text:
timer før eller efter vejning af prøvefiltrene, men helst samtidig dermed. Referencefiltrene skal være af samme størrelse og materiale som prøvefiltrene.
 Såfremt gennemsnitsvægten af referencefiltre (eller -filterpar) i tidsrummet mellem vejning af prøvefiltrene ændrer sig med mere end 10 μg, skal alle prøvefiltre kasseres og emissionstesten gentages.
 Hvis de i punkt 2.4.2.1. angivne kriterier for stabilitet af vejerummet ikke er opfyldt, men referencefilteret (filterparret) opfylder ovenstående kriterier, står det motorfabrikanten frit at godtage de målte vægte af prøvefiltrene eller at kassere testresultaterne, bringe vejerummets reguleringssystem i orden og gentage testen.
 2.4.2.3. Analysevægt
 Til vejning af filtrene skal anvendes en vægt med en af vægtfabrikanten specificeret præcision (standardafvigelse) på 2 μg og en opløsning på 1 μg (1 ciffer = 1 μg).
 2.4.2.4. Elimination af virkningerne af statisk elektricitet
 For at eliminere virkningerne af statisk elektricitet skal filtrene neutraliseres før vejning, hvilket kan ske ved brug af en jordledning af polonium eller en anordning med tilsvarende virkning.
 2.4.3. Supplerende specifikationer for partikelbestemmelse
 Alle de dele af fortyndingssystem og prøvetagningssystem, der er placeret mellem udstødningsrør og filterholder og er i kontakt med ufortyndet og fortyndet udstødningsgas, skal være udformet således, at de giver anledning til mindst mulig afsætning eller ændring af partikler. Alle dele skal være fremstillet af elektrisk ledende materialer, der ikke reagerer med udstødningsgassens komponenter, og skal være jordforbundet, således at elektrostatiske virkninger undgås.
 Tillæg 2
 Kalibreringsprocedure (NRSC, NRTC
 (1)
 )
 1. KALIBRERING AF ANALYSEAPPARATURET
 1.1. Indledning
 Hver analysator skal kalibreres så ofte som nødvendigt til opfyldelse af nøjagtighedskravene i dette regulativ. Til kalibrering af de i tillæg 1, punkt 1.4.3, nævnte analysatorer anvendes den i nærværende punkt beskrevne kalibreringsmetode.
 På anmodning fra fabrikanten og efter aftale med den godkendende myndighed kan metoderne i bilag 4B, punkt 8.1 og 8.2, benyttes som et alternativ til bestemmelserne i punkt 1 i dette tillæg.
 1.2. Kalibreringsgasser
 For alle anvendte kalibreringsgasser skal holdbarhedsperioden overholdes.
 Den af fabrikanten for kalibreringsgassen angivne udløbsdato skal registreres.
 1.2.1. Rene gasser
 Renhedskravene til gasserne er fastlagt ved nedenstående kontamineringsgrænser. Følgende gasser skal være til rådighed til anvendelse ved prøvningen:
 a)
 Renset nitrogen
 (Urenheder ≤ 1 ppm C1, ≤ 1 ppm CO, ≤ 400 ppm CO2, ≤ 0,1 ppm NO)
 b)
 Renset oxygen
 (Renhed > 99,5 % vol. O2)
 c)
 Hydrogen-helium blanding
 (40 ± 2 % hydrogen, resten helium)
 (Urenheder ≤ 1 ppm C, ≤ 400 ppm CO2)
 d)
 Renset syntetisk luft
 (Urenheder ≤ 1 ppm C1, ≤ 1 ppm CO, ≤ 400 ppm CO2, ≤ 0,1 ppm NO)
 (oxygenindhold mellem 18 og 21 % vol.)
 1.2.2. Kalibrerings- og justeringsgasser
 Gasblandinger med følgende kemiske sammensætning skal være til rådighed:
 a)
 C3H8 og renset syntetisk luft (se punkt 1.2.1)
 b)
 CO og renset nitrogen
 c)
 NO og renset nitrogen (indholdet af NO2 i denne kalibreringsgas må ikke være over 5 % af NO-indholdet)
 d)
 O2 og renset nitrogen
 e)
 CO2 og renset nitrogen
 f)
 CH4 og renset syntetisk luft
 g)
 C2H6 og renset syntetisk luft
 Bemærk: Andre gaskombinationer er tilladt, forudsat at gasserne ikke reagerer indbyrdes.
 Den faktiske koncentration i


text:
en kalibrerings- eller justeringsgas må ikke afvige mere end ± 2 % fra den nominelle. Alle koncentrationer for kalibreringsgasser skal angives på volumenbasis (% vol. eller ppm v/v).
 De til kalibrering og nulstilling anvendte gasblandinger kan også fremstilles med et gasdeleapparat, ved fortynding med renset N2 eller med renset syntetisk luft. Blanderens nøjagtighed skal være således, at koncentrationerne af de fortyndede kalibreringsgasser kan bestemmes med en nøjagtighed på ± 2 %.
 Denne nøjagtighed betyder, at primære gasser anvendt til blanding skal kendes med en nøjagtighed på mindst ± 1 %, der kan henføres til nationale eller internationale gasstandarder. Kontrollen skal udføres ved mellem 15 og 50 % af fuld skalavisning for hver kalibrering, i hvilken indgår en blandingsanordning. Der kan udføres en yderligere kontrol med en anden kalibreringsgas, hvis den første kontrol ikke er lykkedes.
 Man kan vælge at kontrollere blandingsanordningen med et instrument af lineær art, f.eks. et som bruger NO-gas med CLD. Instrumentets kalibreringsværdi skal justeres med justeringsgassen direkte tilsluttet instrumentet. Blandingsanordningen skal kontrolleres ved de anvendte indstillinger, og den nominelle værdi skal sammenlignes med instrumentets målte koncentrationer. Denne forskel skal i hvert punkt være inden for ± 1 % af den nominelle værdi.
 Andre metoder, baseret på god teknisk skik, kan benyttes efter forudgående aftale mellem de berørte parter.
