text:
af informationsteknologi.
 Nationale programmer af nyere dato og De europæiske Fællesskabers program ESPRIT har taget hensyn til
 denne udvikling. De fleste af disse programmer er industrielt orienterede i den forstand, at produkter
 forventes udviklet inden for en relativt kort periode, og de større deltagere i projekterne er store industrifir
 maer. Der er derfor et behov for et supplerende handlingsprogram, som specielt vil være til fordel for avan
 ceret forskning og vil kunne bidrage til en uddannelse inden for kunstig intelligens og mønstergenkendelse.
 2. Hovedformålet med aktionen er at skabe et miljø for og mekanismer til :
 — at iværksætte og stimulere forskningssamarbejde inden for kunstig intelligens og mønstergenkendelse ;
 — at lette udvekslingen af ideer, identifikation af problemer og harmonisering af løsningsstrategier ;
 — at koordinere eksisterende aktiviteter på europæisk plan ;
 — at overføre mulige løsninger inden for disse områder til andre miljøer (f.eks. industrien) ;
 — styrke de knappe uddannelsesmæssige ressourcer i Europa ;
 — at styrke videncentre i Europa,
 ved hjælp af følgende aktioner :
 — udveksling af forskere på kort og lang sigt ;
 — økonomisk bistand til arbejdsgrupper og workshops for problemidentifikation ;
 — økonomisk bistand til fælles forskningsprojekter ;
 — økonomisk bistand til arbejde i form af små specialprojekter (implementering, pilotprojekter, undersø
 gelser osv.) ;
 — økonomisk bistand til avancerede kurser ;
 — ydelse af stipendier, der sætter studerende eller højt uddannet personale i stand til at deltage i fælles
 forskningsprojekter ;
 — økonomisk bistand til anvendelsen af avancerede informationsudvekslingssystemer.
 3. Tekniske målsætninger
 Dette program omfatter grundforskning, som skal muliggøre udviklingen af avanceret værktøj til kunstig
 intelligens og mønstergenkendelse. Forskningsområderne omfatter grundforskning, som skal muliggøre
 udviklingen af avanceret værktøj til kunstig intelligens og mønstergenkendelse. Forskningsområderne
 omfatter metoder til udformning af videnbaser, distribuerede videnbasesystemer, logikprogrammering og
 parallelisme samt avanceret mønstergenkendelse .
 Forslag kan dreje sig om følgende emner :
 — erhvervelse og analyse af viden (ICAI) ;
 — indlæring og følgeslutninger ;
 — automatisk programmering ;
 — distribueret og kooperativ problemløsning ;
 — menneske/datamat synergi ;
 — udvikling af effektive systemer for symbolbehandling ;
 — parallelisme og distribution i logiske program meringssystemer ;
 — ikke-monotone teorembeviser ;
 — tilvejebringelse af grænseflader mellem behandling på højst og lavt niveau med henblik på signalforstå
 else : udviklingsområderne omfatter forståelse af tale, forståelse af billeder og specifik signalforståelse ;
 — KR og kognitiv modellering ;
 — målrettet klarlæggelse af karakteristiske træk under anvendelse af syntaks og semantik (»Segmentation by
 recognition «) med hovedvægten lagt på styreproblemet
 — 3D syn og forståelse af bevægelse (materiel, programmel);
 — arkitektur og specifikt materiel for signalforståelse med hovedvægten lagt på den gensidige afhængighed
 mellem algoritme og arkitektur (parallelisme).
 ---pagebreak--- Nr. L 322/ 22 De Europæiske Fællesskabers Tidende 3 . 12. 85
 BILAG B
 MANDAT FOR OG SAMMENSÆTNING AF UDVALGET VEDRØRENDE SAMORDNING AF
 KUNSTIG INTELLIGENS OG MØNSTERGENKENDELSE I FÆLLESSKABET—COST
 1. Udvalget
 1.1 . skal bidrage til den bedst mulige gennemførelse af aktionen ved at afgive udtalelse om alle forhold i forbin
 delse med dens forløb, og skal herunder navnlig :
 — fremme og


text:
koordinere aktiviteter på nationalt niveau inden for den samordnede aktion ;
 — definere emner af særlig betydning eller af fælles interesse ;
 — fordele den økonomiske støtte fra samordningsfondet ;
 — udvælge kontrahenter til særlige opgaver ;
 — udpege den eventuelle projektleder ;
 — vejlede den eventuelle projektleder.
 1.2. skal vurdere resultaterne af aktionen og drage konklusioner med hensyn til deres anvendelse ;
 1.3. skal påse, at den i artikel 5, stk. 1 , i aftalen omhandlede udveksling af oplysninger finder sted.
 2.. Udvalgets rapporter og udtalelser fremsendes til Staterne.
 3. Udvalget sammensættes af en delegeret fra Kommissionen som koordinator for Fællesskabets samordnede
 aktion, en delegeret fra hver deltagende ikke-medlemsstat, en delegeret fra hver medlemsstat som repræsen
 tant for dennes nationale program samt den eventuelle projektleder. Hver delegeret kan lade sig bistå af
 eksperter.
 Udvalget kan opfordre repræsentanter for brugerne, CEPT og europæiske organer, som beskæftiger sig med
 standardisering, til at udtale sig.
 ---pagebreak--- 3 . 12. 85 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. L 322/ 23
 BILAG C
 Regler for finansiering
 Artikel 1
 I disse bestemmelser fastsættes de regler for finansiering der er omhandlet i aftalens artikel 4.
 Artikel 2
 Ved aftalens ikrafttræden fremsender Kommissionen til hver af de deltagende ikke-medlemsstater en indkaldelse af
 midler svarende til de i aftalens artikel 4 fastsatte beløb .
 Dette bidrag angives både i ECU og i den pågældende stats valuta, idet værdien af ECU'en er fastlagt i finansforord
 ningen vedrørende De europæiske Fællesskabers almindelige budget og fastsat på datoen for indkaldelsen af midler.
 De samlede bidrag skal foruden de egentlige samordningsomkostninger dække befordrings- og opholdsudgifter for
 de delegerede i udvalget.
 Hver deltagende ikke-medlemsstat indbetaler sit bidrag til samordningsomkostningerne i henhold til aftalen senest
 tre måneder efter Kommissionens indkaldelse af midler. Enhver forsinkelse i indbetalingen medfører, at den pågæl
 dende deltagende ikke-medlemsstat skal betale en rente, hvis sats er lig med den højeste diskontosats, der er
 gældende i staterne på forfaldsdagen . Satsen forhøjes med 0,25 procentpoint for hver måneds forsinkelse. Den
 forhøjede sats anvendes i hele forsinkelsesperioden.
 Artikel 3
 De midler, der indbetales af deltagende ikke-medlemsstater, godskrives den samordnede aktion som budgetind
 tægter opført på en post i oversigten over indtægter i De europæiske Fællesskabers almindelige budget (sektion
 Kommissionen).
 Artikel 4
 Den foreløbige forfaldsplan for samordningsomkostninger, der er omhandlet i artikel 4 i aftalen, er gengivet i tillæg
 get.
 Artikel 5
 Den gældende finansforordning vedrørende De europæiske Fællesskabers almindelige budget finder anvendelse ved
 forvaltningen af bevillingerne.
 Artikel 6
 Ved afslutningen af hvert regnskabsår udarbejdes en oversigt over bevillingerne til den samordnede aktion, som
 fremsendes til underretning til de deltagende ikke-medlemsstater.
 ---pagebreak--- TILLÆG
 Nr .
 L
 DEN SAMORDNEDE AKTION : KUNSTIG INTELLIGENS OG MØNSTERGENKENDELSE (COST-AKTION 13)
 ONTO 7702 » FÆLLESSKABSAKTIONER TIL UDVIKLING AF DATAMATIKKEN «
 322 / 24
 (ECU)
 1 985 1986 1987 1988 Total
 B BB FB BB FB BB FB BB FB BB
 000 350 000 400 000 350 000 200 000 1 300 000 1 300 000
 000 350 000
 I —
 400 000 —
 350 000 —
 200 000 1

type: contracts

jurisdiction: EU


text:
 14.2.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 L 45/17
 Kun de originale FN/ECE-tekster har retlig virkning i henhold til folkeretten. Dette regulativs nuværende status og ikrafttrædelsesdato bør kontrolleres i den seneste version af FN/ECE’s statusdokument TRANS/WP.29/343, der findes på adressen: http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29fdocstts.html
 Regulativ nr. 100 fra FN’s Økonomiske Kommission for Europa (FN/ECE) — Ensartede forskrifter for godkendelse af elektriske batteridrevne køretøjer for så vidt angår specifikke krav til konstruktion, funktionel sikkerhed og hydrogenemission
 Revision 2
 omfattende al gældende tekst frem til:
 Supplement 1 til den oprindelige udgave af regulativet — Ikrafttrædelsesdato: 21. februar 2002.
 INDHOLDSFORTEGNELSE
 REGULATIV
 1.
 Anvendelsesområde
 2.
 Definitioner
 3.
 Ansøgning om godkendelse
 4.
 Godkendelse
 5.
 Forskrifter og prøvninger
 6.
 Ændringer og udvidelse af typegodkendelsen for en køretøjstype
 7.
 Produktionens overensstemmelse
 8.
 Sanktioner i tilfælde af produktionens manglende overensstemmelse
 9.
 Endeligt ophør af produktionen
 10.
 Navne og adresser på de tekniske tjenester, som forestår godkendelsesprøvning, og på de administrative myndigheder
 BILAG
 Bilag 1 –
 Meddelelse
 Bilag 2 –
 Godkendelsesmærkernes udformning
 Bilag 3 –
 Beskyttelse mod direkte kontakt med spændingsførende dele
 Bilag 4 –
 Måling af isolationsmodstanden ved brug af traktionsbatteriet
 Bilag 5 –
 Symbol for angivelse af spænding
 Bilag 6 –
 Væsentlige karakteristika for et køretøj
 Bilag 7 –
 Bestemmelse af hydrogenemission under opladning af traktionsbatteriet
 1. ANVENDELSESOMRÅDE
 Følgende forskrifter finder anvendelse på sikkerhedskrav til alle elektriske batteridrevne vejkøretøjer i klasse M og N med en konstruktivt bestemt maksimal hastighed på over 25 km/h.
 2. DEFINITIONER
 I dette regulativ forstås ved:
 2.1.
 »Elektrisk batteridrevet vejkøretøj«: et køretøj med karrosseri bestemt til kørsel på vej, som drives udelukkende af en elmotor, hvis energi til fremdrift udelukkende leveres af et traktionsbatteri, som er installeret i køretøjet.
 2.2.
 »Køretøjstype«: elektriske batteridrevne vejkøretøjer, der ikke frembyder væsentlige forskelle med hensyn til:
 de anvendte materialers mål, struktur, form og art
 installation af strømsystemets komponenter, batteriet eller batteripakker
 de elektriske og elektroniske komponenters art og type.
 2.3.
 »Godkendelse af en type elektrisk batteridrevet vejkøretøj«: godkendelse af en type elektrisk køretøj med hensyn til dets konstruktion og de funktionelle sikkerhedskrav, der er specifikke for anvendelsen af elektrisk energi.
 2.4.
 »Traktionsbatteri«: samtlige elektrisk forbundne batterimoduler, som udgør energikilden til fremdrift.
 2.5.
 »Batterimodul«: den mindste enkelte energilagringsenhed bestående af én celle eller en samling af celler, der er elektrisk serie- eller parallelforbundet, placeret i én beholder og mekanisk forbundet.
 2.6.
 »Batteripakke«: et enkelt mekanisk aggregat bestående af batterimoduler og rammer eller plader til at sammenholde disse. Et køretøj kan have én eller flere eller ingen batteripakke.
 2.7.
 »Hjælpebatteri«: et batteri, hvis energireserve udelukkende anvendes til at forsyne hjælpenetværket.
 2.8.
 »Hjælpenetværk«: en samling elektrisk hjælpeudstyr med funktioner svarende til dem, der anvendes i køretøjer udstyret med forbrændingsmotorer.
 2.9.
 »Indbygget lader«: en elektronisk energiomdanner med konstruktionsmæssig forbindelse til køretøjet, som anvendes til at oplade traktionsbatteriet fra en ekstern elektrisk strømforsyning (lysnettet).
 2.10.
 »Tilkoblingssystem«: alle de dele, der bruges til at forbinde køretøjet til en ekstern elektrisk strømforsyning (vekselstrøms- eller jævnstrømsforsyning).
 2.11.
 »Drivaggregat«: det elektriske kredsløb, herunder:
 i)
 traktionsbatteri
 ii)
 de elektroniske omdannere (indbygget lader, elektronisk styring af drivmotoren, DC/DC-omdanner osv.)
 iii)


