster tiltrædelsen en særlig procedure, som gør det muligt at gennemgå eventuelle forbehold, som en sådan føderal struktur nødvendiggør. Idéen med en føderal klausul blev i sidste instans opgivet, og konventionen nævner ikke stater, der anvender forskellige retssystemer i forskellige territoriale enheder. Muligheden for at aftale passende procedurer for føderale staters tiltrædelse af konventionen er naturligvis fortsat åben.
 3.
 Opsigelse, revision af konventionen og ændring af bilagene (artikel 74-77)
 190.
 Ifølge artikel 74 er konventionen er indgået på ubegrænset tid og kan opsiges til enhver tid med virkning ved udgangen af det kalenderår, der følger efter udløbet af en periode på seks måneder fra den dato, hvor opbevareren har modtaget opsigelsesmeddelelsen.
 191.
 Artikel 76 bestemmer, at en kontraherende part kan anmode om revision af konventionen. Ifølge revisionsproceduren indkaldes det stående udvalg bestående af repræsentanter for de kontraherende parter, jf. artikel 4 i protokol nr. 2 (se punkt 202 nedenfor), der skal foretage de nødvendige drøftelser om revisionen, hvorefter der om nødvendigt skal holdes en diplomatisk konference med henblik på at vedtage ændringer til konventionen. Denne procedure finder anvendelse på konventionen og dens tre protokoller, der er nævnt i artikel 75, og som udgør en integrerende del af konventionen.
 Det skal pointeres, at det udkast til konvention, der blev forelagt for den diplomatiske konference i 2006, omfattede to yderligere protokoller, en protokol nr. 4 om fællesskabsretlige industrielle ejendomsrettigheder, der er behandlet her i forbindelse med artikel 22, stk. 4 (225), og en protokol nr. 5 om forholdet mellem Luganokonventionen og Haagerkonventionen om værnetingsaftaler (226). Ifølge dette udkast til protokol nr. 5 skal retterne i konventionsstaterne anvende reglerne i artikel 26, stk. 2 og 3, i Haagerkonventionen (227), der forklarer, hvornår Haagerkonventionen ikke indvirker på anvendelsen af andre konventioner og dermed også af Luganokonventionen. Ifølge udkastet til protokol skal en ret i en stat, der er omfattet af Luganokonventionen, udsætte den sag, der verserer for den, i henhold til artikel 6 i Haagerkonventionen, hvis sagsøgte har anfægtet dens kompetence på grund af eksistensen af en værnetingsklausul til fordel for en ret i en anden konventionsstat, og skal erklære sig inkompetent, hvis den ret, parterne har udpeget, har accepteret kompetencen i henhold til artikel 5 i Haagerkonventionen. Den diplomatiske konference besluttede i sidste instans ikke at medtage denne protokol med den begrundelse, at Haagerkonventionen endnu ikke var i kraft, at den ordning, der foreslås i protokollen, ville indvirke på litispendensordningen i Luganokonventionen, hvor der var en værnetingsklausul, og at der i de fleste tilfælde ikke kunne forventes at opstå konflikter ved anvendelsen af de to internationale retsakter, og at særlige koordinationsregler derfor ikke var strengt nødvendige.
 192.

type: contracts

jurisdiction: EU


text:
Procedurerne er forskellige for de ni bilag til konventionen, hvortil der er henvist mange gange i denne forklarende rapport. Her er revisionsprocessen forenklet, og for at muliggøre ændringer uden den kompleksitet og de formaliteter, der kendetegner den normale revisionsprocedure, findes de forskellige detaljer vedrørende anvendelsen af konventionen og de formularer til attester, der kræves i visse bestemmelser, i bilagene i stedet for i konventionsteksten, sådan som det var tilfældet med 1988-konventionen.
 Artikel 77 fastlægger to forskellige procedurer for revision af bilagene, afhængigt af deres indhold, med to forenklingsniveauer.
 Den første procedure gælder for bilag med oplysninger om anvendelsen af konventionen, der skal indgives af konventionsstaterne; de kompetenceregler, der er omhandlet i artikel 3, stk. 2, og artikel 4, stk. 2, i konventionen (bilag I), de retter eller kompetente myndigheder, over for hvilke de i artikel 39 omhandlede anmodninger skal fremsættes (bilag II), de retter, til hvilke der kan indgives appel efter konventionens artikel 43, stk. 2 (bilag III), anfægtelse af afgørelser i appelsager i henhold til artikel 44 (bilag IV) og de konventioner, der erstattes i henhold til artikel 65 (bilag VII). Disse oplysninger skal fremsendes af staterne til opbevareren i rimelig tid inden bestemmelsernes ikrafttræden og efterfølgende i tilfælde af ændringer, tilføjelser eller fjernelser. Opbevareren skal tilrette de pågældende bilag derefter, når det stående udvalg er blevet hørt i henhold til artikel 4 i protokol nr. 2.
 Der gælder andre ordninger for de øvrige bilag, som omhandler formen af attesten vedrørende retsafgørelser og retsforlig som omhandlet i artikel 54 og 58 (bilag V), attesten vedrørende officielt bekræftede dokumenter som omhandlet i artikel 57, stk. 4 (bilag VI), de sprog, der henvises til i konventionens artikel 79 (bilag VIII) og anvendelsen af artikel II i protokol nr. 1 (bilag IX). Her fremsendes alle anmodninger om ændringer til det stående udvalg i overensstemmelse med artikel 4 i protokol nr. 2, og udvalget vedtager ændringer direkte, uden at der er brug for en diplomatisk konference mellem de kontraherende parter.
 4.
 Meddelelser fra opbevareren, konventionssprog (artikel 78 og 79)
 193.
 Der er her tale om rutinebestemmelser i konventioner, som ikke kræver særlige bemærkninger.
 KAPITEL IX
 PROTOKOLLER KNYTTET TIL KONVENTIONEN
 1.
 Protokol nr. 1 om visse problemer i forbindelse med kompetence, procedure og fuldbyrdelse
 194.
 Denne protokol er gjort betydeligt enklere i forhold til den tilsvarende protokol nr. 1 til 1988-konventionen, hvilket til dels skyldes den dermed forbundne revision af Bruxelleskonventionen, som førte til Bruxelles I-forordningen, hvor forskellig behandling af situationer, der minder om hinanden, er begrænset til et minimum og således afspejler det behov for ensartethed, som er kendetegnende for fællesskabslovgivningen. For eksempel er bestemmelsen om særbehandling af sagsøgte med bopæl i Luxembourg, hvorefter sådanne sagsøgte ikke var omfattet af artikel 5, nr. 1, vedrørende forpligtelser i kontraktforhold, og om, at en aftale om kompetence kun ville få gyldighed for en person med bopæl i Luxembourg, hvis den pågældende udtrykkeligt og specielt havde accepteret aftalen (artikel I i den tidligere protokol), udgået. Denne særbehandling blev faktisk bibeholdt i Bruxelles I-forordningen (artikel 63), men


text:
kun i en periode på seks år fra forordningens ikrafttræden, og den er således ikke længere gældende.
 Protokollen nævner ikke længere tvister mellem en skibsfører og et besætningsmedlem på et søgående skib, der er indregistreret i en af en række nærmere angivne stater (artikel Vb i den tidligere protokol), som ifølge Bruxelles I-forordningen forblev gyldig i en periode på seks år, men kun for Grækenlands vedkommende (artikel 64 i Bruxelles I-forordningen). Andre bestemmelser er indarbejdet i selve konventionen med eller uden ændringer. For eksempel er bestemmelsen i den tidligere protokols artikel Vd om Den Europæiske Patentmyndigheds kompetence blevet indsat med ændringer i artikel 22, nr. 4 (se punkt 99 ovenfor).
 195.
 De bestemmelser, der fortsat findes i protokollen, er allerede blevet kommenteret andetsteds i denne forklarende rapport; bl.a. er artikel I om forkyndelse af inden- og udenretslige dokumenter blevet behandlet i forbindelse med artikel 26, artikel II om sager om opfyldelse af en forpligtelse eller i andre tilfælde over for tredjemand er blevet behandlet i forbindelse med artikel 6, nr. 2, og artikel III om forbehold vedrørende artikel 34, nr. 2, eller vedrørende stater, der tiltræder konventionen, er blevet behandlet i forbindelse med henholdsvis artikel 34 og artikel 41. Der henvises derfor til bemærkningen på disse steder.
 Det er kun nødvendigt at tilføje, at det udtrykkeligt fremgår af artikel IV i protokollen, at de i protokollen nævnte erklæringer når som helst kan trækkes tilbage ved meddelelse til opbevareren. En tilbagetrækning får virkning fra den første dag i den tredje måned, efter at meddelelse er sket. Denne bestemmelse beskriver blot en ret, som de kontraherende parter under alle omstændigheder ville have, og den skal henlede opmærksomheden på, at det er hensigtsmæssigt at tage sådanne erklæringer op til revision og trække dem tilbage, når de ikke længere er strengt nødvendige, og dermed gøre konventionens regler mere ensartede.
 2.
 Protokol nr. 2 om ensartet fortolkning af konventionen og om det stående udvalg
 1. Generelt
 196.
 Ligesom det var tilfældet i 1988-konventionen, omhandler protokol nr. 2 ensartet fortolkning af konventionen og desuden, som tilføjet i titlen, det stående udvalg, som blev nedsat ved den tidligere protokol. Imidlertid er reglerne om fortolkning og det stående udvalgs rolle blevet ændret væsentligt. Ændringerne skal i vid udstrækning tage hensyn til Det Europæiske Fællesskabs deltagelse i konventionen i stedet for medlemsstaterne, hvilket gør det hensigtsmæssigt at tillægge Domstolen en bredere rolle og indføre en mekanisme, der er så fleksibel og hurtig som muligt med henblik på en eventuel revision af konventionen for at tilpasse den til udviklingen i fællesskabsretten.
 Denne tilgang fremgår allerede klart af præamblen, som ikke kun gør opmærksom på de stærke indbyrdes forbindelser mellem konventionen og de retsakter, der er nævnt i artikel 64, og Domstolens deraf følgende kompetence til at træffe afgørelse om fortolkningen af disse retsakter, men tager hensyn til, at konventionen i sig selv bliver en del af fællesskabsretten, og at Domstolen derfor har kompetence til at træffe afgørelse om fortolkningen af selve konventionen for så vidt angår, hvordan medlemsstaternes retter anvender


text:
den. Det fremgår desuden af præamblen, at den samtidige revision af Luganokonventionen og Bruxelleskonventionen førte til en fælles revideret affattelse af de to konventioner, baseret på Domstolens og de nationale retters afgørelser, og at teksten er blevet indarbejdet i Bruxelles I-forordningen, som igen har dannet grundlaget for den nye Luganokonvention, og det konkluderes, at det er ønskeligt at forhindre indbyrdes afvigende fortolkninger og at nå frem til så ensartet en fortolkning som muligt af de forskellige retsakter. Dette er faktisk en nødvendigt forudsætning for et retligt område, der er fælles for Fællesskabets medlemsstater og de stater, der er kontraherende parter i Luganokonventionen.
 2. Pligt til at tage hensyn til retspraksis (artikel 1 og 2)
 197.
 Artikel 1 i protokollen kræver på grundlag af principperne i præamblen, at retterne tager behørigt hensyn ikke alene til afgørelser truffet af retterne i andre konventionsstater, ligesom det var tilfældet i den tilsvarende bestemmelse i protokol nr. 2 til 1988-konventionen, men også til Domstolens domme vedrørende selve konventionen, 1988-konventionen og de retsakter, der er nævnt i artikel 64, stk. 1, herunder først og fremmest Bruxelles I-forordningen.
 Denne pligt er begrundet i, at konventionen og forordningen indeholder de samme bestemmelser, og finder anvendelse i det omfang, de er helt sammenfaldende. Når de to tekster er forskellige, skal konventionsstaternes retter kun tage hensyn til afgørelser truffet af de nationale retter om konventionens anvendelse.
 For retterne i Det Europæiske Fællesskabs medlemsstater berører denne pligt ikke de forpligtelser, som disse har i medfør af traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab eller aftalen fra 2005 mellem Fællesskabet og Danmark. Selv om konventionen er en retsakt, der formelt er adskilt fra Bruxelles I-forordningen og uafhængig af den, kan medlemsstaternes retter henvise spørgsmål om fortolkning af konventionens bestemmelser til Domstolen med henblik på præjudiciel afgørelse i henhold til EF-traktatens artikel 234 og 68, fordi de er en integrerende del af fællesskabsretten. Der kan dog også anmodes om præjudicielle afgørelser vedrørende fortolkningen af Bruxelles I-forordningen, og de omhandlede bestemmelser kan være identiske med konventionens bestemmelser. Det er derfor også i dette tilfælde uundgåeligt, at Domstolens fortolkning får konsekvenser for præciseringen af konventionens betydning og anvendelsesområde.
 Når Domstolen anmodes om en fortolkning, er dens fortolkning bindende i den konkrete sag, hvilket betyder, at den forelæggende ret har pligt til ikke blot at notere sig den, men også at anvende den ved afgørelse af tvisten. Den pligt, der påhviler retterne i Fællesskabets medlemsstater, er derfor strengere end den, der gælder for retterne i de tredjelande, som er part i Luganokonventionen, idet disse er bundet af den mindre specifikke pligt til at »tage behørigt hensyn til« de principper, der er lagt til grund i enhver relevant afgørelse truffet af Domstolen.
 198.
 Der mindes om, at protokollen har til formål at forhindre indbyrdes afvigende fortolkninger og at nå frem til så ensartet en fortolkning som muligt af konventionen, Bruxelles I-forordningen og de øvrige retsakter, der er nævnt i artikel 64. Når Domstolen anmodes om en fortolkning, bør den derfor kunne tage hensyn til synspunkterne hos de