 Bemærk: En gasfordeler med en nøjagtighed inden for ± 1 % anbefales til fastlæggelse af analysatorens kalibreringskurve. Gasfordeleren skal være kalibreret af instrumentets fabrikant.
 1.3. Betjening af analysatorer og prøvetagningssystem
 Ved betjening af analysatorer skal fabrikantens anvisninger for opstart og betjening følges. Minimumskravene i punkt 1.4 til 1.9 skal være overholdt.
 1.4. Tæthedsprøvning
 Systemet skal gennemgå en tæthedsprøve. Sonden afbrydes fra udstødningssystemet, og dens ende tilproppes. Analysatorens pumpe startes. Efter den indledende stabilisering skal alle strømningsmålere vise nul. Hvis de ikke gør det, kontrolleres prøvetagningsledningerne, og fejlen rettes. På vakuumsiden tillades en utæthed svarende til højst 0,5 % af strømmen under brug i den del af systemet, der kontrolleres. Størrelsen af den aktuelt anvendte gasstrøm kan skønnes ud fra størrelsen af strømmen gennem analysator og omledningsforbindelse.
 En alternativ metode er at indføre en trinvis ændring af koncentrationen i begyndelsen af prøvetagningsledningen ved at skifte fra nulstillings- til justeringsgas.
 Hvis der efter et passende tidsrum aflæses lavere koncentration end den tilførte koncentration, er det tegn på kalibreringsfejl eller utæthed.
 1.5. Kalibreringsprocedure
 1.5.1. Instrumentenhed
 Instrumentenheden kalibreres, og kalibreringskurverne kontrolleres i forhold til standardgasser. Gasstrømningshastigheden skal være den samme som ved udtagning af prøve af udstødningsgassen.
 1.5.2. Opvarmningstid
 Opvarmningstiden skal være i overensstemmelse med fabrikantens anbefalinger. Angives ingen opvarmningstid, anbefales en opvarmningstid på mindst to timer for analysatorerne.
 1.5.3. NDIR- og HFID-analysator
 NDIR-analysatoren indstilles om nødvendigt, og HFID-analysatorens forbrændingsflamme optimeres (punkt 1.8.1).
 1.5.4. Kalibrering
 Der kalibreres i hvert af de normalt anvendte måleområder.
 Til nulstilling af analysatorer for CO, CO2, NOx, HC og O2 benyttes renset syntetisk luft (eller nitrogen).
 De pågældende kalibreringsgasser tilføres analysatorerne, værdierne registreres, og kalibreringskurven optegnes i overensstemmelse med punkt 1.5.6.
 Om nødvendigt gentages kontrollen af nulstillingen og kalibreringen.
 1.5.5. Fastlæggelse af kalibreringskurven
 1.5.5.1. Generelle retningslinjer
 Analysatorens

type: contracts

jurisdiction: EU


text:
kalibreringskurve optegnes på grundlag af mindst seks kalibreringspunkter (nulpunktet ikke medregnet), der skal være så jævnt fordelt som muligt Den højeste nominelle koncentration skal svare til mindst 90 % af fuldt skalaudslag.
 Kalibreringskurven beregnes ved hjælp af mindste kvadraters metode. Hvis der derved fremkommer et polynomium af højere end tredje grad, skal antal kalibreringspunkter (nulpunktet medregnet) mindst være lig polynomiets grad plus to.
 Kalibreringskurven må højst afvige ± 2 % fra den nominelle størrelse af hvert kalibreringspunkt og højst ± 0,3 % af fuldt skalaudslag i nulpunktet.
 Af kalibreringskurve og kalibreringspunkterne vil det kunne konstateres, om kalibreringen er korrekt udført. Analysatorernes specifikationer skal angives, navnlig:
 a)
 måleområde
 b)
 følsomhed
 c)
 kalibreringsdato.
 1.5.5.2. Kalibrering ved mindre end 15 % af fuldt skalaudslag
 Analysatorens kalibreringskurve optegnes på grundlag af mindst ti kalibreringspunkter (nulpunktet ikke medregnet), som er fordelt sådan, at 50 % af punkterne er beliggende i området under 10 % af fuldt skalaudslag.
 Kalibreringskurven beregnes ved hjælp af mindste kvadraters metode.
 Kalibreringskurven må højst afvige ± 4 % fra den nominelle størrelse af hvert kalibreringspunkt og højst ± 0,3 % af fuldt skalaudslag i nulpunktet.
 1.5.5.3. Alternative metoder
 Hvis det kan godtgøres, at tilsvarende nøjagtighed kan opnås med alternativ teknologi (f.eks. computer, elektronisk styret områdevælger osv.), kan sådanne alternativer benyttes.
 1.6. Efterprøvning af kalibreringen
 Før hver analyse skal hvert af de normalt anvendte måleområder efterprøves på følgende måde.
 Kalibreringen kontrolleres ved hjælp af en nulstillingsgas og en justeringsgas med nominel koncentration på over 80 % af fuldt skalaudslag i det pågældende måleområde.
 Afviger kontrolværdierne for de to nævnte punkter højst ± 4 % af fuldt skalaudslag fra den angivne referenceværdi, kan indstillingsparametrene ændres. I modsat fald udarbejdes en ny kalibreringskurve i overensstemmelse med punkt 1.5.4.
 1.7. Kontrol af NOx-konverterens virkningsgrad
 Virkningsgraden af konverteren, der anvendes til konvertering af NO2 til NO, kontrolleres som anført i punkt 1.7.1 til 1.7.8 (figur 1).
 1.7.1. Prøveopstilling
 Ved hjælp af prøveopstillingen vist i figur 1 (jf. også tillæg 1, punkt 1.4.3.5) og nedenstående fremgangsmåde kontrolleres konverterens virkningsgrad med en ozonisator.
 Figur 1
 Diagram over opstilling til kontrol af NO2-konverterens virkningsgrad
 1.7.2. Kalibrering
 CLD- og HCLD-apparaterne kalibreres i det mest anvendte arbejdsområde efter fabrikantens anvisninger ved hjælp af nulstillings- og justeringsgas (NO-indholdet deri skal være ca. 80 % af arbejdsområdet, og NO2-koncentrationen i gasblandingen under 5 % af NO-koncentrationen). NOx-analysatoren skal være stillet på NO, således at justeringsgassen ikke går gennem konverteren. Den viste koncentration registreres.
