text:
kontinuerlige gasanalysatorsystemer, der kun anvendes til NRSC-prøvning i diskret modus.
 8.1.5.2. Måleprincipper
 Med denne prøve kontrolleres det, at opdaterings- og registreringshyppigheden er tilpasset den overordnede systemrespons ved en hurtig ændring i værdien af koncentrationerne i prøvetagningssonden. Gasanalysatorsystemer skal optimeres, således at deres overordnede respons på en pludselig ændring i koncentrationen opdateres og registreres med en passende frekvens for at forhindre tab af information. Ved prøven kontrolleres det også, at kontinuerlige gasanalysatorsystemer opfylder kravet til en minimumsresponstid.
 Systemets indstillinger til evaluering af responstid skal være nøjagtigt de samme som under måling i prøvningsforløbet (dvs. tryk, strømningshastigheder, filterindstillinger på analysatorerne og alle andre ting, der har indflydelse på responstiden). Bestemmelsen af responstid skal finde sted med gasomskiftning direkte ved indgangen til prøvetagningssonden. Gasomskiftningen skal ske på under 0,1 s. De gasser, der anvendes til prøvningen, skal forårsage en koncentrationsændring på mindst 60 procent af fuldskala (FS).
 Koncentrationssporet for hver enkel gaskomponent registreres.
 8.1.5.3. Systemkrav
 a)
 Systemets responstid skal være ≤ 10 s med en stigningstid ≤ 5 s eller med en stignings- og faldningstid på ≤ 5 s for alle målte komponenter (CO, NOx, CO2 og HC) og alle anvendte intervaller.
 Alle data (koncentration, brændstof- og luftstrømning) skal forskydes med den målte responstid, før emissionsberegningerne i bilag 5 foretages.
 b)
 For at systemet kan godkendes med hensyn til dets overordnede respons, skal det opfylde et af følgende kriterier:
 i)
 Produktet af den gennemsnitlige stigningstid og den frekvens, hvormed systemet registrerer en ajourført koncentration, skal være mindst 5. Under alle omstændigheder må den gennemsnitlige stigningstid højst være 10 s.
 ii)
 Den frekvens, hvormed systemet registrerer koncentration, skal være mindst 2 Hz (se også tabel 7).
 8.1.5.4. Fremgangsmåde
 Følgende procedure benyttes til verifikation af responsen fra det enkelte gasanalysatorsystem:
 a)
 De anvisninger for opstart og brug af instrumentet, som fabrikanten af gasanalysatorsystemet har givet, skal følges. Målesystemet skal justeres i nødvendigt omfang for at optimere ydeevnen. Verifikationen foretages med analysatoren i samme driftstilstand som ved emissionsprøvning. Hvis analysatoren deler sit prøvetagningssystem med andre analysatorer, og hvis gasstrømmen til de andre analysatorer vil påvirke systemets responstid, opstartes og betjenes de andre analysatorer, mens denne verifikationsprøvning udføres. Denne verifikation kan gennemføres på flere analysatorer, der deler det samme prøvetagningssystem på samme tid. Hvis der anvendes analoge eller digitale realtidsfiltre under emissionsprøvningen, bør disse filtre anvendes på samme måde under verifikationen.
 b)
 Med hensyn til udstyr, der anvendes til at validere systemets responstid, anbefales det at anvende minimale gasledningslængder mellem alle forbindelser; der forbindes en nulluftkilde til én indsugning på en hurtigtfungerende 3-vejsventil (2 indsugninger, 1 afgang) for at styre strømmen af nulstillingsgas og blandet justeringsgas til prøvetagningssystemets indsugningssonde eller et T-stykke tæt på sondens afgang. Normalt er gasstrømmens hastighed højere end sondens prøvetagningshastighed, og overløbet sker ved sondens indgang. Hvis gassens strømningshastighed er lavere end sondens, justeres gaskoncentrationerne, så der tages højde for fortynding fra den omgivende luft, der suges ind i sonden. Der kan anvendes binære eller justeringsgasser bestående af flere gasser. Der kan anvendes en gasblandingsanordning til at blande justeringsgasserne. En gasblander eller -mikser


text:
anbefales, når justeringsgasser fortyndet i N2 skal blandes med justeringsgasser fortyndet med luft.
 Ved hjælp et gasdeleapparat blandes en justeringsgas af NO–CO–CO2–C3H8–CH4 (resten N2) ligeligt med en justeringsgas af NO2, resten renset syntetisk luft. Hvis det er relevant, kan der anvendes standard binære justeringsgasser i stedet for justeringsgasblanding af NO-CO-CO2-C3H8-CH4, resten N2. I så fald skal der foretages separate responsprøvninger for hver analysator. Gasdeleapparatets udgang skal være forbundet til 3-vejsventilens anden indgang. Ventilens udgang skal være tilsluttet en overstrømsventil på gasanalysesystemets sonde eller en overstrømsanordning mellem sonden og overføringsledning til alle de analysatorer, der skal verificeres. Der skal anvendes en opstillingsmetode, der forhindrer trykudsving forårsaget af standsning af strømmen gennem gasblanderanordningen. Hvis nogen af disse gasbestanddele ikke er relevante for den pågældende analysatorverifikation, udelades de. Som alternativ tillades brug af gasflasker med enkeltgasser og separat måling af responstider.
 c)
 Dataindsamlingen foretages således:
 i)
 Ventilen indstilles, så den starter strømmen af nulstillingsgas.
 ii)
 Stabilisering sikres, idet der tages højde for transportforsinkelser og fuld respons fra den langsomste analysator.
 iii)
 Dataregistreringen påbegyndes med den frekvens, der anvendes under emissionsprøvningen. Hver registreret værdi skal være en unik ajourført koncentration, målt af analysatoren. Der må ikke foretages interpolation eller filtrering for at ændre de registrerede værdier.
 iv)
 Ventilen indstilles, så de blandede justeringsgasser strømmer mod analysatorerne. Denne tid registreres som t
 0.
 v)
 Der tages højde for transportforsinkelser og fuld respons fra den langsomste analysator.
 vi)
 Ventilen indstilles, så nulstillingsgassen strømmer mod analysatoren. Denne tid registreres som t
 100.
 vii)
 Der tages højde for transportforsinkelser og fuld respons fra den langsomste analysator.
 viii)
 Trinnene i litra c), iv)-vii), i dette punkt gentages, indtil der er registreret syv fulde cyklusser, som afsluttes med, at der strømmer nulstillingsgas til analysatorerne.
 ix)
 Registreringen ophører.
 8.1.5.5. Evaluering af ydeevne
 Data fra litra c), i punkt 8.1.5.4 i dette bilag, anvendes til beregning af den gennemsnitlige stigningstid, T
 10–90, for hver af analysatorerne.
 a)
 Hvis det vælges at godtgøre overensstemmelse med litra b), i), i punkt 8.1.5.3 i dette bilag, skal følgende procedure anvendes: Stigningstiderne (i sekunder) ganges med deres respektive registreringsfrekvenser i Hertz (1/s). Værdien for hvert resultat skal mindst være 5. Hvis værdien er mindre end 5, forhøjes registreringsfrekvensen, eller strømningerne justeres, eller prøvetagningssystemet ændres, således at stigningstiden øges efter behov. Desuden kan der konfigureres digitale filtre, som øger stigningstiden.
 b)
 Hvis det vælges at godtgøre overensstemmelse med litra b), ii), i punkt 8.1.5.3, er det tilstrækkeligt at godtgøre overensstemmelse med kravene i litra b), ii) i punkt 8.1.5.3.
 8.1.6. Verifikation af responstid for analysatorer af kompensationstypen
 8.1.6.1. Omfang og hyppighed
 Denne verifikation foretages for at bestemme en kontinuerlig gasanalysators respons, hvor én gasanalysators respons kompenseres af en andens med henblik på at kvantificere de forurenende luftarter. I den forbindelse skal vanddamp anses for at være en gasformig bestanddel. Denne verifikation er påkrævet for kontinuerlige gasanalysatorer, der anvendes til transient (NRTC og LSI-NRTC) prøvning eller RMC-prøvning. Denne verifikation er ikke nødvendig for gasanalysatorer til batch-prøvetagning eller for kontinuerlige gasanalysatorer, som kun anvendes til NRSC-prøvning i diskret modus.

type: contracts

jurisdiction: EU


text:
Denne verifikation finder ikke anvendelse på korrektion for vand, der er fjernet fra prøven ved efterbehandling. Denne verifikation foretages efter første opstilling (dvs. efter ibrugtagning af prøvningsrum). Efter større vedligeholdelsesindgreb kan den ensartede respons verificeres som beskrevet i punkt 8.1.5, forudsat at der på et tidspunkt er foretaget fugtmættet ensartet responsverifikation af eventuelle udskiftede komponenter.
 8.1.6.2. Måleprincipper
 Ved hjælp af denne procedure verificeres tidsjusteringen og den ensartede respons ved kontinuerlige kombinerede gasmålinger. I den forbindelse er det nødvendigt at sikre, at alle kompensationsalgoritmer og fugtighedskorrektioner er aktiveret.
 8.1.6.3. Systemkrav
 De generelle krav til responstid og stigningstid angivet i litra a), punkt 8.1.5.3, gælder også for analysatorer af kompensationstypen. Hvis registreringsfrekvensen afviger fra opdateringsfrekvensen for det kontinuerligt kombinerede signal, skal det laveste af de to frekvenser anvendes til den påkrævede verifikation i litra b), i), i punkt 8.1.5.3 i dette bilag.
 8.1.6.4. Fremgangsmåde
 Alle procedurer i litra a) til c) i punkt 8.1.5.4 i dette bilag skal anvendes. Desuden måles også responstid og stigningstid for vanddamp, hvis der anvendes en kompensationsalgoritme, som er baseret på målt vanddamp. I så fald skal mindst én af de anvendte kalibreringsgasser (men ikke NO2) fugtmættes som følger:
 Hvis systemet ikke anvender en prøvetørrer til at fjerne vandindholdet i gasprøven, fugtmættes justeringsgassen ved at sende gasblandingen gennem en lukket beholder, som fugtmætter gassen til det anslåede højeste prøvedugpunkt under emissionsprøvetagningen, idet den bobles igennem destilleret vand. Hvis systemet anvender en prøvetørrer under prøvningen, der har bestået verifikationskontrollen for prøvetørrere, kan den fugtmættede gasblanding indføres nedstrøms for prøvetørreren ved at boble den gennem destilleret vand i en lukket beholder ved 298 ± 10 K (25 ± 10 °C) eller en temperatur over dugpunktet. I alle tilfælde skal den fugtmættede gas nedstrøms for beholderen fastholdes på en temperatur, som ligger mindst 5 K (5 °C) over dens lokale dugpunkt. Bemærk, at det er muligt at udelade en hvilken som helst af disse gasbestanddele, hvis de ikke er relevante for analysatorerne i den pågældende verifikation. Hvis nogen af gasbestanddelene ikke er modtagelige for vandkompensation, kan responskontrollen for disse analysatorer foretages uden fugtmætning.
 8.1.7. Måling af motorparametre og omgivende forhold
 Der skal anvendes interne kvalitetsprocedurer, der kan henføres til anerkendte nationale eller internationale standarder. I modsat fald finder følgende procedurer anvendelse.
 8.1.7.1. Kalibrering af drejningsmoment
 8.1.7.1.1. Omfang og hyppighed
 Alle systemer til måling af drejningsmoment, herunder måletransducere til dynamometeret og systemer, kalibreres efter opstilling og efter større vedligeholdelse, bl.a. ved hjælp af referencekraft eller vippearmslængde sammenholdt med dødvægt. Kalibreringen gentages ved anvendelse af god teknisk praksis. Følg anvisningerne fra fabrikanten af momenttransducerne for at linearisere momentsensorens output. Andre kalibreringsmetoder tillades.
 8.1.7.1.2. Dødvægtskalibrering
 Ved denne teknik anvendes en kendt kraft, idet kendte vægte hænges i en kendt afstand langs en vippearm. Det skal sikres, at vægtenes vippearm er vinkelret på tyngdepunktet (dvs. horisontal) og vinkelret på dynamometerets rotationsakse. Der anvendes mindst seks kombinationer af kalibreringsvægte for hvert relevant momentmåleområde, idet vægtmængden fordeles ligeligt i hele området. Dynamometeret oscilleres eller roteres under kalibreringen for at reducere statisk friktionshysterese. Kraften af den enkelte