text:
drivmotorerne, tilhørende ledninger og stik osv.
 iv)
 ladekredsløbet
 v)
 strømdrevet hjælpeudstyr (f.eks. varme, afiser, servostyring).
 2.12.
 »Fremdriftssystem«: drivaggregatets særlige komponenter: drivmotorer, elektronisk styring af drivmotorer, tilhørende ledninger og stik.
 2.13.
 »Elektronisk omdanner«: et apparat, der muliggør styring og/eller overførsel af elektrisk energi.
 2.14.
 »Passagerkabine og lastrum«: rummet, hvori personer opholder sig, afgrænset af loft, gulv, sidevægge, udvendige ruder, forplade samt det plan, der dannes af støtten for bagsædets ryglæn og eventuelle skillevægge mellem dette og det/de rum, der indeholder batteriet eller batterimodulerne.
 2.15.
 »Styreenhed for kørselsretning«: en særlig anordning, der aktiveres af føreren for at vælge den kørselsretning (forlæns eller baglæns), som køretøjet skal bevæge sig i, hvis speederen aktiveres.
 2.16.
 »Direkte kontakt«: personers eller husdyrs kontakt med strømførende dele.
 2.17.
 »Strømførende dele«: enhver leder eller ledende del(e), der ved normal brug er beregnet til at føre elektrisk energi.
 2.18.
 »Indirekte kontakt«: personers eller husdyrs kontakt med blotlagte ledende dele.
 2.19.
 »Blotlagt ledende del«: enhver ledende del, som umiddelbart kan berøres, og som normalt ikke er strømførende, men som pga. fejltilstand kan føre elektrisk energi.
 2.20.
 »Elektrisk kredsløb«: et aggregat af forbundne strømførende dele, hvorigennem en elektrisk strøm under normale driftsforhold er bestemt til at passere.
 2.21.
 »Indstilling, hvor aktiv kørsel er mulig«: en indstilling for køretøjet, hvor et tryk på speederen (eller aktivering af en tilsvarende anordning) vil få fremdriftssystemet til at bevæge køretøjet.
 2.22.
 »Nominel spænding«: den kvadratiske middelværdi (r.m.s.) af den af fabrikanten angivne spænding, som det elektriske kredsløb er konstrueret til, og som dets egenskaber refererer til.
 2.23.
 »Arbejdsspænding«: den højeste kvadratiske middelværdi (r.m.s.) af en spænding i et elektrisk kredsløb angivet af fabrikanten, som kan forekomme gennem enhver isolering, ved åbne kredsløbsforhold eller ved normale driftsforhold.
 2.24.
 »Elektrisk chassis«: et sæt ledende dele, som er elektrisk forbundet, og alle andre ledende dele, som elektrisk er forbundet med dem, hvis potentiale anvendes som reference.
 2.25.
 »Nøgle«: enhver anordning, der er konstrueret og produceret således, at den giver mulighed for betjening af et låsesystem, som er konstrueret og produceret således, at det kun kan betjenes ved hjælp af denne nøgle.
 3. ANSØGNING OM GODKENDELSE
 3.1.
 Ansøgning om godkendelse af en køretøjstype hvad angår specifikke krav til elektriske batteridrevne vejkøretøjers konstruktion og funktionelle sikkerhed indgives af køretøjets fabrikant eller dennes behørigt bemyndigede repræsentant.
 3.2.
 Ansøgningen skal ledsages af de nedenfor nævnte dokumenter i tre eksemplarer og af følgende oplysninger:
 3.2.1.
 en detaljeret beskrivelse af den elektriske batteridrevne vejkøretøjstype med hensyn til karrosseriets form, det elektriske fremdriftssystem (motorer og styreenheder), traktionsbatteri (type, kapacitet, batteristyring).
 3.3.
 Et køretøj, repræsentativt for den type, som skal godkendes, skal fremstilles for den tekniske tjeneste, der er ansvarlig for godkendelsesprøvning.
 3.4.
 Før typegodkendelse meddeles, kontrollerer den kompetente myndighed, at der findes tilfredsstillende ordninger til sikring af effektiv kontrol af produktionens overensstemmelse.
 4. GODKENDELSE
 4.1.
 Hvis et køretøj, der indstilles til godkendelse i henhold til dette regulativ, opfylder kravene i punkt 5 nedenfor og i bilag 3, 4, 5 og 7 til dette regulativ, skal der udstedes godkendelse for denne køretøjstype.
 4.2.
 Der tildeles et


text:
godkendelsesnummer til hver godkendt type. Dette nummers første to cifre (på nuværende tidspunkt 00 for regulativet i dets oprindelige version) angiver den ændringsserie, som omfatter de seneste vigtige tekniske ændringer af regulativet på godkendelsens udstedelsestidspunkt. Den samme kontraherende part må ikke tildele det samme nummer til en anden køretøjstype.
 4.3.
 Meddelelse om godkendelse, nægtelse, udvidelse eller inddragelse af godkendelse eller endeligt ophør af produktionen af en køretøjstype i henhold til dette regulativ, meddeles de parter i overenskomsten, der anvender dette regulativ, ved hjælp af en formular, svarende til modellen i bilag 1 til dette regulativ.
 4.4.
 Ethvert køretøj, som er i overensstemmelse med en type, som er godkendt efter dette regulativ, skal på et let synligt og let tilgængeligt sted, der er angivet i godkendelsesattesten, være påført et internationalt godkendelsesmærke bestående af følgende:
 4.4.1.
 en cirkel, som omslutter bogstavet »E« efterfulgt af kendingsnummeret på den stat, som har meddelt godkendelse (1).
 4.4.2.
 nummeret på dette regulativ, efterfulgt af bogstavet »R«, en streg og godkendelsesnummeret til højre for den cirkel, der er beskrevet i punkt 4.4.1.
 4.5.
 Hvis køretøjet er i overensstemmelse med en køretøjstype, der i henhold til et eller flere andre regulativer, som danner bilag til overenskomsten, er godkendt i det land, der har godkendt køretøjet i henhold til dette regulativ, er det ikke nødvendigt at gentage det symbol, der er beskrevet i punkt 4.4.1. I så tilfælde skal numrene på regulativet og godkendelserne samt de ekstra symboler for alle regulativer, i henhold til hvilke der er meddelt godkendelse i det land, hvor godkendelsen er meddelt i henhold til dette regulativ, placeres i lodrette kolonner til højre for det symbol, der er beskrevet i punkt 4.4.1.
 4.6.
 Godkendelsesmærket skal være let læseligt og må ikke kunne fjernes.
 4.7.
 Godkendelsesmærket skal anbringes på eller tæt ved den mærkeplade, fabrikanten har anbragt på køretøjet.
 4.8.
 Bilag 2 til dette regulativ indeholder eksempler på godkendelsesmærkets udformning.
 5. FORSKRIFTER OG PRØVNINGER
 5.1.
 Krav til køretøjets konstruktion
 5.1.1.
 Traktionsbatteri
 5.1.1.1.
 Traktionsbatteriets installation i køretøjet må ikke kunne medføre potentiel farlig akkumulering af gaslommer.
 5.1.1.2.
 Batterirum, der indeholder batterimoduler, som kan frembringe farlige gasser, skal være forsynet med tilstrækkelig ventilation.
 5.1.1.3.
 Traktionsbatteriet og drivaggregatet skal være beskyttet af passende sikringer eller kredsløbsafbrydere. Fabrikanten skal forsyne laboratoriet med data, som gør det muligt at efterprøve, om denne kalibrering sikrer åbning, såfremt dette er nødvendigt.
 5.1.2.
 Beskyttelse mod elektrisk stød
 5.1.2.1.
 Beskyttelse mod direkte kontakt med drivaggregatets strømførende dele:
 5.1.2.1.1.
 Hvis det elektriske kredsløbs arbejdsspænding er lavere end 60 volt DC eller 25 volt AC, gælder ingen krav.
 5.1.2.1.2.
 Direkte kontakt med det elektriske drivaggregats strømførende dele, hvor den maksimale spænding er mindst 60 volt DC eller 25 volt AC, skal forhindres enten ved hjælp af isolering eller ved anvendelse af dæksler, beskyttelsesgitre, perforerede metalplader og lignende. Sådan beskyttelse skal være pålideligt fastgjort og mekanisk modstandsdygtig. Den må ikke kunne åbnes, adskilles eller fjernes uden brug af værktøj.
 5.1.2.1.3.
 I passager- og lastrum skal strømførende dele under alle omstændigheder være beskyttet af indkapslinger med en beskyttelsesgrad på


text:
mindst IPXXD.
 5.1.2.1.4.
 Indkapslinger i andre områder af køretøjet skal have en beskyttelsesgrad på mindst IPXXB.
 5.1.2.1.5.
 I motorrummet skal adgangen til strømførende dele kun være mulig ved et bevidst indgreb.
 5.1.2.1.6.
 Efter åbning af dækslet skal adgangen til tilkoblingssystemets dele være beskyttet med IPXXB-beskyttelse.
 5.1.2.1.7.
 Beskyttelsesgraderne IPXXB og IPXXD vedrører kontakten mellem de farlige dele og henholdsvis en prøvefinger med led og en prøveledning (bilag 3).
 5.1.2.1.8.
 Mærkning af køretøjet
 De beskyttelsesdæksler til strømførende dele, som er beskrevet i punkt 5.1.2.1.2, skal være mærket med et symbol som beskrevet i bilag 5.
 5.1.2.2.
 Beskyttelse mod indirekte kontakt med blotlagte ledende dele fra drivaggregatet.
 5.1.2.2.1.
 Hvis det elektriske kredsløbs arbejdsspænding er lavere end 60 volt DC eller 25 volt AC, gælder ingen krav.
 5.1.2.2.2.
 Elektrisk materiale skal være således udformet, installeret og fremstillet, at isoleringssvigt undgås.
 5.1.2.2.3.
 Beskyttelse mod indirekte kontakt skal sikres ved at anvende isolering, og derudover skal de blotlagte ledende dele fra det indbyggede udstyr være galvanisk sammenkoblet. Denne potentielle udligning sikres ved at forbinde de blotlagte ledende dele med hinanden, enten ved hjælp af en beskyttende leder, f.eks. en ledning, jordforbindelse eller direkte forbindelse til køretøjets metalchassis. To blotlagte ledende sammensvejste dele anses for ikke at have nogen afbrydelsespunkter. Hvis der forekommer afbrydelsespunkter, by-passes dette punkt ved en potentiel udligning.
 5.1.2.3.
 Isolationsmodstand
 5.1.2.3.1.
 Måling af isolationsmodstanden foretages, efter at køretøjet er konditioneret i 8 timer under følgende forhold:
 temperatur: 23 ± 5 oC
 fugtighed: 90 % + 10/-5 %.
 5.1.2.3.2.
 Ved en målespænding (DC), svarende til traktionsbatteriets nominelle spænding, skal isolationsmodstanden mellem alle blotlagte strømførende dele og hver batteripol have en mindsteværdi på 500 Ω/V af den nominelle spænding (bilag 4 indeholder et eksempel på, hvordan denne prøvning kan udføres).
 5.1.2.3.3.
 Den beskyttende leders modstand:
 Den potentielle udligningsmodstand mellem to blotlagte ledende dele skal være lavere end 0,1Ω. Denne prøvning skal foretages ved en strømstyrke på mindst 0,2 A.
 5.1.2.4.
 Forbindelse af køretøjet til lysnettet:
 5.1.2.4.1.
 Køretøjet må under ingen omstændigheder kunne bevæge sig af egen drift, når det er galvanisk forbundet til et energiforsyningsnet eller til en oplader uden for køretøjet.
 5.1.2.4.2.
 De komponenter, der anvendes, når batteriet oplades fra en ekstern kilde, skal sikre, at ladestrømmen kan afbrydes ved frakobling, uden at der sker fysisk skade.
 5.1.2.4.3.
 De af tilkoblingssystemets dele, der kan forventes at blive strømførende, skal under alle driftsbetingelser være beskyttet mod enhver direkte kontant.
 5.1.2.4.4.
 Alle blotlagte ledende dele skal være elektronisk forbundet ved hjælp af en elektrisk ledning, som har jordforbindelse under opladning.
 5.2.
 Funktionelle sikkerhedskrav
 5.2.1.
 Tilslutning af strøm:
 5.2.1.1.
 Tilslutningen af strøm skal foregå ved hjælp af en nøglekontakt.
 5.2.1.2.
 Når denne nøgle er i en position, hvor fremdriftssystemet forsynes med energi, eller aktiv kørsel er mulig, må den ikke kunne fjernes.
 5.2.2.
 Kørsels- og standsningsbetingelser:
 5.2.2.1.
 Føreren skal adviseres i det mindste af et midlertidigt signal enten:
 a)
 når køretøjet er i en »indstilling, hvor aktiv kørsel er mulig«, eller
 b)
 når der kræves én yderligere handling for at sætte køretøjet i en »indstilling, hvor aktiv kørsel


text:
er mulig«.
 5.2.2.2.
 Når batteriets ladetilstand når den mindste ladningsværdi som defineret af fabrikanten, skal brugeren advares tids nok til at køretøjet ved dets egen kraft som minimum kan køres ud af trafikzonen.
 5.2.2.3.
 Utilsigtet acceleration, deceleration og bakning af køretøjet skal forhindres. Navnlig må et svigt (f.eks. i drivaggregatet) ikke forårsage en bevægelse på mere end 0,1 m for et standset ubremset køretøj.
 5.2.2.4.
 Når føreren forlader køretøjet, skal han adviseres af et tydeligt signal (f.eks. et optisk eller akustisk signal), hvis fremdriftssystemet stadig er i en indstilling, hvor aktiv kørsel er mulig.
 5.2.3.
 Bakning
 5.2.3.1.
 Bakning må kun være mulig efter aktivering af en særlig styreanordning. Denne handling skal enten kræve
 a)
 en kombination af to forskellige indgreb eller
 b)
 en elektrisk omskifter, som kun muliggør bakning, når køretøjet bevæger sig fremad ved en hastighed på højst 5 km/h. Overskrides denne hastighed skal enhver aktivering af denne anordning ignoreres. Anordningen må kun have én stabil indstilling.
 5.2.3.2.
 Indstillingen af styreenheden for kørselsretningen skal være tydeligt angivet over for føreren.
 5.2.4.
 Effektreduktion i nødstilfælde
 5.2.4.1.
 Hvis køretøjet er udstyret med en anordning til begrænsning af effekten i nødstilfælde (f.eks. overophedning af en komponent), skal brugeren underrettes herom ved hjælp af et tydeligt signal.
 5.3.
 Bestemmelse af hydrogenemissioner
 5.3.1.
 Målingerne gennemføres på alle de elektriske batteridrevne vejkøretøjer, som er beskrevet i dette regulativs punkt 1.
 Vejkøretøjer udstyret med ikke vandige elektrolytbatterier eller lukkede »gas recombinant«-batterier er ikke omfattet.
 5.3.2.
 Prøvningen skal gennemføres i overensstemmelse med den metode, der er beskrevet i bilag 7 til nærværende regulativ. Prøvetagning for hydrogen samt analysen skal foregå som foreskrevet. Andre analysemetoder kan godkendes, såfremt det godtgøres, at de giver tilsvarende resultater.
 5.3.3.
 Under normal opladningsprocedure skal hydrogenemissionerne ved de i bilag 7 beskrevne forhold være under 125 g i løbet af 5 timer eller under 25 x t2 g i løbet af t2 (i h).
 5.3.4.
 Under opladning foretaget med en indbygget lader, der fremviser svigt (betingelser angivet i bilag 7), skal hydrogenemissionen være under 42 g. Desuden skal den indbyggede lader begrænse et sådant eventuelt svigt til 30 minutter.
 5.3.5.
 Alle de funktioner, der er forbundet med batteriopladning, herunder standsning af opladningen, styres automatisk
 5.3.6.
 Opladningens faser må ikke kunne styres manuelt.
 5.3.7.
 Normal tilslutning til eller afbrydelse fra lysnettet eller strømafbrydelser må ikke påvirke styringen af opladningens faser.
 5.3.8.
 Vigtige ladningssvigt skal meddeles føreren ved hjælp af permanente signaler. Et vigtigt svigt defineres som et svigt, der kan medføre fejl på den indbyggede lader ved senere opladning.
 5.3.9.
 Fabrikanten skal i manualen angive, at køretøjet er i overensstemmelse med disse forskrifter.
 5.3.10.
 En godkendelse, der er meddelt en køretøjstype hvad angår dens hydrogenemission, kan udvides til andre køretøjstyper, der tilhører samme familie, jf. definitionen i bilag 7, tillæg 2.
 6. ÆNDRINGER OG UDVIDELSE AF TYPEGODKENDELSEN FOR EN KØRETØJSTYPE
 6.1.
 Alle ændringer af køretøjstypen skal meddeles den administrative myndighed, der har godkendt køretøjstypen. Denne myndighed kan da enten:
 6.1.1.
 vurdere, at de foretagne ændringer ikke har en væsentlig negativ virkning, og at køretøjet