 1.7.3. Beregning
 NOx-konverterens virkningsgrad beregnes af følgende udtryk:
 hvor:
 a
 =
 NOx-koncentration i henhold til punkt 1.7.6.
 b
 =
 NOx-koncentration i henhold til punkt 1.7.7.
 c
 =
 NO-koncentration i henhold til punkt 1.7.4.
 d
 =
 NO-koncentration i henhold til punkt 1.7.5.
 1.7.4. Oxygentilførsel
 Via en T-samling tilføres kontinuerligt oxygen eller nulstillingsluft til gasstrømmen, indtil den viste koncentration er ca. 20 % lavere end den kalibreringskoncentration, der er anført i punkt 1.7.2. (Analysatoren skal være indstillet på NO.)
 Den viste koncentration c registreres. Ozonisatoren skal være ude af funktion under hele processen.
 1.7.5. Aktivering af ozonisatoren
 Ozonisatoren aktiveres derefter for at


text:
producere tilstrækkelig ozon til, at NO-koncentrationen bringes ned på ca. 20 % (minimum 10 %) af den i punkt 1.7.2 ovenfor anførte kalibreringskoncentration. Den viste koncentration d registreres. (Analysatoren skal være indstillet på NO.)
 1.7.6. NOx-modus
 NO-analysatoren stilles derefter om på NOx-modus, således at gasblandingen (bestående af NO, NO2, O2 og N2) nu ledes gennem konverteren. Den angivne koncentration a registreres. (Analysatoren skal være indstillet på NOx.)
 1.7.7. Deaktivering af ozonisatoren
 Ozonisatoren deaktiveres nu. Den i punkt 1.7.6 beskrevne gasblanding ledes gennem konverteren og til detektoren. Den viste koncentration b registreres. (Analysatoren skal være indstillet på NOx.)
 1.7.8. NO-modus
 Når der er skiftet om til NO, og ozonisatoren er deaktiveret, afbrydes også tilførslen af oxygen eller syntetisk luft. Den af analysatoren målte NOx-værdi må højst afvige ± 5 % fra den, der er målt i henhold til punkt 1.7.2. (Analysatoren skal være indstillet på NO.)
 1.7.9. Prøvningsinterval
 Konverterens virkningsgrad skal afprøves før hver kalibrering af NOx-analysatoren.
 1.7.10. Krav til virkningsgraden
 Konverterens virkningsgrad må ikke være under 90 %; en virkningsgrad på over 95 % må dog stærkt tilrådes.
 Bemærk: Hvis der ved hjælp af ozonisatoren ikke kan opnås en reduktion fra 80 % til 20 % i overensstemmelse med punkt 1.7.5, når analysatoren er indstillet på det mest anvendte område, anvendes det højeste område, som giver denne reduktion.
 1.8. Justering af flammeion-analysatoren (FID)
 1.8.1. Optimering af detektorens respons
 HFID-enheden indstilles som angivet af fabrikanten. Der anvendes en justeringsgas bestående af propan i luft til optimering af responsen i det mest anvendte måleområde.
 Med brændstof- og luftstrømme indstillet i henhold til fabrikantens anvisninger tilføres analysatoren en justeringsgas på 350 ± 75 ppm C. Responsen på en given brændstoftilførsel bestemmes ud fra forskellen mellem responsen på justeringsgas og responsen på nulstillingsgas. Brændstoftilførslen indstilles på trinvis højere og lavere værdier end fabrikantens specifikation. Responsen på justeringsgas og nulstillingsgas ved de pågældende værdier af brændstoftilførslen registreres. Forskellen mellem responsen på justerings- og nulstillingsgassen afbildes i kurveform, og brændstoftilførslen indstilles, så den svarer til kurvens "fede" side.
 1.8.2. Responsfaktorer for carbonhydrider
 Analysatoren kalibreres med propan i luft og renset syntetisk luft som angivet i punkt 1.5.
 Responsfaktorerne skal bestemmes, når en analyseenhed idriftsættes samt efter større serviceeftersyn. Responsfaktoren (R
 f) for et given carbonhydrid er forholdet mellem C1-udslaget på FID-analysatoren og gaskoncentrationen i cylinderen, angivet i ppm C1.
 Prøvegassen skal have en koncentration, der giver en respons på ca. 80 % af fuldt skalaudslag. Regnet i volumen skal koncentrationen være bestemt med en nøjagtighed på ± 2 % i forhold til en gravimetrisk standard, udtrykt i volumenenheder. Desuden skal gascylinderen være konditioneret i 24 timer ved en temperatur på 298 K (25 °C) ± 5 K.
 Nedenfor er angivet hvilke prøvegasser, der skal anvendes, og det anbefalede område for responsfaktoren:
 Methan og renset syntetisk luft
 :
 1,00 ≤ R
 f ≤ 1,15
 Propylen og renset syntetisk luft
 :
 0,90 ≤ R
 f ≤ 1,1
 Toluen og renset syntetisk luft
 :
 0,90 ≤ R
 f ≤ 1,10
 Værdierne er angivet i forhold til responsfaktoren (R
 f)


text:
på 1,00 for propan og renset syntetisk luft.
 1.8.3. Kontrol af oxygeninterferens
 Kontrol af oxygeninterferens skal finde sted, når en analysator idriftsættes, samt efter hovedserviceintervallerne.
 Der vælges et område, hvor kontrolgasserne for oxygeninterferens falder i de øverste 50 %. Under prøvningen skal ovntemperaturen være indstillet som krævet.