text:
stater, som ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab. Retterne i de stater, som ikke er medlemmer af Fællesskabet, kan ikke anmode om præjudicielle afgørelser i denne forbindelse, og artikel 2 i protokollen giver derfor disse stater mulighed for at indgive indlæg eller andre skriftlige udtalelser, i tilfælde hvor en ret i en medlemsstat i Det Europæiske Fællesskab henviser et spørgsmål med henblik på en præjudiciel afgørelse. Sådanne indlæg og udtalelser er omfattet af artikel 23 i protokollen vedrørende statutten for De Europæiske Fællesskabers Domstol (228), og kan indgives ikke alene vedrørende konventionen, men også vedrørende de retsakter, der er nævnt i artikel 64, stk. 1, da fortolkningen heraf kan have betydning i forbindelse med konventionens bestemmelser, der sædvanligvis er de samme.
 3. Udveksling af oplysninger om nationale retsafgørelser og fællesskabsretsafgørelser (artikel 3)
 199.
 Hvis konventionsstaternes retter som krævet skal tage hensyn til Domstolens og de nationale retters afgørelser, må der være et effektivt system for udveksling af oplysninger om retsafgørelser truffet i henhold til konventionen, 1988-konventionen, Bruxelles I-forordningen og de øvrige retsakter, der er nævnt i artikel 64. At det er nødvendigt med en effektiv ordning, er særlig tydeligt i forbindelse med afgørelser truffet af de nationale retter, eftersom der er et stort antal konventionsstater med forskellige procedureordninger og forskellige sprog, som samtlige nationale retter umuligt kan forventes at have kendskab til.
 Med protokol nr. 2 til 1988-konventionen blev der indført et system for udveksling af oplysninger baseret især på fremsendelse, foretaget af hver kontraherende stat, til et centralt organ - som det blev besluttet skulle være justitssekretæren ved Domstolen - af retsafgørelser truffet i medfør af Luganokonventionen og Bruxelleskonventionen, klassificering af de pågældende retsafgørelser, foretaget af det centrale organ, og fremsendelse, foretaget af det centrale organ, af dokumentationsmateriale til de kompetente nationale myndigheder i de kontraherende stater samt til Europa-Kommissionen. Et stående udvalg bestående af repræsentanter for de kontraherende stater (nærmere omhandlet nedenfor) kunne sammenkaldes for at udveksle synspunkter om den retspraksis, som det centrale organ har fremsendt underretning om til staterne.
 I henhold til disse bestemmelser har den schweiziske forbundsregering som depositar for 1988-konventionen sammenkaldt det stående udvalg en gang om året. I de første år var der tale om en simpel udveksling af oplysninger, men fra det femte møde, som fandt sted den 18. september 1998 i Interlaken, har udvalget arbejdet på grundlag af en rapport om retsafgørelser fra det forløbne år, udarbejdet af repræsentanter valgt på skift, som det har drøftet for at fremhæve eventuelle fortolkningsmæssige forskelle, der måtte være opstået hos de nationale retter, og indkredse de forskelle, der eventuelt kunne gentage sig senere, for at løse problemerne på forhånd.
 200.
 Dette system for udveksling af oplysninger har undergået en gennemgribende ændring med artikel 3 i den nye protokol. Det pålægges Europa-Kommissionen at etablere et nyt system, som der fastsættes en række kriterier for; systemet skal være tilgængeligt for offentligheden og indeholde retsafgørelser truffet af retterne i sidste instans og af Domstolen samt andre særlig vigtige retsafgørelser, der er endelige, og som er truffet


text:
i medfør af den nye konvention, Luganokonventionen fra 1988 eller de retsakter, der er nævnt i artikel 64, stk. 1, i den nye konvention, og dermed i første række Bruxelles I-forordningen. Retsafgørelserne skal klassificeres og forsynes med et sammendrag. I modsætning til den tidligere protokol nævner artikel 3 ikke oversættelse, men det er indlysende, at de klassificerede retsafgørelser skal oversættes i det mindste delvis, ikke nødvendigvis til samtlige konventionsstaters sprog, men som minimum til nogle få sprog, så de bliver tilgængelige for de almindelige retter, som skal tage hensyn til dem, når de anvender konventionen.
 Pligten til at indføre et system for udveksling af oplysninger, som er tilgængeligt for offentligheden, er særlig vigtig og afviger fra det tidligere system, hvor der kun skulle videregives oplysninger til staterne og deres repræsentanter i det stående udvalg, selv om Domstolens justitssekretær i praksis gav et bredt publikum bestående af jurister (advokater, dommere, notarer, universitetslærere, osv.) adgang til oplysningerne. Den nye ordning skal give alle, som har en interesse heri, en mere struktureret adgang til retsafgørelserne, så det bliver lettere at gøre større brug af den retspraksis, der er udviklet omkring konventionen.
 Konventionsstaterne har fortsat pligt til at meddele retsafgørelserne til Kommissionen. Domstolens justitssekretær får til opgave at udvælge sager af særlig interesse i forbindelse med konventionens funktion og forelægge dem til drøftelse på et ekspertmøde i henhold til artikel 5 i protokollen (se nedenfor).
 201.
 Indtil Kommissionen har etableret det nye system, vil det gamle system i Domstolens regi fortsat blive anvendt. Dog vil der umiddelbart kunne anvendes en ordning, hvorefter oplysninger om retsafgørelser indsamles af justitssekretæren og videregives til staterne gennem ekspertmødet i henhold til artikel 5 i protokollen i stedet for det stående udvalg af repræsentanter for de kontraherende parter som omhandlet i artikel 3 i den tidligere protokol, idet udvalget får andre opgaver efter artikel 4 i den nye protokol.
 4. Det stående udvalg bestående af repræsentanter for de kontraherende parter (artikel 4)
 202.
 Ifølge protokol nr. 2 til 1988-konventionen skulle der nedsættes et stående udvalg sammensat af repræsentanter for de kontraherende stater og med deltagelse af De Europæiske Fællesskaber (Kommissionen, Rådet og Domstolen) og EFTA som observatører for at gennemgå udviklingen i den retspraksis, der er omfattet at det ovenfor beskrevne system for udveksling af oplysninger, og forholdet mellem konventionen og andre konventioner om særlige anliggender, samt på grundlag af denne gennemgang undersøge hensigtsmæssigheden af at foretage en revision af særlige punkter i konventionen, og fremsætte henstillinger herom.
 Artikel 4 i den nye protokol bevarer det stående udvalg som sådant, men eftersom dette udvalg kun består af de kontraherende parter, er det nu et mindre organ end det tidligere, idet Fællesskabet selv er trådt i stedet for Det Europæiske Fællesskabs medlemsstater. Dette betyder, at det nye udvalg på grund af sin sammensætning ikke er det ideelle forum til den udveksling af oplysninger og drøftelse af nationale retsafgørelser, der fandt sted i henhold til 1988-konventionen, og udvalget er da også blevet tildelt andre og vigtigere opgaver i forbindelse med konventionen


text:
og dens revision.
 203.
 De funktioner, udvalget er blevet tildelt, er drøftelse og revision. Udvalget skal drøfte forholdet mellem konventionen og andre internationale retsakter, anvendelsen af artikel 67, herunder planlagte tiltrædelser af retsakter om særlige anliggender og foreslået lovgivning i overensstemmelse med protokol nr. 3, en mulig revision af konventionen i medfør af artikel 76 og ændringer til bilag I-IV og bilag VII i medfør af artikel 77, stk. 1. Udvalget skal også drøfte nye staters tiltrædelse og kan stille de tiltrædelsesstater, der er nævnt i artikel 70, stk. 1, litra c), spørgsmål om landets retssystem og gennemførelsen af konventionen, og det kan drøfte eventuelle tilpasninger af konventionen, som måtte være nødvendige for dens anvendelse i tiltrædelsesstaterne. På alle disse områder er det udvalgets opgave at drøfte forskellige aspekter af konventionen og om nødvendigt berede vejen for en konference med henblik på revision af konventionen.
 204.
 Hvad angår revision af konventionen har det stående udvalg funktioner, der er bredere end blot drøftelser og forberedelse af afgørelser. Udvalget skal selv tage stilling til visse spørgsmål, der kræver ændring af konventionen og dens bilag. Det skal godkende nye gyldige sprogversioner i medfør af artikel 73, stk. 3, og foretage de nødvendige ændringer af bilag VIII. Det kan også foretage ændringer af bilag V og VI i henhold til artikel 77, stk. 2. Endelig kan det sammenkaldes for at drøfte tilbagekaldelse af erklæringer og forbehold, som er fremsat af de kontraherende parter i henhold til protokol nr. 1, og tage stilling til konsekvenserne af sådanne tilbagekaldelser, idet det skal foretage de nødvendige ændringer af bilag IX. Der er tale om vigtige funktioner, som under 1988-konventionen ville have krævet indkaldelse af en diplomatisk konference mellem de kontraherende stater med henblik på ændring af konventionen, men som nu er genstand for en forenklet revisionsprocedure, der er blevet lettere af, at et stort antal oplysninger er blevet indsat, ikke i selve konventionen, men i bilagene.
 Proceduren er blevet yderligere forenklet ved, at udvalget har fået beføjelse til at fastlægge procedureregler for sit virke og sin beslutningstagning, der skal rumme mulighed for en skriftlig procedure for både høring og beslutningstagning, uden at det er nødvendigt at sammenkalde de kontraherende parter. Selv om procedurereglerne rummer denne mulighed, skal det naturligvis fortsat stå enhver kontraherende part frit for at anmode om, at udvalget sammenkaldes til møde.
 5. Ekspertmøder (artikel 5)
 205.
 Behovet for et forum, der giver alle konventionsstaterne mulighed for at drøfte udviklingen inden for retspraksis i forbindelse med konventionen, blev tidligere dækket af det stående udvalg, men nu er der indført en anden slags drøftelse, idet der vil blive indkaldt til ekspertmøder, når som helst det er nødvendigt eller hensigtsmæssigt. Opbevareren kan indkalde til møde, uden at der er blevet fremsat formel anmodning herom, når som helst denne anser det for tilrådeligt, hvilket allerede var praksis ved sammenkaldelsen af det udvalg, der blev nedsat ved 1988-konventionen. Formålet med et ekspertmøde er at drøfte, hvordan konventionen fungerer, navnlig udviklingen inden for retspraksis og ny lovgivning, sædvanligvis fællesskabslovgivning, som


text:
kan få indvirkning på anvendelsen af konventionen. Det er indlysende, at drøftelser af denne art er nyttige med henblik på at nå frem til en parallel og ensartet fortolkning af konventionen og Bruxelles I-forordningen.
 Sammensætningen af disse møder er bredere end i det stående udvalg og i det store og hele den samme som i det udvalg, der var omhandlet i den tidligere protokol nr. 2, hvilket er naturligt, da de begge har til opgave at drøfte national retspraksis. Deltagerne er derfor eksperter fra de kontraherende parter, konventionsstaterne, Domstolen og EFTA. Mødernes sammensætning kan endog gøres endnu bredere med deltagelse af enhver anden ekspert, hvis tilstedeværelse findes hensigtsmæssig.
 Selv om ekspertmødernes opgaver er mere begrænsede, er der dog en forbindelse til det stående udvalg. Hvis der på møderne opstår spørgsmål i forbindelse med anvendelsen af konventionen, der efter deltagernes opfattelse kræver yderligere drøftelser mellem de kontraherende parter eller en nøjere gennemgang med sigte på revision af konventionen, kan de henvises til det stående udvalg med henblik på videre behandling.
 3.
 Protokol nr. 3 om anvendelsen af konventionens artikel 67
 206.
 Protokollen om anvendelsen af konventionens artikel 67 gengiver i det store og hele den foregående protokol nr. 3 til 1988-konventionen, der vedrørte anvendelsen af denne konventions artikel 57. Det hedder i protokollen, at bestemmelser indeholdt i retsakter fra De Europæiske Fællesskabers institutioner, hvorved der på særlige områder fastsættes regler for retternes kompetence samt for anerkendelse eller fuldbyrdelse af retsafgørelser, skal behandles på samme måde som de konventioner, der er omhandlet i artikel 67, stk. 1. Grundene til denne sidestilling er indgående forklaret i rapporten om 1988-konventionen, som der henvises til (Jenard-Möller-rapporten, punkt 120-125). Det bemærkes imidlertid i rapporten, at der udelukkende henvises til fællesskabsretsakter og ikke til EF-medlemsstaternes lovgivning, når denne er blevet harmoniseret i henhold til disse retsakter, som det f.eks. er tilfældet, når det gælder direktiver, idet det hedder i rapporten: »Bestemmelsen om, at fællesskabsretsakter skal sidestilles med konventioner, der indgås på særlige områder, kan således kun gælde retsakter, der svarer til sådanne konventioner, og altså ikke nationale lovbestemmelser« (punkt 125).
 Der er i den nye protokol tilføjet en bestemmelse (stk. 3), hvori det hedder, at såfremt en eller flere kontraherende parter sammen indarbejder alle eller nogle af de bestemmelser, som findes i retsakter fra Det Europæiske Fællesskabs institutioner, i egen lovgivning, skal disse nationale lovbestemmelser behandles på samme måde som konventioner på særlige områder. Formålet med denne bestemmelse er at lette tilpasningen til fællesskabslovgivningen af tredjelandes nationale lovgivning og at give disse lande den nødvendige fleksibilitet til at foretage de nødvendige tilpasninger, især når de pågældende fællesskabsretsakter er direktiver.
 207.
 Stk. 2 i protokollen gengiver den tilsvarende artikel i den tidligere protokol og fastsætter, at hvis en fællesskabsretsakt ikke er forenelig med konventionen, skal de kontraherende stater omgående overveje at ændre konventionen i overensstemmelse med artikel 76, dog med forbehold af den fremgangsmåde, der er indført ved protokol nr. 2. Den tidligere protokol fandt kun anvendelse på fællesskabsretsakter, der var uforenelige med konventionen, hvorimod det nye stk.