text:
under alle omstændigheder stadig opfylder kravene, eller
 6.1.2.
 anmode om en yderligere prøvningsrapport fra den tekniske tjeneste, der forestår prøvningen.
 6.2.
 Meddelelse om godkendelse eller nægtelse af godkendelse skal med angivelse af ændringerne gives efter proceduren i punkt 4.3 ovenfor til de parter i overenskomsten, der anvender dette regulativ.
 6.3.
 Den kompetente myndighed, som meddeler udvidelse af en godkendelse, tildeler udvidelsen et serienummer og underretter de øvrige parter i 1958-overenskomsten, der anvender dette regulativ, herom ved hjælp af en formular svarende til modellen i bilag 1 til dette regulativ.
 7. PRODUKTIONENS OVERENSSTEMMELSE
 7.1.
 Ethvert køretøj, der godkendes i henhold til dette regulativ, skal være i overensstemmelse med den godkendte type, idet det skal opfylde de forskrifter, der er opstillet i punkt 5 ovenfor.
 7.2.
 Til efterprøvning af, at forskrifterne i punkt 7.1 er opfyldt, skal der foretages passende kontrol af produktionen.
 7.3.
 Indehaveren af godkendelsen skal bl.a.:
 7.3.1.
 sørge for, at der findes procedurer for effektiv kvalitetskontrol af køretøjerne
 7.3.2.
 have adgang til det prøvningsudstyr, der er nødvendigt for kontrol af hver enkelt godkendt types overensstemmelse
 7.3.3.
 sikre, at afprøvningsresultaterne registreres, og at de dertil knyttede dokumenter står til rådighed i et nærmere bestemt tidsrum, der fastsættes efter overenskomst med de kompetente myndigheder
 7.3.4.
 analysere resultaterne af hver enkelt type prøvning for at kontrollere og sikre, at køretøjet har stabile egenskaber, med forbehold af den med industriproduktion forbundne variation
 7.3.5.
 sikre, at hver køretøjstype som minimum underkastes de prøvninger, der er omhandlet i dette regulativs punkt 5
 7.3.6.
 sikre, at alle stikprøveserier eller prøvestykker, som udviser manglende overensstemmelse med den pågældende type, medfører yderligere prøveudtagning og prøvninger. Der skal tages alle nødvendige skridt til genopretning af produktionens overensstemmelse.
 7.4.
 Den kompetente myndighed, som har udstedt typegodkendelsen, kan på et hvilket som helst tidspunkt kontrollere de metoder til overensstemmelseskontrol, som benyttes i de enkelte produktionsenheder.
 7.4.1.
 Ved hver inspektion skal inspektøren have forelagt produktions- og prøvningsrapporterne.
 7.4.2.
 Inspektøren kan udtage stikprøver til prøvning i fabrikantens laboratorium. Mindsteantallet af prøver kan fastsættes ud fra resultatet af fabrikantens egen kontrol.
 7.4.3.
 Forekommer kvalitetsniveauet utilfredsstillende, eller er det nødvendigt at kontrollere validiteten af prøvninger, der er udført i henhold til punkt 7.4.2, udtager inspektøren prøver, som sendes til den tekniske tjeneste, der har forestået typegodkendelsesprøvningerne.
 7.4.4.
 Den kompetente myndighed kan udføre enhver prøvning, som foreskrives i dette regulativ.
 7.4.5.
 Den normale inspektionshyppighed, der fastsættes af de kompetente myndigheder, er en gang årligt. Ved hver inspektion skal prøvningsoptegnelser og produktionsjournaler forelægges den besøgende inspektør.
 8. SANKTIONER I TILFÆLDE AF PRODUKTIONENS MANGLENDE OVERENSSTEMMELSE
 8.1.
 Godkendelser, som er meddelt for en type køretøj i henhold til dette regulativ, kan inddrages, hvis forskrifterne i punkt 7 ikke er opfyldt, eller hvis køretøjet eller dets komponenter ikke har bestået den i punkt 7.3.5 ovenfor foreskrevne kontrol.
 8.2.
 Hvis en kontraherende part, som anvender dette regulativ, inddrager en godkendelse, som den tidligere har meddelt, skal den straks underrette de øvrige kontraherende parter, der anvender dette regulativ, herom ved hjælp af en formular svarende til modellen i bilag 1 til dette


text:
regulativ.
 9. ENDEL IGT OPHØR AF PRODUKTIONEN
 Hvis indehaveren af godkendelsen endeligt ophører med at fremstille en køretøjstype, som er godkendt i henhold til dette regulativ, skal han underrette den myndighed, som har meddelt godkendelsen, herom. Ved modtagelse af den pågældende meddelelse skal myndigheden underrette de øvrige kontraherende parter i 1958-overenskomsten, som anvender dette regulativ, herom ved hjælp af en formular svarende til modellen i bilag 1 til dette regulativ.
 10. NAVNE OG ADRESSER PÅ DE TEKNISKE TJENESTER, SOM FORESTÅR GODKENDELSESPRØVNING, OG PÅ DE ADMINISTRATIVE MYNDIGHEDER
 De kontraherende parter i 1958-overenskomsten, som anvender dette regulativ, meddeler FN’s sekretariat navne og adresser på de tekniske tjenester, som forestår godkendelsesprøvningerne, og på de administrative myndigheder, som meddeler godkendelse, og til hvem formularer med attestering af godkendelse, udvidelse, nægtelse eller inddragelse af godkendelse eller endeligt ophørt produktion, som er udstedt i andre stater, skal fremsendes.
 (1) 1 for Tyskland, 2 for Frankrig, 3 for Italien, 4 for Nederlandene, 5 for Sverige, 6 for Belgien, 7 for Ungarn, 8 for Tjekkiet, 9 for Spanien, 10 for Jugoslavien, 11 for Det Forenede Kongerige, 12 for Østrig, 13 for Luxembourg, 14 for Schweiz, 15 (ubenyttet), 16 for Norge, 17 for Finland, 18 for Danmark, 19 for Rumænien, 20 for Polen, 21 for Portugal, 22 for Den Russiske Føderation, 23 for Grækenland, 24 for Irland, 25 for Kroatien, 26 for Slovenien, 27 for Slovakiet, 28 for Belarus, 29 for Estland, 30 (ubenyttet), 31 for Bosnien-Hercegovina, 32 for Letland, 33 (ubenyttet), 34 for Bulgarien, 35 (ubenyttet), 36 for Litauen, 37 for Tyrkiet, 38 (ubenyttet), 39 for Aserbajdsjan, 40 for Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien, 41 (ubenyttet), 42 for Det Europæiske Fællesskab (godkendelse meddelt af de enkelte medlemsstater, der anvender deres egne ECE-symboler), 43 for Japan, 44 (ubenyttet), 45 for Australien, 46 for Ukraine, 47 for Sydafrika og 48 for New Zealand. De efterfølgende numre tildeles andre stater i den kronologiske orden, i hvilken de ratificerer eller tiltræder overenskomsten om ensartede tekniske forskrifter for hjulkøretøjer samt udstyr og dele, som kan monteres og/eller benyttes på hjulkøretøjer, samt vilkårene for gensidig anerkendelse af godkendelser, der er meddelt på grundlag af sådanne forskrifter, hvorefter FN’s generalsekretær giver de kontraherende parter i overenskomsten meddelelse herom.
 BILAG 1
 MEDDELELSE
 (Største format: A4 (210 x 297 mm))
 BILAG 2
 GODKENDELSESMÆRKERNES UDFORMNING
 Model A
 (se punkt 4.4 i dette regulativ)
 Ovenstående godkendelsesmærke, som er påført et køretøj, viser, at den pågældende type elektriske batteridrevne vejkøretøj er godkendt i Nederlandene (E4) i henhold til regulativ nr. 100 under godkendelsesnummer 002492. De første to cifre i godkendelsesnummeret angiver, at godkendelsen er udstedt i overensstemmelse med kravene i regulativ nr. 100 i dets oprindelige form.
 Model B
 (se punkt 4.5 i dette regulativ)
 Det ovenstående godkendelsesmærke, som er påført et køretøj, viser, at den pågældende type elektriske batteridrevne vejkøretøj er blevet godkendt i Nederlandene (E4) i henhold til regulativ nr. 100 og 42 (1). De første to cifre i godkendelsesnumrene angiver, at regulativ nr. 100 og 42 forelå i deres oprindelige udformning på den dato, da disse godkendelser


text:
meddeltes.
 (1) Det sidstnævnte nummer er kun et eksempel.
 BILAG 3
 BESKYTTELSE MOD DIREKTE KONTAKT MED SPÆNDINGSFØRENDE DELE
 Uddrag af IEC-standard 529 (1989)
 1. DEFINITIONER
 I denne standard forstås ved:
 1.1.
 Indkapslinger
 En del, der beskytter udstyret mod visse eksterne påvirkninger og, i alle retninger, mod direkte kontakt (IEV 826-03-12).
 Bemærkning
 :
 Denne definition, som stammer fra International Electrotechnical Vocabulary (IEV), suppleres i henhold til denne standards anvendelsesområde med følgende forklaringer:
 a)
 Indkapslinger yder beskyttelse mod personers (eller husdyrs) adgang til farlige dele
 b)
 Blokader, åbningers facon eller andre midler — uanset om disse er fastgjort på indkapslingen eller formes af selve indkapslingsanordningen — som kan forhindre eller begrænse de angivne prøvesonders gennemtrængning, betragtes som en del af indkapslingen, medmindre de kan fjernes uden brug af nøgle eller værktøj.
 1.2.
 Direkte kontakt
 Personers (eller husdyrs) kontakt med strømførende dele (IEV 826-03-05).
 Bemærkning
 :
 Følgende IEV-definition angives til orientering. I denne standard udskiftes »direkte kontakt« med »adgang til farlige dele«.
 1.3.
 Beskyttelsesgrad
 Det beskyttelsesomfang, som en indkapsling yder mod adgang til farlige dele, mod indtrængen af faste fremmedlegemer og/eller mod indtrængen af vand, og som er efterprøvet gennem standardiserede prøvningsmetoder.
 1.4.
 IP-kode
 Et kodesystem til angivelse af det beskyttelsesomfang, som en indkapsling yder mod adgang til farlige dele, mod indtrængen af faste fremmedlegemer, indtrængning af vand, og til at angive yderligere oplysninger i forbindelse med sådan beskyttelse.
 1.5.
 Farlig del
 En del, som er farlig at nærme sig eller berøre.
 1.5.1.
 Farlig strømførende del
 En strømførende del, som under visse eksternt fremkaldte forhold kan give elektrisk stød (jf. IEC 536, aktuelt dokument 64(CO)196).
 1.5.2.
 Farlig mekanisk del
 En bevægelig del, som ikke er en glat roterende aksel, som er farlig at berøre.
 1.6.
 Beskyttelse, som en indkapsling yder mod adgang til farlige dele.
 Beskyttelse af personer mod:
 a)
 kontakt med farlige lavspændingsdele
 b)
 kontakt med farlige mekaniske dele
 c)
 at komme tæt på farlige højspændingsdele med utilstrækkelig afstand inde i en indkapsling.
 Bemærkning
 :
 Denne beskyttelse kan sikres:
 a)
 ved hjælp af selve indkapslingen
 b)
 ved hjælp af blokader, som er den del af indkapslingen, eller ved hjælp af afstande inde i indkapslingen.
 1.7.
 Tilstrækkelig afstand som beskyttelse mod adgang til farlige dele
 En afstand, som skal forhindre, at en adgangssonde kommer i kontakt eller nærmer sig en farlig del.
 1.8.
 Adgangssonde (access probe)
 En prøvesonde, der på konventionel vis simulerer en del af en person eller et værktøj eller lignende, som holdes af en person, for at efterprøve, om der er tilstrækkelig afstand til farlige dele.
 1.9.
 Genstandssonde (object probe)
 En prøvesonde, der simulerer et fast fremmedlegeme, for at efterprøve muligheden for indtrængen i en indkapsling.
 1.10.
 Åbning
 Et hul eller en åbning i en indkapsling, som allerede findes, eller kan dannes ved at påføre prøvesonden den angivne kraft.
 2. PRØVNINGER AF BESKYTTELSE MOD ADGANG TIL FARLIGE DELE, SOM ER ANGIVET VED DET EKSTRA TEGN
 2.1.
 Adgangssonde (access probe)
 Adgangssonder til efterprøvning af beskyttelsen mod personers adgang til farlige dele findes i tabel 1.
 2.2.
 Prøvningsbetingelser
 Adgangssonden presses mod eventuelle