 1.8.3.1. Gasser til kontrol af oxygeninterferens
 Kontrolgasser for oxygeninterferens skal indeholde propan med 350 ppmC til 75 ppmC carbonhydrider. Koncentrationsværdien skal bestemmes med tolerancerne for kalibreringsgas ved kromatografisk analyse af samlede carbonhydrider plus urenheder eller ved dynamisk blanding. Der anvendes nitrogen som hovedfortyndingsstof og oxygen for resten. Til prøvning af dieselmotorer skal anvendes følgende blandinger:
 O2-koncentration
 Rest
 21 (20 to 22)
 Nitrogen
 10 (9 to 11)
 Nitrogen
 5 (4 to 6)
 Nitrogen
 1.8.3.2. Procedure
 a)
 Analysatoren nulstilles.
 b)
 Analysatoren kalibreres med 21 % oxygenblandingen.
 c)
 Nulresponsen kontrolleres igen. Hvis den har ændret sig med mere end 0,5 % af fuldskalaværdien, gentages punkt a) og b).
 d)
 5 og 10 %-kontrolgasser for oxygeninterferens tilføres.
 e)
 Nulresponsen kontrolleres igen. Hvis den har ændret sig med mere end ± 1 % af fuldskalavirkningen, gentages prøvningen.
 f)
 Oxygeninterferensen (% O2I) beregnes for hver af blandingerne i d) på følgende måde:
 A
 =
 carbonhydridkoncentration (ppmC) i den under b) anvendte justeringsgas
 B
 =
 carbonhydridkoncentration (ppmC) i de under d) i dette punkt anvendte gasser til kontrol af oxygeninterferens
 C
 =
 analysatorernes respons
 D
 =
 procent af analysatorens fuldskalarespons som følge af A
 g)
 Oxygeninterferensen (%O
 2
 I) skal være mindre end ± 3,0 % for alle de krævede kontrolgasser for oxygeninterferens før prøvningen.
 h)
 Er oxygeninterferensen over ± 3,0 %, justeres luftstrømmen trinvis i opad- og nedadgående retning i forhold til fabrikantens specifikationer, idet punkt 1.8.1 gentages for hver strømningshastighed.
 i)
 Er oxygeninterferensen større end ± 3,0 %, skal man først justere luftstrømmen, hvorefter man ændrer brændstofstrømmen og derefter prøvegasstrømmen, idet punkt 1.8.1 gentages for hver ny indstilling.
 j)
 Er oxygeninterferensen stadig større end ± 3,0 %, skal analysator, FID-brændstof eller brænderluft repareres eller udskiftes før prøvning. Dette punkt gentages derefter, når udstyr eller gasser er repareret eller udskiftet.
 1.9. Interferensvirkninger med infrarødabsorptions- (NDIR) og kemoluminiscens (CLD) analysatorer
 Målingerne kan på flere måder påvirkes ved interferens fra andre gasser i udstødningen end den, der bestemmes. Positiv interferens forekommer i NDIR-enheder, hvor den interfererende gas giver samme virkning som den målte, blot i mindre grad. Negativ interferens forekommer ligeledes i NDIR-enheder, når den interfererende gas udvider absorptionsbåndet for den målte gas, samt i CLD-enheder, når den interfererende gas dæmper strålingen. Den i punkt 1.9.1 og 1.9.2 angivne interferenskontrol skal foretages inden første idriftsættelse af en analysator samt efter de vigtigste serviceintervaller.
 1.9.1. CO-interferenskontrol for analysatorerne
 Vand og CO2 kan interferere med CO-analysatorens resultater. Kontrol heraf foretages ved, at en CO2-justeringsgas med en koncentration svarende til 80 til 100 % af fuldt skalaudslag i det højeste under testningen anvendte måleområde bobles gennem vand ved rumtemperatur, og analysatorens respons registreres. For måleområder på 300 ppm eller derover må responsen ikke være over 1 % af fuldt skalaudslag; for måleområder under 300


text:
ppm må responsen ikke være over 3 ppm.
 1.9.2. Kontrol af dæmpning af NOx-analysatoren
 De to gasser, der har interesse i forbindelse med analysatorer af typen CLD (og HCLD), er CO2 og vanddamp. Disse gassers dæmpningsvirkning er proportional med deres koncentration, hvorfor der kræves teknikker til bestemmelse af dæmpningen ved de højeste koncentrationer, der forventes at optræde under prøverne.
 1.9.2.1. Kontrol af dæmpning fra CO2
 En CO2-justeringsgas med en koncentration på 80 til 100 % af fuldskalaværdien i det maksimale måleområde ledes gennem NDIR-analysatoren, og CO2-værdien registreres som A. Derefter fortyndes den ca. 50 % med NO-justeringsgas og ledes gennem NDIR og (H)CLD, idet CO2- og NO-værdierne registreres som henholdsvis B og C. Der lukkes for CO2-tilførslen, og kun NO-justeringsgassen ledes gennem (H)CLD-enheden.
 Dæmpningen beregnes på følgende måde:
 og må ikke være større end 3 % af fuldt skalaudslag,
 hvor:
 A
 =
 ufortyndet CO2-koncentration, målt med NDIR, %
 B
 =
 fortyndet CO2-koncentration, målt med NDIR, %
 C
 =
 fortyndet NO-koncentration, målt med CLD, i ppm
 D
 =
 ufortyndet NO-koncentration, målt med CLD, i ppm.
 1.9.2.2. Kontrol af dæmpning fra vand
 Denne kontrol finder kun anvendelse på gaskoncentrationsmålinger på våd basis. Ved beregning af dæmpningen fra vand skal der tages hensyn til fortyndingen af NO-justeringsgassen med vanddamp og tilpasning af blandingens vanddampkoncentration til den, der forventes under prøvningen. En NO-justeringsgas med en koncentration på 80 til 100 % af fuldt skalaudslag i det normale måleområde ledes gennem (H)CLD-enheden, og N0-værdien registreres som D. NO-gassen bobles igennem vand ved rumtemperatur og ledes gennem (H) CLD-enheden, og NO-værdien registreres som C. Vandtemperaturen bestemmes og registreres som F. Det mættede damptryk af blandingen svarende til gennemboblingskarrets vandtemperatur (F) bestemmes og registreres som G. Blandingens vanddampkoncentration (i %) beregnes som følger:
 og registreres som H. Den forventede koncentration af den fortyndede NO-justeringsgas (i vanddamp) beregnes som følger:
 og registreres som De. Idet atomforholdet H:C for dieselolie sættes til 1,8:1,0, beregnes den under prøven forventede maksimale vanddampkoncentration (i %) for diesel-udstødningsgas ud fra den maksimale CO2-koncentration i udstødningsgassen eller CO2-koncentrationen i ufortyndet justeringsgas (A, målt i punkt 1.9.2.1), som følger:
 og registreres som Hm.