text:
vægt bestemmes ved at multiplicere den internationalt sporbare masse med den lokale acceleration af jordens tyngdekraft.
 8.1.7.1.3. Kalibrering af trykføler eller prøvering
 Ved denne teknik påføres kraft enten ved at hænge vægte på en vippearm (disse vægte og deres vippearmslængde indgår ikke i bestemmelsen af referencemomentet) eller ved at betjene dynamometeret ved forskellige momenter. Der anvendes mindst seks kraftkombinationer for hvert relevant momentmåleområde, idet kraftmængden fordeles nogenlunde ligeligt i hele området. Dynamometeret oscilleres eller roteres under kalibreringen for at reducere statisk friktionshysterese. I dette tilfælde bestemmes referencedrejningsmomentet ved at multiplicere kraft-output fra referencemeteret (f.eks. en trykmåler eller prøvering) med den effektive vippearmslængde, som måles fra det punkt, hvor kraftmålingen foretages til dynamometerets rotationsakse. Det skal sikres, at denne længde måles vinkelret på referencemeterets måleakse og vinkelret på dynamometerets rotationsakse.
 8.1.7.2. Kalibrering af tryk, temperatur og dugpunkt
 Instrumenter skal efter opstilling kalibreres til måling af tryk, temperatur og dugpunkt. Kalibreringen gentages efter instrumentfabrikantens anvisninger og i overensstemmelse med god teknisk praksis.
 Til temperaturmålesystemer med termoelement, eller termistorsensorer foretages kalibrering af systemet som beskrevet i punkt 8.1.4.4 i dette bilag for linearitetskontrol.
 8.1.8. Strømningsrelateret måling
 8.1.8.1. Kalibrering af brændselsstrøm
 Brændstofflowmetre kalibreres efter første opstilling. Kalibreringen gentages efter instrumentfabrikantens anvisninger og i overensstemmelse med god teknisk praksis.
 8.1.8.2. Kalibrering af indsugningsluftstrøm
 Indsugningsluftsflowmetre kalibreres efter første opstilling. Kalibreringen gentages efter instrumentfabrikantens anvisninger og i overensstemmelse med god teknisk praksis.
 8.1.8.3. Kalibrering af udstødningsstrøm
 Udstødningsflowmetre kalibreres efter første opstilling. Kalibreringen gentages efter instrumentfabrikantens anvisninger og i overensstemmelse med god teknisk praksis.
 8.1.8.4. Kalibrering af fortyndet udstødningsstrøm (CVS)
 8.1.8.4.1. Oversigt
 a)
 I dette punkt beskrives, hvordan man kalibrerer flowmetre til udtagning af fortyndet udstødningsgas med konstant volumen (CVS).
 b)
 Denne kalibrering foretages, mens flowmetret er monteret i dets permanente position. Denne kalibrering foretages, efter at en del af flowkonfigurationen opstrøms eller nedstrøms for flowmetret er blevet ændret på en måde, der kan indvirke på flowmetrets kalibrering. Denne kalibrering udføres efter opstilling af CVS-systemet, og når et korrigerende indgreb ikke resulterer i overholdelse af verifikationen for fortyndet udstødningsstrøm (dvs. propankontrol) i punkt 8.1.8.5 i dette bilag.
 c)
 Et CVS-flowmeter kalibreres ved hjælp af et referenceflowmeter som f.eks. et flowmeter med subsonisk venturi, en måledyse med lang radius, en drøvleenhed med »smooth-approach«, et laminar flow-element, et sæt venturier med kritisk strømning eller et ultrasonisk flowmeter. Der anvendes et referenceflowmeter, som angiver internationalt sporbare mængder med ± 1 procents usikkerhed. Dette referenceflowmeters respons på strømning anvendes som referenceværdi til kalibrering af CVS-flowmeter.
 d)
 Der må ikke anvendes opstrømsskærm eller anden begrænsning, som kan påvirke strømningen foran referenceflowmetret, medmindre flowmetret er blevet kalibreret med en sådan begrænsning.
 e)
 Den kalibreringssekvens, der er beskrevet i dette punkt 8.1.8.4 i dette bilag, henviser til den molbaserede tilgang. For den tilsvarende sekvens, der anvendes i den massebaserede tilgang, henvises til bilag 5, tillæg A.1.
 f)
 CFV eller SSV kan alternativt være fjernet fra den permanente kalibreringsposition, såfremt følgende krav er opfyldt ved installation i CVS:
 i)
 Efter installation af CFV eller SSV i CVS skal det på grundlag af et velbegrundet teknisk skøn


text:
verificeres, at der ikke er opnået utætheder mellem CVS-indgangen og venturien.
 ii)
 Efter ex-situ venturi-kalibrering skal alle kombinationer af venturi-gennemstrømninger kontrolleres for CFV'er eller på mindst 10 gennemstrømningspunkter for et SSV ved hjælp af propankontrol som beskrevet i punkt 8.1.8.5 i dette bilag. Et resultat af propankontrollen for hver enkelt venturi-gennemstrømningspunkt må ikke overstige tolerancen i punkt 8.1.8.5.6 i dette bilag.
 iii)
 For at verificere ex-situ kalibrering af en CVS med mere end en enkelt CFV foretages følgende verifikation:
 a)
 Der skal anvendes en anordning til konstant gennemstrømning for at levere en konstant propangennemstrømning til fortyndingstunnelen.
 b)
 Carbonhydridkoncentrationerne måles på mindst 10 forskellige strømningshastigheder for et SSV-flowmeter eller ved alle mulige gennemstrømningskombinationer for et CFV-flowmeter, samtidig med at der fastholdes en konstant propanstrøm.
 c)
 Koncentrationen af hydrogenbaggrund i fortyndingsluften måles ved prøvningens begyndelse og afslutning. Den gennemsnitlige baggrundskoncentration fra hver måling på hvert gennemstrømningspunkt skal fratrækkes før gennemførelse af regressionsanalysen i nr. iv).
 d)
 Der foretages effektregression ved hjælp af alle parrede værdier af gennemstrømningshastighed og korrigeret koncentration for at opnå et forhold i form af y = a × xb, ved at anvende koncentrationen som en uafhængig variabel og gennemstrømningshastigheden som afhængig variabel. For hvert datapunkt kræves der beregning af forskellen mellem den målte gennemstrømningshastighed og værdien af kurvetilpasningen. Forskellen ved hvert enkelt punkt skal være mindre end ± 1 % af den relevante regressionsværdi. Værdien af b skal ligge på mellem – 1,005 og – 0,995. Hvis resultaterne ikke opfylder disse grænseværdier, skal der træffes afhjælpende foranstaltninger i overensstemmelse med punkt 8.1.8.5.1, litra a), i dette bilag.
 8.1.8.4.2. PDP-kalibrering
 En fortrængningspumpe (PDP) kalibreres for at bestemme ligningen for strømningshastighed i forhold til PDP-hastighed, som tager højde for strømningsutæthed i PDP'ens overfladetætninger som funktion af PDP-indgangstryk. Der bestemmes unikke koefficienter for hver hastighed, hvormed PDP'en betjenes. Et PDP-flowmeter kalibreres således:
 a)
 Systemet skal være tilsluttet som vist i figur A.4-4.
 b)
 Utætheder mellem kalibreringsflowmetret og DPD'en skal være mindre end 0,3 procent af den samlede gennemstrømning ved det laveste kalibrerede gennemstrømningspunkt, f.eks. den højeste begrænsning og det laveste PDP-hastighedspunkt.
 c)
 Mens PDP'en er i drift, fastholdes en konstant temperatur ved dens indgang på ± 2 procent af den gennemsnitlige absolutte indsugningstemperatur, T
 in.
 d)
 PDP-hastigheden sættes til det første hastighedspunkt, hvor der skal kalibreres.
 e)
 Den variable begrænser indstilles til fuldt åben tilstand.
 f)
 PDP'en betjenes i mindst 3 minutter for at stabilisere systemet. Ved kontinuerlig drift af PDP registreres derefter middelværdierne for mindst 30 sekunders prøvningsdata for hver af følgende mængder:
 i)
 referenceflowmetrets middelstrømningshastighed,
 ii)
 middeltemperaturen ved PDP-indgangen, T
 in
 iii)
 det gennemsnitlige statiske absolutte tryk ved PDP-indgangen, p
 in
 iv)
 det gennemsnitlige statiske absolutte tryk ved PDP-udgangen, p
 out
 v)
 gennemsnitlig PDP-hastighed, n
 PDP.
 g)
 Begrænserventilen lukkes trinvis for at mindske det absolutte tryk ved PDP-indgangen, p
 in.
 h)
 Trinnene i litra f) og g) gentages for at registrere data ved mindst seks begrænserpositioner, der afspejler det fulde område for mulige tryk ved PDP-indgangen efter ibrugtagning.
 i)
 PDP'en kalibreres ved hjælp af de indsamlede data og ligningerne


text:
i bilag 5.
 j)
 Trinnene i litra f) til i) i dette punkt gentages for hver hastighed, som PDP'en betjenes med.
 k)
 Ligningerne i bilag 5, tillæg A.2 (molbaseret tilgang) eller A.1 (massebaseret tilgang) anvendes til at bestemme ligningen for PDP-strømning til emissionsprøvning.
 l)
 Kalibreringen efterprøves ved at foretage en CVS-verifikation (dvs. propankontrol) som beskrevet i punkt 8.1.8.5 nedenfor.
 m)
 PDP'en må ikke anvendes under de laveste indgangstryk, der prøves under kalibrering.
 8.1.8.4.3. CFV-kalibrering
 En venturi med kritisk strømning (CFV) kalibreres for at efterprøve dens udladningskoefficient, C
 d, ved det lavest forventede statiske differenstryk mellem CFV-indgang og -udgang. Et CFV-flowmeter kalibreres således:
 a)
 Systemet skal være tilsluttet som vist i figur A.4-4.
 b)
 Ventilatoren startes nedstrøms for CFV'en.
 c)
 Mens CFV'en er i drift, fastholdes en konstant temperatur ved dens indgang på ± 2 procent af den gennemsnitlige absolutte indsugningstemperatur, T
 in.
 d)
 Utætheder mellem kalibreringens flowmeter og CVF'en skal være mindre end 0,3 procent af den samlede strømning ved den højeste begrænsning.
 e)
 Den variable begrænser indstilles til fuldt åben tilstand. I stedet for en variabel begrænser kan trykket nedstrøms for CFV'en varieres ved at variere blæserhastigheden eller ved at frembringe en kontrolleret utæthed. Bemærk, at nogle blæsere har begrænsninger ved ubelastede forhold.
 f)
 CFV'en skal være i drift i mindst 3 minutter for at stabilisere systemet. CFV'en skal fortsat være i drift, hvorefter middelværdierne for mindst 30 sekunders prøvningsdata for hver af følgende mængder registreres:
 i)
 referenceflowmetrets middelstrømningshastighed,
 ii)
 eventuelt middeldugpunktet for kalibreringsluften, T
 dew Jf. bilag 5 for tilladte antagelser ved emissionsmåling.
 iii)
 middeltemperaturen ved venturiens indgang, T
 in
 iv)
 det gennemsnitlige statiske absolutte tryk ved venturiens indgang, p
 in
 v)
 det gennemsnitlige statiske differenstryk mellem CFV-indgang og -udgang, Δp
 CFV.
 g)
 Begrænserventilen lukkes trinvis for at mindske det absolutte tryk ved CFV-indgangen, p
 in.
 h)
 Trinnene i litra f) og g) i dette punkt gentages for at registrere de gennemsnitlige data ved mindst ti begrænserpositioner, således at så stor en del af det praktiske område for Δp
 CFV, der forventes under prøvning, prøves. Det er ikke nødvendigt at fjerne kalibreringskomponenter eller CVS-komponenter for at kalibrere ved lavest mulige begrænsning.
 i)
 C
 d og det lavest tilladelige trykforhold r bestemmes som beskrevet i bilag 5.
 j)
 C
 d anvendes til at bestemme CFV-strøm under emissionsprøvning. CFV må ikke anvendes under det lavest tilladelige r som bestemt i bilag 5.
 k)
 Kalibreringen efterprøves ved at foretage CVS-verifikation (dvs. propankontrol) som beskrevet i punkt 8.1.8.5 i dette bilag.
 l)
 Hvis CVS'en er konfigureret til parallelt at drive mere end én CFV ad gangen, kalibreres CVS på en af følgende måder:
 i)
 Enhver kombination af CFV'er kalibreres i henhold til dette punkt og bilag 5. Jf. bilag 5 for vejledning om beregning af gennemstrømningshastigheder for denne metode.
 ii)
 Hver CFV kalibreres i henhold til dette punkt og bilag 5. Jf. bilag 5 for vejledning om beregning af gennemstrømningshastigheder for denne metode.
 8.1.8.4.4. SSV-kalibrering
 En subsonisk venturi (SSV) kalibreres for at bestemme dens kalibreringskoefficient, C
 d, for det forventede indsugningstrykområde. Et


text:
SSV-flowmeter kalibreres således:
 a)
 Systemet skal være tilsluttet som vist i figur A.4-4.
 b)
 Blæseren startes nedstrøms for SSV'en.
 c)
 Utætheder mellem kalibreringens flowmeter og SSV'en skal være mindre end 0,3 procent af den samlede strømning ved den højeste begrænsning.
 d)
 Mens SSV'en er i drift, fastholdes en konstant temperatur ved dens indgang på ± 2 procent af den gennemsnitlige absolutte indsugningstemperatur, T
 in.
 e)
 Den variable begrænser eller blæser med variabel hastighed indstilles på en strømningshastighed over den største hastighed, der forventes under prøvningen. Strømningshastigheder må ikke ekstrapoleres ud over de kalibrerede værdier, så det anbefales at sikre, at et Reynoldsnummer, Re, ved SSV-halsen ved højeste kalibrerede strømningshastighed er større end det maksimale Re, der forventes under prøvningen.
 f)
 SSV'en skal være i drift i mindst 3 minutter for at stabilisere systemet. SSV'en skal fortsat være i drift, hvorefter gennemsnittet for mindst 30 sekunders prøvningsdata for hver af følgende mængder registreres:
 i)
 referenceflowmetrets middelstrømningshastighed,
 ii)
 eventuelt middeldugpunktet for kalibreringsluften, T
 dew. Jf. bilag 5 for tilladelige antagelser
 iii)
 middeltemperaturen ved venturiens indgang, T
 in
 iv)
 det gennemsnitlige statiske absolutte tryk ved venturiens indgang, p
 in
 v)
 statisk differenstryk mellem det statiske tryk ved venturiens indgang og det statiske tryk ved venturiens hals, Δp
 SSV.
 g)
 Begrænserventilen lukkes trinvist, eller blæserhastigheden reduceres for at mindske strømningshastigheden.
 h)
 Trinnene i litra f) og g) i dette punkt gentages med henblik på at registrere data ved mindst ti strømningshastigheder.
 i)
 Der bestemmes en funktionel form af C
 d i forhold til Re ved hjælp af de indsamlede data og ligningerne i tillæg A.1 og A.2 til bilag 5.
 j)
 Kalibreringen efterprøves ved at foretage en CVS-verifikation (dvs. propankontrol) som beskrevet i punkt 8.1.8.5 i dette bilag nedenfor ved brug af den nye ligning C
 d i forhold til Re.
 k)
 SSV'en må kun anvendes mellem de laveste og højeste kalibrerede strømningshastigheder.
 l)
 Ligningerne i bilag 5, tillæg A.1 (massebaseret tilgang), eller bilag 5, tillæg A.2 (molbaseret tilgang), anvendes til at bestemme ligningen for SSV-strømning under prøvning.
 8.1.8.4.5. Ultralydskalibrering (reserveret)
 Figur A.4-4
 Skematiske diagrammer for CVS-kalibrering af fortyndet udstødningsgasstrøm
 reference flow meter
 variable restrictor
 downstream pressure control
 reference flow meter
 variable restrictor
 blower
 reference flow meter
 variable speed blower
 8.1.8.5. Verifikation af CVS'er og batch-prøvetagning (propankontrol)
 8.1.8.5.1. Indledning
 a)
 Propankontrol fungerer som CVS-verifikation for at afgøre, hvorvidt der er en uoverensstemmelse i de målte værdier i den fortyndede udstødningsgasstrøm. Propankontrol fungerer også som en verifikation af batch-prøveudtageren for at afgøre, hvorvidt der er en uoverensstemmelse i det prøvetagningssystem, som udtager en prøve fra CVS'en som beskrevet i litra f) i dette punkt. På baggrund af et velbegrundet teknisk skøn og sikker praksis kan denne kontrol foretages ved brug af en anden gas end propan, som f.eks. CO2 eller CO. En ikkebestået propankontrol kan indikere et eller flere problemer, som kan kræve korrigerende indgreb, herunder:
 i)
 Ukorrekt analysatorkalibrering. FID-analysatoreren skal genkalibreres, repareres eller udskiftes.
 ii)
 Der skal foretages kontrol for utætheder på CVS-tunnel, forbindelser, spænder og HC-prøvetagningssystemet i henhold til punkt 8.1.8.7 i dette