text:
2 også omfatter uforenelige forslag til fællesskabsretsakter, og herved bliver det muligt at ændre konventionen samtidig med, at en fællesskabsretsakt vedtages endeligt.
 (1) Danmark undertegnede konventionen den 5. december 2007 i Bruxelles.
 (2) EFT L 319 af 25.11.1988.
 (3) Medmindre andet er anført, henvises der til teksten til Bruxelleskonventionen offentliggjort i EFT af 26.1.1998 (C-udgaven), der indeholder konventionen som ændret ved konventionen af 9. oktober 1978 om Kongeriget Danmarks, Irlands og Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirlands tiltrædelse (»tiltrædelseskonventionen af 1978«), ved konventionen af 26. maj 1989 om Kongeriget Spaniens og Republikken Portugals tiltrædelse (»tiltrædelseskonventionen af 1989«) og ved konventionen af 29. november 1996 om Republikken Østrigs, Republikken Finlands og Kongeriget Sveriges tiltrædelse (»tiltrædelseskonventionen af 1996«).
 (4) Finland, Sverige og Østrig, der blev EF-medlemsstater den 1. januar 1995, men som havde været parter i Luganokonventionen siden den 1. april 1993.
 (5) Amsterdamtraktaten om ændring af traktaten om Den Europæiske Union, traktaterne om oprettelse af De Europæiske Fællesskaber og visse tilknyttede akter (EFT C 340 af 10.11.1997).
 (6) Især bør nævnes Den Europæiske Gruppe vedrørende International Privatret ((EGPIL/ GEDIP), der den 7. april 1997 forelagde sekretæren for Det Stående Udvalg for Luganokonventionen og Generalsekretæren for Rådet for Den Europæiske Union et dokument med en række forslag til revision af Bruxelleskonventionen og Luganokonventionen; det blev udsendt til de delegerede som et rådsarbejdsdokument den 15. april 1997 (i det følgende benævnt »forslagene fra Den Europæiske Gruppe vedrørende International Privatret«).
 (7) Polen deltog i gruppens møder som observatør, efter at alle kontraherende parter i Luganokonventionen havde givet deres tilslutning til dets tiltrædelse af konventionen. Andre observatører på gruppens møder var Domstolen, EFTA og Haagerkonferencen om International Privatret.
 (8) Rådsdok. 7700/99 af 30.4.1999.
 (9) KOM (1999) 348 endelig af 14.7.1999.
 (10) EFT L 12 af 16.1.2001.
 (11) EUT L 299 af 16.11.2005.
 (12) SEK(2002) 298 endelig af 22.3.2002.
 (13) Domstolen, udtalelse 1/03, konklusionen.
 (14) Rapport om Luganokonventionen af 16. september 1988 (EFT C 189 af 28.7.1990).
 (15) Rapport om konventionen af 27. september 1968 om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgørelser i borgerlige sager, herunder handelssager (EFT C 59 af 5.3.1979).
 (16) Rapport om konventionen af 9. oktober 1978 om Danmarks, Irlands og Det Forenede Kongeriges tiltrædelse (EFT C 59 af 5.3.1979).
 (17) Rapport om konventionen af 25. oktober 1982 om Grækenlands tiltrædelse (EFT C 298 af 24.11.1986).
 (18) Rapport om konventionen af 26. maj 1989 om Portugals og Spaniens tiltrædelse (EFT C 189 af 28.7.1990).
 (19) Domstolen, sag C-281/02, Owusu, Sml. 2005 I, s. 1383, præmis 25-26.
 (20) Domstolen, sag C-266/01 Préservatrice Foncière TIARD, Sml. 2003 I, s. 4867, præmis 36.
 (21) For visse retningslinjer for fortolkningen af undtagelsen af formueforholdet mellem ægtefæller henvises til Domstolens som i sag 143/78 de Cavel, Sml. 1979, s. 1055, og sag C-220/95 Van den Boogaert v Laumen, Sml. 1997 I, s. 1147.
 (22) Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet (EFT L 149 af 5.7.1971).
 (23)


text:
Domstolen, sag C-271/00 Gemeente Steenbergen, Sml. 2002, s. 10489.
 (24) Jenard-Möller-rapporten, s. 14-17.
 (25) Der mindes om, at Bruxelles I-forordningen - for så vidt angår bestemmelserne om underholdspligt - vil blive erstattet af Rådets forordning (EF) nr. 4/2009 af 18. december 2008 om kompetence, lovvalg, anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser og samarbejde vedrørende underholdspligt (EUT L 7 af 10.1.2009) (jf. artikel 68 i forordningen).
 (26) KOM (97) 609 endelig af 26.11.1997. På tilsvarende vis forslag fra Den Europæiske Gruppe vedrørende International Privatret, der også argumenterer for det sædvanlige opholdssted, punkt 26.
 (27) EUT L 338 af 23.12.2003. Forordningen erstatter den tidligere forordning nr. 1347/2000, der også baserede kompetencen på kriteriet det sædvanlige opholdssted.
 (28) Jenardrapporten, s. 15-16.
 (29) KOM(97) 609 endelig, artikel 2.
 (30) Jf. navnlig den italienske udgave af konventionen: det samme gælder for den italienske udgave af Bruxelles I-forordningen.
 (31) Domstolen, udtalelse 1/03, punkt 144 og 148.
 (32) Domstolen, sag 21/76 Bier, Sml. 1976, s. 1735.
 (33) Jenardrapporten, s. 22.
 (34) Sag 34/82 Martin Peters, Sml. 1983, s. 987; sag C-26/91 Jacob Handte, Sml 1992 I, s. 3697.
 (35) I det mindste når det fremsatte krav vedrører et kontraktbrud (sag 38/81 Effer, Sml. 1982, s. 825).
 (36) Domstolen, sag 189/87 Kalfelisr, Sml. 1988, s. 5565.
 (37) Sag 14/76, De Bloos, Sml. 1976, s.1497, præmis 13: med hensyn til et krav om erstatning for kontraktbrud fandt Domstolen, at den forpligtelse, der skal tages i betragtning, ikke var betaling af erstatning, men snarere den forpligtelse, hvis manglende opfyldelse sagsøgeren lagde til grund for kravet om erstatning.
 (38) Sag 266/85 Shenavai, Sml. 1987, s. 239.
 (39) Domstolen, sag C-440/97 Groupe Concorde, Sml. 1999 I, s. 6307, præmis 26.
 (40) Domstolen, sag C-420/97 Leathertex, Sml. 1999 I, s. 6747.
 (41) Sag 12/76 Tessili, Sml. 1976, s. 1473, sag C-288/92 Custom Made Commercial, Sml. 1994 I, s. 2912, præmis 26 (hvoraf det fremgår, at den lov, der finder anvendelse, kan omfatte en international konvention, der fastlægger en uniform lov), sag C-440/97 Groupe Concorde, Sml 1999 I, s. 6307.
 (42) Sag 56/79 Zelger mod Salinitri, Sml. 1980, s. 89.
 (43) Droz, »Delendum est forum contractus?«, Rec. Dalloz, 1977, chron. s. 351.
 (44) KOM(97) 609 endelig, artikel 5.
 (45) Som argument for at fastsætte objektive kriterier for angivelse af det faktiske leveringssted eller det faktiske sted for levering af tjenesteydelser henvises ligeledes f.eks. til forslagene fra Den Europæiske Gruppe vedrørende International Privatret, punkt 9; det fremgik dog af disse forslag, at hvis de objektive kriterier ikke fandt anvendelse i en bestemt sag, ville den regel, som fandt anvendelse, være den generelle regel om, at kompetencen tillægges retterne dér, hvor sagsøgte har bopæl, i stedet for at falde tilbage på det sted, hvor den pågældende forpligtelse er opfyldt eller skal opfyldes som i artikel 5, nr. 1, litra a), i den nuværende tekst.
 (46) Domstolen, sag C-386/05 Color Drack, Sml. 2007 I, s. 3699.
 (47) Jf. præmis 16 i dommen.
 (48) Domstolen, sag C-220/95 Van den Boogaert mod Laumen, Sml. 1997 I, s. 1147, præmis 22;


text:
forud for denne dom: sag 120/79 de Cavel, Sml. 1979, s. 731, præmis 11.
 (49) Se navnlig Domstolen, sag 120/79 de Cavel, Sml. 1979, s. 731, præmis 7.
 (50) Domstolen, sag C-295/95 Farrell mod Long, Sml. 1997 I, s. 1683.
 (51) KOM(97) 609 endelig, artikel 5, nr. 2.
 (52) Domstolen, sag C-433/01 Blijdenstein, Sml. 2004 I, s. 981, præmis 31 and 34.
 (53) Man må holde sig for øje, at artikel 5, nr. 2, vil blive erstattet af forordning nr. 4/2009 om underholdspligt: se punkt 19 ovenfor.
 (54) Rådets forordning (EF) nr. 2201/2003 af 27. november 2003 om kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i ægteskabssager og i sager vedrørende forældreansvar og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1347/2000 (EUT L 338 af 23.12.2003).
 (55) Jenardrapporten, s. 26.
 (56) Domstolen, sag 21/76 Bier, Sml. 1976, s. 1735.
 (57) KOM(97) 609 endelig udg.
 (58) Domstolen, sag C-220/88 Dumez, Sml. 1990 I, s. 49.
 (59) Domstolen, sag C-364/93 Marinari, Sml. 1995 I, s. 2719, præmis 21; sag C-168/02 Kronhofer, Sml. 2004 I, s. 6009, præmis 19-21.
 (60) Domstolen, sag C-423/68 Shevill, Sml. 1995 I, s. 415, præmis 33.
 (61) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 864/2007 af 11. juli 2007 om lovvalgsregler for forpligtelser uden for kontrakt (Rom II) (EUT L 199 af 31.7.2007) giver kun en delvis løsning.
 (62) Til støtte for dette synspunkt henvises også til Schlosserrapporten, punkt 134.
 (63) Rådets direktiv 93/13/EF af 5. april 1993 (EFT L 95 af 21.4.1993).
 (64) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/27/EF af 19. maj 1998 (EUT L 166 af 11.6.1998).
 (65) Som i Schlosserrapporten, punkt 134.
 (66) Domstolen, sag C-167/00 Henkel, Sml. 2002 I, s. 8111, præmis 49-50.
 (67) Domstolen, sag C-334/00 Tacconi, Sml. 2002 I, s. 7357, præmis 21-23, med henvisning til Bruxelleskonventionen i en sag om ansvar forud for kontraktindgåelse.
 (68) Jenardrapporten, s. 63.
 (69) Denne fodnote vedrører kun den italienske udgave af den forklarende rapport. Der er tale om en rent redaktionel ændring i den italienske udgave (violazione involontaria er ændret til violazione non dolosa).
 (70) Domstolen, sag C-7/98, Krombach, Sml. 2000 I, s. 1935, præmis 44-45.
 (71) I modsætning til Domstolens konklusioner i en tidligere dom, sag 157/80, Rinkau, Sml. 1981, s. 1391, præmis 12.
 (72) Domstolen, sag 33/78 Somafer mod Saar-Ferngas, Sml. 1978, s. 2183.
 (73) Domstolen, sag C-218/86 Schotte mod Parfums Rothschild, Sml. 1987, s. 4905, præmis 17.
 (74) Domstolen, sag 33/78 Somafer mod Saar-Ferngas, Sml. 1978, s. 2183.
 (75) Jenardrapporten, s. 26.
 (76) Domstolen, sag 189/87 Kalfelis, Sml. 1988, s. 5565, præmis 12, og sag C-98/06 Freeport, Sml. 2007 I, s. 08319.
 (77) KOM(97) 609 endelig udg. artikel 6.
 (78) Domstolen, sag C-51/97 Réunion européenne, Sml. 1998 I, s. 6511.
 (79) Det antydes ikke, at artikel 6, nr. 1, kan fortolkes således, at en sagsøger kan anlægge sag mod flere sagsøgte ved den ret, der har kompetence for en af dem, alene med det formål at unddrage de andre sagsøgte deres værneting: jf. Domstolen, sag C-103/05 Reisch Montage, Sml. 2006 I, s. 6827, præmis