 Dæmpningen fra vand beregnes således:
 og må ikke være større end 3 % af fuldt skalaudslag,
 De
 =
 Forventet fortyndet NO-koncentration (ppm)
 C
 =
 Fortyndet NO-koncentration (ppm)
 Hm
 =
 er den maksimale vanddampkoncentration, %
 H
 =
 er den faktiske vanddampkoncentration, %
 Bemærk: Det er vigtigt, at den til denne kontrol anvendte NO-justeringsgas indeholder mindst muligt NO2, da der i dæmpningsberegningerne ikke er taget hensyn til opløsning af NO2 i vand.
 1.10. Kalibreringsintervaller
 Kalibrering af analysatorerne som angivet i punkt 1.5 skal foretages mindst hver 3. måned samt hver gang, der er foretaget reparationer eller ændringer, som kan tænkes at påvirke kalibreringen.
 1.11. Ekstra kalibreringskrav for måling af rå udstødningsgas gennem NRTC-prøven
 1.11.1. Kontrol af analysesystemets responstid
 Systemets indstillinger til evaluering af responstid skal være nøjagtigt de samme som under måling i prøvningsforløbet (dvs. tryk, strømningshastigheder, filterindstillinger på analysatorerne og alle andre ting, der har indflydelse på responstiden). Bestemmelsen af responstid skal finde


text:
sted med gasomskiftning direkte ved indgangen til prøvetagningssonden. Gasomskiftningen skal ske på under 0,1 sekund. De gasser, der anvendes til prøvningen, skal forårsage en koncentrationsændring på mindst 60 % fuldskalavisning (FS).
 Koncentrationssporet for hver enkel gaskomponent registreres. Responstiden defineres som forskellen i tid mellem gasomstilling og den pågældende registrerede koncentrationsændring. Systemets responstid består (t
 90) af forsinkelsestid til måledetektoren og detektorens stigningstid. Forsinkelsestid defineres som tiden fra ændringen (t
 0) indtil responsen er 10 % af den endelige aflæste værdi (t
 10). Stigningstiden defineres som den tid, der forløber, fra den viste værdi stiger fra 10 % til 90 % af den endelige aflæsning (t
 90 – t
 10).
 Med hensyn til justering af analysator- og udstødningsstrømssignaler i tilfælde af ufortyndede målinger defineres transformationstiden som tiden fra ændringen (t
 0), indtil responsen er 50 % af den endelige aflæste værdi (t
 50)
 Systemets responstid skal være ≤ 10 sekunder med en indsvingningstid på ≤ 2,5 sekunder for alle komponenter underkastet grænseværdier (CO, NOx, HC) og alle anvendte koncentrationsområder.
 1.11.2. Kalibrering af sporgasanalysator til måling af udstødningsstrøm
 Anvendes analysator til bestemmelse af sporgaskoncentrationen, skal den kalibreres ved hjælp af standardgassen.
 Kalibreringskurven optegnes på grundlag af mindst 10 kalibreringspunkter (nulpunktet ikke medregnet), fordelt med halvdelen af punkterne placeret mellem 4 % og 20 % af fuldt skalaudslag på analysatoren, og resten mellem 20 % og 100 % af fuldt skalaudslag. Kalibreringskurven beregnes ved hjælp af mindste kvadraters metode.
 Kalibreringskurven må højst afvige ± 1 % af fuld skalavisning fra den nominelle værdi i hvert kalibreringspunkt i området fra 20 % til 100 % af fuld skalavisning. Den må endvidere højst afvige ± 2 % af aflæsningen af den nominelle værdi i området fra 4 % til 20 % af fuld skalavisning.
 Analysatoren indstilles på nul, og måleområdet bestemmes inden prøvningen ved hjælp af en nulstillingsgas og en justeringsgas med en nominel værdi på over 80 % af analysatorens fulde visning.
 2. KALIBRERING AF SYSTEMET TIL PARTIKELBESTEMMELSE
 2.1. Indledning
 Hver komponent skal kalibreres så ofte som nødvendigt til opfyldelse af nøjagtighedskravene i dette regulativ. I dette punkt beskrives de kalibreringsmetoder, der skal anvendes til de i bilag 4A, tillæg 1, punkt 1.5 og bilag 4 omhandlede komponenter.
 På anmodning fra fabrikanten og efter aftale med den godkendende myndighed kan metoderne i bilag 4B, punkt 8.1 og 8.2, benyttes som et alternativ til bestemmelserne i punkt 2 i dette tillæg.
 2.2. Flowmålinger
 Kalibrering af gasflowmålere eller flowmåleinstrumenter skal kunne henføres til nationale og/eller internationale standarder.
 Den maksimale fejl på den målte værdi må ikke overstige ± 2 % af visningen.
 For delstrømsfortyndingssystemer skal man især være opmærksom på nøjagtigheden af prøvningsstrømmen G
 SE, hvis den ikke måles direkte, men bestemmes ved differensflowmåling:
 I dette tilfælde er en nøjagtighed på ± 2 % for GTOTW og G
 DILW ikke tilstrækkelig til at sikre en acceptabel nøjagtighed for G
 SE. Bestemmes gasstrømmen ved differensflowmåling, skal den maksimale fejl på differensen være af en sådan størrelse, at nøjagtigheden af G
 SE ligger inden for ± 5 %,


text:
når fortyndingsforholdet er mindre end 15. Den kan beregnes som den kvadratiske middelværdi af fejlene på de enkelte instrumenter.