text:
bilag.
 iii)
 Verifikationen af dårlig blanding foretages i henhold til punkt 9.2.2 i dette bilag.
 iv)
 Verifikation af carbonhydridkontaminering i prøvetagningssystemet foretages som beskrevet i punkt 7.3.1.3 i dette bilag.
 v)
 Kalibrering for ændring i CVS. Der foretages en in-situ-kalibrering af CVS-flowmetret som beskrevet i punkt 8.1.8.4 i dette bilag.
 vi)
 Andre problemer med verifikation af CVS eller prøvetagningshardware eller -software. CVS-systemet, CVS-verifikationshardware og -software undersøges for uoverensstemmelser.
 b)
 Ved propankontrol anvendes enten en referencemasse eller en referencestrømningshastighed på C3H8 som sporgas i en CVS. Hvis der anvendes en referencegennemstrømningshastighed, skal der redegøres for en eventuel ikke-idéel C3H8-gasadfærd i referenceflowmetret. Se tillæg A.1 til bilag 5 (massebaseret tilgang) eller tillæg A.2 til bilag 5 (molbaseret tilgang), som beskriver, hvordan visse flowmetre kalibreres og anvendes. I forbindelse med punkt 8.1.8.5 og bilag 5 må der ikke anvendes nogen antagelse om idéel gasadfærd. Ved propankontrol sammenlignes den beregnede masse af indsprøjtet C3H8 ved hjælp af carbonhydridmålinger og målinger af CVS-strømningshastighed med referenceværdien.
 8.1.8.5.2. Metode til at indføre en kendt propanmængde i CVS-systemet
 Nøjagtigheden af det samlede CVS-prøvetagnings- og analysesystem bestemmes ved tilledning af en kendt masse af en forurenende luftart til systemet, mens dette er bragt til at fungere på normal måde. Den forurenende luftart analyseres, og massen beregnes efter bilag 5. Der skal anvendes en af følgende to teknikker.
 a)
 Der foretages gravimetrisk måling på følgende måde: Massen af en lille cylinder fyldt med enten carbonmonoxid eller propan bestemmes med en nøjagtighed på ± 0,01 g. CVS-systemet sættes i drift som under en normal udstødningsemissionsprøvning i mellem 5 og 10 minutter, idet der indsprøjtes carbonmonoxid eller propan i systemet. Den afgivne mængde ren gas bestemmes ved differentialvejning. En gasprøve analyseres med det sædvanlige udstyr (prøvetagningssæk eller integrationsmetoden), og gassens masse beregnes.
 b)
 Måling med drøvleenhed med kritisk gennemstrømning foretages som følger: En kendt mængde af en ren gas (carbonmonoxid eller propan) ledes til CVS-systemet gennem en kalibreret kritisk drøvleenhed. Hvis indgangstrykket er tilstrækkeligt højt, er strømningshastigheden, som justeres ved hjælp af den kritiske drøvleenhed, uafhængigt af drøvleenhedens afgangstryk (kritisk strømning). CVS-systemet bringes til at fungere som ved en sædvanlig emissionsprøvning af udstødningsgas i 5 til 10 minutter. En gasprøve analyseres med det sædvanlige udstyr (prøvetagningssæk eller integrationsmetoden), og gassens masse beregnes.
 8.1.8.5.3. Forberedelse af propankontrol
 Propankontrollen forberedes på følgende måde:
 a)
 Hvis der anvendes en C3H8-referencemasse i stedet for en referencestrømningshastighed, skal der anvendes en cylinder fyldt med C3H8. Referencecylinderens C3H8-masse bestemmes med en præcision på ± 0,5 % af den mængde C3H8, der forventes anvendt.
 b)
 Der vælges passende strømningshastigheder for CVS og C3H8.
 c)
 Der vælges en C3H8-indsprøjtningsport i CVS-systemet. Portens placering vælges, så den er så tæt som muligt på det sted, hvor motorens udstødning indføres i CVS-systemet. C3H8-cylinderen forbindes til indsprøjtningssystemet.
 d)
 CVS-systemet sættes i drift og stabiliseres.
 e)
 Eventuelle varmevekslere i prøvetagningssystemet forvarmes eller forkøles.
 f)
 Opvarmede eller afkølede komponenter såsom prøvetagningsledninger, filtre, kølere og pumper skal have mulighed for at stabiliseres ved deres driftstemperatur.
 g)
 Hvis det er relevant, foretages tæthedskontrol i HC-prøvetagningssystemets vakuumside som


text:
beskrevet i punkt 8.1.8.7.
 8.1.8.5.4. Forberedelse af HC-prøvetagningssystemet til propankontrol
 Kontrollen af tætheden af HC-prøvetagningssystemets vakuumside kan foretages efter forskrifterne i litra g) i dette punkt. Hvis denne fremgangsmåde anvendes, kan proceduren for HC-kontaminering i punkt 7.3.1.3 anvendes. Hvis der ikke foretages tæthedskontrol i vakuumsiden i henhold til litra g), skal HC-prøvetagningssystemet nulstilles, justeres og verificeres for kontaminering på følgende måde:
 a)
 Der vælges det laveste HC-analysatorområde, der kan måle den forventede C3H8-koncentration for CVS- og C3H8-flowhastigheder.
 b)
 HC-analysatoren nulstilles ved hjælp af nulstillingsluft, der indføres ved analysatorporten.
 c)
 HC-analysatoren justeres ved hjælp af C3H8-justeringsgas, der indføres ved analysatorporten.
 d)
 Overstrøms-nulstillingsluft tilføres ved HC-sonden eller en samling mellem HC-sonden og overføringsledningen.
 e)
 HC-prøvetagningssystemets stabile HC-koncentration måles, mens overstrøms-nulstillingsluften flyder. For batch-HC-måling fyldes batch-beholderen (f.eks. en sæk), og HC-overstrømskoncentrationen måles.
 f)
 Hvis overstrømmens HC-koncentration er større end 2 μmol/mol, må proceduren ikke fortsætte, før kontamineringen er fjernet. Kontamineringskilden bestemmes, og der foretages korrigerende indgreb, såsom rensning af systemet eller udskiftning af kontaminerede dele.
 g)
 Når overstrømmens HC-koncentration ikke overstiger 2 μmol/mol, registreres denne værdi som x
 HCinit og anvendes til at korrigere for HC-kontaminering som beskrevet i bilag 5, tillæg A.1 (massebaseret tilgang) eller bilag 5, tillæg A.2 (molbaseret tilgang).
 8.1.8.5.5. Udførelse af propankontrol
 a)
 Propankontrollen udføres på følgende måde:
 i)
 For batch-prøvetagning af HC forbindes rene lagringsmedier som f.eks. sække, der er udsuget.
 ii)
 HC-måleinstrumenter betjenes i henhold til instrumentfabrikantens anvisninger.
 iii)
 Hvis der skal korrigeres for baggrundskoncentration af HC, måles og registreres denne baggrundskoncentrationen.
 iv)
 Eventuelle integreringsanordninger nulstilles.
 v)
 Prøvetagningen begyndes, og eventuelle flowintegratorer startes.
 vi)
 C3H8 frigives ved den valgte hastighed. Hvis der anvendes en referencestrømningshastighed for C3H8, påbegyndes integrationen af denne strømningshastighed
 vii)
 Der frigives C3H8, indtil der er frigivet nok C3H8 til at sikre en præcis kvantificering af reference-C3H8 og den målte C3H8.
 viii)
 C3H8-cylinderen lukkes, og prøvetagningen fortsættes, indtil der er taget højde for forsinkelser, der skyldes prøvetransport og analysatorens respons.
 ix)
 Prøvetagningen indstilles, og eventuelle integratorer standses.
 b)
 Hvis der anvendes måling med kritisk drøvleenhed, kan følgende procedure benyttes til propankontrol som den alternative metode, der er nævnt i foregående litra.
 i)
 For batch-prøvetagning af HC forbindes rene lagringsmedier som f.eks. sække, der er udsuget.
 ii)
 HC-måleinstrumenter betjenes i henhold til instrumentfabrikantens anvisninger.
 iii)
 Hvis der skal korrigeres for baggrundskoncentration af HC, måles og registreres denne baggrundskoncentrationen.
 iv)
 Eventuelle integreringsanordninger nulstilles.
 v)
 Indholdet i C3H8-referencecylinderen frigives ved den valgte hastighed.
 vi)
 Prøvetagningen påbegyndes, og eventuelle strømningsintegratorer startes, efter at det er bekræftet, at HC-koncentrationen er stabil.
 vii)
 Cylinderindholdet frigives fortsat, indtil der er frigivet nok C3H8 til at sikre en præcis kvantificering af reference-C3H8 og den målte C3H8.
 viii)
 Eventuelle integratorer standses.
 ix)
 C3H8-referencecylinderen slukkes.
 8.1.8.5.6. Vurdering af propankontrollen
 Proceduren efter prøvning er som følger:
 a)
 Hvis der er anvendt batch-prøvetagning, analyseres batch-prøverne så snart, det er praktisk muligt.
 b)
 Efter analyse af HC korrigeres der for kontaminering og baggrund.
 c)
 Den samlede C3H8-masse baseret på CVS- og HC-data beregnes som beskrevet i bilag 5 ved hjælp af molmassen af C3H8, M
 C3H8, i


text:
stedet for den effektive molmasse af HC, M
 HC.
 d)
 Hvis der anvendes en referencemasse (gravimetrisk måling), bestemmes cylinderens propanmasse med en præcision på ± 0,5 %, og C3H8-referencemassen bestemmes ved at trække den tomme cylinderpropanmasse fra den fulde cylinderpropanmasse. Hvis der anvendes en drøvleenhed (måling med kritisk strømning), bestemmes propanmassen som strømningshastigheden ganget med prøvningstiden.
 e)
 C3H8-referencemassen fratrækkes den beregnede masse. Hvis denne difference er inden for ± 3,0 procent af referencemassen, har CVS-systemet bestået denne verifikation.
 8.1.8.5.7. Verifikation af sekundært partikelfortyndingssystem
 Når propankontrollen skal gentages for at efterprøve det sekundære partikelfortyndingssystem, anvendes følgende procedure i litra a) til d) med henblik på denne verifikation.
 a)
 HC-prøvetagningssystemet konfigureres for at udtage en prøve i nærheden af batch-prøveudtagerens lagringsmedium (f.eks. et PM-filter). Hvis det absolutte tryk ved dette sted er for lavt til at udtage en HC-prøve, kan der udtages HC fra batch-prøveudtagerpumpens afgangsluft. Der skal udvises forsigtighed ved udtagning af prøver fra pumpes afgangsluft, fordi en ellers acceptabel utæthed i pumpen nedstrøms for et batch-prøveudtagerflowmeter vil medføre et falsk negativt resultat af propankontrollen.
 b)
 Propankontrol gentages som beskrevet i dette punkt, men HC udtages fra batch-prøveudtageren.
 c)
 C3H8-massen beregnes, idet der tages højde for eventuel sekundær fortynding fra batch-prøveudtageren.
 d)
 C3H8-referencemassen fratrækkes den beregnede masse. Hvis denne difference er inden for ±5 procent af referencemassen, har batch-prøveudtageren bestået denne verifikation. Hvis ikke, skal der foretages et korrigerende indgreb.
 8.1.8.5.8. Verifikation af prøvetørreren
 Hvis der anvendes en fugtighedssensor til kontinuerlig overvågning af dugpunktet ved prøvetørrerens udgang, finder denne kontrol ikke anvendelse, så længe det sikres, at fugtigheden ved tørrerens udgang er under de minimumsværdier, der gælder ved kontrol af dæmpning, interferens og kompensation.
 a)
 Hvis en prøvetørrer som tilladt i punkt 9.3.2.3.1 i dette bilag anvendes til fjernelse af vand fra prøvegassen, skal den termiske køleevne efterprøves efter montering og efter større vedligeholdelse. For tørrere med osmotisk membran efterprøves køleevnen efter montering, større vedligeholdelse og inden for 35 dage før prøvning.
 b)
 Vand kan hindre en analysators evne til at måle den relevante udstødningskomponent og fjernes således sommetider, før gassen når analysatoren. F.eks. kan vand negativt påvirke en CLD's NOx-respons gennem kollisionsdæmpning og påvirke en NDIR i positiv retning ved at fremkalde en respons, der ligner CO.
 c)
 Prøvetørreren skal opfylde de specifikationer, der er fastlagt i punkt 9.3.2.3.1 i dette bilag, for dugpunkt, T
 dew, og absolut tryk, p
 total, nedstrøms for tørreren med osmotisk membran eller den termiske køler.
 d)
 Følgende verifikationsprocedure for prøvetørrere anvendes til at bestemme deres tørreydeevne, eller der udvikles en anden protokol hertil ved anvendelse af god teknisk praksis:
 i)
 Der anvendes PTFE-rør (polytetrafluorethylen) eller rustfri stålrør til de nødvendige forbindelser.
 ii)
 N2 eller renset luft skal befugtes ved gennembobling i destilleret vand i en lukket beholder, som fugter gassen til det højest mulige dugpunkt, som forventes under emissionsprøvningen.
 iii)
 Den befugtede gas indføres opstrøms for prøvetørreren.
 iv)
 Den befugtede gastemperatur nedstrøms for beholderen fastholdes ved mindst 5 K (5 °C) over dugpunktet.
 v)
 Det befugtede gasdugpunkt, T
 dew, og trykket, p
 total, måles