text:
åbninger i indkapslingen med den i tabel 1 angivne kraft. Hvis den trænger helt eller delvis igennem, placeres den i enhver mulig position, men stopfladen må under ingen omstændigheder kunne trænge helt igennem åbningen.
 Interne blokader betragtes som en del af indkapslingen, jf. definitionen i punkt 1.1.
 Ved prøvning af lavspændingsudstyr bør en strømforsyning med lavspænding (ikke under 40 V og ikke over 50 V) i serie med en passende lampe forbindes mellem sonden og de farlige dele inden i indkapslingen. Farlige dele, som kun er dækket af lak eller maling eller beskyttet af oxidering eller en lignende proces, dækkes med metalfolie, som er elektrisk forbundet til de dele, som normalt er strømførende under drift.
 Signal-kredsløbsmetoden bør også anvendes til de farlige bevægende dele i højspændingsudstyr.
 Indre bevægende dele kan så vidt muligt betjenes langsomt.
 2.3.
 Acceptkriterier
 Beskyttelsen er tilfredsstillende, hvis der er tilstrækkelig afstand mellem adgangssonden og de farlige dele.
 Ved prøvning i forbindelse med det yderligere tegn B må prøvefingeren med led kunne trænge ind til sin længde på 80 mm, men stopfladen (Ø 50 mm x 20 mm) må ikke kunne gå igennem åbningen. Med udgangspunkt i en lige position bøjes først det ene og efterfølgende det andet af prøvefingerens led i en vinkel på op til 90o i forhold til aksen for fingerens tilstødende del og placeres i enhver mulig position.
 Ved prøvning i forbindelse med det yderligere tegn D må adgangssonden kunne trænge ind til sin fulde længde, men stopfladen må ikke kunne trænge helt igennem åbningen. Se bilag A for yderligere detaljer.
 Betingelserne for efterprøvning af tilstrækkelig afstand er identiske med dem, som er beskrevet i punkt 2.3.1 nedenfor.
 2.3.1.
 For lavspændingsudstyr (nominelle spændinger, der ikke overstiger 1 000 V AC og 1 500 V DC):
 Adgangssonden må ikke berøre farlige strømførende dele.
 Hvis det ved hjælp af et signalkredsløb mellem sonden og de farlige dele bekræftes, at der er tilstrækkelig afstand, må lampen ikke lyse.
 Tabel 1
 Adgangssonder til prøvning af beskyttelsen mod personers adgang til farlige dele
 Første tal
 Yderl. tegn
 Adgangssonde
 Prøvningskraft
 2
 B
 Prøvefinger med led
 Se figur 1 for samtlige mål
 10 N ± 10 %
 4, 5, 6
 D
 Prøveledning 1,0 mm diameter, 100 mm lang
 1 N ± 10 %
 Figur 1
 Prøvefinger med led
 Materiale: metal, medmindre andet er angivet
 Lineære mål i mm.
 Tolerancer for mål uden specifikke tolerancer:
 for vinkler 0/-10o
 for lineære mål:
 op til 25 mm: 0/-0,05
 over 25 mm: ±0,2
 Begge led skal muliggøre en bevægelse i samme plan og retning gennem en vinkel på 90o med en tolerance på 0 til + 10o.
 BILAG 4
 MÅLING AF ISOLATIONSMODSTANDEN VED BRUG AF TRAKTIONSBATTERIET
 1. BESKRIVELSE AF PRØVNINGSMETODEN
 Traktionsbatteriet skal være fuldt opladet
 Det til denne prøvning anvendte voltmeter skal måle DC-værdier og have en intern modstand på over 10 ΜΩ.
 Målingen skal foregå i to trin:
 Første trin:
 Andet trin:
 Tredje trin:
 Hvor Ro er en modstand på 500 Ω/V
 Værdien af isolationsmodstanden Ri findes ved en af formlerne:
 eller
 BILAG


text:
5
 SYMBOL FOR ANGIVELSE AF SPÆNDING
 (Der henvises til ISO-standard 3864 og IEC-standard 417k)
 BILAG 6
 VÆSENTLIGE KARAKTERISTIKA FOR ET KØRETØJ
 1. GENEREL BESKRIVELSE AF KØRETØJET
 1.1.
 Motorkøretøjets fabriks- eller handelsbetegnelse: ...
 1.2.
 Køretøjstype: ...
 1.3.
 Fabrikantens navn og adresse: ...
 1.4.
 Navn og adresse på fabrikantens eventuelle repræsentant: ...
 1.5.
 Kort beskrivelse af strømkredsens komponentinstallation eller tegninger/billeder, der viser placeringen af strømkredsens komponenter: ...
 1.6.
 Skematisk diagram over alle strømkredsens elektriske funktioner: ...
 1.7.
 Arbejdsspænding: ... V
 1.8.
 Tegning og/eller fotografi af køretøjet:
 2. BESKRIVELSE AF MOTOR(ER)
 2.1.
 Fabrikat: ...
 2.2.
 Type: ...
 2.3.
 Arbejdsprincip ...
 2.3.1.
 Jævnstrøm/vekselstrøm/antal faser (1)
 2.3.2.
 Magnetisering: separat/shunt/serie/sammensat (1)
 2.3.3.
 Synkron/asynkron (1)
 2.3.4.
 Kølesystem: luft/væske (1)
 3. BESKRIVELSE AF TRANSMISSION
 3.1.
 Type: manuel/automatisk/ingen/andet (specificeres): (1): ...
 3.2.
 Transmissionsforhold: ...
 3.3.
 Dækdimensioner: ...
 4. TRAKTIONSBATTERI
 4.1.
 Batteriets handelsnavn og mærke: ...
 4.2.
 Angivelse af alle typer anvendte elektro-kemiske par: ...
 ...
 4.2.1.
 Nominel spænding: ... V
 4.2.2.
 Antal battericeller
 4.2.3.
 Antal batterimoduler
 Gaskombinationsforhold (i %)
 4.3.
 Type(r) ventilation til batterimoduler/batteripakker (1): ...
 4.4.
 Beskrivelse af eventuelt kølesystem: ...
 4.5.
 Kort beskrivelse af eventuel vedligeholdelsesprocedure: ...
 4.6.
 Batterienergi: ... kWh
 4.7.
 Spændingsværdi ved endt afladning: ... V
 5. DRIVAGGREGATETS ELEKTRONISKE KONVERTERE OG STRØMDREVET HJÆLPEUDSTYR
 5.1.
 Kort beskrivelse af de enkelte elektroniske konvertere og hjælpeudstyr: ...
 5.2.
 Mærke på den elektroniske konverterenhed ...
 5.3.
 Type af elektronisk konverterenhed: ...
 5.4.
 Mærke på det enkelte hjælpeudstyr: ...
 5.5.
 Det enkelte hjælpeudstyrs type: ...
 5.6.
 Lader: indbygget/ekstern (1)
 5.6.1.
 De forskellige ladedeles mærke og type (2)
 5.6.2.
 Tegnet beskrivelse af laderen (2)
 Nominel udgangsstrøm (kW) (2)
 Maksimal ladespænding (V) (2)
 5.6.5.
 Maksimal ladeintensitet (A) (2)
 Styreenhedens mærke og type (eventuelt) (2)
 5.6.7.
 Diagram over drift, styring og sikkerhed (2)
 5.6.8.
 Beskrivelse og karakteristik af ladeperioder (2)
 5.7.
 Specifikation af lysnet:
 5.7.1.
 Type lysnet: enkeltfase/trefase (1)
 5.7.2.
 Spænding: ... V
 6. SIKRING OG/ELLER KREDSLØBSAFBRYDER
 6.1.
 Type: ...
 6.2.
 Diagram over funktionsområdet: ...
 7. LEDNINGER
 7.1.
 Type: ...
 (1)
 —
 Det ikke gældende overstreges.
 (2)
 —
 For køretøjer udstyret med indbygget oplader.
 BILAG 7
 BESTEMMELSE AF HYDROGENEMISSION UNDER OPLADNING AF TRAKTIONSBATTERIET
 1. INDLEDNING
 I dette bilag beskrives fremgangsmåden ved bestemmelse af hydrogenemission under opladning af traktionsbatteriet på alle elektriske batteridrevne vejkøretøjer i overensstemmelse med punkt 5.3 i dette regulativ.
 2. BESKRIVELSE AF PRØVNINGEN
 Prøvning af hydrogenemission (figur 7.1) gennemføres for at bestemme hydrogenemissionen under opladningen af traktionsbatteriet med indbygget lader. Prøvningen består af følgende trin:
 a)
 klargøring af køretøjet
 b)
 afladning af traktionsbatteriet
 c)
 bestemmelse af hydrogenemissioner under normal opladning
 d)
 bestemmelse af hydrogenemission under ladning med svigtende indbygget lader.
 3. KØRETØJ
 3.1.
 Køretøjet skal være i god mekanisk stand og være tilkørt over mindst 300 km i en periode på syv dage før prøvningen. Køretøjet skal i hele denne periode være udstyret med det traktionsbatteri, der skal underkastes prøvningen for hydrogenemission.
 3.2.
 Hvis batteriet anvendes ved en temperatur, som ligger over rumtemperaturen, skal operatøren følge fabrikantens procedure for at holde traktionsbatteriets temperatur inden for det normale driftsområde.
 Fabrikantens repræsentant skal kunne attestere, at konditioneringssystemet for batteriet hverken er beskadiget eller


text:
udviser kapacitetsdefekt.
 Figur 7.1
 Bestemmelse af hydrogenemissioner under opladning af traktionsbatteriet
 4. UDSTYR TIL HYDROGENEMISSIONSPRØVNING
 4.1. Chassisdynamometer
 Chassisdynamometeret skal opfylde kravene i ændringsserie 05 til regulativ nr. 83.
 4.2. Prøvelokale til måling af hydrogenemission
 Det prøvelokale, hvori målingen af hydrogenemissionen udføres, skal være lufttæt og tilstrækkelig stort til at kunne rumme det køretøj, der skal prøves. Køretøjet skal være tilgængeligt fra alle sider, og lokalet skal, når det er lukket, opfylde kriterierne for lufttæthed i tillæg 1 til dette bilag. Lokalets indvendige overflade skal være uigennemtrængelig for kulbrinter og inaktiv over for hydrogen. Temperaturstyringssystemet skal kunne styre prøvelokalets indvendige rumtemperatur, således at den foreskrevne temperatur fastholdes under hele prøvningen inden for en tolerance på ± 2 K som gennemsnit for hele prøvningen.
 Af hensyn til volumenændringer som følge af hydrogenemission i prøvelokalet kan der anvendes et prøvelokale med variabelt volumen eller andet prøvningsudstyr. Et prøvelokale med variabelt volumen udvider sig og trækker sig sammen i takt med hydrogenemissionen i prøvelokalet. Der kan tages hensyn til udsving i det indvendige volumen på to måder, nemlig enten ved hjælp af bevægelige paneler eller ved en bælganordning, hvor uigennemtrængelige sække i prøvelokalet udvider sig og trækker sig sammen i takt med ændringerne i trykket i lokalet, idet de står i forbindelse med luften uden for prøvelokalet. Anordninger til tilpasning af volumenet skal være således konstrueret, at prøvelokalets integritet, jf. tillæg 1, bevares.
 Alle metoder til tilpasning af volumenet skal fastholde forskellen mellem lufttrykket i prøvelokalet og barometertrykket inden for højst ± 5 hPa.
 Prøvelokalet skal kunne fastlåses på et bestemt volumen. Et prøvelokale med variabelt volumen skal kunne foretage et udsving i forhold til dets »nominelle volumen« (jf. bilag 7, tillæg 1, punkt 2.1.1) som følger hydrogenemission under prøvningen.
 4.3. Analysesystemer
 4.3.1.
 Hydrogenanalysator
 4.3.1.1.
 Luften i prøvelokalet overvåges ved hjælp af en hydrogenanalysator (elektrokemisk detektortype) eller en chromatograf med termisk ledningsevnedetektion. Luftprøver udtages midt på en af prøvelokalets sidevægge eller midt på loftet, og bypassstrømme skal føres tilbage til prøvelokalet, helst til et punkt umiddelbart efter blandingsventilatoren i strømmens retning.
 4.3.1.2.
 Hydrogenanalysatoren skal have en responstid for 90 % af den endelige aflæsning på mindre end 10 sek. Stabiliteten skal i alle måleområder være bedre end 2 % af fuldt udslag ved nul og ved 80 ± 20 % af fuldt udslag over en 15-minuttersperiode.
 4.3.1.3.
 Analysatorens repeterbarhed udtrykt som én standardafvigelse skal være bedre end 1 % af fuldt udslag ved nul og ved 80 ± 20 % af fuldt udslag i alle benyttede måleområder.
 4.3.1.4.
 Måleområderne på analyseapparatet skal vælges ud fra, hvilke der giver den bedste opløsning i forbindelse med måling, kalibrering og udsivningskontrol.
 4.3.2.
 Dataregistrering i hydrogenanalysator
 Hydrogenanalysatoren skal have et system til registrering af det elektriske udgangssignal med en hyppighed på mindst en gang pr. minut. Registreringssystemet skal have driftsspecifikationer, der mindst svarer til det signal, der skal registreres, og det skal have en permanent resultatregistrering. Registreringen skal tydeligt vise, hvornår den normale ladeprøvning og den svigtende ladefunktion begynder og slutter.
 4.4. Temperaturregistrering
 4.4.1.
 Temperaturen i prøvelokalet måles