 2.3. Kontrol af fortyndingsforholdet
 Ved anvendelse af partikelindsamlingssystemer uden gasanalysator (EGA) (bilag 4A, tillæg 4, punkt 1.2.1.1) skal fortyndingsforholdet kontrolleres for hver ny motorinstallation mens motoren er i gang, idet der enten anvendes CO2- eller NOx-koncentrationsmålingen i den ufortyndede og fortyndede udstødningsgas.
 Det målte fortyndingsforhold må højst afvige ± 10 % fra det, der er beregnet på grundlag af CO2- eller NOx-koncentrationsmålingerne.
 2.4. Kontrol af delstrømsbetingelserne
 Størrelsesområdet af udstødningsgashastighed og tryksvingninger skal i givet fald kontrolleres og korrigeres efter forskrifterne i bilag 4A, tillæg 4, punkt 1.2.1.1, EP.
 2.5. Kalibreringsintervaller
 Flowmåleinstrumenter skal kalibreres hver tredje måned, samt når der er foretaget systemændringer, der kan have betydning for kalibreringen.
 2.6. Supplerende krav til kalibrering af delstrømsfortyndingssystemer
 2.6.1. Periodisk kalibrering
 Hvis prøvegasstrømmen bestemmes ved differensflowmåling, skal flowmeteret eller flowmåleinstrumentet kalibreres ved brug af en af følgende metoder, således at sondeflowet G
 SE ind i tunnelen opfylder nøjagtighedskravene i bilag 4A, tillæg 1, punkt 2.4:
 Flowmeteret for G
 DILW skal serieforbindes med flowmeteret for G
 TOTW, forskellen mellem de to flowmetre skal kalibreres for mindst 5 punkter, med strømningsværdier ensartet fordelt mellem den laveste G
 DILW-værdi anvendt under prøvningen og værdien af G
 TOTWanvendt under prøvningen. Strømmen kan ledes uden om fortyndingstunnelen.
 En kalibreret masseflowenhed serieforbindes med flowmeteret til G
 TOTW, og nøjagtigheden kontrolleres for den ved prøven anvendte værdi. Derefter forbindes det kalibrerede masseflowmeter med flowmeteret for G
 DILW, og nøjagtigheden kontrolleres for mindst 5 indstillinger svarende til fortyndingsforholdet mellem 3 og 50, i forhold til den under prøven anvendte G
 TOTW.
 Overføringsrøret TT kobles fra udstødningen, og et kalibreret flowmeter med passende måleområde til måling af G
 SE tilsluttes overføringsrøret. Derefter indstilles G
 TOTW på den under prøven anvendte værdi, og G
 DILW indstilles sekventielt på mindst 5 værdier svarende til fortyndingsforhold q mellem 3 og 50. Alternativt kan der etableres en særlig kalibreringsvej, som leder uden om tunnelen, men med samme total- og fortyndingsluftstrøm gennem de pågældende flowmetre fastholdes som i den egentlige prøve.
 En sporgas tilføres overføringsrøret TT. Denne sporgas kan være en af udstødningsgassens komponenter, f.eks. CO2 eller NOx. Efter fortynding i tunnelen måles sporgaskomponenten. Dette udføres for 5 fortyndingsforhold mellem 3 og 50. Nøjagtigheden af prøvegasstrømmen bestemmes af fortyndingsforholdet q:
 Der tages hensyn til gasanalysatorernes nøjagtighed for at sikre nøjagtigheden af G
 SE.
 2.6.2. Kontrol af carbonstrømmen
 En kulstofstrømprøve med rigtig udstødningsgas kan stærkt anbefales til at identificere måle- og kontrolproblemer og efterprøve, at delstrømsfortyndingssystemet virker korrekt. Kontrollen af carbonstrømmen bør foretages mindst hver gang, en ny motor installeres, eller hvis der foretages en signifikant ændring i konfigurationen af prøvningsrummet.
 Motoren skal køre med maksimalt drejningsmoment og maksimal hastighed eller enhver anden stabil modus, der frembringer 5 % CO2 eller mere. Delstrømsprøvetagningssystemet skal køre med en fortyndingsfaktor på ca. 15 til 1.
 2.6.3. Kontrol før prøvningen
 Inden for 2 timer før prøven udføres en forkontrol på følgende måde:
 Flowmetrenes nøjagtighed kontrolles på samme måde som anvendt til kalibreringen


text:
i mindst to punkter med flowværdier af G
 DILW svarende til fortyndingsforhold på mellem 5 og 15 for den under prøven anvendte G
 TOTW-værdi.
 Hvis det ved registreringer af den ovenfor beskrevne kalibreringsprocedure kan godtgøres, at flowmeterets kalibrering er stabil gennem et længere tidsrum, kan forprøven undlades.
 2.6.4. Bestemmelse af transformationstiden
 Systemindstillingerne for evaluering af transformationstid skal være nøjagtigt de samme som ved måling under prøvningsforløbet. Transformationstiden bestemmes ved følgende metode:
 Et uafhængigt referenceflowmeter med et passende måleområde for sondestrømningen serieforbindes og tilsluttes sonden tæt. Dette flowmeter skal have en transformationstid på under 100 ms for den strømningstrinstørrelse, der anvendes ved måling af responstid, med strømningsbegrænsning tilstrækkelig lav til ikke at påvirke delstrømsfortyndingssystemets dynamiske funktion, og i overensstemmelse med god teknisk skik.
 Tilførslen af udstødningsstrømmen (eller luftstrømmen, hvis udstødningsstrømmen beregnes) til delstrømsfortyndingssystemet skal kunne reguleres trinvis fra en lav strømning til 90 % af fuld skalavisning. Udløseren for trinændringen skal være den samme som anvendes til start af look-ahead-reguleringen under selve prøvningen. Udstødningsstrømmens trinstimulering og flowmeterets respons skal registreres med en prøvetagningshastighed på mindst 10 Hz.