text:
så tæt på prøvetørrerens indgang som muligt for at efterprøve, at dugpunktet er det højest forventede under emissionsprøvningen.
 vi)
 Det befugtede gasdugpunkt, T
 dew, og trykket, p
 total, måles så tæt som muligt på prøvetørrerens udgang.
 vii)
 Prøvetørreren består verifikationen, hvis resultatet af litra d), nr. vi), i dette punkt er mindre end dugpunktet, der svarer til prøvetørrerens specifikationer som fastsat i punkt 9.3.2.3.1 i dette bilag plus 2 K (+2 °C), eller hvis molbrøken af litra d), nr. vi), er mindre end de tilsvarende specifikationer for prøvetørreren plus 0,002 mol/mol eller 0,2 % vol. Bemærk, at for denne verifikation udtrykkes prøvedugpunktet som absolut temperatur, Kelvin.
 8.1.8.6. Periodisk kalibrering af delstrøms-PM og dermed forbundne målesystemer for ufortyndet udstødningsgas.
 8.1.8.6.1. Specifikationer for differensflowmåling
 For delstrømsfortyndingssystemer til udtagning af en en proportional prøve af ufortyndet udstødningsgas skal man især være opmærksom på nøjagtigheden af prøvningsstrømmen q
 mp, hvis den ikke måles direkte, men bestemmes ved differensflowmåling som fastsat i ligning (A.4-20):
 q
 mp = q
 mdew – q
 mdw
 (A.4-20)
 hvor:
 qmp
 =
 prøvemassens strømningshastighed af udstødning til delstrømsfortyndingssystemet
 qmdw
 =
 fortyndingsluftens massestrømningshastighed (på våd basis)
 qmdew
 =
 massestrømningshastighed af fortyndet udstødning på våd basis.
 I dette tilfælde skal den maksimale fejl for forskellen være, således at nøjagtigheden af q
 mp ligger inden for ± 5 %, når fortyndingsforholdet er mindre end 15. Den kan beregnes som den kvadratiske middelværdi af fejlene på de enkelte instrumenter.
 Acceptable nøjagtigheder for q
 mp kan opnås med en af følgende metoder:
 a)
 De absolutte nøjagtigheder for q
 mdew og q
 mdw er ± 0,2 %, hvilket sikrer en nøjagtighed for q
 mp på £ 5 procent ved et fortyndingsforhold på 15. Større fejl vil dog forekomme ved højere fortyndingsforhold.
 b)
 Kalibrering af q
 mdw i forhold til q
 mdew udføres, således at der opnås de samme nøjagtigheder for q
 mp som i litra a). Nærmere oplysninger findes i punkt 8.1.8.6.2 i dette bilag.
 c)
 Nøjagtigheden af q
 mp bestemmes indirekte ud fra nøjagtigheden af fortyndingsforholdet som bestemt ved hjælp af en sporgas, f.eks. CO2. Der kræves nøjagtigheder, der svarer til metode a) for q
 mp.
 d)
 Den absolutte nøjagtighed af q
 mdew og q
 mdw er inden for ± 2 % af fuldskala, den maksimale fejl for forskellen mellem q
 mdew og q
 mdw er inden for 0,2 %, og linearitetsfejlen er inden for ± 0,2 % af den højeste q
 mdew, der er observeret under prøvningen.
 8.1.8.6.2. Kalibrering af differensflowmåling
 Delstrømsfortyndingssystemet, der skal udtage en proportional prøve af ufortyndet udstødning, kalibreres regelmæssigt med et nøjagtigt flowmeter, der kan henføres til nationale eller internationale standarder. Flowmetret eller instrumenterne til flowmåling kalibreres efter en af nedenstående metoder, således at sondestrømmen q
 mp ind i tunnelen opfylder nøjagtighedskravene i punkt 8.1.8.6.1 i dette bilag.
 a)
 Flowmetret for q
 mdw skal serieforbindes med flowmetret for q
 mdew, forskellen mellem de to flowmetre skal kalibreres for mindst 5 punkter, med strømningsværdier ensartet fordelt mellem den laveste q
 mdw-værdi anvendt under prøvningen og værdien af q
 mdew anvendt under prøvningen.


text:
Strømmen kan ledes uden om fortyndingstunnelen.
 b)
 En kalibreret strømningsanordning skal serieforbindes til flowmetret for q
 mdew, og nøjagtigheden skal kontrolleres for de værdier, der anvendes i prøvningen. Den kalibrerede strømningsanordning serieforbindes til flowmetret for q
 mdw, og nøjagtigheden kontrolleres for mindst 5 indstillinger svarende til et fortyndingsforhold mellem 3 og 15, i forhold til q
 mdew anvendt under prøvningen.
 c)
 Overføringsledningen TL (jf. figur A.4-5) frakobles udstødningen, og en kalibreret flowmeteranordning med et passende område til måling af q
 mp tilsluttes overføringsledningen. Derefter indstilles q
 mdew til den værdi, der anvendes under prøvningen, og q
 mdw indstilles sekventielt til mindst 5 værdier svarende til et fortyndingsforhold på mellem 3 og 15. Alternativt kan der etableres en særlig kalibreringsvej, som leder uden om tunnelen, mens den samlede strømning og strømningen af fortyndingsluft ledes gennem de tilsvarende målere som i selve prøvningen.
 d)
 En sporgas ledes ind i overføringsledningen TL for udstødningen. Denne sporgas kan være en af udstødningsgassens komponenter, f.eks. CO2 eller NOx. Efter fortynding i tunnelen måles sporgaskomponenten. Dette udføres for 5 fortyndingsforhold mellem 3 og 15. Nøjagtigheden af prøvegasstrømmen bestemmes af fortyndingsforholdet r
 d ved hjælp af ligning (A.4-21):
 q
 mp = q
 mdew / r
 d
 (A.4-21)
 Der tages hensyn til gasanalysatorernes nøjagtighed for at sikre nøjagtigheden af q
 mp.
 8.1.8.6.3. Særlige forskrifter for differensflowmåling
 En carbonstrømprøve med rigtig udstødningsgas kan stærkt anbefales til at identificere måle- og kontrolproblemer og efterprøve, at delstrømsfortyndingssystemet virker korrekt. Kontrollen af carbonstrømmen bør foretages, mindst hver gang en ny motor installeres, eller hvis der foretages en signifikant ændring i konfigurationen af prøvningsrummet.
 Motoren skal køre med maksimalt drejningsmoment og maksimal hastighed eller enhver anden stabil modus, der frembringer 5 procent CO2 eller mere. Delstrømsprøvetagningssystemet skal køre med en fortyndingsfaktor på ca. 15 til 1.
 Hvis der gennemføres en carbonstrømskontrol, anvendes den metode, der er beskrevet i bilag 4, tillæg A.4. Strømningshastighederne for carbon beregnes i overensstemmelse med ligningerne i bilag 4, tillæg A.4. Alle strømningshastigheder for carbon skal være i overensstemmelse inden for 5 procent.
 8.1.8.6.3.1. Kontrol før prøvningen
 Inden for 2 timer før prøven udføres en forkontrol på følgende måde:
 Strømningsmålernes nøjagtighed kontrolleres ved samme metode som den, der anvendes til kalibrering (jf. punkt 8.1.8.6.2 i dette bilag) for mindst to punkter, herunder strømningsværdier for q
 mdw, som svarer til fortyndingsforhold mellem 5 og 15 for den q
 mdew, der anvendes under prøvningen.
 Hvis det kan påvises ved hjælp af registreringer fra kalibreringsproceduren i punkt 8.1.8.6.2 i dette bilag, at flowmeterkalibreringen er stabil over en længere periode, kan kontrollen forud for prøvningen undlades.
 8.1.8.6.3.2. Bestemmelse af transformationstiden
 Systemindstillingerne for evaluering af transformationstid skal være nøjagtigt de samme som ved måling under prøvningsforløbet. Transformationstiden, som er defineret i figur A.5-1, bestemmes ved følgende metode:
 Et uafhængigt referenceflowmeter med et passende måleområde for sondestrømningen serieforbindes og tilsluttes sonden tæt. Dette flowmeter skal have en transformationstid på under 100 ms for den strømningstrinstørrelse, der anvendes ved måling af responstid, med strømningsbegrænsning tilstrækkelig lav til ikke at påvirke delstrømsfortyndingssystemets dynamiske funktion ud fra et


text:
velbegrundet teknisk skøn. Tilførslen af udstødningsstrømmen (eller luftstrømmen, hvis udstødningsstrømmen beregnes) til delstrømsfortyndingssystemet skal kunne reguleres trinvis fra en lav strømning til mindst 90 % af fuldskala. Udløseren for trinændring skal være den samme som den, der anvendes til at starte »look ahead«-styringen under selve prøvningen. Udstødningsstrømmens trinstimulering og flowmetrets respons skal registreres med en prøvetagningshastighed på mindst 10 Hz.
 For disse data bestemmes transformationstiden for delstrømsfortyndingssystemet, hvilket er tiden fra igangsættelsen af trinstimuleringen til punktet for 50 % flowmeterrespons. På samme måde bestemmes transformationstiden af q
 mp-signalet (dvs. prøvestrøm af udstødningsgas ind i delstrømsfortyndingssystemet) og q
 mew,i-signalet (dvs. udstødningsgassens massestrømningshastighed på våd basis, der leveres af udstødningens flowmeter). Disse signaler anvendes i de regressionskontroller, der udføres efter hver prøvning (jf. punkt 8.2.1.2 i dette bilag).
 Beregningen gentages for mindst 5 opadgående og nedadgående stimuli, og gennemsnittet af resultaterne beregnes. Fra denne værdi skal trækkes referenceflowmetrets interne transformationstid (< 100 ms). Dette er delstrømfortyndingssystemets »look ahead«-værdi, som anvendes i overensstemmelse med punkt 8.2.1.2 i dette bilag.
 8.1.8.7. Tæthedskontrol i vakuumsiden
 8.1.8.7.1. Omfang og hyppighed
 Efter opstilling af prøvetagningssystemet, efter større vedligeholdelse og inden for 8 timer før hver driftscyklussekvens kontrolleres det, at der ikke findes betydelige utætheder i vakuumsiden ved hjælp af en af de tæthedsprøver, der er beskrevet i dette punkt. Denne kontrol finder ikke anvendelse på eventuelle fuldstrømsdele i et CVS-fortyndingssystem.
 8.1.8.7.2. Måleprincipper
 En utæthed kan påvises enten ved at måle en lille strømningsmængde, hvor der skulle være nulstrøm, ved at detektere fortyndingen af en kendt koncentration af justeringsgas, når den flyder gennem prøvetagningssystemets vakuumside eller ved at måle trykstigningen i et udsuget system.
 8.1.8.7.3. Tæthedskontrol ved lav strømning
 Prøvetagningssystemet prøves for lavstrømsutætheder som følger:
 a)
 Systemet skal i sondeenden lukkes på en af følgende måder:
 i)
 Sondens ende lukkes eller tilproppes.
 ii)
 Overføringsledningen frakobles ved sonden, og overføringsledningen lukkes eller tilproppes.
 iii)
 En tæt ventil placeret på samme ledning mellem sonden og overføringsledningen lukkes.
 b)
 Alle vakuumpumper sættes i drift. Efter stabilisering kontrolleres det, at strømningen gennem prøvetagningssystemets vakuumside er under 0,5 procent af systemets normale strømningshastighed ved brug. De typiske analysator- og omføringsstrømninger kan anslås ved tilnærmelse til systemets normale strømningshastighed ved brug.
 8.1.8.7.4. Tæthedskontrol ved fortynding af justeringsgas
 Ved prøvningen kan alle typer gasanalysatorer anvendes. Hvis der anvendes en FID til denne prøvning, skal eventuel HC-kontaminering i prøvetagningssystemet korrigeres i henhold til tillæg A.1 og A.2 til bilag 5 for HC-bestemmelse. Misvisende resultater skal undgås ved udelukkende at anvende analysatorer med en repeterbarhed på 0,5 procent eller bedre ved den koncentration af justeringsgas, der anvendes ved denne prøvning. Tæthedskontrol af vakuumsiden foretages som følger:
 a)
 En udstødningsgasanalysator forberedes som ved emissionsprøvning.
 b)
 Der leveres justeringsgas til analysatorporten, og det kontrolleres, at justeringsgassens koncentration er målt til at være inden for den forventede nøjagtighed og repeterbarhed.
 c)
 Overstrømsjusteringsgas ledes til en af følgende placeringer i prøvetagningssystemet:
 i)
 Prøvetagningssondens ende.
 ii)
 Overføringsledningen frakobles ved sondetilkoblingen, og overløbet af justeringsgas sker ved overføringsledningens åbne ende.
 iii)
 En trevejsventil monteret på samme ledning mellem en sonde og dennes overføringsledning.