text:
i to punkter ved hjælp af temperaturfølere, der er forbundet, så de viser en gennemsnitsværdi. Målepunkterne skal befinde sig ca. 0,1 m inde i prøvelokalet fra hver sidevægs lodrette midterlinje i en højde af 0,9 m ±0,2 m.
 4.4.2.
 Batterimodulernes temperatur registreres ved hjælp af følerne.
 4.4.3.
 Temperaturmålingerne skal under hele hydrogenemissionsmålingen registreres med en hyppighed på mindst én gang i minuttet.
 4.4.4.
 Temperaturregistreringssystemets nøjagtighed skal være inden for ±1,0 K, og temperaturen skal kunne måles med en opløsning på ±0,1 K.
 4.4.5.
 Registrerings- eller databehandlingssystemet skal kunne måle tiden med en opløsning på ± 15 sekunder.
 4.5. Trykregistrering
 4.5.1.
 Forskellen Δp mellem barometerstanden i prøveområdet og lufttrykket i prøvelokalet skal under hele hydrogenemissionsmålingen registreres med en hyppighed på mindst én gang i minuttet.
 4.5.2.
 Trykmålingssystemets nøjagtighed skal være inden for ± 2 hPa, og temperaturen skal kunne måles med en opløsning på ±0,2 hPa.
 4.5.3.
 Registrerings- eller databehandlingssystemet skal kunne måle tiden med en opløsning på ± 15 sekunder.
 4.6. Registrering af spændings- og strømintensitet
 4.6.1.
 Den indbyggede laders spændings- og strømintensitet (batteri) skal under hele hydrogenemissionsmålingen registreres med en hyppighed på mindst én gang i minuttet.
 4.6.2.
 Spændingsregistreringssystemets nøjagtighed skal være inden for ±1,0 V, og spændingen skal kunne måles med en opløsning på ±0,1 V.
 4.6.3.
 Strømregistreringssystemets nøjagtighed skal være inden for ±0,5 A, og strømmen skal kunne måles med en opløsning på ±0,05 A.
 4.6.4.
 Registrerings- eller databehandlingssystemet skal kunne måle tiden med en opløsning på ± 15 sekunder.
 4.7. Ventilatorer
 Lokalet skal være forsynet med en eller flere ventilatorer eller blæsere med en kapacitet på 0,1-0,5 m3/s, således at luften i lokalet kan blandes grundigt. Under målingerne skal det være muligt at opnå en ensartet temperatur og hydrogenkoncentration i lokalet. Køretøjet i lokalet må ikke befinde sig direkte i luftstrømmen fra ventilatorerne eller blæserne.
 4.8. Gasser
 4.8.1.
 Følgende rene gasser skal stå til rådighed til kalibrering og drift:
 renset syntetisk luft (renhed < 1 ppm C1-ækvivalent, < 1 ppm CO; < 400 ppm CO2; < 0,1 ppm NO); oxygenindhold mellem 18 og 21 % vol.
 hydrogen (H2) renhed mindst 99,5 %.
 4.8.2.
 Kalibreringsgasser skal indeholde blandinger af hydrogen (H2) og renset syntetisk luft. Den faktiske koncentration i en kalibreringsgas må ikke afvige mere end ± 2 % fra den nominelle værdi. Nøjagtigheden i den fortyndede gas, der fås ved brug af et gasdeleapparat, skal ligge inden for ± 2 % af den nominelle værdi. De i tillæg 1 anførte koncentrationer kan også opnås ved hjælp af et gasdeleapparat, der benytter syntetisk luft som fortyndende gas.
 5. PRØVNINGSFORSKRIFTER
 Prøvningen består af følgende fem trin:
 i)
 klargøring af køretøjet
 ii)
 afladning af traktionsbatteriet
 iii)
 bestemmelse af hydrogenemissioner under normal opladning
 iv)
 afladning af traktionsbatteriet
 v)
 bestemmelse af hydrogenemission under ladning med svigtende indbygget lader.
 Hvis det er nødvendigt at flytte køretøjet mellem to trin, skubbes det til det næste prøveområde.
 5.1. Klargøring af køretøjet
 Traktionsbatteriets ældning undersøges for at bevise, at køretøjet har kørt mindst 300 km i en periode på syv dage før prøven. Køretøjet skal


text:
i hele denne periode være udstyret med det traktionsbatteri, der skal underkastes prøvningen for hydrogenemission. Hvis dette ikke kan godtgøres, anvendes følgende procedure.
 5.1.1.
 Afladning og oprindelig opladning af batteriet
 Proceduren begynder med afladning af traktionsbatteriet i køretøjet under kørsel på prøvebanen eller på et chassisdynamometer ved en konstant hastighed på 70 % ± 5 % af køretøjets maksimale tredive minutters hastighed.
 Afladningen stoppes:
 a)
 når køretøjet ikke er i stand til at køre ved 65 % af den maksimale tredive minutters hastighed, eller
 b)
 når føreren gennem køretøjets standardinstrumentering modtager signal om at standse køretøjet, eller
 c)
 efter at have kørt distancen på 100 km.
 5.1.2.
 Oprindelig opladning af batteriet
 Opladningen udføres:
 a)
 med den indbyggede lader
 b)
 i en rumtemperatur på mellem 293 K og 303 K.
 Fremgangsmåden udelukker alle typer eksterne ladere.
 Kriterierne for ophør af ladning af traktionsbatteriet svarer til den indbyggede laders automatiske ophør.
 Denne fremgangsmåde omfatter alle typer specielle opladninger, der vil kunne startes automatisk eller manuelt, som for eksempel udligningsopladning eller vedligeholdelsesopladning.
 5.1.3.
 Fremgangsmåden i punkt 5.1.1 til 5.1.2 gentages to gange.
 5.2. Afladning af batteriet
 Traktionsbatteriet aflades under kørsel på prøvebanen eller på et chassisdynamometer ved en konstant hastighed på 70 % ± 5 % af køretøjets maksimale tredive minutters hastighed.
 Standsning af afladningen forekommer:
 a)
 når føreren gennem køretøjets standardinstrumentering modtager signal om at standse køretøjet, eller
 b)
 når køretøjets maksimale hastighed er mindre end 20 km/h.
 5.3. Stilstand (soak)
 Senest 15 minutter efter proceduren for batteriafladning, som er beskrevet i punkt 5.2, parkeres køretøjet i stilstandsområdet. Køretøjet henstår derefter parkeret i mindst 12 timer, idet der højst må være 36 timer mellem afslutningen af afladningen af traktionsbatteriet og påbegyndelsen af hydrogenemissionsprøvningen under normal opladning. I denne periode skal køretøjet være i stilstand ved 293 K ± 2 K.
 5.4. Prøvning af hydrogenemission under normal opladning
 5.4.1.
 Før stilstandsperiodens afslutning udluftes prøvelokalet i flere minutter, indtil der er tilvejebragt stabile hydrogenbaggrundsbetingelser. Ventilatoren (ventilatorerne) i prøvelokalet sættes også i gang.
 5.4.2.
 Hydrogenanalysatoren nulstilles og dens måleområde indstilles umiddelbart før prøven.
 5.4.3.
 Ved afslutningen af stilstanden flyttes prøvekøretøjet ind i prøvelokalet med motoren standset og vinduer og bagagerumsklap åbne.
 5.4.4.
 Køretøjet skal være forbundet til lysnettet. Batteriet oplades i overensstemmelse med den normale opladningsprocedure, jf. punkt 5.4.7 nedenfor.
 5.4.5.
 Dørene til prøvelokalet lukkes og forsegles lufttæt senest to minutter efter den elektriske tilslutning af den normale opladningsfase.
 5.4.6.
 Når prøvelokalet er blevet forseglet, påbegyndes den normale opladning med henblik på hydrogenemissionsprøvning. Hydrogenkoncentrationen, temperaturen og barometertrykket måles for at finde udgangsværdierne CH2i, Ti og Pi til brug ved prøvning ved normal opladning.
 Disse tal benyttes ved beregningen af hydrogenemissionen (punkt 6). Under den normale ladningsperiode må temperaturen i prøvelokalet T ikke være under 291 K og ikke over 295 K.
 5.4.7.
 Fremgangsmåde ved normal ladning
 Normal ladning foretages med den indbyggede oplader og består af følgende trin:
 a)
 Opladning ved konstant effekt i t1.
 b)
 Overladning ved konstant strøm i t2. Overladningsintensiteten angives af fabrikanten og svarer til den, der anvendes ved udligningsopladningen.
 Kriterierne


text:
for ophør af ladning af traktionsbatteriet svarer til den indbyggede laders automatiske ophør ved en ladetid på t1 + t2. Ladetiden vil blive begrænset til t1 + 5 h, selv om der gives en klar indikation via standardinstrumenteringen til føreren om, at batteriet endnu ikke er fuldt opladet.
 5.4.8.
 Hydrogenanalysatoren skal nulstilles, og dens måleområde indstilles umiddelbart før prøvningens afslutning.
 5.4.9.
 Perioden for udtagning af emissionsprøver slutter t1 + t2 eller t1 + 5 h efter prøveudtagningens begyndelse, jf. punkt 5.4.6 ovenfor. De forskellige forløbne tidsrum registreres. Hydrogenkoncentrationen, temperaturen og barometertrykket måles for at finde slutværdierne CH2f, Tf og Pf for prøvning ved normal ladning, som skal benyttes ved beregningen i punkt 6.
 5.5. Prøvning af hydrogenemission med den indbyggede lader
 5.5.1.
 Senest syv dage efter afslutningen af den indledende prøvning påbegyndes proceduren med afladning af køretøjets traktionsbatteri i overensstemmelse med punkt 5.2.
 5.5.2.
 Proceduren i punkt 5.3 gentages.
 5.5.3.
 Før stilstandsperiodens afslutning udluftes prøvelokalet i flere minutter, indtil der er tilvejebragt stabile hydrogenbaggrundsbetingelser. Ventilatoren (ventilatorerne) i prøvelokalet sættes også i gang.
 5.5.4.
 Hydrogenanalysatoren nulstilles og dens måleområde indstilles umiddelbart før prøven.
 5.5.5.
 Ved afslutningen af stilstanden flyttes prøvekøretøjet ind i prøvelokalet med motoren standset og vinduer og bagagerumsklap åbne.
 5.5.6.
 Køretøjet skal være forbundet til lysnettet. Batteriet oplades i overensstemmelse med proceduren for svigtende ladning, jf. punkt 5.5.9 nedenfor.
 5.5.7.
 Dørene til prøvelokalet lukkes og forsegles lufttæt senest to minutter efter den elektriske tilslutning af den svigtende opladningsfase.
 5.5.8.
 Når prøvelokalet er blevet forseglet, påbegyndes den svigtende opladning med henblik på hydrogenemissionsprøvning. Hydrogenkoncentrationen, temperaturen og barometertrykket måles for at finde udgangsværdierne CH2i, Ti og Pi til brug ved prøvning ved svigtende opladning.
 Disse tal benyttes ved beregningen af hydrogenemissionen (punkt 6). Under den svigtende ladningsperiode må temperaturen i prøvelokalet T ikke være under 291 K og ikke over 295 K.
 5.5.9.
 Procedure for svigtende ladning
 Svigtende ladning foretages med den indbyggede oplader og består af følgende trin:
 a)
 Opladning ved konstant effekt i t’1.
 b)
 Opladning ved maksimal strømstyrke i 30 minutter. I denne fase fastlåses den indbyggede lader på maksimal strømstyrke.
 5.5.10.
 Hydrogenanalysatoren skal nulstilles og dens måleområde indstilles umiddelbart før prøvningens afslutning.
 5.5.11.
 Prøveperiodens afslutning indtræder t’1 + 30 minutter efter påbegyndelsen af den indledende udtagning af emissionsprøver, jf. punkt 5.8.8. De forløbne tidsrum registreres. Hydrogenkoncentrationen, temperaturen og barometertrykket måles for at finde slutværdierne CH2f, Tf og Pf for prøvning ved svigtende ladning, som skal benyttes ved beregningen i punkt 6.
 6. BEREGNING
 Ved hjælp af de i punkt 5 beskrevne hydrogenemissionsprøvninger kan hydrogenemissionen fra den normale ladefase og den svigtende ladefase beregnes. Hydrogenemissionen fra hver af disse faser beregnes ved hjælp af udgangs- og slutmålingerne af hydrogenkoncentrationen, temperaturen og trykket i prøvelokalet samt prøvelokalets nettorumindhold.
 Der benyttes følgende formel:
 hvor:
 MH2
 =
 hydrogenmasse (gram)
 CH2
 =
 målt hydrogenkoncentration i prøvelokalet (ppm volumenkulstof)
 V
 =
 prøvelokalets nettovolumen (m3) med fradrag af køretøjets volumen med vinduer og bagagerumsklap åbne. Hvis køretøjets volumen ikke er bestemt, fratrækkes et volumen på 1,42 m3
 Vud
 =
 kompensationsvolumen i m3 ved prøvningstemperatur


text:
og -tryk
 T
 =
 rumtemperatur i prøvelokalet i K
 P
 =
 absolut tryk i prøvelokalet i kPa
 k
 =
 2,42
 hvor
 :
 i er udgangsværdien
 f er slutværdien.
 6.2. Prøvningsresultater
 Hydrogenmasseemissionen for køretøjer er:
 MN
 =
 hydrogenmasseemissionen ved prøvning under normal ladning i gram
 MD
 =
 hydrogenmasseemissionen ved prøvning under svigtende ladning i gram.
 Tillæg 1
 KALIBRERING AF UDSTYR TIL PRØVNING AF HYDROGENEMISSION
 1. KALIBRERINGSHYPPIGHED OG KALIBRERINGSMETODER
 Alt udstyr skal kalibreres inden første ibrugtagning og derefter så hyppigt som nødvendigt, dog under alle omstændigheder inden for den måned, der går forud for typegodkendelsesprøvningen. De kalibreringsmetoder, der kan anvendes, er beskrevet i dette tillæg.
 2. KALIBRERING AF PRØVELOKALET
 2.1.
 Bestemmelse af prøvelokalets indvendige volumen
 2.1.1.
 Inden prøvelokalet tages i brug første gang, bestemmes dets indvendige volumen på følgende måde. Lokalets indvendige mål måles omhyggeligt, idet der tages højde for uregelmæssigheder som f.eks. stivere. Lokalets indvendige volumen bestemmes ud fra disse målinger.
 Prøvelokalet skal fastlåses på et fast volumen ved en fast rumtemperatur på 293 K. Denne nominelle volumen skal kunne gentages med en tolerance på ±0,5 % af den registrerede værdi.
 2.1.2.
 Nettovolumenet bestemmes ved at fratrække 1,42 m3 fra det indvendige volumen. I stedet for 1,42 m3 kan fratrækkes prøvekøretøjets faktiske volumen med bagagerumsklap og vinduer åbne.
 2.1.3.
 Prøvelokalet kontrolleres som beskrevet i punkt 2.3. Hvis hydrogenmassen ikke svarer til den indsprøjtede masse inden for ± 2 %, foretages de fornødne indgreb for at afhjælpe problemet.
 2.2.
 Bestemmelse af baggrundsemissionen i lokalet
 Denne operation tjener til at afgøre, om prøvelokalet indeholder materialer, der udsender væsentlige mængder hydrogen. Kontrollen udføres ved lokalets ibrugtagning, efter hver aktivitet i lokalet, der kan påvirke baggrundsemissionen, og under alle omstændigheder mindst én gang om året.
 2.2.1.
 For et prøvelokale med variabelt volumen kan der måles med fastlåst eller ikke fastlåst volumen, jf. punkt 2.1.1. Rumtemperaturen skal fastholdes på 293 K ± 2 K i nedennævnte firetimers periode.
 2.2.2.
 Prøvelokalet kan være forseglet med ventilatoren i gang i op til 12 timer, inden den fire timer lange udtagning af baggrundsprøver begynder.
 2.2.3.
 Analyseapparatet kalibreres (hvis dette er påkrævet) og nulstilles, og dens måleområde indstilles.
 2.2.4.
 Prøvelokalet udluftes, indtil der opnås en stabil værdi for hydrogen, og ventilatoren slås til, hvis den ikke allerede er i gang.
 2.2.5.
 Prøvelokalet forsegles, og baggrundskoncentrationen af hydrogen, temperaturen og barometertrykket måles. Disse udgør udgangsværdierne CH2i, Ti og Pi til brug ved beregningen af prøvelokalets baggrundsemission.
 2.2.6.
 Kammeret lades uberørt i fire timer med ventilatoren i gang.
 2.2.7.
 Derefter måles hydrogenkoncentrationen i lokalet med den samme analysator. Temperaturen og barometertrykket måles ligeledes. Disse udgør slutværdierne CH2f, Tf og Pf.
 2.2.8.
 Ændringen i massen af hydrogen i prøvelokalet i prøvetidsrummet beregnes i henhold til punkt 2.4 og må ikke overstige 0,5 g.
 2.3.
 Kalibrering af prøvelokalet og prøve for hydrogenretention
 Kalibreringen af prøvelokalet og prøven for hydrogenretention giver en kontrol af det i punkt 2.1 beregnede volumen og samtidig et mål for eventuelle lækager. Måling af lækager udføres ved prøvelokalets ibrugtagning, efter hver aktivitet i prøvelokalet, der kan påvirke prøvelokalets integritet, og