text:
32. Se også Domstolen, sag C-98/06 Freeport, Sml. 2007 I, s. 08319, præmis 54.
 (80) Domstolen, sag C-365/88 Hagen, Sml. 1990 I, s. 1845 (ikke oversat til dansk).
 (81) I henhold til udkastet til den ratifikationslov, som Det Schweiziske Forbundsråd godkendte den 18. februar 2009 (lovtidende 2009 1777, FF 2009 1497, FF 2009 1435), vil Schweiz trække sin erklæring om artikel II i protokol nr. 1 tilbage med virkning fra konventionens ikrafttræden.
 (82) De stater, der er berørt af bestemmelsen, er Tyskland, Østrig, Ungarn og Schweiz.
 (83) Ved Rådets afgørelse af 27. november 2008 om indgåelse af den nye Luganokonvention (EUT L 147 af 10.6.2009) besluttede det, at Kommissionen skal fremsætte en erklæring i overensstemmelse med artikel II, stk. 2, i protokol nr. 1 til konventionen, om, at de i artikel 6, nr. 2, og artikel 11 nævnte sager ikke kan gøres gældende i Estland, Letland, Litauen, Polen og Slovenien foruden de medlemsstater, der allerede er nævnt i bilag IX til konventionen.
 (84) Jenardrapporten, s. 31, hvor det tilføjes, at forsikringstagerens relevante bopæl med hensyn til fastsættelse af kompetencen er bopælen på det tidspunkt, hvor sagen anlægges.
 (85) Se også Domstolen, sag C-463/06 FBTO Schadeverzekeringen, Sml. 2007 I, s. 11321, præmis 24.
 (86) Rådets andet direktiv 88/357/EØF af 22. juni 1988 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring, om fastsættelse af bestemmelser, der kan lette den faktiske gennemførelse af den frie udveksling af tjenesteydelser, og om ændring af direktiv 73/239/EØF (EFT L 172 af 4.7.1988).
 (87) Rådets første direktiv 73/239/EØF af 24. juli 1973 om samordning af de administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om adgang til udøvelse af direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring (EFT L 228 af 16.8.1973).
 (88) Særlig artikel 2 i Rådets direktiv 85/577/EØF af 20. december 1985 om forbrugerbeskyttelse i forbindelse med aftaler indgået uden for fast forretningssted (EFT L 372 af 31.12.1985) og med lidt anderledes formuleringer i andre direktiver om forbrugere, f.eks. artikel 2 i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler (EFT L 95 af 21.4.1993) og artikel 2 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF af 20. maj 1997 om forbrugerbeskyttelse i forbindelse med aftaler vedrørende fjernsalg (EFT L 144 af 4.6.1997).
 (89) Jf. artikel 6 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 593/2008 af 17. juni 2008 om lovvalgsregler for kontraktlige forpligtelser (Rom I) (EUT L 177 af 4.7.2008). Jf. endvidere artikel 5 i Romkonventionen af 19. juni 1980 (EUT C 334 af 30.12.2005).
 (90) Rådets direktiv 87/102/EØF af 22. december 1986 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om forbrugerkredit (EFT L 42 af 12.2.1987), senere erstattet af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/48/EF af 23. april 2008 om forbrugerkreditaftaler og om ophævelse af Rådets direktiv 87/102/EØF (EUT L 133 af 22.5.2008).
 (91) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/47/EF af 26. oktober 1994 om beskyttelse af køber i forbindelse med visse aspekter ved kontrakter om brugsret til fast ejendom på timesharebasis (EFT L 280 af 29.10.1994).
 (92) Domstolen, sag C-423/97


text:
Travel Vac, Sml. 1999 (I), s. 2195, præmis 22.
 (93) Domstolen, sag C-73/04 Klein, Sml. 2005 (I), s. 8667, præmis 22 ff.
 (94) Som defineret i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/31/EF af 8. juni 2000 om visse retlige aspekter af informationssamfundstjenester, navnlig elektronisk handel, i det indre marked (»Direktivet om elektronisk handel«) (EFT L 178 af 17.7.2000), hvor det udtrykkeligt siges i artikel 1, stk. 4, at det »berører ikke domstolenes kompetence«, som derfor overlades til Bruxelles I-forordningen og parallelt hermed Luganokonventionen.
 (95) Rådets og Kommissionens erklæring findes på Det Europæiske Retlige Netværks websted, nærmere betegnet på http://ec.europa.eu/civiljustice/docs/Reg_44-2000_joint_statement_14139_da.pdf.
 (96) Artikel 5, stk. 5, i konventionen af 19. juni 1980; jf. endvidere artikel 6, stk. 3, og artikel 6, stk. 4, litra b), i Rom I-forordningen.
 (97) Artikel 6, stk. 2, litra b), i konventionen (EFT C 27 af 26.1.1998); jf. endvidere artikel 8, stk. 3, i Rom I-forordningen.
 (98) Vedrørende artikel 5, nr. 1, i Bruxelleskonventionen, se Domstolen, sag C-37/00 Weber, Sml. 2002 (I), s. 2013, præmis 49-58.
 (99) Europa-Parlamentets og Rådet direktiv 96/71/EF af 16. december 1996 om udstationering af arbejdstagere som led i udveksling af tjenesteydelser (EFT L 18 af 21.1.1997).
 (100) Domstolen, sag C-280/90 Hacker, Sml. 1992 (I), s. 1111, præmis 15 (vedrørende artikel 16, nr. 1, i Bruxelleskonventionen).
 (101) Domstolen, sag C-8/98 Dansommer, Sml. 2000 (I), s. 393, præmis 38 (vedrørende artikel 16, nr. 1, i Bruxelleskonventionen).
 (102) Jenard-Möller-rapporten, punkt 54.
 (103) Dette er påpeget både i Jenardrapporten, s. 35, og Schlosserrapporten, punkt 166-172.
 (104) Jf. punkt 153 i udtalelse 1/03: »Selv om sammenfaldet mellem fællesskabsreglernes og den påtænkte aftales genstand og ordlyd er forhold, som skal tages i betragtning ved efterprøvelsen af, om fællesskabsreglerne påvirkes af denne aftale, kan disse forhold dog ikke i sig selv godtgøre, at der ikke er tale om nogen påvirkning. Den sammenhæng, som følger af anvendelsen af de samme kompetenceregler, er ikke ensbetydende med, at der ikke er tale om nogen påvirkning, eftersom anvendelsen af en kompetenceregel i den påtænkte aftale kan føre til, at en anden ret udpeges som kompetent end den, som ville være blevet udpeget i medfør af bestemmelserne i forordning nr. 44/2001. For så vidt som den nye Luganokonvention indeholder artikler, som er sammenfaldende med artikel 22 og 23 i forordning nr. 44/2001, og på dette grundlag fører til, at et tredjeland, som er part i denne konvention, udpeges som rette forum, selv om sagsøgte har bopæl i en medlemsstat, ville det således uden konventionen være sidstnævnte stat, der var rette forum, hvorimod det med konventionen vil være tredjelandet.«
 (105) Schlosserrapporten, punkt 173.
 (106) KOM(2000) 412 endelig af 1.8.2000.
 (107) KOM(2003) 827 endelig og KOM(2003) 828 endelig af 23.12.2003. Ifølge forslagene fra 2003 ville kompetencen blive tillagt Domstolen, og EF-Patentretten skulle oprettes inden for rammerne af Domstolen med appel til Retten i Første Instans.
 (108) I henhold til den protokol, som Europa-Kommissionen foreslog (protokol nr. 4), ville Domstolen have fået enekompetence i sager om fællesskabsretlige industrielle ejendomsrettigheder i det omfang, den var tillagt en sådan enekompetence


text:
i medfør af traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab. Afsnit III og IV i Luganokonventionen ville have fundet anvendelse på anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i sådanne sager.
 (109) Domstolen, sag C-4/03 GAT, Sml. 2006 (I), s. 6509 (vedrørende artikel 16, nr. 4, i Bruxelleskonventionen).
 (110) GAT-dommen, præmis 25.
 (111) Domstolen fastslog udtrykkeligt, det ikke var muligt at begrænse kompetencen for retterne i en anden stat end den, hvori patentet er udstedt, til efter indsigelse at tage stilling til gyldigheden af et udenlandsk patent på grundlag af en indsigelse til alene de tilfælde, hvor den afgørelse, der skal træffes, i henhold til national ret kun har virkning for sagens parter. I en række lande har en afgørelse, hvorved et patent annulleres, virkning erga omnes, og en sådan begrænsning ville føre til skævheder og dermed anfægte den ligelige og ensartede anvendelse af de rettigheder og forpligtelser, som konventionen medfører for konventionsstaterne og for de berørte personer (GAT-dommen, præmis 30).
 (112) Jf. endvidere Rådets afgørelse af 27. november 2008 om indgåelse af den nye Luganokonvention (EUT L 147 af 10.6.2009), hvori Det Europæiske Fællesskab erklærer, at det agter at præcisere anvendelsesområdet for Bruxelles I-forordningens artikel 22, nr. 4, tilsvarende for derved at sikre parallelisme med Luganokonventionens artikel 22, nr. 4, under hensyntagen til resultaterne af vurderingen af anvendelsen af Bruxelles I-forordningen.
 (113) Konventionens artikel 1, stk. 3.
 (114) Schlosserrapporten, punkt 179.
 (115) Schlosserrapporten, punkt 174.
 (116) Schlosserrapporten, punkt 177.
 (117) Vedrørende Bruxelleskonventionen, se Kurz mod Stella Musical, 1991 3 Weekly Law Reports s. 1046.
 (118) Schlosserrapporten, punkt 179. Om bevis for, at det forekommer inden for international handel, og vurderingen af, hvor relevant det er, se især Domstolen, sag C-159/97 Trasporti Castelletti, Sml. 1999 I, s. 1597.
 (119) Denne henvisning blev så overtaget af Bruxelleskonventionen i Donostia-San Sebastiáns version fra 1989, og derefter af Bruxelles I-forordningen. Jenard-Möller-rapporten, punkt 58.
 (120) I den engelske udgave af litra a) tales der om en aftale »evidenced in writing«, mens der i andre udgaver bruges vendinger, der ordret betyder »indgået mundtligt med skriftlig bekræftelse«.
 (121) Artikel 7, stk. 3 og stk. 4, i UNCITRAL Model Law on International Commercial Arbitration (modellov om international handelsvoldgift), som ændret af UNCITRAL den 7. juli 2006, FN-dokument A/61/17, bilag I, hvor det i stk. 3 hedder, at en voldgiftaftale foreligger skriftligt, hvis indholdet på nogen måde gemmes, uanset om voldgiftaftalen eller -kontrakten er indgået mundtligt, ved parternes optræden eller på anden vis. Ifølge stk. 4 overholdes kravet om, at en voldgiftaftale skal foreligge skriftligt, med en elektronisk meddelelse, hvis oplysningerne heri er tilgængelige, så de kan bruges til efterfølgende reference; »elektronisk kommunikation« betyder enhver meddelelse, parterne sender via datameddelelser; »datameddelelser« betyder information, der genereres, sendes, modtages eller opbevares på elektronisk, magnetisk, optisk eller på lignende vis, herunder, men ikke begrænset til, elektronisk dataudveksling (EDI), elektronisk post, telegram, telex eller telefax.
 (122) Domstolen, sag 24/76 Estasis Salotti, Sml. 1976, s. 1831; Sag 25/76 Galeries Segoura, Sml. 1976, s. 1851.
 (123) Til støtte for dette synspunkt se også Jenard-rapporten, side 38.


text:
(124) Domstolen, sag 150/80 Elefanten Schuh, Sml. 1981, s. 1671, præmis 17.
 (125) Domstolen, sag C-27/81, Rohr mod Ossberger, Sml. 1981, s. 2431, præmis 8.
 (126) Jenardrapporten, s. 38.
 (127) Domstolen, sag 150/80 Elefanten Schuh, Sml. 1981, s. 1671, præmis 16.
 (128) Jenardrapporten, s. 38.
 (129) Jenardrapporten, s. 39.
 (130) Schlosserrapporten, punkt 22.
 (131) For en modsat holdning se Jenardrapporten, s. 40.
 (132) Se nedenfor i forbindelse med artikel 34, stk. 2.
 (133) Se artikel 26, stk. 3, i konventionen.
 (134) EFT L 160 af 30.6.2000.
 (135) EUT L 300 af 17.11.2005.
 (136) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1393/2007 af 13. november 2007 om forkyndelse i medlemsstaterne af retslige og udenretslige dokumenter i civile og kommercielle sager, og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 1348/2000 (EUT L 324 af 10.12.2007).
 (137) Nu af forordning nr.1393/2007, se punkt 116 ovenfor.
 (138) Forordning (EF) nr. 1348/2000, artikel 4-11.
 (139) Forordning (EF) nr. 1348/2000, artikel 12-15.
 (140) Jenard-Möller-rapporten, punkt 64.
 (141) Domstolen, sag 144/86, Gubisch mod Palumbo, Sml. 1987, s. 4861, med særlig henvisning til det identiske grundlag for de verserende sager.
 (142) I Jenardrapporten hedder det på s. 41: »Udvalget [der udarbejdede Bruxelleskonventionen] fandt det ikke påkrævet nøjagtigt i konventionen at fastsætte, på hvilket tidspunkt litispendensen indtræder; dette spørgsmål overlades derfor til de kontraherende staters interne lovgivning.«
 (143) Domstolen, sag 129/83, Zelger mod Salinitri, Sml. 1984, s. 2397.
 (144) I visse kantoner er det relevante tidspunkt datoen for indledningen af forligsproceduren, før retssagen starter.
 (145) Bortset fra, at det afgørende tidspunkt for litispendens i Grækenland fastsættes med tilbagevirkende kraft til datoen for indleveringen af kravet til retten.
 (146) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1393/2007 af 13. november 2007 (EUT L 324 af 10.12.2007), der trådte i stedet for Rådets forordning nr. 1348/2000; se punkt 116 ovenfor.
 (147) Konvention udarbejdet på grundlag af artikel K.3 i traktaten om Den Europæiske Union om forkyndelse i Den Europæiske Unions medlemsstater af retslige og udenretslige dokumenter i civile eller kommercielle anliggender (EFT C 261 af 27.8.1997), som indgik i ad hoc-gruppens overvejelser i forbindelse med revisionen af Bruxelles- og Luganokonventionerne.
 (148) Se f.eks. Domstolen, sag C-406/92, Tatry mod Maciej Rataj, Sml. 1994 I, s. 5439, hvor Domstolen fandt, at et krav om, at det fastslås, at sagsøgte er ansvarlig for en skade, samt om, at han tilpligtes at betale erstatning, hviler på samme grundlag og har samme genstand som et krav, som den nu sagsøgte tidligere har fremsat om, at det fastslås, at han ikke er ansvarlig for skaden.
 (149) Den valgte løsning er i den henseende at foretrække frem for den, som blev foreslået af Den Europæiske Gruppe vedrørende International Privatret, der med henblik på at afgøre, hvornår en sag definitivt kan anses for verserende, henviser kumulativt til det tidspunkt, hvor retten har fået meddelelse om kravet, og det tidspunkt, hvor forkyndelsen for sagsøgte har fundet sted: forslag fra Den Europæiske Gruppe vedrørende International Privatret, punkt 10-12.
 (150) Som Domstolens retspraksis synes at have gjort endnu sjældnere. I en sag om en