text:
d)
 Det kontrolleres, at koncentrationen af den målte overløbsjusteringsgas ligger inden for ± 0,5 procent af justeringsgassens koncentration. Enhver målt værdi, som er mindre end forventet, indikerer en utæthed, mens en værdi, som er højere end forventet, indikerer et problem med justeringsgassen eller selve analysatoren. En værdi, som er højere end forventet, indikerer ikke en utæthed.
 8.1.8.7.5. Tæthedskontrol af vakuumsvækkelse
 For at foretage denne prøvning dannes et vakuum i prøvetagningssystemets vakuumside, og systemets utæthedsgrad observeres som en svækkelse i det dannede vakuum. For at foretage denne prøvning skal volumen af prøvetagningssystemets vakuumside kendes med en nøjagtighed på ± 10 procent af dets reelle volumen. Til denne prøvning anvendes også måleinstrumenter, som opfylder specifikationerne i punkt 8.1. og punkt 9.4.
 En tæthedsprøvning for vakuumsvækkelse foretages på følgende måde:
 a)
 Systemet skal i sondeenden og så tæt på sondeåbningen som muligt lukkes på en af følgende måder:
 i)
 Sondens ende lukkes eller tilproppes.
 ii)
 Overføringsledningen ved sonden frakobles, og overføringsledningen lukkes eller tilproppes.
 iii)
 En tæt ventil placeret på samme ledning mellem sonden og overføringsledningen lukkes.
 b)
 Alle vakuumpumper sættes i drift. Der skabes et vakuum, som er repræsentativt for normale driftsforhold. Hvis der anvendes prøvesække, anbefales det, at den normale udpumpning af prøvesækken gentages to gange for at minimere indespærrede mængder.
 c)
 Prøvetagningspumperne slukkes, og systemet lukkes. Det absolutte tryk af den indelukkede gas og eventuelt systemets absolutte temperatur måles og registreres. Der gives tilstrækkelig tid til, at eventuelle transienter kan sætte sig, og til, at en utæthed på 0,5 procent har forårsaget en trykændring på mindst 10 gange opløsningen i tryktransduceren. Trykket og eventuelt også temperaturen registreres igen.
 d)
 Utæthedens strømningshastighed beregnes på baggrund af en anslået værdi på nul for udpumpede sækkemængder og på baggrund af kendte værdier for prøvetagningssystemets volumen, begyndelses- og sluttrykket, temperaturer (eventuelt) og tidsforløb. Det kontrolleres ved hjælp af ligning (A.4-22), at utæthedens strømningshastighed i vakuumsvækkelsen er mindre end 0,5 % af systemets normale strømningshastighed ved brug:
 (A.4-22)
 hvor:
 qVleak
 =
 vakuumsvækkelsens udsivningshastighed [mol/s]
 Vvac
 =
 den geometriske volumen af prøvetagningssystemets vakuumside [m3]
 R
 =
 gaskonstanten [J/(mol·K)]
 p2
 =
 vakuumsidens absolutte tryk på tidspunktet t
 2 [Pa]
 T2
 =
 vakuumsidens absolutte temperatur på tidspunktet t
 2 [K]
 p1
 =
 vakuumsidens absolutte tryk på tidspunktet t
 1 [Pa]
 T1
 =
 vakuumsidens absolutte temperatur på tidspunktet t
 1 [K]
 t2
 =
 tidspunktet for afslutningen af tæthedsprøvning for vakuumsvækkelse [s]
 t1
 =
 tidspunktet for påbegyndelsen af tæthedsprøvning for vakuumsvækkelse [s]
 8.1.9. Måling af CO og CO2
 8.1.9.1. Kontrol af H2O-interferens for CO2 NDIR-analysatorer
 8.1.9.1.1. Omfang og hyppighed
 Hvis CO2 måles med en NDIR-analysator, kontrolleres mængden af H2O-interferens efter den første opstilling af analysatoren og efter større vedligeholdelse.
 8.1.9.1.2. Måleprincipper
 H2O kan gennem interferens påvirke NDIR-analysatorens respons på CO2. Hvis NDIR-analysatoren anvender kompensationsalgoritmer, der udnytter måling af andre gasser, til gennemførelsen af denne interferensverifikation, skal sådanne målinger udføres samtidigt med henblik på prøvning af kompensationsalgoritmerne under analysatorinterferensverifikation.
 8.1.9.1.3. Systemkrav
 En CO2 NDIR-analysator skal have en H2O-interferens, som ligger inden for (0,0 ± 0,4) mmol/mol (af den forventede gennemsnitlige CO2-koncentration).


text:
8.1.9.1.4. Fremgangsmåde
 Interferenskontrol foretages på følgende måde:
 a)
 CO2 NDIR-analysatoren startes, betjenes, nulstilles og justeres som før en emissionsprøvning.
 b)
 Der laves en befugtet prøvegas ved at boble nulstillingsluft, som opfylder specifikationerne i punkt 9.5.1 i dette bilag, gennem destilleret vand i en tæt beholder. Hvis prøven ikke ledes gennem en tørreenhed, skal beholdertemperaturen styres, så der genereres et H2O-niveau i prøvningsgassen, der er mindst lige så højt som det maksimale niveau, der forventes under prøvningen. Hvis prøven ikke ledes gennem en tørreenhed, skal beholdertemperaturen styres, så der genereres et H2O-niveau i prøvningsgassen, der er mindst lige så højt som det maksimale niveau, der forventes ved tørrerens udgang, jf. kravene i punkt 9.3.2.3.1.1 i dette bilag.
 c)
 Den befugtede prøvegastemperatur holdes på mindst 5 K (5 °C) over dens dugpunkt nedstrøms for beholderen.
 d)
 Den befugtede prøvegas indføres i prøvetagningssystemet. Den befugtede prøvegas kan indføres nedstrøms for en eventuel prøvetørrer, hvis en sådan anvendes ved prøvningen.
 e)
 Vandmolbrøken, x
 H2O, af den befugtede prøvegas måles så tæt som muligt på analysatorens indgang. For eksempel måles dugpunktet, T
 dew, og det absolutte tryk p
 total, for at beregne x
 H2O.
 f)
 Der anvendes god teknisk praksis for at undgå kondensation i overføringsledninger, fittings eller ventiler fra det punkt, hvor x
 H2O måles til analysatoren.
 g)
 Der skal afsættes tid til stabilisering af analysatorens respons. Ved fastsættelse af stabiliseringstiden skal der tages højde for rensning af overføringsledningen og for analysatorens respons.
 h)
 Mens analysatoren måler prøvens koncentration, registreres 30 s prøvedata. Det aritmetiske gennemsnit af disse data beregnes. Analysatoren opfylder interferenskontrollen, hvis denne værdi er inden for (0,0 ± 0,4) mmol/mol
 8.1.9.2. Kontrol af H2O- og CO2-interferens for CO NDIR-analysatorer
 8.1.9.2.1. Omfang og hyppighed
 Hvis CO måles med en NDIR-analysator, kontrolleres mængden af H2O- og CO2-interferens efter den første opstilling af analysatoren og efter større vedligeholdelse.
 8.1.9.2.2. Måleprincipper
 H2O og CO2 kan have en positiv interferens med en NDIR-analysator ved at forårsage en CO-lignende respons. Hvis NDIR-analysatoren anvender kompensationsalgoritmer, der udnytter måling af andre gasser, til gennemførelsen af interferenskontrollen, skal sådanne målinger samtidig udføres med henblik på prøvning af konpensationsalgoritmerne under analysatorinterferenskontrollen.
 8.1.9.2.3. Systemkrav
 En CO NDIR-analysator skal have en kombineret H2O- og CO2-interferens, som ligger inden for ± 2 % af den forventede gennemsnitlige CO-koncentration.
 8.1.9.2.4. Fremgangsmåde
 Interferenskontrol foretages på følgende måde:
 a)
 CO NDIR-analysatoren startes, betjenes, nulstilles og justeres som før en emissionsprøvning.
 b)
 Der laves en befugtet CO2-prøvningsgas ved at boble en CO2-justeringsgas gennem destilleret vand i en tæt beholder. Hvis prøven ikke ledes gennem en tørreenhed, skal beholdertemperaturen styres, så der genereres et H2O-niveau, der er mindst lige så højt som det maksimale niveau, der forventes under prøvningen. Hvis prøven ledes gennem en tørreenhed under prøvningen, skal beholdertemperaturen styres, så der genereres et H2O-niveau, der er mindst lige så højt som det i punkt 9.3.2.3.1.1 i dette bilag foreskrevne. Der anvendes en CO2-justeringsgaskoncentration, der er mindst lige så høj, som der maksimalt forventes under prøvningen.
 c)
 Den befugtede CO2-prøvegas indføres i prøvetagningssystemet. Den befugtede CO2-prøvegas kan indføres nedstrøms


text:
for en eventuel prøvetørrer, hvis en sådan anvendes ved prøvningen.
 d)
 Vandmolbrøken, x
 H2O, af den befugtede prøvegas måles så tæt som muligt på analysatorens indgang. For eksempel måles dugpunktet, T
 dew, og det absolutte tryk p
 total, for at beregne x
 H2O.
 e)
 Der anvendes god teknisk praksis for at undgå kondensation i overføringsledninger, fittings eller ventiler fra det punkt, hvor x
 H2O måles til analysatoren.
 f)
 Der skal afsættes tid til stabilisering af analysatorens respons.
 g)
 Mens analysatoren måler koncentrationen i prøven, registreres dens output i 30 s. Det aritmetiske gennemsnit af disse data beregnes.
 h)
 Analysatoren opfylder interferenskontrollen, hvis resultatet af litra g) i dette punkt opfylder tolerancen i punkt 8.1.9.2.3 i dette bilag.
 i)
 Interferensprocedurerne for CO2 og H2O kan også følges separat. Hvis de anvendte CO2- og H2O-niveauer er højere end de forventede maksimumsniveauer ved prøvningen, nedskaleres hver enkelt observeret interferensværdi ved at multiplicere den observerede interferens med forholdet mellem den maksimale forventede koncentration og den værdi, der anvendes ved proceduren. Separate interferensprocedurer med koncentrationer af H2O (ned til 0,025 mol/mol H2O-indhold) som er lavere end de forventede maksimumsniveauer ved prøvningen, kan afvikles, men den observerede H2O-interferens skal opskaleres ved multiplicering af den observerede interferens med forholdet mellem den maksimale forventede H2O-koncentration og den værdi, der anvendes ved proceduren. Summen af de to skalerede interferensværdier skal overholde tolerancen i punkt 8.1.9.2.3 i dette bilag.
 8.1.10. Carbonhydridmålinger
 8.1.10.1. FID-optimering og verifikation
 8.1.10.1.1. Omfang og hyppighed
 For alle FID-analysatorer gælder, at FID-enheden skal kalibreres efter den første opstilling. Kalibreringen gentages efter behov, idet der anlægges et velbegrundet teknisk skøn. Følgende skridt følges for en FID-enhed, der måler HC:
 a)
 En FID-enheds respons på forskellige carbonhydrider optimeres efter opstillingen og efter større vedligeholdelse. FID-enhedens respons på propylen og toluen skal være mellem 0,9 og 1,1 i forhold til propan.
 b)
 En FID-enheds responsfaktor på methan (CH4) bestemmes efter første opstilling af analysatoren og efter større vedligeholdelse som beskrevet i punkt 8.1.10.1.4 i dette bilag.
 c)
 Methanresponsen (CH4) skal være verificeret inden for 185 dage forud for prøvningen.
 8.1.10.1.2. Kalibrering
 Ud fra et velbegrundet teknisk skøn udvikles en kalibreringsprocedure, som f.eks. er baseret på FID-analysatorfabrikantens anvisninger og den anbefalede FID-kalibreringsfrekvens. FID-enheden kalibreres ved hjælp af C3H8-kalibreringsgasser, som opfylder specifikationerne i punkt 9.5.1 i dette bilag. Den kalibreres på basis af carbonnummeret 1 (C1).
 8.1.10.1.3. Responsoptimering af HC-FID-enheden
 Denne procedure er kun til FID-analysatorer, der måler HC.
 a)
 Fabrikantens anvisninger følges, og der anvendes god teknisk praksis i forbindelse med den første instrumentopstart og grundlæggende driftsjustering ved hjælp af FID-enhedens brændstof og nulstillingsluft. Opvarmede FID-enheder skal være inden for det påkrævede driftstemperaturområde. FID-enheden optimeres, således at den opfylder kravene til responsfaktor for carbonhydrider og oxygeninterferenskontrol i overensstemmelse med litra a) i punkt 8.1.10.1.1 og punkt 8.1.10.2 i dette bilag i det mest almindelige analysatorområde, der forventes under emissionsprøvningen. For nøjagtig optimering af FID-enheden kan der anvendes et højere analysatorområde i overensstemmelse med instrumentfabrikantens anbefaling og god teknisk praksis, hvis det almindelige analysatorområde er lavere end det minimumsområde, som instrumentfabrikanten har