text:
derefter under alle omstændigheder mindst en gang om måneden. Hvis seks på hinanden følgende månedlige retentionskontroller er gennemført, uden at der har skullet foretages korrektioner, kan målingen af lækager derefter foretages en gang i kvartalet, så længe indgreb ikke er påkrævede.
 2.3.1.
 Prøvelokalet udluftes, indtil der opnås en stabil hydrogenkoncentration. Ventilatoren slås til, hvis den ikke allerede er i gang. Hydrogenanalysatoren nulstilles og kalibreres (hvis dette er påkrævet) og dens måleområde indstilles.
 2.3.2.
 Prøvelokalet fastlåses til det nominelle volumen.
 2.3.3.
 Rumtemperaturstyringssystemet slås til (hvis det ikke allerede er i gang) og indstilles til en udgangstemperatur på 293 K.
 2.3.4.
 Når målekammeret udviser en stabil temperatur på 293 K ± 2 K, forsegles lokalet, og baggrundskoncentration, temperatur og barometertryk måles. Disse målinger repræsenterer udgangsmålingerne CH2i, Ti og Pi til brug ved kalibreringen af prøvelokalet.
 2.3.5.
 Prøvelokalet skal ikke længere være fastlåst til det nominelle volumen.
 2.3.6.
 En mængede på ca. 100 g hydrogen sprøjtes ind i prøvelokalet. Hydrogenmassen måles med en nøjagtighed på ± 2 %.
 2.3.7.
 Efter fem minutters forløb, hvorunder luften i prøvelokalet blandes, måles hydrogenkoncentrationen, temperaturen og barometertrykket. Disse udgør slutværdierne CH2f, Tf og Pf til brug ved kalibrering af prøvelokalet samt udgangsværdierne CH2i, Ti og Pi til brug for retentionsprøven.
 2.3.8.
 Ved hjælp af målingerne i punkt 2.3.4 og 2.3.7 og formlen i punkt 2.4 beregnes massen af hydrogen i prøvelokalet. Denne masse skal være ± 2 % af den propanmasse, der er målt i overensstemmelse med punkt 2.3.6.
 2.3.9.
 Luften i prøvelokalet blandes i mindst 10 timer. Når den periode er gået, måles og registreres den endelige hydrogenkoncentration, temperaturen og barometertrykket. Disse udgør slutværdierne CH2f, Tf og Pf for hydrogenretentionskontrollen.
 2.3.10.
 Ved hjælp af formlen i punkt 2.4 beregnes hydrogenmassen ud fra målingerne i punkt 2.3.7 og 2.3.9. Denne masse må højst afvige 5 % fra den i punkt 2.3.8 beregnede hydrogenmasse.
 2.4.
 Beregning
 Beregningen af nettoændringen i hydrogenmassen i prøvelokalet benyttes til at bestemme prøvelokalets baggrundskoncentration af hydrogen og dets lækage. Udgangs- og slutværdierne af hydrogenkoncentrationen, temperaturen og barometertrykket benyttes i nedenstående formel til beregning af masseændringen:
 hvor:
 MH2
 =
 hydrogenmasse (gram)
 CH2
 =
 målt hydrogenkoncentration i prøvelokalet (ppm volumenkulstof)
 V
 =
 prøvelokalets volumen i m3 som målt i punkt 2.1.1
 Vud
 =
 kompensationsvolumen i m3 ved prøvningstemperatur og -tryk
 T
 =
 rumtemperatur i prøvelokalet i K
 P
 =
 absolut tryk i prøvelokalet i kPa
 k
 =
 2,42
 hvor
 :
 i er udgangsværdien
 f er slutværdien.
 3. KALIBRERING AF HYDROGENANALYSATOR
 Analysatoren bør kalibreres ved hjælp af hydrogen i luft og renset syntetisk luft. Se bilag 7, punkt 4.8.2.
 Hvert af de normalt benyttede måleområder kalibreres på følgende måde.
 3.1.
 Kalibreringskurven bestemmes ved mindst fem kalibreringspunkter, der er så jævnt fordelt over måleområdet som muligt. Den nominelle koncentration af kalibreringsgassen med den højeste koncentration skal være mindst 80 % af fuldt skalaudslag.
 3.2.
 Kalibreringskurven beregnes ved hjælp af de mindste kvadraters metode. Hvis der derved fremkommer et polynomium af mere end tredje grad, skal der mindst være lige så mange kalibreringspunkter som polynomiets grad plus to.


text:
3.3.
 Kalibreringskurven må ikke afvige med mere end ± 2 % fra den nominelle værdi for hver kalibreringsgas.
 3.4.
 Ved hjælp af de polynomiumskoefficienter, der uddrages af punkt 3.2 ovenfor, udarbejdes en tabel over analysatorens aflæsninger i forhold til den reelle koncentration med skalainddelinger, der ikke er større end 1 % af fuldt skalaudslag. Dette gøres for hvert måleområde, der kalibreres.
 Tabellen skal desuden indeholde andre relevante data som f.eks.:
 Kalibreringsdato
 Måleområde- og nulstillingspotentiometeraflæsninger (evt.)
 Nominel skala
 Referencedata for hver kalibreringsgas
 Den faktiske og den viste værdi for hver kalibreringsgas samt forskellen i procent
 Kalibreringstrykanalysator
 3.5.
 Andre metoder (f.eks. computer eller elektronisk skalaomskifter) kan anvendes, hvis det godtgøres over for den tekniske tjeneste, at disse metoder sikrer tilsvarende nøjagtighed.
 Tillæg 2
 VÆSENTLIGE KARAKTERISTIKA FOR KØRETØJSFAMILIEN
 1. PARAMETRE, DER DEFINERER FAMILIEN HVAD ANGÅR HYDROGENEMISSION
 Familien kan defineres ud fra grundlæggende konstruktionsparametre, der skal være fælles for køretøjer i familien. I visse tilfælde kan parametrene gribe ind i hinanden. Dette må også tages i betragtning for at sikre, at kun køretøjer med ensartede egenskaber hvad angår hydrogenemission medtages i familien.
 2.
 Med henblik herpå anses de køretøjstyper, hvor nedenstående parametre er identiske, for at tilhøre samme hydrogenemissionsgruppe.
 Traktionsbatteri:
 —
 Batteriets fabriksmærke eller handelsnavn
 —
 Angivelse af alle typer anvendte elektro-kemiske par
 —
 Antal battericeller
 —
 Antal batterimoduler
 —
 Maksimal batterispænding (V)
 —
 Batterienergi (kWh)
 —
 Gaskombinationsforhold (i %)
 —
 Type(r) ventilation til batterimodul(er) eller batteripakker
 —
 Type kølesystem (eventuelt)
 Indbygget lader:
 —
 De forskellige ladedeles mærke og type
 —
 Nominel udgangsstrøm (kW)
 —
 Maksimal ladespænding (V)
 —
 Maksimal ladeintensitet (A)
 —
 Styreenhedens mærke og type (eventuelt)
 —
 Diagram over drift, styring og sikkerhed
 —
 Karakteristik af ladeperioder.


text:
 30.3.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 L 85/58
 DET BLANDEDE EØS-UDVALGS AFGØRELSE
 Nr. 231/2015
 af 25. september 2015
 om ændring af bilag XXI (Statistikker) til EØS-aftalen [2017/538]
 DET BLANDEDE EØS-UDVALG HAR —
 under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (»EØS-aftalen«), særlig artikel 98, og
 ud fra følgende betragtninger:
 (1)
 Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2015/459 af 19. marts 2015 om præcisering af de tekniske specifikationer for ad hoc-modulet for 2016 om unge på arbejdsmarkedet i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 577/98 (1) skal indarbejdes i EØS-aftalen.
 (2)
 Bilag XXI til EØS-aftalen bør derfor ændres —
 VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
 Artikel 1
 Følgende punkt indsættes efter punkt 18at (Kommissionens forordning (EU) nr. 318/2013) i bilag XXI til EØS-aftalen:
 »18au.
 32015 R 0459: Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2015/459 af 19. marts 2015 om præcisering af de tekniske specifikationer for ad hoc-modulet for 2016 om unge på arbejdsmarkedet i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 577/98 (EUT L 76 af 20.3.2015, s. 6).«
 Artikel 2
 Den islandske og den norske udgave af gennemførelsesforordning (EU) 2015/459, der offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidendes EØS-tillæg, er begge autentiske.
 Artikel 3
 Denne afgørelse træder i kraft den 26. september 2015, forudsat at alle meddelelser er indgivet, jf. EØS-aftalens artikel 103, stk. 1 (*1).
 Artikel 4
 Denne afgørelse offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidendes EØS-afsnit og EØS-tillæg.
 Udfærdiget i Bruxelles, den 25. september 2015.
 På Det Blandede EØS-Udvalgs vegne
 Ingrid SCHULERUD
 Formand
 (1) EUT L 76 af 20.3.2015, s. 6.
 (*1) Ingen forfatningsmæssige krav angivet.


text:
4.2.2009 DA Den Europæiske Unions Tidende L 34/19
 OVERSÆTTELSE
 PROTOKOL
 om integreret kystzoneforvaltning i Middelhavet
 DE KONTRAHERENDE PARTER I DENNE PROTOKOL,
 SOM ER PARTER i konventionen om beskyttelse af Middelhavets havmiljø og kystområder, der blev vedtaget i Barcelona
 den 16. februar 1976 og ændret den 10. juni 1995,
 SOM ØNSKER at gennemføre artikel 4, stk. 3, litra e), og stk. 5 i den nævnte konvention,
 SOM ANSER Middelhavets kystzoner for at være Middelhavslandenes befolkningers fælles natur- og kulturarv, der bør
 bevares og benyttes med omhu til gavn for nuværende og kommende generationer,
 SOM ER FORUROLIGEDE over det voksende menneskeskabte pres på Middelhavets kystzoner, der truer deres sårbare
 natur, og som ønsker at standse og vende den igangværende ødelæggelse af kystzoner og reducere kystøkosystemernes
 tab af biodiversitet markant,
 SOM ER BEKYMREDE over de risici, der truer kystzoner som følge af klimaændringer og kan forventes at resultere i bl.a.
 stigende vandstand i havene, og som er sig bevidst, at det er nødvendigt at vedtage bæredygtige foranstaltninger for at
 mindske de negative virkninger af naturfænomener,
 SOM ER OVERBEVIST OM, at kystzoner i deres egenskab af uerstattelig økologisk, økonomisk og social ressource for at
 kunne bevares og udvikles bæredygtigt kræver en særlig integreret planlægnings- og forvaltningsstrategi dækkende hele
 Middelhavsområdet og samtlige Middelhavskystlande under hensyntagen til deres forskelligartethed og især øernes særlige
 behov begrundet i geomorfologiske karakteristika,
 SOM TAGER HENSYN TIL De Forenede Nationers havretskonvention, vedtaget i Montego Bay den 10. december 1982,
 konventionen om vådområder af international betydning som levesteder for vandfugle, vedtaget i Ramsar den 2. februar
 1971, og konventionen om den biologiske mangfoldighed, vedtaget i Rio de Janeiro den 5. juni 1992, hvori mange
 Middelhavslande og Det Europæiske Fællesskab er parter,
 SOM ISÆR ER INTERESSEREDE I at samarbejde om udviklingen af hensigtsmæssige og integrerede planer for kystzone
 forvaltning i henhold til artikel 4, stk. 1, litra e), i De Forenede Nationers rammekonvention om klimaændringer, vedtaget
 i New York den 9. maj 1992,
 SOM TAGER UDGANGSPUNKT I eksisterende erfaringer med integreret kystzoneforvaltning og arbejdet i forskellige
 organisationer, herunder de europæiske institutioner,
 SOM BASERER SIG PÅ rekommandationerne fra Middelhavskommissionen for Bæredygtig Udvikling og denne kommis
 sions øvrige arbejde og på rekommandationerne fra de kontraherende parters møder i Tunis i 1997, i Monaco i 2001, i
 Catania i 2003 og i Portoroz i 2005 samt på Middelhavsstrategien for bæredygtig udvikling, der blev vedtaget i Portoroz i
 2005,
 SOM ER BESLUTTET PÅ at forstærke kyststaternes indsats for Middelhavsområdet som helhed for at sikre integreret
 kystzoneforvaltning,
 SOM HAR DET FORSÆT at stimulere nationale, regionale og lokale initiativer gennem en koordineret støtteindsats,
 samarbejde og partnerskab med de forskellige berørte aktører for at fremme en effektiv styring med henblik på integreret
 kystzoneforvaltning,
 SOM ØNSKER AT SIKRE den fornødne sammenhæng i den integrerede kystzoneforvaltning i forbindelse med anven
 delsen af konventionen med tilhørende protokoller,
 ---pagebreak--- L 34/20 DA Den Europæiske Unions Tidende 4.2.2009
 ER BLEVET ENIGE OM FØLGENDE:
 DEL I b) kystzonens landvendte grænse, som er de kompetente
 kystenheders grænse, således som de er defineret af parterne.
 ALMINDELIGE BESTEMMELSER
 Artikel