 For disse data bestemmes transformationstiden for delstrømsfortyndingssystemet, hvilket er tiden fra igangsættelsen af trinstimuleringen til punktet for 50 % flowmeterrespons. På samme måde bestemmes transformationstiden for delstrømsfortyndingssystemets G
 SE-signal og udstødningsflowmeterets G
 EXHW-signal. Disse signaler anvendes i den regressionskontrol, som foretages efter hver prøve (bilag 4A, tillæg 1, punkt 2.4).
 Beregningen gentages for mindst 5 opadgående og nedadgående stimuli, og gennemsnittet af resultaterne beregnes. Referenceflowmeterets interne transformationstid (< 100 ms) trækkes fra denne værdi. Dette er delstrømsfortyndingssystemets "look-ahead" værdi, som anvendes efter bilag 4A, tillæg 1, punkt 2.4.
 3. KALIBRERING AF CVS-SYSTEMET
 3.1. Generelt
 Til kalibrering af CVS-systemet skal anvendes et nøjagtigt flowmeter, og der skal være mulighed for at ændre funktionsbetingelserne.
 Strømningen gennem systemet måles ved forskellige indstillinger, og systemets reguleringsparametre måles og sammenholdes med gennemstrømningen.
 Der kan anvendes forskellige typer flowmetre, f.eks. kalibreret venturi, kalibreret laminart flowmeter, kalibreret turbinemeter.
 På anmodning fra fabrikanten og efter aftale med den godkendende myndighed kan metoderne i bilag 4B, punkt 8.1 og 8.2, benyttes som et alternativ til bestemmelserne i punkt 3 i dette tillæg.
 3.2. Kalibrering af den positive fortrængningspumpe (PDP)
 Alle parametre vedrørende pumpen skal måles samtidig med parametrene vedrørende en kalibreringsventuri, der er serieforbundet med pumpen. Den beregnede strømningshastighed (i m3/min ved pumpeindgangen, absolut tryk og temperatur) afsættes mod en korrelationsfunktion, der er dannet ved en specifik kombination af pumpeparametre. Den lineære ligning, som udtrykker sammenhængen mellem pumpeydelsen og korrelationsfunktionen, bestemmes. Hvis drevet på noget CVS arbejder med flere hastigheder, skal der kalibreres for hvert af de anvendte områder.
 Under kalibreringen skal temperaturen holdes stabil.
 Utætheder i forbindelser og rør mellem kalibreringsventurien og CVS-pumpen skal holdes på mindre end 0,3 % af det laveste strømningspunkt (højeste forsnævring og laveste PDP-hastighedspunkt).
 3.2.1. Dataanalyse
 Luftgennemstrømningen (Q
 S) ved hver indstilling af forsnævringen (mindst 6 indstillinger) beregnes i standard-m3/min på grundlag af flowmeterdataene med den af fabrikanten foreskrevne metode. Luftstrømningshastigheden omregnes derefter til pumpeydelse (V
 0) i m3/omdr. ved absolut pumpeindgangstemperatur og -tryk på følgende måde:


text:
hvor:
 Qs
 =
 luftstrøm ved standardbetingelserne (101,3 kPa, 273 K), (m3/s)
 T
 =
 temperatur ved pumpeindgangen (K)
 pA
 =
 absolut tryk ved pumpens indgang (p
 B – p
 1) (kPa)
 n
 =
 pumpehastighed (omdr./s)
 For at tage hensyn til vekselvirkningen mellem trykvariationer ved pumpen og pumpens sliphastighed beregnes korrelationsfunktionen (X
 0) mellem pumpehastighed, differenstryk mellem pumpeindgang og -afgang og absolut pumpeafgangstryk på følgende måde:
 hvor
 Δpp
 =
 differenstryk mellem pumpeindgang og pumpeafgang (kPa)
 pA
 =
 absolut afgangstryk ved pumpeudgang (kPa)
 Kalibreringsligningen beregnes ved en lineær mindste kvadraters tilnærmelse på følgende måde:
 Konstanterne D0 og m er henholdsvis regressionslinjernes skæringspunkt og hældning og beskriver således disse.
 For et CVS-system med flere hastigheder skal kalibreringskurverne genereret med forskellige pumpeydelser være tilnærmelsesvis parallelle, og værdierne svarende til skæringspunktet (D
 0) skal stige med aftagende pumpeydelse.
 De af ligningen beregnede værdier skal ligge inden for ± 0,5 % af den målte værdi af V
 0. Værdien af m vil være forskellig for forskellige pumper. Derfor skal pumpen kalibreres ved opstart, efter større vedligeholdelsesindgreb samt hvis efterprøvningen af det samlede system (punkt 3.5) tyder på, at sliphastigheden har ændret sig.
 3.3. Kalibrering af den kritiske venturi (CFV)
 Kalibrering af CFV bygger på strømningsligningen for en kritisk venturi. Gasstrømmen er en funktion af indgangstryk og -temperatur som vist nedenfor:
 hvor
 Kv
 =
 kalibreringsfaktor
 pA
 =
 absolut tryk ved venturiens indgang (kPa)
 T
 =
 temperatur ved venturiens indgang (K).
 3.3.1. Dataanalyse
 Luftgennemstrømningen (Q
 s) ved hver indstilling af forsnævringen (mindst 8 indstillinger) beregnes i standard-m3/min af flowmeterdataene med den af fabrikanten foreskrevne metode. Kalibreringsfaktoren beregnes ud fra kalibreringsdataene for hver indstilling på følgende måde:
 hvor:
 Qs
 =
 luftstrøm ved standardbetingelserne (101,3 kPa, 273 K), (m3/s)
 T
 =
 temperatur ved venturiens indgang (K)
 pA
 =
 absolut tryk ved venturiens indgang (kPa)
 For at bestemme området med kritisk strømning afsættes K
 v som funktion af venturiens indgangstryk. For kritisk (droslet) strømning vil K
 v være forholdsvis konstant. Når trykket aftager (vakuum øges) aftager venturiens drosselvirkning og K
 v mindskes, ensbetydende med at CFV-enheden arbejder uden for det tilladte arbejdsområde.
 For mindst otte punkter i området med kritisk strømning beregnes gennemsnitsværdien af K
 v og standardafvigelsen. Standardafvigelsen må ikke være over ± 0,3 % af gennemsnitsværdien af K
 v.