text:
specificeret.
 b)
 Opvarmede FID-enheder skal være inden for det påkrævede driftstemperaturområde. FID-enhedens respons skal optimeres ved det mest almindelige analyseområde, der forventes under emissionsprøvningen. Med FID-brændstof- og luftstrømme indstillet i henhold til fabrikantens anvisninger tilføres analysatoren en justeringsgas.
 c)
 Med henblik på optimering følges skridt i) til iv) eller den af instrumentfabrikanten anviste procedure. De procedurer, der er skitseret i SAE nr. 770 141, kan eventuelt anvendes til optimering.
 i)
 Responsen ved en given FID-brændstoftilførsel bestemmes ud fra forskellen mellem responsen på justeringsgas og responsen på nulstillingsgas.
 ii)
 FID-brændstoftilførslen indstilles på trinvis højere og lavere værdier end fabrikantens specifikation. Responsen på justeringsgas og nulstillingsgas ved disse værdier af FID-brændstoftilførslen registreres.
 iii)
 Forskellen mellem responsen på justerings- og nulstillingsgassen afbildes i kurveform, og brændstoftilførslen indstilles, så den svarer til kurvens »fede«side. Der er her tale om begyndelsesindstillingen af strømningshastigheden, og det kan være nødvendigt med yderligere optimering, afhængigt af resultaterne af responsfaktorerne for carbonhydrid og kontrollen af oxygeninterferens i overensstemmelse med litra a) i punkt 8.1.10.1.1 og 8.1.10.2 i dette bilag.
 iv)
 Hvis oxygeninterferens eller responsfaktorerne for carbonhydrid ikke opfylder nedenstående specifikationer, justeres luftstrømmen trinvist over og under fabrikantens anvisninger, idet litra a) i punkt 8.1.10.1.1 og 8.1.10.2 i dette bilag gentages for hver strøm.
 d)
 De optimale strømningshastigheder og/eller tryk for FID-enhedens brændstof og brænderluft bestemmes, og de måles og registreres med henblik på senere anvendelse.
 8.1.10.1.4. Bestemmelse af responsfaktoren HC FID CH4
 Eftersom FID-analysatorer generelt reagerer forskelligt på CH4 i forhold til C3H8, bestemmes CH4-responsfaktoren, RF
 CH4[THC-FID], for hver HC FID-analysator efter FID-optimering. Den seneste RF
 CH4[THC-FID], der er målt som foreskrevet i dette punkt, anvendes ved beregningen for HC-bestemmelse som beskrevet i bilag 5, tillæg A.2 (molbaseret tilgang) eller bilag 5, tillæg A.1 (massebaseret tilgang) for at kompensere for CH4-responsen. RF
 CH4[THC-FID] bestemmes som følger:
 a)
 Der vælges en C3H8-justeringsgaskoncentration til justering af analysatoren før emissionsprøvningen. Der vælges kun justeringsgasser, som opfylder specifikationerne i punkt 9.5.1 i dette bilag, og C3H8-koncentrationen i gassen registreres.
 b)
 Der vælges en CH4-justeringsgas, som opfylder specifikationerne i punkt 9.5.1 i dette bilag, og CH4-koncentrationen i gassen registreres.
 c)
 FID-analysatoren betjenes i henhold til instrumentfabrikantens anvisninger.
 d)
 Det bekræftes, at FID-analysatoren er kalibreret ved hjælp af C3H8. Kalibrering foretages på basis af carbonnummeret 1 (C1).
 e)
 FID-enheden nulstilles med en nulstillingsgas, der anvendes til emissionsprøvning.
 f)
 FID-enheden justeres med den valgte C3H8-justeringsgas.
 g)
 Den CH4-justeringsgas, der er valgt i overensstemmelse med litra b) i dette punkt, indføres ved FID-analysatorens prøvetagningsport.
 h)
 Analysatorens respons stabiliseres. Ved fastsættelse af stabiliseringstiden kan der tages højde for rensning af analysatoren og for analysatorens respons.
 i)
 Mens analysatoren måler CH4-koncentrationen, registreres 30 s prøvedata, og det aritmetiske gennemsnit af disse værdier beregnes.
 j)
 Den gennemsnitlige koncentration divideres med den registrerede justeringskoncentration af CH4-kalibringsgas. Resultatet er FID-analysatorens responsfaktor for CH4, RF
 CH4[THC-FID].
 8.1.10.1.5. Verifikation af HC-FID-enhedens respons på methan (CH4)
 Hvis værdien af RF
 CH4[THC-FID] fra punkt 8.1.10.1.4 i dette bilag ligger inden for ±5,0 procent af den seneste tidligere bestemte værdi, består HC FID-enheden responsverifikationen.
 a)
 Det kontrolleres


text:
først, at tryk og/eller strømningshastigheden i FID-enhedens brændstof, brænderluft og prøve ligger inden for ±0,5 procent af den seneste tidligere registrerede værdi som beskrevet i punkt 8.1.10.1.3 i dette bilag. Hvis disse strømningshastigheder skal justeres, bestemmes en ny RF
 CH4[THC-FID] som beskrevet i punkt 8.1.10.1.4. i dette bilag. Det kontrolleres, at den bestemte værdi af RF
 CH4[THC-FID] ligger inden for den i punkt 8.1.10.1.5 i dette bilag specificerede tolerance.
 b)
 Hvis RF
 CH4[THC-FID] ikke er inden for den i punkt 8.1.10.1.5 i dette bilag specificerede tolerance, optimeres FID-responsen på ny som beskrevet i punkt 8.1.10.1.3 i dette bilag.
 c)
 Der bestemmes en ny RF
 CH4[THC-FID] som beskrevet i punkt 8.1.10.1.4. i dette bilag. Denne nye værdi af RFCH4[THC-FID] anvendes i beregningerne for HC-bestemmelse som beskrevet i bilag 5, tillæg A.2 (molbaseret tilgang) eller bilag 5, tillæg A.1 (massebaseret tilgang).
 8.1.10.2. Verifikation af O2-interferens af FID-enheden ved ikkestøkiometrisk ufortyndet udstødningsgas
 8.1.10.2.1. Omfang og hyppighed
 Hvis FID-analysatorer anvendes til måling af ufortyndet udstødningsgas, kontrolleres mængden af O2-interferens af FID-enheden efter opstilling og større vedligeholdelse.
 8.1.10.2.2. Måleprincipper
 Ændringer i O2-koncentrationen i den ufortyndede udstødningsgas kan påvirke FID-enhedens respons ved at ændre dens flammetemperatur. FID-enhedens brændstof, brænderluft og prøvestrøm optimeres til at opfylde disse verifikationskrav. FID-enhedens ydeevne bekræftes med kompensationsalgoritmerne for FID O2-interferens, som er aktiv under emissionsprøvningen.
 8.1.10.2.3. Systemkrav
 En FID-analysator, der anvendes under prøvningen, skal opfylde verifikationskravene til FID O2-interferens i overensstemmelse med proceduren i dette punkt.
 8.1.10.2.4. Fremgangsmåde
 FID O2-interferens bestemmes som følger, idet det bemærkes, at der kan anvendes et eller flere gasdeleapparater til at lave de koncentrationer af referencegas, der er påkrævet for verifikationens gennemførelse.
 a)
 Der vælges tre referencejusteringsgasser, som opfylder specifikationerne i punkt 9.5.1 og indeholder den C3H8-koncentration, der anvendes til at justere analysatorerne før emissionsprøvning. De tre balancegaskoncentrationer vælges, således at koncentrationerne af O2 og N2 repræsenterer den minimums-, maksimums- og middelkoncentration af O2, der forventes under prøvningen. Der kan ses bort fra kravet om anvendelse af gennemsnitlig O2-koncentration, hvis FID-enheden kalibreres med justeringsgas, afbalanceret med den gennemsnitlige forventede oxygenkoncentration.
 b)
 Det skal bekræftes, at FID-analysatoren opfylder alle forskrifterne i punkt 8.1.10.1 i dette bilag.
 c)
 FID-analysatoren startes og betjenes som før en emissionsprøvning. Uanset FID-brænderens luftkilde under prøvningen anvendes i forbindelse med denne verifikation nulstillingsluft som FID-brænderens luftkilde.
 d)
 Analysatoren nulstilles.
 e)
 Analysatoren justeres ved hjælp af en justeringsgas, som bruges under emissionsprøvningen.
 f)
 Nulresponsen kontrolleres ved hjælp af den nulstillingsgas, der anvendes under emissionsprøvningen. Der fortsættes til næste trin, hvis den gennemsnitlige nulrespons for 30 sekunders prøvedata ligger inden for ± 0,5 % af justeringsreferenceværdien i litra e) i dette punkt. I modsat fald gentages proceduren fra litra d) i dette punkt.
 g)
 Analysatorresponsen kontrolleres ved hjælp af den justeringsgas, der forventes at have minimumskoncentrationen af O2 under prøvningen. Den gennemsnitlige respons for 30 sekunders stabiliserede prøvedata registreres som x
 O2minHC.
 h)
 FID-enhedens nulrespons kontrolleres ved hjælp af den nulstillingsgas, der anvendes under emissionsprøvningen. Næste trin udføres, hvis den gennemsnitlige nulrespons for 30 sekunders stabiliserede prøvedata ligger inden for ±0,5 procent af justeringsreferenceværdien i


text:
litra e) i dette punkt. I modsat fald gentages proceduren fra litra d) i dette punkt.
 i)
 Analysatorresponsen kontrolleres ved hjælp af den justeringsgas, der forventes at have den gennemsnitlige koncentration af O2 under prøvningen. Den gennemsnitlige respons for 30 sekunders stabiliserede prøvedata registreres som x
 O2avgHC.
 j)
 FID-enhedens nulrespons kontrolleres ved hjælp af den nulstillingsgas, der anvendes under emissionsprøvningen. Næste trin udføres, hvis den gennemsnitlige nulrespons for 30 sekunders stabiliserede prøvedata ligger inden for ± 0,5 % af justeringsreferenceværdien i litra e) i dette punkt. I modsat fald gentages proceduren fra litra d) i dette punkt.
 k)
 Analysatorresponsen kontrolleres ved hjælp af den justeringsgas, der forventes at have den maksimale koncentration af O2 under prøvningen. Den gennemsnitlige respons for 30 sekunders stabiliserede prøvedata registreres som x
 O2maxHC.
 l)
 FID-enhedens nulrespons kontrolleres ved hjælp af den nulstillingsgas, der anvendes under emissionsprøvningen. Næste trin udføres, hvis den gennemsnitlige nulrespons for 30 sekunders stabiliserede prøvedata ligger inden for ± 0,5 % af justeringsreferenceværdien i litra e) i dette punkt. I modsat fald gentages proceduren fra litra d) i dette punkt.
 m)
 Den procentvise difference mellem x
 O2maxHC og dens referencegaskoncentration beregnes. Den procentvise difference mellem x
 O2avgHC og dens referencegaskoncentration beregnes. Den procentvise difference mellem x
 O2minHC og dens referencegaskoncentration beregnes. Den maksimale procentvise difference mellem de tre bestemmes. Dette er O2-interferensen.
 n)
 Hvis O2-interferensen ligger inden for ± 3 %, består FID-enheden O2-interferensverifikationen. I modsat fald foretages et eller flere af følgende skridt for at korrigere fejlen:
 i)
 Verifikationen gentages for at bestemme, om der blev lavet fejl under proceduren.
 ii)
 Der udvælges nulstillings- og justeringsgasser til emissionsprøvningen, som indeholder højere eller lavere O2-koncentrationer, og verifikationen gentages.
 iii)
 FID-brænderens luft, brændstof og prøvestrømshastigheder justeres. Bemærk, at hvis disse strømningshastigheder justeres på en HC FID-analysator for at opfylde O2-interferenskravene, nulstilles RF
 CH4 med henblik på den næste RF
 CH4-verifikation. O2-interferensverifikationen gentages efter justering, og RF
 CH4 bestemmes.
 iv)
 FID-enheden repareres eller udskiftes, og O2-interferensverifikationen gentages.
 8.1.11. NOx-målinger
 8.1.11.1. CLD CO2- og H2O-dæmpningsverifikation
 8.1.11.1.1. Omfang og hyppighed
 Hvis der anvendes en CLD-analysator til måling af NOx, kontrolleres mængden af H2O- og CO2-dæmpning efter opstilling af CLD-analysatoren og efter større vedligeholdelse.
 8.1.11.1.2. Måleprincipper
 H2O og CO2 kan påvirke en CLD-enhedens NOx-respons i negativ retning på grund af kolliderende dæmpning, som hindrer den kemiluminescensreaktion, som CLD-enheden udnytter til at detektere NOx. Ved denne procedure og beregningerne i punkt 8.1.11.2.3 bestemmes dæmpningen, og dæmpningsresultaterne måles i forhold til den maksimale H2O-molbrøk og den maksimale CO2-koncentration, der forventes under emissionsprøvning. Hvis CLD-analysatoren anvender dæmpningskompensationsalgoritmer, der udnytter H2O- og/eller CO2-måleinstrumenter, skal dæmpningen evalueres med disse instrumenter i funktion og med anvendelse af kompensationsalgoritmerne.
 8.1.11.1.3. Systemkrav
 Ved fortyndede målinger må en CLD-analysator ikke overstige en kombineret H2O- og CO2-dæmpning på ± 2 %. Ved ufortyndede målinger må en CLD-analysator ikke overstige en kombineret H2O- og CO2-dæmpning på ± 2,5 %. Kombineret dæmpning er summen af CO2-dæmpningen bestemt som beskrevet i punkt 8.1.11.1.4 i dette bilag og H2O-dæmpningen som bestemt i punkt 8.1.11.1.5 i dette bilag. Hvis disse krav ikke


text:
er opfyldt, skal der foretages korrigerende indgreb i form af reparation eller udskiftning af analysatoren. Før der foretages emissionsprøvning, kontrolleres det, at analysatorens normale funktion er genoprettet gennem det korrigerende indgreb.
 8.1.11.1.4. Procedure for kontrol af CO2-dæmpning
 Følgende metode eller den af instrumentfabrikanten anviste metode kan anvendes til at bestemme CO2-dæmpning ved at anvende et gasdeleapparat, som blander binære justeringsgasser med nulstillingsgas som fortyndingsmiddel og opfylder specifikationerne i punkt 9.4.5.6 i dette bilag, eller der kan udvikles en anden protokol gennem god teknisk praksis:
 a)
 Der anvendes PTFE-rør eller rustfri stålrør til de nødvendige forbindelser.
 b)
 Gasdeleapparatet skal være konfigureret, således at næsten lige store mængder af justerings- og fortyndingsgas blandes med hinanden.
 c)
 Hvis CLD-analysatoren har en driftsform, hvor den udelukkende detekterer NO, i modsætning til samlet NOx, skal CLD-analysatoren betjenes i førstnævnte driftsform.
 d)
 Der anvendes en CO2-justeringsgas, som opfylder specifikationerne i punkt 9.5.1 i dette bilag, og en koncentration, der er ca. to gange den maksimale CO2-koncentration, der forventes under emissionsprøvningen.
 e)
 Der anvendes en NO-justeringsgas, som opfylder specifikationerne i punkt 9.5.1 i dette bilag, og en koncentration, der er ca. to gange den maksimale NO-koncentration, der forventes under emissionsprøvningen. For nøjagtig verifikation kan der anvendes en højere koncentration i overensstemmelse med instrumentfabrikantens anbefaling og god teknisk praksis, hvis den forventede NO-koncentration er lavere end det minimumsområde for verifikationen, som instrumentfabrikanten har specificeret.
 f)
 CLD-analysatoren nulstilles og justeres. CLD-analysatoren justeres med NO-justeringsgassen fra litra e) i dette punkt gennem gasdeleapparatet. NO-justeringsgassen skal være forbundet til gasdeleapparatets fortynderport. En nulstillingsgas skal være forbundet til gasdeleapparatets fortynderport. Der anvendes samme nominelle blandingsforhold som valgt i litra b) i dette punkt. NO-koncentrationen ved gasdeleapparatets udgang anvendes til at justere CLD-analysatoren. Der foretages korrektion af gasegenskaberne i nødvendigt omfang for at sikre nøjagtig gasdeling.
 g)
 CO2-justeringsgassen skal være forbundet til gasdeleapparatets fortynderport.
 h)
 NO-justeringsgassen skal være forbundet til gasdeleapparatets fortynderport.
 i)
 Mens der strømmer NO og CO2 gennem gasdeleapparatet, stabiliseres gasdeleapparats udgang. CO2-koncentrationen fra gasdeleapparatets udgang bestemmes, idet der i fornødent omfang foretages korrektion af gasegenskaberne for at sikre en nøjagtig gasdeling. Koncentrationen, x
 CO2act, registreres og anvendes til kontrolberegning af dæmpningen i 8.1.11.2.3 i dette bilag. Som et alternativ til gasdeleapparatet kan der anvendes en anden simpel gasblanderanordning. I dette tilfælde anvendes en gasanalysator til at bestemme CO2-koncentrationen. Hvis der anvendes en NDIR-analysator sammen med en simpel gasblandingsanordning, skal den opfylde kravene i dette punkt, og den justeres med den CO2-justeringsgas, der er nævnt i litra d) i dette punkt. NDIR-analysatorens linearitet skal først kontrolleres inden for hele området op til det dobbelte af den maksimale CO2-koncentration, der forventes under prøvningen.
 j)
 NO-koncentrationen måles nedstrøms for gasdeleapparatet med CLD-analysatoren. Der skal afsættes tid til stabilisering af analysatorens respons. Ved fastsættelse af stabiliseringstiden kan der tages højde for rensning af overføringsledningen og for analysatorens respons. Mens analysatoren måler prøvens koncentration, registreres analysatorens måling i 30 s. Det aritmetiske gennemsnit af disse data beregnes, x
 NOmeas. x
 NOmeas registreres og anvendes til verifikationsberegning af dæmpningen i punkt 8.1.11.2.3 i dette bilag.
 k)