text:
1 2. Hvis en part inden for grænserne for sin suverænitet etab
 Almindelige forpligtelser lerer andre grænser end de i stykke 1 nævnte, fremsender den
 en erklæring herom til depositaren på tidspunktet for depone
 I overensstemmelse med konventionen om beskyttelse af ringen af instrumentet for sin ratifikation, accept, godkendelse
 Middelhavets havmiljø og kystområder med tilhørende proto eller tiltrædelse af denne protokol eller på et senere tidspunkt,
 koller fastlægger parterne en fælles ramme for integreret kyst såfremt:
 zoneforvaltning i Middelhavsområdet og træffer til dette formål
 de nødvendige foranstaltninger til styrkelse af det regionale
 samarbejde. a) den havvendte grænse ligger inden for den ydre grænse for
 territorialfarvandet
 Artikel 2
 Definitioner b) den landvendte grænse adskiller sig fra grænserne for de
 ovenfor definerede kystenheder ved at ligge enten inden
 I denne protokol forstås ved
 for eller uden for disse, med det formål bl.a. at anvende
 den økosystembaserede tilgang og økonomiske og sociale
 kriterier og tage hensyn til øers særlige behov begrundet i
 a) »parterne«: de kontraherende parter i denne protokol
 geomorfologiske karakteristika og til de negative virkninger
 af klimaændringer.
 b) »konventionen«: konventionen om beskyttelse af Middelha
 vets havmiljø og kystområder, som blev vedtaget i Barcelona
 den 16. februar 1976 og ændret den 10. juni 1995 3. Hver part vedtager eller fremmer på et passende institutio
 nelt niveau de nødvendige foranstaltninger til at informere
 befolkninger og alle relevante aktører om denne protokols
 c) »organisationen«: det i konventionens artikel 17 omhandlede geografiske anvendelsesområde.
 organ
 Artikel 4
 d) »centret«: »Priority Actions Programme Regional Activity
 Centre« Bevarelse af rettigheder
 1. Intet i denne protokol eller i andre akter vedtaget på
 grundlag af denne protokol berører parternes rettigheder, eksi
 e) »kystzone«: det geomorfologiske område på begge sider af sterende og fremtidige krav eller retlige synspunkter vedrørende
 kystlinjen, hvor der foregår et samspil mellem hav og land i havretten, særlig karakteren og udstrækningen af havområder,
 form af komplekse økologiske systemer og ressourcesy afgrænsningen af havområder mellem stater med kyster, der
 stemer bestående af biotiske og abiotiske elementer, der eksi ligger over for eller grænser op til hinanden, retten til og vilkå
 sterer side om side og spiller sammen med menneskelige rene for passage gennem stræder benyttet i international trafik
 samfund og relevante socioøkonomiske aktiviteter og retten til uskadelig passage i territorialfarvande samt karak
 teren og udstrækningen af kyststatens, flagstatens eller havne
 statens jurisdiktion.
 f) »integreret kystzoneforvaltning«: en dynamisk proces for
 bæredygtig forvaltning og anvendelse af kystområder under
 hensyntagen til kystøkosystemernes og -landskabernes
 sårbarhed, de forskelligartede aktiviteter og anvendelses 2. Ingen handling eller aktivitet, der udføres i medfør af
 formål de pågældende steder, samspillet mellem dem, visse denne protokol, kan begrunde fremsættelse af krav eller indsi
 aktiviteters og anvendelsesformåls maritime orientering og gelse mod krav på national suverænitet eller jurisdiktion.
 deres indvirkning på både hav og land.
 3. Bestemmelserne i denne protokol berører ikke strengere
 Artikel 3 bestemmelser om beskyttelse og forvaltning af kystzonen i
 andre eksisterende eller fremtidige nationale eller internationale
 Geografisk anvendelsesområde instrumenter eller programmer.
 1. Denne protokols anvendelsesområde er Middelhavsom
 rådet, således som det er defineret i


text:
artikel 1 i konventionen.
 Området er desuden defineret ved: 4. Intet i denne protokol berører nationale sikkerheds- eller
 forsvarsaktiviteter og -faciliteter; parterne er dog enige om, at
 sådanne aktiviteter og faciliteter i det omfang, det er rimeligt og
 a) kystzonens havvendte grænse, som er den ydre grænse for praktisk muligt, bør udføres og etableres på en måde, der er i
 parternes territorialfarvand, og overensstemmelse med denne protokol.
 ---pagebreak--- 4.2.2009 DA Den Europæiske Unions Tidende L 34/21
 Artikel 5 mulighed for at deltage i beslutningsprocessen rettidigt og i
 passende omfang
 Målene for integreret kystzoneforvaltning
 Målene for integreret kystzoneforvaltning er:
 e) der sikres en tværsektoriel institutionel koordinering mellem
 de forskellige forvaltningsgrene og kompetente regionale og
 lokale myndigheder i kystzonerne
 a) gennem rationel planlægning af aktiviteter at skabe bære
 dygtig udvikling af kystzoner ved at sikre, at der tages
 hensyn til miljø og landskaber i harmoni med den økono
 miske, sociale og kulturelle udvikling f) der udarbejdes strategier, planer og programmer for areal
 anvendelse, som dækker byudvikling og socioøkonomiske
 aktiviteter, tillige med andre relevante sektorpolitikker
 b) at bevare kystzoner til gavn for nuværende og kommende
 generationer
 g) der tages hensyn til mangfoldigheden og forskelligartetheden
 af aktiviteter i kystzoner, og om nødvendigt gives offentlige
 tjenester og aktiviteter, som med hensyn til udnyttelse og
 c) at sikre bæredygtig udnyttelse af naturressourcer, særlig vand placering kræver havets umiddelbare nærhed, en fortrinsstil
 ling
 d) at sikre bevarelse af kystøkosystemernes, landskabernes og
 geomorfologiens integritet h) fordelingen af anvendelsesformål i hele kystzonen bør være
 afbalanceret, og unødvendig koncentration og planløs spred
 ning af bebyggelse i åbent land bør undgås
 e) at forebygge og/eller mindske virkningerne af naturbetingede
 risici, især klimaændringer, som er forårsaget af forhold i
 i) der udarbejdes foreløbige skøn over de risici, som er
 naturen eller menneskelige aktiviteter
 forbundet med de forskellige menneskelige aktiviteter og
 infrastruktur for at forebygge og mindske deres negative
 virkninger for kystzoner
 f) at skabe sammenhæng mellem offentlige og private initia
 tiver og mellem alle beslutninger, der træffes af offentlige
 myndigheder på nationalt, regionalt og lokalt plan, og som j) ødelæggelse af kystmiljøet skal forhindres, og hvor den fore
 har betydning for anvendelsen af kystzonen. kommer, sørges der for den fornødne genopretning.
 Artikel 6 Artikel 7
 Almindelige principper for integreret kystzoneforvaltning Koordinering
 Ved gennemførelsen af denne protokol lægger parterne følgende 1. Med henblik på integreret kystzoneforvaltning påtager
 principper for integreret kystzoneforvaltning til grund: parterne sig at:
 a) der tages i særlig grad hensyn til tidevandszonens biologiske a) sikre institutionel koordinering i nødvendigt omfang gennem
 rigdom og naturbetingede dynamik og aktivitet og til det de relevante organer eller mekanismer for at undgå sektor
 forhold, at hav og land udgør en enhed og supplerer vise tilgange og fremme helhedsløsninger
 hinanden og er indbyrdes afhængige
 b) sikre passende koordinering mellem de kompetente myndig
 heder med ansvar for hav og land i kystzoner i de forskellige
 b) der tages hensyn til alle elementer i relation til hydrologiske,
 forvaltningsgrene på nationale, regionale og lokale niveauer
 geomorfologiske, klimatiske, økologiske, socioøkonomiske
 og kulturelle systemer på en integreret måde for ikke


text:
at
 overbelaste kystzonens bærekapacitet og for at forebygge
 de negative virkninger af naturkatastrofer og udvikling c) sikre tæt koordinering mellem nationale myndigheder og
 regionale og lokale organer inden for kyststrategier, -planer
 og -programmer og i relation til de forskellige tilladelser til
 aktiviteter, der kan udstedes gennem fælles rådgivende
 c) den økosystembaserede tilgang til kystzoneplanlægning og organer eller ved fælles beslutningsprocedurer.
 -forvaltning lægges til grund for at sikre bæredygtig udvik
 ling af kystzoner
 2. De kompetente nationale, regionale og lokale kystzone
 myndigheder arbejder i videst muligt omfang sammen om at
 d) der sikres en hensigtsmæssig styring, som giver lokalbefolk gøre de fastlagte kyststrategier, -planer og -programmer mere
 ninger og aktører i civilsamfundet med interesse i kystzoner sammenhængende og effektive.
 ---pagebreak--- L 34/22 DA Den Europæiske Unions Tidende 4.2.2009
 DEL II og forankring af fartøjer i sårbare naturområder til havs eller
 på land, herunder strande og klitter.
 ELEMENTER I INTEGRERET KYSTZONEFORVALTNING
 Artikel 8 Artikel 9
 Beskyttelse og bæredygtig anvendelse af kystzonen Økonomiske aktiviteter
 1. I overensstemmelse med målsætningerne og principperne i 1. I overensstemmelse med målene og principperne i
 artikel 5 og 6 i denne protokol tilstræber parterne at sikre artikel 5 og 6 og under hensyn til de relevante bestemmelser
 bæredygtig anvendelse og forvaltning af kystzoner for at i Barcelona-konventionen med tilhørende protokoller vil
 bevare kystområdernes biotoper, landskaber, naturressourcer parterne:
 og økosystemer under overholdelse af internationale og regio
 nale instrumenter.
 a) være særligt opmærksomme på økonomiske aktiviteter, der
 kun kan foregå i umiddelbar nærhed af havet
 2. Til dette formål vil parterne:
 b) sikre, at de forskellige økonomiske aktiviteter minimerer
 brugen af naturens ressourcer og tager hensyn til kommende
 a) i kystzoner med udgangspunkt i den højeste vandlinje
 generationers behov
 udlægge en zone, hvor bebyggelse ikke er tilladt. Bl.a.
 under hensyntagen til de områder, der direkte og indirekte
 påvirkes negativt af klimaændringer og naturbetingede risici, c) sikre integreret forvaltning af vandressourcer og miljømæs
 kan denne zone ikke være mindre end 100 meter bred, jf. sigt forsvarlig affaldsforvaltning
 dog bestemmelserne i litra b) nedenfor. Strengere nationale
 bestemmelser om bredden af denne zone finder fortsat
 anvendelse d) sikre, at den kyst- og havbaserede økonomi tilpasses kystzo
 nernes sårbare karakter, og at havets ressourcer beskyttes
 mod forurening
 b) tilpasse de ovenfor anførte bestemmelser i tråd med denne
 protokols målsætninger og principper:
 e) fastlægge indikatorer for udviklingen af økonomiske aktivi
 teter for at sikre bæredygtig anvendelse af kystzoner og
 i) hvor det drejer sig om projekter af offentlig interesse mindske pres, der overstiger deres bærekapacitet
 ii) i områder med særlige geografiske eller andre lokale f) fremme kodekser for god praksis blandt offentlige myndig
 begrænsninger, især med hensyn til befolkningstæthed heder, økonomiske aktører og ikke-statslige organisationer.
 eller sociale behov, hvor boliger, byplanlægning eller
 byudvikling er reguleret ved nationale retsakter 2. I relation til følgende økonomiske aktiviteter er parterne
 desuden enige om:
 c) underrette organisationen om de nationale retsakter, der
 regulerer ovennævnte tilpasninger. a) Landbrug og industri
 3. Parterne bestræber sig desuden på at sikre, at der i deres at garantere et højt miljøbeskyttelsesniveau ved placering og