text:
forpagtningsaftale vedrørende en fast ejendom beliggende dels i Belgien, dels i Nederlandene, fandt Domstolen, at de to stater hver for sig var enekompetente med hensyn til den del af den faste ejendom, der lå i deres stat, og den udelukkede dermed anvendelsen af bestemmelsen om enekompetencekonflikt, dog kun grundet omstændighederne ved den konkrete sag og ikke generelt: Domstolen, sag 158/87, Scherrens, Sml. 1988, s. 3791.
 (151) Et eksempel herpå: Domstolen, sag 23/78, Meeth mod Glacetal, Sml. 1978, s. 2133.
 (152) Domstolen, sag 150/80, Elefanten Schuh, Sml. 1981, s. 1671.
 (153) Jenardrapporten, s. 41.
 (154) Domstolen, sag C-261/90, Reichert, Sml. 1992 I, s. 2149, præmis 34.
 (155) Se også forslagene fra Den Europæiske Gruppe vedrørende International Privatret, punkt 13.
 (156) Domstolen, sag C-391/95, Van Uden, Sml. 1998 I, s. 7091.
 (157) Van Uden, præmis 22.
 (158) Van Uden, præmis 20 og 28.
 (159) Van Uden, præmis 29, og, angående muligheden for at en procedure vedrørende sagens realitet skal gennemføres for voldgiftsmænd, præmis 34.
 (160) Van Uden, præmis 40.
 (161) Van Uden, præmis 43-48. Ang. en tilsvarende konklusion, se Domstolen, sag C-99/96, Mietz, Sml. 1999 I, s. 2277, præmis 47.
 (162) Jenardrapporten, s. 42.
 (163) Efter at ad hoc-gruppen har afsluttet sit arbejde, er eksekvatur blevet afskaffet i Fællesskabet for visse typer retsafgørelsers vedkommende: forordning (EF) nr. 805/2004 af 21. april 2004 om indførelse af et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument for ubestridte krav (EUT L 143 af 30.4.2004) (ændret ved forordning (EF) nr. 1869/2005 (EUT L 300 af 17.11.2005)), forordning (EF) nr. 1896/2006 af 12. december 2006 om indførelse af en europæisk betalingspåkravsprocedure (EUT L 399 af 30.12.2006) og forordning (EF) nr. 861/2007 af 11. juli 2007 om indførelse af en europæisk småkravsprocedure (EUT L 199 af 31.7.2009).
 (164) Se i den forbindelse Jenardrapporten, s. 42, og Schlosserrapporten, punkt 188.
 (165) Domstolen, sag 125/79, Denilauler mod Couchet, Sml. 1980, s. 1553.
 (166) F.eks. Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (OHIM), der i Det Europæiske Fællesskab træffer afgørelser om ugyldigkendelse eller ugyldighed af visse typer intellektuelle ejendomsrettigheder i Fællesskabet, bl.a. EF-varemærker og EF-mønsterbeskyttelse, eller nationale retter, som EU-medlemsstaterne har udpeget som fællesskabsretter for så vidt angår ugyldigheden af visse typer intellektuelle ejendomsrettigheder i Fællesskabet, bl.a. EF-varemærker og EF-mønsterbeskyttelse og ikke-beskyttede mønstre.
 (167) Domstolen, sag C-7/98, Krombach, Sml. 2000 I, s. 1935, præmis 23 og 37, med hensyn til retten til et forsvar.
 (168) Domstolen, sag C-38/98, Renault mod Maxicar, Sml. 2000 I, s. 2973, præmis 30, med hensyn til domsstatens retters korrekte anvendelse af Fællesskabets principper om frie varebevægelser og fri konkurrence.
 (169) Domstolen, sag C-7/98, Krombach, Sml. 2000 I, s. 1935, præmis 38-40.
 (170) Jenardrapporten, s. 44; Schlosserrapporten, punkt 194.
 (171) Domstolen, sag 166/80, Klomps mod Michel, Sml. 1981, s. 1593, præmis 15-19.
 (172) Domstolen, sag C-305/88, Lancray mod Peters og Sickert, Sml. 1990 I, s. 2725, præmis 15, 18 og 23.
 (173) Domstolen, sag C-123/91, Minalmet mod Brandeis, Sml. 1992 I, s. 5661, præmis 22; sag C-78/95, Hendrikman, Sml. 1996 I, s. 4943, præmis 18-21.
 (174) Ang. en tilsvarende fremgangsmåde, se forslagene


text:
fra Den Europæiske Gruppe vedrørende International Privatret, punkt 14-16.
 (175) Domstolen, sag 49/84, Debaecker mod Bouwman, Sml. 1985, s. 1779, domskonklusionen.
 (176) Ad hoc-gruppen foretrak ikke at indarbejde ordene i artikel 26, stk. 2, udtrykkeligt i artikel 34, nr. 2, som oprindeligt foreslået af Kommissionen, for ikke at pålægge endnu en obligatorisk efterprøvelse af, hvordan den ret, der har afsagt retsafgørelsen, har handlet.
 (177) Domstolen, sag 166/80, Klomps mod Michel, Sml. 1981, s. 1593, præmis 19.
 (178) I Minalmet- og Hendrikmandommene, jf. punkt 134 ovenfor. Hvad angår den tilsvarende bestemmelse i Bruxelles I-forordningen har Domstolen endvidere præciseret, at sagsøgtes mulighed for at anfægte retsafgørelsen i en udeblivelsessag i domsstaten indebærer, at han er blevet informeret om denne retsafgørelse og har haft tilstrækkelig god tid til at kunne varetage sine interesser og anlægge sag: se sag C-283/05, ASML, Sml. 2006 I, s. 12041.
 (179) Domstolen, sag 49/84, Debaecker mod Bouwman, Sml. 1985, s. 1779, præmis 10-13.
 (180) Jenardrapporten, s. 45.
 (181) Domstolen, sag 145/86, Hoffmann mod Krieg, Sml. 1988, s. 645, præmis 25, med henvisning til en udenlandsk retsafgørelse mellem ægtefæller om underholdspligt, som var uforenelig med en skilsmissedom i den stat, som anmodningen var rettet til.
 (182) Schlosserrapporten, punkt 205.
 (183) Forslag fra Den Europæiske Gruppe vedrørende International Privatret, punkt 28.
 (184) Jenard-Möller-rapporten, punkt 67, 14-17 og 79-84.
 (185) Jenardrapporten, s. 46.
 (186) Punkt 128 ovenfor.
 (187) Jenardrapporten, s. 47.
 (188) Schlosserrapporten, punkt 208-213, og Jenard-Möller-rapporten, punkt 68-69.
 (189) Det er også blevet påpeget, at det vil være ønskeligt at have en håndbog med praktisk information om, hvordan retten eller den kompetente myndighed identificeres; denne information kan af indlysende grunde ikke gives i selve konventionsteksten eller i et bilag.
 (190) Se Jenardrapporten, s. 49-50.
 (191) Den myndighed, der udsteder attesten, skal tage de nødvendige oplysninger fra den retsafgørelse, som attesten vedrører, men den kan få brug for bistand fra den berettigede part. Hvis det indledende processkrift f.eks. ifølge domsstatens lovgivning skal forkyndes af sagsøger og ikke af retten, skal sagsøger således give den myndighed, der udsteder attesten, bevis for, at forkyndelsen har fundet sted, således at datoen kan anføres på attesten.
 (192) Jenardrapporten, s. 55-56.
 (193) Jenardrapporten, s. 56.
 (194) Den eneste konsekvens af en eventuel forsinkelse er derfor, at den myndighed, som anmodningen rettes til, har et ansvar, hvis der findes bestemmelser herom i henhold til den nationale lovgivning eller fællesskabslovgivningen, eftersom konventionen vil blive en del af fællesskabsretten. Gentagne forsinkelser kan tages op i det stående udvalg, der er omhandlet i protokol nr. 2.
 (195) Artikel 43, stk. 4, overtager således bestemmelsen i artikel 40, stk. 2, i 1988-konventionen.
 (196) Jenardrapporten, s. 53.
 (197) Som for Maltas vedkommende, hvor der ikke er mulighed for yderligere appel til en anden ret undtagen i sager om underholdspligt.
 (198) Se Jenardrapporten, s. 52.
 (199) I KOM(97) 609 endelig blev det foreslået at indsætte følgende nye artikel efter den nuværende artikel 33: »En retsafgørelse truffet i en kontraherende stat udgør, også selv om den ikke er eksigibel eller endnu ikke er erklæret


text:
eksigibel i den stat, hvor begæringen fremsættes, for så vidt angår de beløb, der ifølge retsafgørelsen skal betales, en fordring, der kan danne grundlag for anvendelsen af foreløbige, herunder sikrende, retsmidler ifølge lovgivningen i den medlemsstat, hvor begæring herom fremsættes.«
 (200) Domstolen, sag 148/84, Deutsche Genossenschaftsbank mod Brasserie du Pêcheur, Sml. 1985, s. 1981, præmis 18.
 (201) Domstolen, sag 119/84, Capelloni og Aquilini mod Pelkmans, Sml. 1985, s. 3147, præmis 11.
 (202) Domstolen, Capelloni og Aquilini mod Pelkmans, præmis 21.
 (203) Domstolen, Capelloni og Aquilini mod Pelkmans, præmis 25-26.
 (204) Domstolen, Sag C-220/95, Van den Boogaert mod Laumen, Sml. 1997 I, s. 1147, præmis 21-22, med henvisning til en engelsk retsafgørelse, der ved én og samme afgørelse under en skilsmissesag tog stilling til såvel det formueretlige forhold mellem ægtefællerne som underholdspligten.
 (205) Se punkt 169 nedenfor.
 (206) Jenardrapporten, s. 53-54.
 (207) Schlosserrapporten, punkt 213.
 (208) Artikel 44 i Luganokonventionen fra 1988 begrænsede dets anvendelse til »den i artikel 32 til 35 fastlagte fremgangsmåde«.
 (209) Jenardrapporten, s. 54.
 (210) Det bemærkes, at i den italienske udgave af konvention er det tidligere udtryk »atti autentici« (»officielt bekræftede dokumenter«) blevet erstattet af »atti pubblici« (»offentlige instrumenter«) Denne ændring skal afspejle Domstolens retspraksis som forklaret i teksten.
 (211) Domstolen, sag C-260/97 Unibank mod Christensen, Sml. 1999 I, s. 3715, præmis 15 (vedrørende artikel 50 i Bruxelleskonventionen).
 (212) Jenard-Möller-rapporten, punkt 72.
 (213) Jenard-Möller-rapporten, punkt 106-107.
 (214) Hvoraf det udtrykkeligt fremgår, at udtrykket »ret« i forbindelse med hurtig retsforfølgning i sager om pengekrav også omfatter det svenske fogedvæsen (kronofogdemyndigheden).
 (215) Konventionen er blevet ratificeret af Danmark (den 2. maj 1989), Norge (den 1. november 1994) og Finland (den 21. december 1995), og Irland og Sverige har tiltrådt den (hhv. den 17. oktober 1989 og den 30. april 1993). I overensstemmelse med artikel 15 i konventionen trådte konventionen i kraft seks måneder efter deponeringen af ratifikationsinstrumentet eller modtagelsen af notifikationen om tiltrædelsen. Grækenland havde allerede ratificeret den 27. februar 1967, inden 1988-konventionen. Det ser ud til, at kun Island ikke har tiltrådt konventionen.
 (216) Jenardrapporten, s. 59; Jenard-Möller-rapporten, punkt 77.
 (217) Domstolen, sag C-406/92 Tatry mod Maciej Rataj, Sml. 1994 I, s. 5439, præmis 24-25 og 27, for så vidt angår anvendelsen af Bruxelleskonventionen på litispendens og indbyrdes sammenhængende krav, hvor disse aspekter ikke er omhandlet i specialkonventionen, der begrænsede sig til kompetencereglerne (den specialkonvention, det drejer sig om, var Bruxelleskonventionen fra 1952 om arrest i søgående skibe).
 (218) Jf. punkt 7 ovenfor.
 (219) Jenardrapporten, s. 61.
 (220) Denne begrænsning blev indføjet i Bruxelleskonventionen ved tiltrædelseskonventionen fra 1978: Schlosserrapporten, punkt 249-250.
 (221) Punkt 180 ovenfor.
 (222) Punkt 7 ovenfor.
 (223) Artikel 62 i 1988-konventionen; jf. Jenard-Möller-rapporten, punkt 89-90.
 (224) Efter anmodning fra Danmark blev det gjort klart under forhandlingerne, at Færøernes og Grønlands nuværende stilling i forhold til 1988-konventionen ville fortsætte under den nye konvention. Se Jenard-Möller-rapporten, punkt 95.
 (225) Se punkt 101 ovenfor.
 (226) Konventionen af 30. juni 2005 om værnetingsaftaler, vedtaget på 20. samling i Haagerkonferencen om International Privatret.
 (227) Jf. forklarende rapport fra T.