text:
Den faktiske NO-koncentration beregnes ved gasdeleapparatets udgang, x
 NOac, på grundlag af justeringsgaskoncentrationerne og x
 CO2act i overensstemmelse med ligningen (A.4-24). Den beregnede værdi anvendes til kontrolberegning af dæmpningen i ligning (A.4-23).
 l)
 De værdier, der er registreret i overensstemmelse med punkt 8.1.11.1.4 og 8.1.11.1.5 i dette bilag, anvendes til beregning af dæmpningen som beskrevet i punkt 8.1.11.2.3 i dette bilag.
 8.1.11.1.5. Procedure for kontrol af H2O-dæmpning
 Følgende metode eller den af instrumentfabrikanten anviste metode kan anvendes til at bestemme H2O-dæmpning, eller der kan udvikles en anden protokol gennem god teknisk praksis:
 a)
 Der anvendes PTFE-rør eller rustfri stålrør til de nødvendige forbindelser.
 b)
 Hvis CLD-analysatoren har en driftsform, hvor den udelukkende detekterer NO, i modsætning til samlet NOx, skal CLD-analysatoren betjenes i førstnævnte driftsform.
 c)
 Der anvendes en NO-justeringsgas, som opfylder specifikationerne i punkt 9.5.1 i dette bilag, og en koncentration, der ligger tæt på den maksimale koncentration, der forventes under emissionsprøvningen. For nøjagtig verifikation kan der anvendes en højere koncentration i overensstemmelse med instrumentfabrikantens anbefaling og god teknisk praksis, hvis den forventede NO-koncentration er lavere end det minimumsområde for verifikationen, som instrumentfabrikanten har specificeret.
 d)
 CLD-analysatoren nulstilles og justeres. CLD-analysatoren justeres med NO-justeringsgassen i litra c) i dette punkt, justeringsgassens koncentration registreres som xNOdry, og den anvendes til kontrolberegning af dæmpningen i punkt 8.1.11.2.3 i dette bilag.
 e)
 NO-justeringsgassen skal befugtes ved gennembobling i destilleret vand i en tæt beholder. Hvis den befugtede NO-justeringsgasprøve ikke går igennem en prøvetørrer i forbindelse med denne verifikationsprøvning, styres beholderens temperatur, således at der genereres et H2O-niveau i justeringsgassen, omtrent svarende til den maksimale molbrøk af H2O, der forventes under emissionsprøvningen. Hvis den befugtede NO-justeringsgasprøve ikke går igennem en prøvetørrer, skal den målte H2O-dæmpning i kontrolberegningerne af dæmpningen i punkt 8.1.11.2.3 i dette bilag måles i forhold til den højeste molbrøk af H2O, der forventes under emissionsprøvningen. Hvis den befugtede NO-justeringsgas ledes gennem en tørreenhed under denne verifikationsprøvning, skal beholdertemperaturen styres, så der genereres et H2O-niveau, der er mindst lige så højt som det maksimale niveau, der forventes ved tørrerens udgang, jf. kravene i punkt 9.3.2.3.1.1 i dette bilag. I dette tilfælde viser verifikationsberegningerne af dæmpningen i punkt 8.1.11.2.3 i dette bilag ikke den målte H2O-dæmpning.
 f)
 Den befugtede NO-prøvegas indføres i prøvetagningssystemet. Den kan indføres opstrøms eller nedstrøms for en prøvetørrer, der anvendes under emissionsprøvningen. Afhængigt af indføringsstedet vælges den relevante beregningsmetode i litra e). Bemærk, at prøvetørreren skal opfylde verifikationen for prøvetørrere i punkt 8.1.8.5.8 i dette bilag.
 g)
 Molbrøken af H2O i den befugtede NO-justeringsgas måles. Hvis der anvendes en prøvetørrer, måles molbrøken af H2O i den befugtede NO-justeringsgas nedstrøms for prøvetørreren, x
 H2Omeas. Det anbefales at måle x
 H2Omeas så tæt som muligt på CLD-analysatorens indgang. x
 H2Omeas kan beregnes ud fra målingerne af dugpunktet, T
 dew, og det absolutte tryk, p
 total.
 h)
 Der anvendes god teknisk praksis for at undgå kondensation i overføringsledninger, fittings eller ventiler fra det punkt, hvor x
 H2Omeas måles til analysatoren. Det anbefales, at systemet konstrueres, således at vægtemperaturerne i overføringsledninger, fittings


text:
og ventiler fra det punkt, hvor x
 H2Omeas måles til analysatoren, er mindst 5 K (5 °C) over dugpunktet for den lokale gasprøve.
 i)
 Koncentrationen af den befugtede NO-justeringsgas måles med CLD-analysatoren. Der skal afsættes tid til stabilisering af analysatorens respons. Ved fastsættelse af stabiliseringstiden kan der tages højde for rensning af overføringsledningen og for analysatorens respons. Mens analysatoren måler prøvens koncentration, registreres analysatorens måling i 30 s. Det aritmetiske gennemsnit af disse data beregnes, x
 NOwet. x
 NOwet registreres og anvendes i kontrolberegningen af dæmpningen i punkt i 8.1.11.2.3 i dette bilag.
 8.1.11.2. CLD-kontrolberegning af dæmpningen
 CLD-kontrolberegning af dæmpningen foretages som beskrevet i dette punkt.
 8.1.11.2.1. Mængde vand, der forventes under prøvningen
 Den maksimale forventede molbrøk af vand under emissionsprøvningen, x
 H2Oexp, anslås. Dette overslag foretages, hvor den befugtede NO-justeringsgas blev indført, jf. litra f) i punkt 8.1.11.1.5 i dette bilag. I forbindelse med vurderingen af den maksimale forventede molbrøk af vand tages der højde for det maksimale forventede vandindhold i forbrændingsluften, forbrændingsprodukter fra brændstoffet samt eventuel fortyndingsluft. Hvis den befugtede NO-justeringsgas indføres i prøvesystemet opstrøms for en prøvetørrer under kontrolprøvningen, er det ikke nødvendigt at anslå den maksimale forventede molbrøk af vand, og x
 H2Oexp sættes lig med x
 H2Omeas.
 8.1.11.2.2. Mængde CO2, der forventes under prøvningen
 Den maksimale forventede CO2-koncentration under emissionsprøvningen, x
 CO2exp, anslås. Dette skøn foretages ved det punkt i prøvetagningssystemet, hvor de blandede NO- og CO2-justeringsgasser indføres som angivet i litra j) i punkt 8.1.11.1.4 i dette bilag. Når den maksimale forventede molbrøk af CO2 anslås, tages der højde for det maksimale CO2-indhold i forbrændingsprodukter fra brændstof og fortyndingsluft.
 8.1.11.2.3. Beregning af kombineret H2O- og CO2-dæmpning
 Den kombinerede H2O- og CO2-dæmpning beregnes ved hjælp af ligning (A.4-23):
 (A.4-23)
 hvor:
 quench
 =
 mængde CLD-dæmpning
 xNOdry
 =
 målt koncentration af NO opstrøms for gennembobler i overensstemmelse med litra d) i punkt 8.1.11.1.5 i dette bilag.
 xNOwet
 =
 målt koncentration af NO nedstrøms for gennembobler i overensstemmelse med litra i) i punkt 8.1.11.1.5 i dette bilag.
 xH2Oexp
 =
 den maksimale forventede molbrøk af vand under emissionsprøvning i overensstemmelse med punkt 8.1.11.2.1 i dette bilag.
 xH2Omeas
 =
 målt molbrøk af vand under dæmpningskontrol i overensstemmelse med litra g) i punkt 8.1.11.1.5 i dette bilag.
 xNOmeas
 =
 målt koncentration af NO, når NO-justeringsgas blandes med CO2-justeringsgas, i overensstemmelse med litra j) i punkt 8.1.11.1.4 i dette bilag.
 xNOact
 =
 faktisk koncentration af NO, når NO-justeringsgas blandes med CO2-justeringsgas, i overensstemmelse med litra j) i punkt 8.1.11.1.4 i dette bilag, og beregnet efter ligning (A.4-24)
 xCO2exp
 =
 den maksimale forventede molbrøk af CO2 under emissionsprøvning i overensstemmelse med punkt 8.1.11.2.2 i dette bilag.
 xCO2act
 =
 faktisk koncentration af CO2, når NO-justeringsgas blandes med CO2-justeringsgas, i overensstemmelse med litra i) i punkt 8.1.11.1.4 i dette bilag.
 (A.4-24)
 hvor:
 xNOspan
 =
 NO-justeringsgaskoncentrationen i gasdeleapparatets indgang i overensstemmelse med litra e) i punkt 8.1.11.1.4 i dette bilag.
 xCO2span
 =
 CO2-justeringsgaskoncentrationen i gasdeleapparatets indgang i overensstemmelse med litra d) i punkt 8.1.11.1.4 i dette bilag.
 8.1.11.3. Kontrol af NDUV-analysatorens HC- og H2O-interferens
 8.1.11.3.1. Omfang


text:
og hyppighed
 Hvis NOx måles med en NDUV-analysator, kontrolleres mængden af H2O- og carbonhydridinterferens efter den første opstilling af analysatoren og efter større vedligeholdelse.
 8.1.11.3.2. Måleprincipper
 Carbonhydrider og H2O har en påvist interferens med NDUV-analysatorer, idet de forårsager respons i lighed med responsen for NOx. Hvis NDUV-analysatoren anvender kompensationsalgoritmer, der udnytter måling af andre gasser, til gennemførelsen af interferenskontrollen, skal sådanne målinger samtidig udføres med henblik på prøvning af algoritmerne under analysatorinterferenskontrollen.
 8.1.11.3.3. Systemkrav
 En NOx-NDUV-analysator skal have en kombineret H2O- og HC-interferens, som ligger inden for ±2 procent af den gennemsnitlige NOx-koncentration.
 8.1.11.3.4. Fremgangsmåde
 Interferenskontrol foretages på følgende måde:
 a)
 NOx NDUV-analysatoren opstartes, bringes i funktion, nulstilles og kalibreres ud fra fabrikantens anvisninger.
 b)
 Det anbefales, at der udtrækkes udstødning fra motoren til denne kontrol. Der anvendes en CLD-analysator, som opfylder specifikationerne i punkt 9.4 til kvantificering af NOx i udstødningen. CLD-responsen anvendes som referenceværdi. Desuden skal der måles HC i udstødningen med en FID-analysator, som opfylder specifikationerne i punkt 9.4. FID-responsen anvendes som referenceværdi for carbonhydrider.
 c)
 Opstrøms for prøvetørreren, hvis en sådan anvendes ved prøvningen, indføres motorens udstødning i NDUV-analysatoren.
 d)
 Der skal afsættes tid til stabilisering af analysatorens respons. Ved fastsættelse af stabiliseringstiden kan der tages højde for rensning af overføringsledningen og for analysatorens respons.
 e)
 Mens alle analysatorer måler prøvens koncentration, registreres 30 sekunders prøvedata, og det aritmetiske gennemsnit for de tre analysatorer beregnes.
 f)
 CLD-gennemsnittet subtraheres fra NDUV-gennemsnittet.
 g)
 Denne difference multipliceres med forholdet mellem den forventede gennemsnitlige HC-koncentration og den HC-koncentration, der er målt under kontrollen. Analysatoren opfylder interferenskontrollen i dette punkt, hvis dens resultat ligger inden for ±2 procent af den NOx-koncentration, der forventedes ved emissionsgrænseværdien som angivet i ligning (A.4-25):
 (A.4-25)
 hvor:
 =
 = gennemsnitskoncentration af NOx målt af CLD-enheden [μmol/mol] eller [ppm]
 =
 = gennemsnitskoncentration af NOx målt af NDUV-enheden [μmol/mol] eller [ppm]
 =
 = gennemsnitskoncentration af målt HC [μmol/mol] eller [ppm]
 =
 = gennemsnitskoncentration af forventet HC ved standarden [μmol/mol] eller [ppm]
 =
 = gennemsnitskoncentration af forventet NOx ved standarden [μmol/mol] eller [ppm]
 8.1.11.4. Indtrængning af NO2 i prøvetørrer
 8.1.11.4.1. Omfang og hyppighed
 Hvis der anvendes prøvetørrer (køler) til at tørre en prøve opstrøms for et NOx-måleinstrument, men uden brug af NO2 til NO-konverter opstrøms for prøvetørreren, skal denne verifikation foretages af kølebadets NO2-penetration. Denne kontrol foretages efter opstilling og større vedligeholdelse.
 8.1.11.4.2. Måleprincipper
 En prøvetørrer fjerner vand, som ellers kan forårsage interferens ved NOx–målingen. Flydende vandrester i en ukorrekt udformet prøvetørrer kan fjerne NO2 fra prøven. Hvis der anvendes en prøvetørrer uden en opstrøms NO2 til NO-konverter, kan den således fjerne NO2 fra prøven før NOx-målingen.
 8.1.11.4.3. Systemkrav
 Prøvetørreren skal tillade måling af mindst 95 procent af den samlede NO2 ved maksimalt forventet NO2-koncentration.
 8.1.11.4.4. Fremgangsmåde
 Der anvendes følgende procedure til at verificere prøvetørrerens ydeevne:
 a)
 Instrumentopsætning Fabrikantens anvisninger vedrørende opstart og betjening af analysatoren og prøvetørreren skal følges. Analysatoren og prøvetørreren justeres i nødvendigt omfang for at optimere ydeevnen.
 b)
 Opstilling af udstyr og dataindsamling
 i)
 Den/de samlede NOx-gasanalysator(er) nulstilles og justeres som før emissionsprøvning.
 ii)
 Der