text:
nationale retsakter er fastsat betingelser for bæredygtig anven drift af landbrugs- og industriaktiviteter for at bevare kystø
 delse af kystzonen. Disse betingelser omfatter bl.a. følgende, dog kosystemer og -landskaber og forhindre forurening af hav,
 med behørig hensyntagen til særlige lokale forhold: vand, luft og jord
 a) fastlæggelse og afgrænsning uden for beskyttede områder af b) Fiskeri
 åbne områder, inden for hvilke byudvikling og andre aktivi
 teter er begrænsede eller om nødvendigt forbudt
 i) at tage hensyn til behovet for at beskytte fiskepladser
 b) begrænsning af byudviklings lineære udstrækning og af etab ii) at sørge for, at fangstmetoder er forenelige med bære
 lering af ny transportinfrastruktur langs kysten dygtig udnyttelse af naturens marine ressourcer
 c) indarbejdelse af miljøhensyn i bestemmelserne om forvalt c) Akvakultur
 ning og anvendelse af det offentlige havområde
 i) at tage hensyn til behovet for at beskytte akvakultur og
 d) adgang for offentligheden til havet og langs kysten skaldyrvande
 e) begrænsning af eller om nødvendigt forbud mod kørsel med ii) at regulere akvakultur gennem kontrol med brugen af
 og parkering af køretøjer til brug på land samt sejlads med input og med affaldsbehandling
 ---pagebreak--- 4.2.2009 DA Den Europæiske Unions Tidende L 34/23
 d) Turisme samt sports- og fritidsaktiviteter a) i nationale kyststrategier og kystplaner og -programmer
 og ved udstedelsen af tilladelser tage hensyn til vådområ
 ders og flodmundingers miljømæssige, økonomiske og
 i) at tilskynde til bæredygtig turisme i kystområder, der sociale funktion
 bevarer kystzonernes økosystemer, naturressourcer,
 kulturarv og landskaber
 b) træffe de nødvendige foranstaltninger til at regulere og
 ii) at fremme bestemte former for turisme i kystområder, om nødvendigt forbyde aktiviteter, der kan have negativ
 herunder kultur-, landbo- og øko-turisme, og samtidig indvirkning på vådområder og flodmundinger
 respektere lokalbefolkningens traditioner
 c) iværksætte genopretning af ødelagte vådområder i det
 iii) at regulere og i givet fald forbyde dyrkelse af forskellige omfang, det er muligt, med henblik på at genskabe
 sports- og fritidsaktiviteter, herunder lystfiskeri og skal deres positive funktion i miljøprocesser i kystzoner.
 dyrsfangst
 e) Udnyttelse af bestemte naturressourcer 2. Marine biotoper
 Parterne, der erkender behovet for at beskytte marine
 i) at kræve forhåndstilladelse til udgravning og udvinding af
 områder, som rummer biotoper og arter af høj bevarings
 mineraler, herunder anvendelse af havvand i afsaltnings
 værdi, uanset om de er klassificeret som beskyttede områder,
 anlæg og stenbrud
 vil:
 ii) at regulere opgravning af sand, herunder fra havbunden
 og flodaflejringer, eller i givet fald forbyde sådanne akti a) vedtage foranstaltninger til at sikre beskyttelse og beva
 viteter, hvis de kan forventes at få negativ indvirkning på ring gennem lovgivning, planlægning og forvaltning af
 balancen i kystøkosystemer hav- og kystområder, især områder, der rummer biotoper
 og arter af høj bevaringsværdi
 iii) at overvåge vandførende lag og dynamiske kontakt- eller
 grænsefladeområder mellem ferskvand og saltvand, som
 b) bestræbe sig på at fremme regionalt og internationalt
 kan påvirkes negativt af udvindingen af grundvand eller
 samarbejde om gennemførelse af fælles programmer for
 udledninger i naturen
 beskyttelse af marine biotoper.
 f) Infrastruktur, energifaciliteter, havne og maritime anlæg og
 strukturer 3. Skov i kystzoner
 at kræve


text:
godkendelse af sådan infrastruktur og faciliteter, Parterne vedtager foranstaltninger med henblik på bevarelse
 anlæg og strukturer, så deres negative indvirkning på kystø og udvikling af skov i kystzoner, især skov beliggende uden
 kosystemer, -landskaber og geomorfologi minimeres eller i for særligt beskyttede områder.
 givet fald udlignes ved ikke-finansielle foranstaltninger
 4. Klitter
 g) Maritime aktiviteter
 Parterne forpligter sig til at bevare og om muligt genoprette
 at maritime aktiviteter skal foregå på en måde, som sikrer klitter og sandbanker på en bæredygtig måde.
 bevarelse af kystøkosystemer i overensstemmelse med regler,
 normer og procedurer i de relevante internationale konven
 tioner.
 Artikel 11
 Kystlandskaber
 Artikel 10
 1. Parterne, der anerkender den særlige naturværdi og æste
 Særlige kystøkosystemer tiske og kulturelle værdi af kystlandskaber, uanset om de er
 Parterne træffer foranstaltninger til at beskytte de særlige karak klassificeret som beskyttede områder, vedtager foranstaltninger
 teristika ved kystøkosystemer som anført nedenfor: til at sikre beskyttelse af kystlandskaber gennem lovgivning,
 planlægning og forvaltning.
 1. Vådområder og flodmundinger
 2. Parterne bestræber sig på at fremme regionalt og interna
 Ud over oprettelse af beskyttede områder og med henblik på tionalt samarbejde om beskyttelse af landskaber, især ved en
 at forhindre, at vådområder og flodmundinger forsvinder, vil fælles indsats til fordel for grænseoverskridende kystlandskaber,
 parterne: hvor det er relevant.
 ---pagebreak--- L 34/24 DA Den Europæiske Unions Tidende 4.2.2009
 Artikel 12 Denne medindflydelse omfatter bl.a. rådgivende organer, under
 søgelser eller offentlige høringer og kan udvides til partner
 Øer skaber.
 Parterne forpligter sig til at give øer særlig beskyttelse, herunder
 småøer, og til dette formål til:
 2. For at sikre en sådan medindflydelse formidler parterne de
 relevante oplysninger effektivt og rettidigt til de berørte aktører.
 a) at fremme miljøvenlige aktiviteter i disse områder og træffe
 særlige foranstaltninger til at sikre indbyggernes deltagelse i
 beskyttelsen af kystzoners økosystemer på grundlag af deres
 3. Alle interesserede aktører, der gør indsigelse imod beslut
 lokale traditioner og viden
 ninger, handlinger eller undladelser, som er omfattet af de af
 parterne fastsatte bestemmelser om relevante aktørers medind
 flydelse på planer, programmer eller projekter vedrørende kyst
 b) at tage hensyn til ø-miljøets særlige karakteristika og behovet
 zonen, skal have adgang til voldgifts- og mæglingsprocedurer,
 for at sikre et samspil mellem øer i nationale kyststrategier,
 en administrativ klageinstans eller domstolsprøvelse.
 -planer, -programmer og -forvaltningsinstrumenter, især
 inden for transport, turisme, fiskeri, affaldsbehandling og
 vand.
 Artikel 15
 Oplysning, kurser, uddannelse og forskning
 Artikel 13
 1. Parterne forpligter sig til på nationalt, regionalt eller lokalt
 Kulturarv niveau at gennemføre oplysningsaktiviteter vedrørende inte
 1. Parterne vedtager hver for sig eller i fællesskab passende greret kystzoneforvaltning og udvikle uddannelsesprogrammer,
 foranstaltninger til at bevare og beskytte kulturarven, især den kurser og skoleundervisning i dette emne.
 arkæologiske og historiske, i kystzoner, herunder kulturarven
 under vandet, i overensstemmelse med gældende nationale og
 internationale instrumenter. 2. Parterne gennemfører direkte, multilateralt eller bilateralt
 eller med bistand fra organisationen, centret eller de kompetente
 internationale organisationer uddannelsesprogrammer, kurser og
 2. Parterne sikrer, at bevarelsen på stedet af kulturarven i skoleundervisning om integreret kystzoneforvaltning med
 kystzoner overvejes som første udvej, før der iværksættes henblik


text:
på at sikre bæredygtig udvikling i kystzonerne.
 nogen form for indgreb over for denne arv.
 3. Parterne sørger for tværfaglig videnskabelig forskning i
 3. Parterne sikrer især, at elementer af kulturarven under
 integreret kystzoneforvaltning og i samspillet mellem aktiviteter
 vandet i kystzoner, som fjernes fra det marine miljø, konser
 og deres indvirkning på kystzoner. Til dette formål opretter eller
 veres og forvaltes på en måde, der sikrer deres bevaring på lang
 støtter de specialiserede forskningscentre. Formålet med denne
 sigt, og at sådanne elementer ikke handles, sælges, købes eller
 forskning er bl.a. at fremme viden om integreret kystzonefor
 udveksles som kommercielle goder.
 valtning, at bidrage til at oplyse offentligheden om emnet og at
 understøtte beslutningstagningen i såvel den offentlige som den
 private sektor.
 Artikel 14
 Medindflydelse
 1. For at sikre en effektiv styring af hele den integrerede DEL III
 kystzoneforvaltningsproces træffer parterne de nødvendige INSTRUMENTER TIL BRUG FOR INTEGRERET
 foranstaltninger med henblik på i formuleringen og gennem KYSTZONEFORVALTNING
 førelsen af kyst- og havstrategier, -planer, -programmer og
 -projekter samt ved udstedelsen af de forskellige tilladelser at Artikel 16
 inddrage de forskellige interesserede aktører, herunder:
 Tilsyns- og overvågningsmekanismer og netværk
 — de pågældende kommuner og offentlige enheder 1. Parterne gør brug af og styrker eksisterende hensigtsmæs
 sige mekanismer for tilsyn og overvågning eller etablerer om
 nødvendigt nye. De udarbejder og ajourfører regelmæssigt
 — erhvervsdrivende nationale oversigter over kystzoner, der så vidt muligt skal
 indeholde oplysninger om ressourcer og aktiviteter samt institu
 tioner, lovgivning og planlægning, der kan have indvirkning på
 — ikke-statslige organisationer kystzoner.
 — sociale aktører 2. For at fremme udvekslingen af videnskabelige erfaringer,
 data og god praksis deltager parterne på passende administrativt
 og videnskabeligt niveau i et netværk for Middelhavskystzoner i
 — den berørte befolkning. samarbejde med organisationen.
 ---pagebreak--- 4.2.2009 DA Den Europæiske Unions Tidende L 34/25
 3. For at lette regelmæssig overvågning af kystzoners tilstand Artikel 19
 og udvikling fastsætter parterne i fællesskab et referenceformat
 og foretager indsamling af relevante data i nationale oversigter. Miljøkonsekvensvurdering
 1. I betragtning af kystzoners sårbarhed sikrer parterne, at
 der ved miljøkonsekvensvurderinger og dertil hørende undersø
 gelser af offentlige og private projekter, som kan få væsentlige
 4. Parterne træffer alle nødvendige foranstaltninger til at sikre miljømæssige virkninger for kystzoner og især for deres økosy
 offentlig adgang til de oplysninger, der kan udledes af tilsyns- stemer, tages hensyn til det særligt sårbare miljø og samspillet
 og overvågningsmekanismer og -netværk. mellem hav og land i kystzonen.
 2. I overensstemmelse med de samme kriterier foretager
 Artikel 17 parterne om nødvendigt en strategisk miljøvurdering af planer
 og programmer, der berører kystzonen.
 Middelhavsstrategien for integreret kystzoneforvaltning
 Parterne forpligter sig til at samarbejde om fremme af bære
 dygtig udvikling og integreret kystzoneforvaltning, idet de tager 3. Miljøvurderingerne bør tage hensyn til de kumulerede
 hensyn til Middelhavsstrategien for bæredygtig udvikling og om virkninger for kystzoner med behørig vægt på bl.a. deres bære
 nødvendigt supplerer den. Til dette formål fastlægger parterne kapacitet.
 med bistand fra centret en fælles regional ramme for integreret
 kystzoneforvaltning i Middelhavet, der gennemføres ved hjælp
 af passende regionale handlingsplaner


text:
og andre operationelle
 instrumenter samt via parternes nationale strategier. Artikel 20
 Jordpolitik
 1. Med henblik på at fremme integreret kystzoneforvaltning,
 Artikel 18 mindske økonomiske pres, bevare åbne områder og tillade
 offentlig adgang til havet og langs kysten vedtager parterne
 Nationale kyststrategier, -planer og -programmer passende jordpolitiske instrumenter og foranstaltninger, som
 også omfatter planlægningsprocessen.
 1. Hver af parterne udbygger eller formulerer en national
 strategi for integreret kystzoneforvaltning og kystplaner og
 -programmer i overensstemmelse med den fælles regionale
 ramme og med de i denne protokol fastsatte målsætninger og 2. Til dette formål og for at sikre bæredygtig forvaltning af
 principper for integreret kystzoneforvaltning og underretter offentlig og privat jord i kystzonerne kan parterne bl.a. vedtage
 organisationen om koordineringsmekanismerne for denne stra mekanismer for erhvervelse, afståelse, donation eller overdra
 tegi. gelse af jord til det offentlige og pålægge servitutter i offentlig
 interesse.
 2. Den nationale strategi skal på grundlag af en analyse af Artikel 21
 den aktuelle situation opstille målsætninger, fastsætte en
 begrundet prioritering af opgaverne, angive, hvilke kystøkosy Økonomiske, finansielle og fiskale instrumenter
 stemer der kræver integreret forvaltning, og anføre alle relevante Med henblik på gennemførelsen af nationale kyststrategier,
 aktører og processer, opregne, hvilke foranstaltninger der skal -planer og -programmer kan parterne træffe passende foranstalt
 træffes, hvad de vil koste, og hvilke institutionelle instrumenter ninger til vedtagelse af relevante økonomiske, finansielle og/eller
 og retlige og finansielle midler der er til rådighed, samt inde fiskale instrumenter til støtte for lokale, regionale og nationale
 holde en tidsplan for gennemførelsen. initiativer vedrørende integreret kystzoneforvaltning.
 DEL IV
 3. Kystplaner og -programmer, som kan være enkeltstående
 eller integreret i andre planer og programmer, skal angive RISICI, DER KAN TRUE KYSTZONEN
 hovedlinjerne i den nationale strategi og implementere den på
 et passende lokalt eller regionalt niveau om nødvendigt med Artikel 22
 fastsættelse af bl.a. havets og kystlandets bærekapacitet og vilkå
 rene for deres allokering og anvendelse i kystzoner. Naturbetingede risici
 Inden for rammerne af nationale strategier for integreret kyst
 zoneforvaltning udvikler parterne politikker for forebyggelse af
 naturbetingede risici. Til dette formål foretager de sårbarheds-
 4. Parterne fastsætter passende indikatorer for evalueringen af og risikovurderinger af kystzoner og træffer foranstaltninger til
 effektiviteten af strategier for integreret kystzoneforvaltning, at forebygge eller begrænse sådanne risici eller tilpasse forhol
 -planer og -programmer og vurderingen af fremskridtene med dene for at afbøde virkningerne af naturkatastrofer, særlig kata
 hensyn til gennemførelsen af denne protokol. strofer som følge af klimaændringer.
 ---pagebreak--- L 34/26 DA Den Europæiske Unions Tidende 4.2.2009
 Artikel 23 at samarbejde om uddannelse af videnskabeligt, teknisk og
 administrativt personale inden for integreret kystzoneforvalt
 Kysterosion ning, særlig med henblik på at:
 1. I overensstemmelse med målene og principperne i
 artikel 5 og 6 i denne protokol og for at forebygge og
 imødegå de negative virkninger af kysterosion mere effektivt a) afdække og styrke kapacitet
 forpligter parterne sig til at vedtage de nødvendige foranstalt
 ninger til at genoprette kystens naturlige evne til at tilpasse sig
 ændringer, herunder ændringer som følge af stigende vandstand.
 b) udvikle videnskabelig og teknisk forskning
 2. Ved overvejelser om nye aktiviteter