text:
 Vigtig juridisk meddelelse
 |
 22003D0176
 Afgørelse truffet af Det Blandede EØS-udvalg nr. 176/2003 af 5. december 2003 om ændring af bilag IX (finansielle tjenesteydelser) og bilag XXII (selskabsret) til EØS-aftalen
 EU-Tidende nr. L 088 af 25/03/2004 s. 0053 - 0054
 Afgørelse truffet af Det Blandede EØS-udvalgnr. 176/2003af 5. december 2003om ændring af bilag IX (finansielle tjenesteydelser) og bilag XXII (selskabsret) til EØS-aftalenDET BLANDEDE EØS-UDVALG HAR -under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde som ændret ved protokollen om tilpasning af aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, i det følgende benævnt "aftalen", særlig artikel 98, ogud fra følgende betragtninger:(1) Bilag IX til aftalen blev ændret ved afgørelse nr. 115/2003 truffet af Det Blandede EØS-udvalg den 26. september 2003(1).(2) Bilag XXII til aftalen blev ændret ved afgørelse nr. 162/2003 truffet af Det Blandede EØS-udvalg den 7. november 2003(2).(3) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/51/EF af 18. juni 2003 om ændring af direktiv 78/660/EØF, 83/349/EØF, 86/635/EØF og 91/674/EØF om årsregnskaber og konsoliderede regnskaber for visse selskabsformer, banker og andre penge- og finansieringsinstitutter samt forsikringsselskaber(3) skal indarbejdes i aftalen -TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE:Artikel 11. Bilag IX til aftalen ændres således:a) Følgende indsættes i punkt 12b (Rådets direktiv 91/674/EØF):"ændret ved:- 32003 L 0051: Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/51/EF af 18. juni 2003 (EUT L 178 af 17.7.2003, s. 16)."b) Følgende led indsættes i punkt 21 (Rådets direktiv 86/635/EØF):"- 32003 L 0051: Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/51/EF af 18. juni 2003 (EUT L 178 af 17.7.2003, s. 16)."2. Bilag XXII til aftalen ændres således:a) Følgende led indsættes i punkt 4 (Rådets direktiv 78/660/EØF) og i punkt 6 (Rådets direktiv 83/349/EØF):"- 32003 L 0051: Europa-Parlamentets og Rådets direktiv af 18. juni 2003 (EUT L 178 af 17.7.2003, s. 16)."b) Følgende indsættes i andet led (Rådets direktiv 83/349/EØF) i punkt 4 (Rådets direktiv 78/660/EØF)."ændret ved:- 32003 L 0051: Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/51/EF af 18. juni 2003 (EUT L 178 af 17.7.2003, s. 16)."Artikel 2Teksterne til direktiv 2003/51/EF på islandsk og norsk, som offentliggøres i EØS-tillægget til Den Europæiske Unions Tidende, er autentiske.Artikel 3Denne afgørelse træder i kraft den 6. december 2003, forudsat at Det Blandede EØS-udvalg har modtaget alle nødvendige meddelelser, jf. aftalens artikel 103, stk. 1(4).Artikel 4Denne afgørelse offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidendes EØS-afsnit og EØS-tillæg.Udfærdiget i Bruxelles, den 5. december 2003.På vegne af Det Blandede EØS-udvalgH. S. H. Prinz Nikolaus von LiechtensteinFormand(1) EUT L 331 af 18.12.2003, s. 34.(2) EUT L 41 af 12.2.2004, s. 62.(3) EUT L 178 af 17.7.2003, s. 16.(4) Forfatningsmæssige krav angivet.


text:
 26.4.2019
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 L 112/5
 PROTOKOL
 om ændring af aftalen om søtransport mellem Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater på den ene side og Regeringen for Folkerepublikken Kina på den anden side
 KONGERIGET BELGIEN,
 REPUBLIKKEN BULGARIEN,
 DEN TJEKKISKE REPUBLIK,
 KONGERIGET DANMARK,
 FORBUNDSREPUBLIKKEN TYSKLAND,
 REPUBLIKKEN ESTLAND,
 IRLAND
 DEN HELLENSKE REPUBLIK,
 KONGERIGET SPANIEN,
 DEN FRANSKE REPUBLIK,
 REPUBLIKKEN KROATIEN,
 DEN ITALIENSKE REPUBLIK,
 REPUBLIKKEN CYPERN,
 REPUBLIKKEN LETLAND,
 REPUBLIKKEN LITAUEN,
 STORHERTUGDØMMET LUXEMBOURG,
 UNGARN,
 REPUBLIKKEN MALTA,
 KONGERIGET NEDERLANDENE,
 REPUBLIKKEN ØSTRIG,
 REPUBLIKKEN POLEN,
 DEN PORTUGISISKE REPUBLIK,
 RUMÆNIEN,
 REPUBLIKKEN SLOVENIEN,
 DEN SLOVAKISKE REPUBLIK,
 REPUBLIKKEN FINLAND,
 KONGERIGET SVERIGE,
 DET FORENEDE KONGERIGE STORBRITANNIEN OG NORDIRLAND, i det følgende benævnt »medlemsstaterne«, og
 DEN EUROPÆISKE UNION,
 på den ene side,
 og
 REGERINGEN FOR FOLKEREPUBLIKKEN KINA
 på den anden side,
 SOM HENVISER TIL Republikken Kroatiens tiltrædelse af Den Europæiske Union den 1. juli 2013,
 ER BLEVET ENIGE OM FØLGENDE:
 Artikel 1
 Republikken Kroatien tiltræder aftalen om søtransport mellem Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater på den ene side og regeringen for Folkerepublikken Kina på den anden side, der blev undertegnet den 6. december 2002 i Bruxelles og som trådte i kraft den 1. marts 2008 (i det følgende benævnt »aftalen«).
 Artikel 2
 Teksten til aftalen på kroatisk, der er knyttet til denne protokol, får gyldighed på samme vilkår som de andre tekster, der er udfærdiget i overensstemmelse med artikel 14 i aftalen.
 Artikel 3
 De kontraherende parter giver hinanden notifikation ad diplomatisk vej om, at de har afsluttet de nødvendige interne retlige procedurer for ikrafttrædelse af denne protokol. Denne protokol træder i kraft på dagen for modtagelse af den sidste skriftlige notifikation.
 Artikel 4
 Denne protokol udfærdiges i to eksemplarer på bulgarsk, dansk, engelsk, estisk, finsk, fransk, græsk, italiensk, kroatisk, lettisk, litauisk, maltesisk, nederlandsk, polsk, portugisisk, rumænsk, slovakisk, slovensk, spansk, svensk, tjekkisk, tysk, ungarsk og kinesisk, idet hver af disse tekster har samme gyldighed.
 Udfærdiget i Bruxelles den enogtyvende december to tusind og atten.
 За държавите-членки
 Por los Estados miembros
 Za členské státy
 For medlemsstaterne
 Für die Mitgliedstaaten
 Liikmesriikide nimel
 Για τα κράτη μέλη
 For the Member States
 Pour les États membres
 Za države članice
 Per gli Stati membri
 Dalībvalstu vārdā –
 Valstybių narių vardu
 A tagállamok részéről
 Għall-Istati Membri
 Voor de lidstaten
 W imieniu Państw Członkowskich
 Pelos Estados-Membros
 Pentru statele membre
 Za členské štáty
 Za države članice
 Jäsenvaltioiden puolesta
 För medlemsstaterna
 За Европейския съюз
 Рог la Unión Europea
 Za Evropskou unii
 For Den Europæiske Union
 Für die Europäische Union
 Euroopa Liidu nimel
 Για την Ευρωπαϊκή Ένωση
 For the European Union
 Pour l'Union européenne
 Za Europsku uniju
 Per l'Unione europea
 Eiropas Savienības vārdā –
 Europos Sąjungos vardu
 Az Európai Unió részéről
 Għall-Unjoni Ewropea
 Voor de Europese Unie
 W imieniu Unii Europejskiej
 Pela União Europeia
 Pentru Uniunea Europeană
 Za Európsku úniu
 Za Evropsko unijo
 Euroopan unionin puolesta
 För Europeiska unionen
 За правителството на Киtайската Народна Република
 Por el Gobierno de la República Popular China
 Za vládu Čínské lidové republiky
 For Folkerepublikken Kinas regering
 Für die Regierung der Volksrepublik China
 Hiina Rahvavabariigi valitsuse nimel
 Για την κυβέρνηση της Λαϊκής Δημοκρατίας της


text:
Κίνας
 For the Government of the People’s Republic of China
 Pour le gouvernement de la République populaire de Chine
 Za Vladu Narodne Republike Kine
 Per il Governo della Repubblica popolare cinese
 Ķīnas Tautas Republikas valdības vārdā –
 Kinijos Liaudies Respublikos Vyriausybės vardu
 A Kínai Népköztársaság kormánya részéről
 Għall-Gvern tar-Repubblika Popolari taċ-Ċina
 Voor de Regering van de Volksrepubliek China
 W imieniu rządu Chińskiej Republiki Ludowej
 Pelo Governo da República Popular da China
 Pentru Guvernul Republicii Populare Chineze
 Za vládu Čínskej ľudovej republiky
 Za Vlado Ljudske republike Kitajske
 Kiinan kansantasavallan hallituksen puolesta
 För Folkrepubliken Kinas regering


text:
 22.6.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 L 161/62
 DET BLANDEDE EØS-UDVALGS AFGØRELSE
 Nr. 275/2015
 af 30. oktober 2015
 om ændring af bilag XIII (Transport) til EØS-aftalen [2017/1064]
 DET BLANDEDE EØS-UDVALG HAR —
 under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (»EØS-aftalen«), særlig artikel 98, og
 ud fra følgende betragtninger:
 (1)
 Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 376/2014 af 3. april 2014 om indberetning og analyse af samt opfølgning på begivenheder inden for civil luftfart, ændring af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 996/2010 og ophævelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/42/EF, Kommissionens forordning (EF) nr. 1321/2007 og Kommissionens forordning (EF) nr. 1330/2007 (1) skal indarbejdes i EØS-aftalen.
 (2)
 Bilag XIII til EØS-aftalen bør derfor ændres —
 VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
 Artikel 1
 I bilag XIII til EØS-aftalen foretages følgende ændringer:
 1)
 Teksten til punkt 66d (Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 996/2010) affattes således:
 »32010 R 0996: Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 996/2010 af 20. oktober 2010 om undersøgelse og forebyggelse af havarier og hændelser inden for civil luftfart og om ophævelse af direktiv 94/56/EF (EUT L 295 af 12.11.2010, s. 35) som ændret ved:
 —
 32014 R 0376: Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 376/2014 af 3. april 2014 (EUT L 122 af 24.4.2014, s. 18).
 Forordningens bestemmelser gælder i forbindelse med denne aftale med følgende tilpasning:
 Følgende afsnit tilføjes i artikel 18, stk. 5:
 »Liechtenstein og Schweiz har en fælles national database over hændelser inden for civil luftfart. Relevante data fra Liechtenstein vil blive registreret i den centrale database sammen med de schweiziske data.««
 2)
 Følgende indsættes efter punkt 66gb (Kommissionens forordning (EF) nr. 1330/2007):
 »66gc.
 32014 R 0376: Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 376/2014 af 3. april 2014 om indberetning og analyse af samt opfølgning på begivenheder inden for civil luftfart, ændring af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 996/2010 og ophævelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/42/EF, Kommissionens forordning (EF) nr. 1321/2007 og Kommissionens forordning (EF) nr. 1330/2007 (EUT L 122 af 24.4.2014, s. 18).
 Forordningens bestemmelser gælder i forbindelse med denne aftale med følgende tilpasning:
 Liechtenstein og Schweiz har en fælles national database over hændelser inden for civil luftfart. Relevante data fra Liechtenstein vil blive registreret i den centrale database sammen med de schweiziske data. Som følge af det bilaterale samarbejde med Schweiz omkring hændelser inden for civil luftfart i Liechtenstein vil Liechtenstein behandle indkommende anmodninger i overensstemmelse med denne forordning i nært samarbejde med Schweiz.«
 Artikel 2
 Den islandske og den norske udgave af forordning (EU) nr. 376/2014, der offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidendes EØS-tillæg, er begge autentiske.
 Artikel 3
 Denne afgørelse træder i kraft den 1. november 2015, forudsat at alle meddelelser er indgivet, jf. EØS-aftalens artikel 103, stk. 1 (*1).
 Artikel 4
 Denne afgørelse offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidendes EØS-afsnit og EØS-tillæg.
 Udfærdiget i Bruxelles, den 30. oktober 2015.
 På Det Blandede EØS-Udvalgs vegne
 Oda SLETNES
 Formand
 (1) EUT L 122 af 24.4.2014, s. 18.
 (*1) Ingen forfatningsmæssige krav angivet.


text:
 Avis juridique important
 |
 22000D1109(08)
 Afgørelse truffet af Det Blandede EØS-udvalg nr. 53/1999 af 30. april 1999 om ændring af bilag IX (finansielle tjenesteydelser) til EØS-aftalen
 EF-Tidende nr. L 284 af 09/11/2000 s. 0012 - 0012
 Afgørelse truffet af Det Blandede EØS-udvalgnr. 53/1999af 30. april 1999om ændring af bilag IX (finansielle tjenesteydelser) til EØS-aftalenDET BLANDEDE EØS-UDVALG HAR -under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, som tilpasset ved protokollen om tilpasning af aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, i det følgende benævnt "aftalen", særlig artikel 98, ogud fra følgende betragtninger:(1) Bilag IX til aftalen blev ændret ved afgørelse nr. 110/98 truffet af Det Blandede EØS-udvalg den 1. december 1998(1).(2) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/26/EF af 19. maj 1998 om endelig afregning i betalingssystemer og værdipapirafviklingssystemer(2) bør indarbejdes i aftalen -TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE:Artikel 1Følgende punkt indsættes efter punkt 16a (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/5/EF) i bilag IX til aftalen:"16b. 398 L 0026: Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/26/EF af 19. maj 1998 om endelig afregning i betalingssystemer og værdipapirafviklingssystemer (EFT L 166 af 11.6.1998, s. 45)."Artikel 2Teksterne til direktiv 98/26/EF på islandsk og norsk, som er knyttet til de respektive sproglige udgaver af denne afgørelse, er autentiske.Artikel 3Denne afgørelse træder i kraft den 1. maj 1999, forudsat at Det Blandede EØS-udvalg har modtaget alle fornødne meddelelser i henhold til aftalens artikel 103, stk. 1.Artikel 4Denne afgørelse offentliggøres i EØS-afsnittet i og EØS-tillægget til De Europæiske Fællesskabers Tidende.Udfærdiget i Bruxelles, den 30. april 1999.På Det Blandede EØS-udvalgs vegneF. BarbasoFormand(1) EFT L 277 af 28.10.1999, s 46.(2) EFT L 166 af 11.6.1998, s. 45.