text:
vælges en NO2-kalibreringsgas (restgas eller tør luft), som har en NO2-koncentration, der ligger tæt på den maksimale forventede under prøvningen. For nøjagtig verifikation kan der anvendes en højere koncentration i overensstemmelse med instrumentfabrikantens anbefaling og god teknisk praksis, hvis den forventede NO2-koncentration er lavere end det minimumsområde for verifikationen, som instrumentfabrikanten har specificeret.
 iii)
 Denne kalibreringsgas skal have overløb ved gasprøvetagningssystemets sonde eller overstrømsanordning. Der skal afsættes tid til stabilisering af den samlede NOx-reaktion, idet der kun tages højde for transportforsinkelser og instrumentrespons.
 iv)
 Gennemsnitsværdien for 30 sekunders registrerede samlede NOx-data beregnes, og denne værdi registreres som x
 NOxref.
 v)
 Strømmen af NO2-kalibreringsgas stoppes.
 vi)
 Derefter mættes prøvetagningssystemet ved at skabe overstrøm fra en dugpunktgenerators udgang, indstillet til et dugpunkt på 323 K (50 °C) til gasprøvetagningssystemets sonde eller overstrømsanordning. Dugpunktgeneratorens udgang sendes gennem prøvetagningssystemet og køleren i mindst 10 minutter, indtil køleren forventes at fjerne en konstant mængde vand.
 vii)
 Den indstilles omgående tilbage til at overstrømme den NO2-kalibreringsgas, der anvendes til at fastsætte x
 NOxref. Der skal afsættes tid til stabilisering af den samlede NOx-reaktion, idet der kun tages højde for transportforsinkelser og instrumentrespons. Gennemsnitsværdien for 30 sekunders registrerede samlede NOx-data beregnes, og denne værdi registreres som x
 NOxmeas.
 viii)
 x
 NOxmeas korrigeres til x
 NOxdry baseret på den resterende vanddamp, der passerede gennem prøvetørreren med dennes udgangstemperatur og -tryk.
 c)
 Evaluering af ydeevne.
 Hvis x
 NOxdry er mindre end 95 % af x
 NOxref, skal prøvetørreren repareres eller udskiftes.
 8.1.11.5. Verifikation af konversion af NO2 til NO-konverter
 8.1.11.5.1. Omfang og hyppighed
 Hvis der anvendes en analysator, som udelukkende måler NO til at bestemme NOx, skal der benyttes en NO2 til NO-konverter opstrøms for analysatoren. Denne kontrol skal foretages efter montering af konverteren, efter større vedligeholdelse og inden for 35 dage før en emissionsprøvning. Denne verifikation gentages med denne frekvens for at efterprøve, hvorvidt NO2 til NO-konverterens katalytiske aktivitet er forringet.
 8.1.11.5.2. Måleprincipper
 Ved hjælp af en NO2 til NO-konverter kan en analysator, som udelukkende måler NO, bestemme den samlede NOx ved at konvertere NO2 i udstødningen til NO.
 8.1.11.5.3. Systemkrav
 En NO2 til NO-konverter skal gøre det muligt at måle mindst 95 procent af den samlede NO2 ved maksimalt forventet NO2-koncentration.
 8.1.11.5.4. Fremgangsmåde
 Følgende procedure benyttes til verifikation af en NO2 til NO-konverters ydeevne.
 a)
 Instrumenterne opstilles efter anvisningerne for ibrugtagning og betjening fra fabrikanten af analysatoren og NO2 til NO-konverteren. Analysatoren og konverteren justeres i nødvendigt omfang for at optimere ydeevnen.
 b)
 En ozonisators indgang tilsluttes en nulluft- eller oxygenkilde, og dens udgang forbindes til én port i et 3-vejs T-stykke. En NO-justeringsgas tilsluttes en anden port, og NO2 til NO-konverterens indgang forbindes til den sidste port.
 c)
 Der tages følgende skridt ved udførelse af denne kontrol:
 i)
 Ozonisatorens luft afbrydes, der slukkes for strømmen til ozonatoren, og NO2 til NO-konverteren indstilles i bypass-indstilling (dvs. NO-indstilling). Der afsættes tid til stabilisering, idet der kun tages højde for transportforsinkelser og instrumentrespons.
 ii)
 Strømmen af NO-gas og nulstillingsgas justeres, således at NO-koncentrationen ved analysatoren ligger tæt på den


text:
højeste samlede NOx-koncentration, der forventes under prøvningen. NO2-indholdet i gasblandingen skal være under 5 procent af NO-koncentrationen. NO-koncentrationen registreres ved at beregne gennemsnittet af 30 sekunders prøvedata fra analysatoren, og denne værdi registreres som x
 NOref. For nøjagtig verifikation kan der anvendes en højere koncentration i overensstemmelse med instrumentfabrikantens anbefaling og god teknisk praksis, hvis den forventede NO-koncentration er lavere end det minimumsområde for verifikationen, som instrumentfabrikanten har specificeret.
 iii)
 Der tændes for ozonatorens O2-forsyning, og O2-strømningshastigheden justeres, således at den på analysatoren viste NO er omtrent 10 % lavere end x
 NOref. NO-koncentrationen registreres ved at beregne gennemsnittet af 30 sekunders prøvedata fra analysatoren, og denne værdi registreres som x
 NO+O2mix.
 iv)
 Ozonisatoren tændes, og ozongenereringshastigheden justeres, således at den NO, der måles af analysatoren, er omtrent 20 procent af x
 NOref, mens der opretholdes mindst 10 procent ureageret NO. NO-koncentrationen registreres ved at beregne gennemsnittet af 30 sekunders prøvedata fra analysatoren, og denne værdi registreres som x
 NOmeas.
 v)
 NOx-analysatoren sættes i NOx-indstilling, og den samlede NOx måles. NOx-koncentrationen registreres ved at beregne gennemsnittet af 30 sekunders prøvedata fra analysatoren, og denne værdi registreres som x
 NOxmeas.
 vi)
 Ozonisatoren skal være slukket, men gasstrømmen gennem systemet skal opretholdes. NOx-analysatoren vil angive NOx i NO + O2-blandingen. NOx-koncentrationen registreres ved at beregne gennemsnittet af 30 sekunders prøvedata fra analysatoren, og denne værdi registreres som x
 NOx+O2mix.
 vii)
 O2 skal være slukket. NOx-analysatoren vil angive NOx i den oprindelige NO + N2-blanding. NOx-koncentrationen registreres ved at beregne gennemsnittet af 30 sekunders prøvedata fra analysatoren, og denne værdi registreres som x
 NOxref. Denne værdi må ikke være mere end 5 procent over x
 NOref-værdien.
 d)
 Evaluering af ydeevne. NOx-konverterens virkningsgrad beregnes ved at udskifte de koncentrationer, der fremkommer, i følgende ligning (A.4-26):
 (A.4-26)
 e)
 Hvis resultatet er mindre end 95 procent, skal NO2 til NO-konverteren repareres eller udskiftes.
 8.1.12. PM-målinger
 8.1.12.1. Verifikation af PM-vægt og af vejningsprocessen
 8.1.12.1.1. Omfang og hyppighed
 I dette punkt beskrives tre verifikationer.
 a)
 Uafhængig verifikation af PM-vægtens ydeevne foretaget inden for 370 dage før vejning af et filter.
 b)
 Nulstilling og justering af vægten inden for 12 timer før vejning af et filter.
 c)
 Verifikation af, at massebestemmelsen af referencefiltre før og efter vejning af filter overholder en bestemt tolerance.
 8.1.12.1.2. Uafhængig verifikation
 Vægtens fabrikant (eller en repræsentant, der er godkendt af denne) skal verificere vejeydeevnen inden for 370 dage efter prøvningen i overensstemmelse med de interne revisionsprocedurer.
 8.1.12.1.3. Nulstilling og justering
 Vejeydeevnen verificeres ved at nulstille og justere den med mindst én kalibreringsvægt, og alle anvendte vægte skal opfylde specifikationerne i punkt 9.5.2 i dette bilag i forbindelse med denne kontrol. Der anvendes en manuel eller en automatiseret procedure:
 a)
 Ved en manuel procedure kræves, at der anvendes en vægt, som nulstilles og justeres med mindst én kalibreringsvægt. Hvis der opnås gennemsnitsværdier ved at gentage vejningsprocessen for at forbedre nøjagtigheden af PM-målinger, anvendes samme proces til at verificere vejeydeevnen.
 b)
 Der foretages en automatisk procedure med interne kalibreringsvægte, som anvendes til automatisk at verificere vejeydeevnen.


text:
Disse interne kalibreringsvægte skal opfylde specifikationerne i punkt 9.5.2 i dette bilag med henblik på denne verifikation.
 8.1.12.1.4. Vejning af referenceprøver
 Alle masseaflæsninger under vejningen skal verificeres ved at veje PM-referenceprøvemedierne (f.eks. filtre) før og efter vejningen. En vejning kan vare så kort tid som ønsket, men må ikke vare længere end 80 timer og kan indbefatte masseaflæsninger både før og efter prøvning. Successive massebestemmelser af hvert PM-referenceprøvemedium skal give samme værdi inden for ± 10 μg eller ± 10 % af den forventede samlede PM, afhængigt af hvad der er højest. Hvis det efter successive vejninger af PM-prøvetagningsfiltre viser sig, at dette kriterium ikke er overholdt, ugyldiggøres alle de enkelte mellemliggende aflæsninger af prøvetagningsfiltermasse. Disse filtre kan vejes på ny i forbindelse med en ny vejning. Hvis et filter efter prøvning ugyldiggøres, er prøvningsintervallet ugyldigt. Denne verifikation foretages på følgende måde:
 a)
 Der skal opbevares mindst to prøver af ikke-anvendte PM-prøvemedier i det PM-stabiliserende miljø. Disse anvendes som reference. Ubenyttede filtre af samme materiale og størrelse udvælges til referencebrug.
 b)
 Referencemedierne stabiliseres i det PM-stabiliserende miljø. Referencemedier skal anses for at være stabiliserede, hvis de har været i PM-stabiliserende miljø i mindst 30 min., og hvis det PM-stabiliserende miljø i mindst 60 min. forud herfor har opfyldt specifikationerne i 9.3.4.4 i dette bilag.
 c)
 Der udføres vejning med en referenceprøve flere gange uden registrering af værdierne.
 d)
 Vægten nulstilles og justeres. Der placeres en prøvemasse på vægten (f.eks. en kalibreringsvægt), som herefter fjernes, idet det sikres, at vægten vender tilbage til en acceptabel nulaflæsning inden for den normale stabiliseringstid.
 e)
 Hvert enkelt referencemedium (f.eks. filtre) vejes, og deres masse registreres. Hvis gennemsnitsværdierne normalt fås ved at gentage vejningsprocessen for at forbedre nøjagtigheden og præcisionen af referencemediernes (f.eks. filtrenes) masse, anvendes samme fremgangsmåde til at måle gennemsnitsværdierne af prøvemediernes (f.eks. filtrenes) masse.
 f)
 Vejningsmiljøets dugpunkt, omgivelsestemperatur og atmosfæriske tryk registreres.
 g)
 De registrerede omgivende forhold anvendes til at korrigere resultaterne for opdrift som beskrevet i punkt 8.1.12.2 i dette bilag. Massen (korrigeret for opdrift) for hvert af referencemedierne registreres.
 h)
 Massen af de enkelte referencemedier (f.eks. filtre), korrigeret for opdrift, trækkes fra den tidligere målte og registrerede opdriftskorrigerede masse.
 i)
 Hvis nogen af de observerede masser for referencefiltrene afviger mere end tilladt i dette punkt, ugyldiggøres alle PM-bestemmelser, som er foretaget før den sidste vellykkede validering af et referencemedies (f.eks. et filters) masse. Reference-PM-filtre kan kasseres, hvis kun ét af filtrenes masse har ændret sig mere end tilladt, og hvis der foreligger en med sikkerhed identificerbar årsag til det pågældende filters masseændring, som ikke ville kunne påvirke andre filtre, der anvendes i processen. Valideringen kan således anses for at være vellykket. I dette tilfælde skal der ses bort fra det kontaminerede medium ved vurdering af overensstemmelse med dette punkts litra j), men det berørte referencefilter skal kasseres og udskiftes.
 j)
 Hvis en af referencemasserne ændres mere end tilladt i henhold til punkt 8.1.12.1.4 i dette bilag, ugyldiggøres alle PM-resultater, som blev bestemt mellem de to tidspunkter, inden for hvilke referencemasserne