text:
17 . 3 . 80 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. L 70/39
 AFTALE
 mellem Det europæiske økonomiske Fællesskab og republikken Uruguay om handel med
 tekstilvarer
 RÅDET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER
 på den ene side, og
 REGERINGEN FOR REPUBLIKKEN URUGUAY,
 på den anden side,
 SOM ØNSKER at fremme en ordnet og afbalanceret udvikling inden for handelen med tekstilvarer
 mellem Det europæiske økonomiske Fællesskab, herefter benævnt » Fællesskabet«, og republikken
 Uruguay, herefter benævnt »Uruguay«, med henblik på et varigt samarbejde og på vilkår, der skaber
 fuld sikkerhed for samhandelen,
 SOM HAR DET FORSÆT at tage det størst mulige hensyn til de alvorlige økonomiske og sociale pro
 blemer, der i øjeblikket hersker inden for tekstilindustrien såvel i de importerende som i de eksporte
 rende lande, og især at eliminere enhver virkelig risiko for forstyrrelse af Fællesskabets marked og af
 Uruguays tekstilhandel,
 SOM HENVISER til Overenskomsten vedrørende den internationale handel med Tekstilvarer, herefter
 benævnt » Geneve-arrangementet «, særlig artikel 4, og til de vilkår for en fornyelse af dette arrange
 ment, som er fastsat i protokollen af 14. december 1977 samt i de konklusioner, som Tekstilkomiteen
 vedtog samme dag (L/4616),
 HAR VEDTAGET af indgå denne aftale og har med henblik herpå som befuldmægtigede udpeget:
 RÅDET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER :
 TRÅN Van-Thinh,
 specialrepræsentant for Kommissionen for De europæiske Fællesskaber ved tekstilforhandlingen;
 REGERINGEN FOR REPUBLIKKEN URUGUAY:
 Gustavo MAGARINOS,
 overordentlig og befuldmægtiget ambassadør,
 chef for republikken Uruguays Mission ved De europæiske Fællesskaber;
 SOM ER BLEVET ENIGE OM FØLGENDE :
 Samhandelsordning udsat at disse varer opfylder de i protokol A fastsatte
 betingelser.
 Artikel 1
 3 . Beskrivelse og identificering af de varer, der er
 omfattet af denne aftale, er baseret på nomenklaturen i
 1 . Denne aftale finder anvendelse på handelen med den fælles toldtarif samt på den statistiske vareforteg
 tekstilvarer af bomuld, uld og kemofibre, som har op nelse for Fællesskabets udenrigshandel og for samhan
 rindelse i Uruguay, og som er opregnet i bilaget. . delen mellem dets medlemsstater (NIMEXE).
 4. De af denne aftale omfattede varers oprindelse fast
 2. Aftalen omfatter ikke udførsler af vævede stoffer, sættes i henhold til de i Fællesskabet gældende regler.
 der er fremstillet som hjemmeindustri på hånd- eller
 foddrevne væve, beklædningsgenstande og andre tek
 stilvarer, som er syet i hånden af disse stoffer, samt Bestemmelserne for kontrol med oprindelsen af de
 håndfremstillede traditionelle folkloristiske varer, for ovennævnte varer er fastlagt i protokol B.
 ---pagebreak--- Nr . L 70 /40 De Europæiske Fællesskabers Tidende 17. 3 . 80
 Artikel 2 Artikel 6
 1 . Indførsler af tekstilvarer, der er omfattet af denne Efter anmodning fra en af parterne og i overensstem
 aftale, er undergivet en administrativ kontrolordning fra melse med bestemmelserne Geneve-arrangementet ind
 Fællesskabets side i henhold til de dér gældende be ledes der konsultationer om ethvert spørgsmål vedrø
 stemmelser. rende parternes indbyrdes handel med tekstilvarer og
 især om ethvert problem, der opstår som følge af an
 vendelsen af denne aftale. Konsultationer, der indledes i
 2 . Fællesskabet forpligter sig til at meddele Uruguays henhold til denne artikel, skal af begge


text:
parter føres i en
 myndigheder importstatistikkerne for varer med oprin ånd af samarbejde og med vilje til at bilægge uoverens
 delse i Uruguay inden udgangen af den anden måned stemmelserne imellem dem .
 efter det kvartal, som de vedrører. Desuden skal der
 senest den 31 . marts hvert år fremsendes statistiske
 oplysninger for det foregående år for alle indførsler i
 Fællesskabet af de varer, der er omfattet af denne aftale,
 specificeret efter leverandørland og medlemsstat i Fæl Overgangsbestemmelser og afsluttende bestemmelser
 lesskabet.
 Artikel 7
 Artikel 3 Uanset bestemmelserne i artikel 1 , og i artikel 2 i proto
 kol B, kan varer med oprindelse i Uruguay indføres i
 Fra det tidspunkt, hvor denne aftale får virkning, vil Fællesskabet ledsaget af et oprindelsescertifikat med en
 udførslerne af tekstilvarer fra Uruguay til Fællesskabet anden udformning end den i artikel 2 i protokol B an
 ikke være undergivet kvantitative lofter. Dog vil der førte, såfremt disse varer er afskibet i perioden fra 1 .
 senere kunne indføres kvantitative lofter på de i proto januar 1978 til 31 . marts 1978 .
 kol C fastsatte betingelser.
 Denne frist kan forlænges efter fælles aftale mellem
 parterne inden for rammerne af den i aftalens artikel 5
 omhandlede konsultationsprocedure.
 Artikel 4
 I tilfælde af, at der indføres kvantitative lofter i henhold Artikel 8
 til artikel 3 , vedtager parterne, at der omgående indle
 des en konsultationsprocedure i henhold til bestemmel 1 . Med forbehold af bestemmelserne i artikel 3 og 4
 serne i artikel 5 , med henblik på at fastlægge reglerne forpligter Fællesskabet sig til ikke at indføre kvantita
 for forvaltningen af indførslerne af de varer, der under tive restriktioner i henhold til artikel XIX i Den almin
 gives kvantitative lofter. delige Overenskomst om Told og Udenrigshandel eller
 til artikel 3 i Geneve-arrangementet for de af denne af
 tale omfattede varer.
 Artikel 5 2. Foranstaltninger med virkning svarende til kvantita
 tive restriktioner ved indførsel i Fællesskabe^ af de va
 For de i denne aftale omhandlede konsultationsproce rer, der omfattes af denne aftale, er forbudt.
 durer gælder følgende bestemmelser:
 — enhver anmodning om konsultation indgives skrift
 ligt til den anden part; Artikel 9
 — anmodningen om konsultation skal i givet fald Denne aftale gælder på den ene side for de områder,
 inden for et rimeligt tidsrum (i alle tilfælde senest 15 hvor traktaten om oprettelse af Det europæiske økono
 dage efter indgivelsen) følges af en redegørelse for miske Fællesskab finder anvendelse på de i traktaten
 de forhold, som efter den berørte parts opfattelse fastsatte betingelser, og på den anden side for Uruguays
 gør en sådan anmodning berettiget; område.
 — konsultationerne indledes senest en måned efter
 indgivelsen af anmodningen med henblik på inden
 for senest en måned at nå til enighed eller til en for Artikel 10
 begge parter acceptabel løsning;
 — den ovenfor fastsatte tidsfrist på en måned til opnå 1 . Denne aftale træder i kraft på den første dag i den
 else af enighed eller til en for begge parter accepta måned, der følger efter


text:
den dato, på hvilken de kontra
 bel løsning kan forlænges efter fælles aftale. herende parter har givet hinanden meddelelse om gen
 ---pagebreak--- 17 . 3 . 80 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. L 70/41
 nemførelsen af de nødvendige procedurer for ikrafttræ 4. Bilaget og protokollerne til denne aftale udgør en
 delsen. Den gælder indtil den 31 . december 1982 . integrerende del af denne.
 2. Denne aftale har virkning fra den 1 . januar 1978 .
 Artikel 1 1
 3 . Hver af parterne kan når som helst foreslå æn
 dringer til eller opsige denne aftale med mindst 90 dages Denne aftale er udfærdiget i to eksemplarer på dansk,
 varsel. I sidstnævnte tilfælde ophører aftalen ved udlø engelsk, fransk, italiensk, nederlandsk, tysk og spansk,
 bet af opsigelsesfristen. idet hver af disse tekster har samme gyldighed.
 ---pagebreak--- Nr. L 70 /42 De Europæiske Fællesskabers Tidende 17 . 3 . 80
 Til bekræftelse heraf har undertegnede befuldmægtigede underskrevet denne aftale.
 Zu Urkund dessen haben die unterzeichneten Bevollmächtigten ihre Unterschriften unter
 dieses Abkommen gesetzt.
 In witness whereof the undersigned Plenipotentiaries have signed this Agreement.
 En foi de quoi, les plénipotentiaires soussignés ont apposé leurs signatures au bas du présent
 accord .
 In fede di che, i plenipotenziari sottoscritti hanno apposto le loro firme in calce al presente
 accordo .
 Ten blijke waarvan de ondergetekende gevolmachtigden hun „ handtekening onder deze
 Overeenkomst hebben gesteld.
 En fe de lo cual los plenipotenciarios suscritos han firmado el presente acuerdo.
 Udfærdiget i Bruxelles, den otteogtyvende januar nitten hundrede og firs.
 Geschehen zu Brüssel am achtundzwanzigsten Januar neunzehnhundertundachtzig.
 Done at Brussels on the twenty-eighth day of January in the year one thousand nine hundred
 and eighty.
 Fait à Bruxelles, le vingt-huit janvier mil neuf cent quatre-vingts .
 Fatto a Bruxelles, addì ventotto gennaio millenovecentoottanta.
 Gedaan te Brussel, de achtentwintigste januari negentienhonderd tachtig.
 Hecho en Bruselas, a los veintiocho días del mes de enero de mil novecientos ochenta.
 ---pagebreak--- 17 . 3 . 80 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. L 70/43
 For Rådet for De europæiske Fællesskaber
 Für den Rat der Europäischen Gemeinschaften
 For the Council of the European Communities
 Pour le Conseil des Communautés européennes
 Per il Consiglio delle Comunità europee
 Voor de Raad van de Europese Gemeenschappen
 En nombre del Consejo de las Comunidades europeas
 For regeringen for republikken Uruguay
 Für die Regierung der Republik östlich des Uruguay
 For the Government of the Eastern Republic of Uruguay
 Pour le gouvernement de la république orientale de l'Uruguay
 Per il governo della Repubblica orientale dell'Uruguay
 Voor de Regering van de Republiek ten Oosten van de Uruguay
 En nombre del gobierno de la república oriental del Uruguay
 ---pagebreak--- Nr . L 70/44 De Europæiske Fællesskabers Tidende 17 . 3 . 80
 BILAG
 GRUPPE I
 Omregningstabel
 NIMEXE-nummer
 Kategori Varebeskrivelse 1978
 stk. /kg g/stk.
 1 Garn af bomuld, ikke i detailsalgsoplægninger 55.05-13 ;. 19 ; 21 ; 25 ;
 27 ; 29 ; 33 ; 35 ; 37 ;
 41 ; 45 ; 46 ; 48 ; 52 ;
 58 ; 61


text:
; 65 ; 67 ; 69 ;
 72 ; 78 ; 92 ; 98
 2 Vævet stof af bomuld, undtaget drejervævet stof, håndklæde 55.09-01 ; 02 ; 03 ; 04 ;
 frotterstof og lignende frotterstof, bånd, fløjls-, plys- og chenil 05 ; 11 ; 12 ; 13 ; 14 ;
 lestoffer, tyl og knyttede netstoffer: 15 ; 16 ; 17 ; 19 ; 21 ;
 29 ; 31 ; 33 ; 35 ; 37 ;
 38 ; 39 ; 41 ; 49 ; 51 ;
 52 ; 53 ; 54 ; 55 ; 56 ;
 57 ; 59 ; 61 ; 63 ; 64 ;
 65 ; 66 ; 67 ; 68 ; 69 ;
 70 ; 71 ; 72 ; 73 ; 74 ;
 76 ; 77 ; 78 ; 81 ; 82 ;
 83 ; 84 ; 86 ; 87 ; 92 ;
 93 ; 97
 a) Andre end ublegede og blegede stoffer 55.09-03 ; 04 ; 05 ; 51 ;*
 52 ; 53 ; 54 ; 55 ; 56 ;
 57 ; 59 ; 61 ; 63 ; 64 ;
 65 ; 66 ; 67 ; 70 ; 71 ;
 81 ; 82 ; 83 ; 84 ; 86 ;
 87 ; 92 ; 93 ; 97
 3 Vævet stof af korte syntetiske fibre eller af affald af syntetiske 56.07-01 ; 04 ; 05 ; 07 ;
 fibre udtaget bånd, fløjls-, plys- og chenjllestoffer, samt frot 08 ; 11 ; 13 ; 14 ; 16 ;
 terstoffer (herunder håndklædefrotterstof): 17 ; 18 ; 21 ; 23 ; 24 ;
 26 ; 27 ; 28 ; 32 ; 33 ;
 34 ; 36
 a) Andre end ublegede og blegede stoffer 56.07-01 ; 05 ; 07 ; 08 ;
 13 ; 14 ; 16 ; 18 ; 21 ;
 23 ; 26 ; 27 ; 28 ; 33 ;
 34 ; 36
 4 Skjorter, herunder sports- og arbejdsskjorter, T-shirts, Pully 60.04-01 ; 05 ; 13 ; 18 ; 6,48 154
 shirts, undertrøjer af trikotage, ikke elastisk eller gummeret, 28 ; 29 ; 30 ; 41 ; 50 ;
 undtagen beklædningsgenstande til spædbørn, af bomuld eller 58
 af syntetiske fibre:
 a) T-shirts m.v .
 b) Skjorter, herunder sports- og arbejdsskjorter, undtagen
 T-shirts
 5 Sweatere, pullovere, slipovere, cardigans, cardigansæt, jumpere, 60.05-01 ; 27 ; 28 ; 29 ; 4,53 221
 trøjer og veste af trikotage, ikke elastisk eller gummeret 30 ; 33 ; 36 ; 37 ; 38
 ---pagebreak--- 17 . 3 . 80 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. L 70/45
 Omregningstabel
 NIMEXE-nummer
 Kategori Varebeskrivelse 1978
 stk./kg g/stk.
 6 Shorts og andre korte benklæder, lange benklæder og knickers 61.01-62 ; 64 ; 66 ; 72 ; 1,76 568
 af vævede stoffer til mænd og drenge; lange benklæder af 74 ; 76
 vævede stoffer til kvinder, piger og småbørn
 61.02-66 ; 68 ; 72
 7 Bluser, herunder skortebluser af trikotage (ikke elastisk eller 60.05-22 ; 23 ; 24 ; 25 5,55 180
 gummeret) eller vævede stoffer til kvinder, piger og småbørn
 61.02-78


text:
; 82 ; 84
 8 Skjorter, herunder sports- og arbejdskjorter af vævede stoffer 61.03-11 ; 15 ; 19 4,60 217
 til mænd og drenge
 ---pagebreak--- Nr. L 70/46 De Europæiske .Fællesskabers Tidende 17 . 3 . 80
 GRUPPE II
 Omregningstabel
 NIMEXE-nummer
 Kategori Varebeskrivelse
 1978
 stk. /kg g/stk.
 f
 9 Håndklædefrotterstof og lignende frotterstof af bomuld ; hånd 55.08-10 ; 30 ; 50 ; 80
 klæder, vaskeklude, viskestykker og lignede køkkentekstiler af
 frotterstof af bomuld 62.02-71
 10 Handsker, vanter og luffer af trikotage, ikke elastisk eller 60.02-40 10,14 par 99
 gummeret, imprægneret eller overtrukket med plast
 11 Andre handsker, vanter og luffer af trikotage, ikke elastisk eller 60.02-50 ; 60 ; 70 ; 80 24,6 par 41
 gummeret, end de under kategori 10 nævnte
 12 Strømper, understrømper, sokker ankelsokker o.lign. af triko 60.03-11 ; 19 ; 25 ; 27 ; 24,3 par 41
 tage, ikke elastisk eller gummeret, undtaget damestrømper af 30 ; 90
 syntetiske fibre
 13 Trusser og andre underbenklæder til mænd og drenge, kvinder, 60.04-17 ; 27 ; 48 ; 56 17 59
 piger og småbørn (undtagen til spædbørn) af trikotage, ikke
 elastisk eller gummeret, af bomuld eller syntetiske fibre
 14 A Frakker, til mænd og drenge, af vævede stoffer, imprægnerede 61.01-01 .1,0 1 000
 eller overtrukket med plast
 14 B Andre frakker, kapper og slag, af vævede stoffer, til mænd og 61.01-41 ; 42 ; 44 ; 46 ; 0,72 1389
 drenge, end de under kategori 14 A nævnte 47
 15 A Frakker, til kvinder, piger og småbørn, af vævede stoffer, 61.02-05 1,1 909
 imprægnerede eller overtrukket med plast
 15 B Andre frakker, kapper og slag samt jakker og blazers, af 61.02-31 ; 32 ; 33 ;.35 ; 0,84 1 190
 vævede stoffer, til kvinder, piger og småbørn, end de under 36 ; 37 ; 39 ; 40
 kategori 15 A nævnte
 16 Jakkesæt af vævede stoffer (herunder sådanne sæt af to eller 61.01-51 ; 54 ; 57 0,80 1 250
 tre stykker, som bestilles, pakkes, forsendes og normalt sælges
 samlet), til mænd og drenge
 17 Jakker og blazers (undtagen arbejdsjakker, hjemmejakker og 61.01-34 ; 36 ; 37 1,43 700
 strandjakker) af vævede stoffer, til mænd og drenge
 ---pagebreak--- 17 . 3 . 80 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. L 70/47
 Omregningstabel
 NIMEXE-nummer
 Kategori Varebeskrivelse 1978
 stk./kg g/stk.
 1*8 Underbeklædningsgenstande af vævede stoffer (undtagen 61.03-51 ; 55 ; 59 ; 81 ;
 skjorter), til mænd og drenge 85 ; 89
 19 Lommetørklæder og vævede stoffer med en værdi af 15 ERE <51.05-30 ; 99 55,5 18
 eller derunder pr. kg
 20 Sengelinned af vævede stoffer 62.02-11 ; 19
 21 Parka-coats, anorakker, vindjakker og lignende af vævede 61.01-29 ; 31 ; 32 2,3 435
 stoffer
 61.02-25 ; 26 ; 28
 22 Garn af korte syntetiske fibre eller af affald af syntetiske fibre, 56.05-03 ; 05 ; 07 ; 09 ;
 ikke i detailsalgsoplægninger: 11 ; 13 ; 15 ; 19 ; 21 ;
 23 ; 25 ; 28 ; 32 ; 34 ;
 36 ; 38 ; 39 ;


text:
42 ; 44 ;
 45 ; 46 ; 47
 a) Af polyacryl 56.05-21 ; 23 ; 25 ; 28 ;
 32 ; 34; 36
 23 Garn af korte regenererede fibre eller af affald af regenererede 56.05-51 ; 55 ; 61 ; 65 ;
 fibre, ikke i detailsalgsoplægninger 71 ; 75 ; 81 ; 85 ; 91 ;
 95 ; 99
 24 Pyjamas af trikotage, ikke elastisk eller gummeret, af bomuld 60.04-15 ; 47 2,8 357
 eller af syntetiske fibre, til mænd og drenge
 25 Pyjamas og anden natbeklædning af trikotage, ikke elastisk 60.04-21 ; 25 ; 51 ; 53 ■ 4,3 233
 eller gummeret, af bomuld eller af syntetiske fibre, til kvinder,
 piger og småbørn (undtagen spædbørn)
 26 Kjoler af vævede stoffer eller af trikotage, ikke elastisk eller 60.05-41 ; 42 ; 43 ; 44 3,1 323
 gummeret, til kvinder, piger og småbørn (undtagen spædbørn)
 61.02-48 ; 52 ; 53 ; 54
 27 Nederdele, herunder buksenederdele, af vævede stoffer eller af 60.05-51 ; 52 ; 54 ; 58 2,6 385
 trikotage, ikke elastisk eller gummeret, til kvinder, piger og
 småbørn (undtagen spædbørn) 61.02-57 ; 58 ; 62
 28 " Benklæder af trikotage, ikke elastisk eller gummeret (undtagen 60.05-61 ; 62 ; 64 1,61 620
 shorts), undtagen til spædbørn
 ---pagebreak--- Nr. L 70/48 De Europæiske Fællesskabers Tidende 17. 3 . 80
 Omregningstabel
 NIMEXE-nummer
 Kategori Varebeskrivelse
 1978
 stk./kg g/stk.
 29 Dragter og kostumer af vævede stoffer (herunder sådanne sæt, 61.02-42 ; 43 ; 44 1,37 730
 som består af to eller tre stykker og som bestilles, p.akkes,
 transporteres og normalt sælges samlet), til kvinder, piger og
 småbørn (undtagen spædbørn)
 30 A Pyjamas og anden natbeklædning af vævede stoffer, til kvinder, 61.04-11 ; 13 ; 18 4,0 250
 piger og småbørn
 30 B Underbeklædningsgenstande, undtagen pyjamas og anden nat 61.04-91 ; 93 ; 98
 beklædning, af vævede stoffer, til kvinder, piger og småbørn
 (undtagen spædbørn)
 31 Brystholdere, af- vævede stoffer eller af trikotage 61.09-50 18,2 55
 ---pagebreak--- 17 . 3 . 80 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. L 70/49
 GRUPPE III
 Omregningstabel
 NIMEXE-nummer
 Kategori Varebeskrivelse
 1978
 stk./kg g/stk.
 32 Vævede fløjls-, plys- og chenillestoffer, undtagen håndklæde 58.04-07 ; 11 ; 15 ; 18 ;
 frotterstof og lignede frotterstof samt bånd. 41 ; 43 ; 45 ; 61 ; 63 ;
 67 ; 69 ; 71 ; 75 ; 77 ;
 78
 33 Vævede stoffer af strimler o.l. af polyethylen eller polypropylen 51.04-06
 af bredde på under 3 m ; vævede sække af sådanne strimler o.l .
 62.03-96
 34 Vævede stoffer af strimler o.l. af polyethlen eller polypropylen 51.04-08
 af bredde på 3 m og derover
 35 Vævede stoffer af endeløse syntetiske fibre, undtagen cordvæv 51.04-11 ; 13 ; 15 ; 17 ;
 til fremstilling af dæk og stoffer med indhold af elastiske 18 ; 21 ; 23 ; 25 ; 26 ;
 monofilamenter: 27 ; 28 ; 32 ; 34 ; 36 ;
 42 ; 44 ; 46 ; 48
 a) Andre end ublegede eller blegede 51.04-15 ; 17 ; 18 ; 23


text:
;
 25 ; 26 ; 27 ; 28 ; 32 ;
 34 ; 42 ; 44 ; 46 ; 48
 36 Vævede stoffer af endeløse regenererede fibre, undtagen cord 51.04-56 ; 58 ; 62 ; 64 ;
 væv til fremstilling af dæk og stoffer med indhold af elastiske 66 ; 72 ; 74 ; 76 ; 82 ;
 monofilamenter: 84 ; 86 ; 88 ; 89 ; 93 ;
 94 ; 95 ; 96 ; 97; .98
 a) Andre end ublegede eller blegede 51.04-58 ; 62 ; 64 ; 72 ;
 74 ; 76 ; 82 ; 84 ; 86 ;
 88 ; 89 ; 94 ; 95 ; 96 ;
 97 ; 98
 37 Vævede stoffer af regenererede korte fibre eller affald af re 56.07-37 ; 42 ; 44 ; 48 ;
 genererede fibre, undtagen bånd, fløjls-, plys- og drejervævet 52 ; 53 ; 54 ; 57 ; 58 ;
 stof (herunder håndklædefrotterstof og lignende frotterstof) 62 ; 63 ; 64 ; 66 ; 72 ;
 samt chenillestof: 73 ; 74 ; 77 ; 78 ; 82 ;
 83 ; 84 ; 87
 a) Andre end ublegede eller blegede 56.07-37 ; 44 ; 48 ; 52 ;
 54 ; 57 ; 58 ; 63 ; 64 ;
 66 ; 73 ; 74 ; 77 ; 78 ;
 83 ; 84 ; 87
 38 A Trikotagestoffer af syntetiske fibre, ikke elastiske eller gum 60.01-40
 meret, til forhæng og gardiner
 38 B Gardiner 62.02-09
 39 Dækketøj , håndklæder, vaskeklude og viskestykker af vævede 62.02-41 ; 43 ; 47 ; 65 ;
 stoffer, undtagen af håndklædefrotterstof eller lignede frotter 73 ; 77
 stof af bomuld
 ---pagebreak--- Nr. L 70/50 De Europæiske Fællesskabers Tidende 17 . 3 . 80
 Omregningstabel
 NIMEXE-nummer
 Kategori Varebeskrivelse
 1978
 stk./kg g/stk.
 40 Forhæng (undtagen gardiner) og møbelstoffer, vævede 62.02-81 ; 89
 41 Garn af endeløse syntetiske fibre, ikke i detailsalgsoplægninger, 51.01-05 ; 07 ; 08 ; 09 ;
 undtagen crepegarn , enkel ttrådet, snoet 50 omgange og der 11 ; 13 ; 16 ; 18 ; 21 ;
 under pr. meter eller ikke snoet 23 ; 26 ; 28 ; 32 ; 34 ;
 38 ; 42 ; 44 ; 48
 42 Garn af endeløse regenererede fibre, ikke i detailsalgsoplægnin 51.01-50 ; 61 ; 64 ; 66 ;
 ger, undtagen garn af viskose-rayon, enkelttrådet, snoet 250 71 ; 76 ; 80
 omgange og derunder pr. meter eller ikke snoet, og crepegarn
 af acetatfibre
 43 Garn af endeløse kemofibre, i detailoplægninger 51.03-10 ; 20
 ' 44 Vævede stoffer af endeløse syntetiske fibre med indhold af 51.04-05
 elastiske monofilamenter -
 45 Vævede stoffer af endeløse regenererede fibre med indhold af 51.04-54
 elastiske monofilamenter
 46 Uld og fine dyrehår, kartet eller kæmmet 53.05-10 ; 22 ; 29 ; 32 ;
 39
 47 Garn af uld eller fine dyrehår, kartede, ikke i detailsalgsop 53.06-21 ; 25 ; 31 ; 35 ;
 lægninger 51 ; 55 ; 71 ; 75
 53108-11 ; 15
 48 Garn af uld eller fine dyrehår, kæmmede, ikke i