 3.4. Kalibrering af subsonisk venturi (SSV)
 Kalibrering af SSV bygger på strømningsligningen for en subsonisk venturi. Gasstrømmen er en funktion af indgangstryk og -temperatur, og af tryktabet mellem SST-indgangen og forsnævringen som vist nedenfor:
 hvor:
 A0
 = samling af konstanter og enhedskonverteringer =
 0,006111 i SI-enheder
 d= SVV-halsens diameter, m
 Cd
 = SSV-udladningskoefficient
 pA
 = absolut tryk ved venturiens indgang (kPa)
 T= temperatur ved venturiens indgang (K)
 r= forholdet mellem det absolutte statiske tryk ved indgang og
 ß= Forholdet mellem diameteren, d, af den subsoniske venturis forsnævring og indgangsrørets
 3.4.1. Dataanalyse
 Luftgennemstrømningen (Q
 SSV) ved hver indstilling af gennemstrømningen (mindst 16 indstillinger) beregnes i standard-m3/min af flowmeterdataene med den af fabrikanten foreskrevne metode. Udledningskoefficienten beregnes ud fra kalibreringsdataene for hver indstilling på følgende måde:
 hvor:
 QSSV
 =
 luftstrøm ved standardbetingelserne (101,3


text:
kPa, 273 K), (m3/s)
 T
 =
 temperatur ved venturiens indgang (K)
 d
 =
 SVV-halsens diameter (m)
 r
 =
 forholdet mellem det absolutte statiske tryk ved indgang og
 ß
 =
 SSV-halsens diameter, d, i forhold til indgangsrørets
 For at bestemme området for subsonisk strømning, optegnes C
 d som funktion af Reynolds-tal ved SSV-halsen. Re ved SVV-halsen beregnes ved hjælp af følgende formel:
 hvor:
 A1
 =
 en samling af konstanter og enhedskonverteringer
 QSSV
 =
 luftstrøm ved standardbetingelserne (101,3 kPa, 273 K), (m3/s)
 d
 =
 SVV-halsens diameter (m)
 μ
 =
 gassens absolutte eller dynamiske viskositet, beregnet efter følgende formel:
 hvor:
 b
 =
 S
 =
 empirisk konstant = 104,4 K
 Da Q
 SSV er et input til Re-formelen, startes beregningerne med et indledende gæt af kalibreringsventuriens Q
 SSV eller C
 d og gentages, indtil Q
 SSV konvergerer. Konvergensmetoden skal være nøjagtig til 0,1 % af punkt eller bedre.
 For mindst 16 punkter i det subsoniske strømningsområde skal de værdier for C
 d, der beregnes ud fra tilnærmelsesligningen for den fremkomne kalibreringskurve ligge inden for ± 0,5 % af den målte værdi for C
 d for hvert kalibreringspunkt.
 3.5. Kontrol af det samlede system
 Nøjagtigheden af det samlede CVS-prøvetagnings- og analysesystem bestemmes ved tilledning af en kendt masse af en forurenende luftart til systemet, medens dette er bragt til at fungere på normal måde. Der analyseres for den forurenende luftart, og dens masse beregnes efter bilag 4A, tillæg 3, punkt 2.4.1, bortset fra propan, for hvilket der for HC anvendes en faktor 0,000472 i stedet for 0,000479. Der skal anvendes en af følgende to teknikker.
 3.5.1. Måling med blænde med kritisk strømning
 En kendt mængde af en ren gas (carbonmonoxid eller propan) ledes til CVS-systemet gennem en kalibreret kritisk blænde. Hvis indgangstrykket er tilstrækkeligt højt, er strømningshastigheden, som justeres ved hjælp af den kritiske blænde, uafhængigt af blændens afgangstryk (kritisk strømning). CVS-systemet bringes til at fungere som ved en sædvanlig emissionstest af udstødningsgas i 5 til 10 minutter. En gasprøve analyseres med det sædvanlige udstyr (prøvetagningssæk eller integrationsmetoden), og gassens masse beregnes. Den således bestemte masse må højst afvige ± 3 % fra den kendte masse af tilledt gas.
 3.5.2. Gravimetrisk måling
 Vægten af en lille cylinder fyldt med propan bestemmes med en præcision på ± 0,01 g. CVS-systemet bringes til at fungere som ved en sædvanlig emissionstest af udstødningsgas i 5 til 10 minutter, mens der tilledes carbonmonoxid eller propan til systemet. Den afgivne mængde ren gas bestemmes ved differentialvejning. En gasprøve analyseres med det sædvanlige udstyr (prøvetagningssæk eller integrationsmetoden), og gassens masse beregnes. Den således bestemte masse må højst afvige ± 3 % fra den kendte masse af tilledt gas.
 (1) Kalibreringsmetoden er fælles for NRSC- og NRTC-prøverne, bortset fra forskrifterne i punkt 1.11 og 2.6.
 Tillæg 3
 Dataevaluering og beregninger
 1. DATAEVALUERING OG BEREGNINGER - NRTC-PRØVE
 1.1. Evaluering af emissionsdata for luftarter
 Til vurdering af emissionen af luftarter beregnes gennemsnitsaflæsningen for de sidste 60 s af hver prøvningssekvens, og gennemsnitskoncentrationerne (conc) af HC, CO, NOx og CO2 (såfremt kulstofbalancemetoden anvendes) i hver


text:
sekvens bestemmes af gennemsnitsaflæsningen på kurvebladet og de tilhørende kalibreringsdata. Anden form for registrering kan anvendes, forudsat at ækvivalent datafangst er sikret.
 De gennemsnitlige baggrundskoncentrationer (conc
 d) kan bestemmes enten af koncentrationerne i sækkene med fortyndingsluft eller ved kontinuerlig bestemmelse (uden sæk) af baggrundskoncentrationen i forbindelse med tilhørende kalibreringsdata.
 Hvis de modale cyklusser med ramper i bilag 5, punkt 1.2, afsnit a) eller b), benyttes, finder procedurerne for dataevaluering og -beregning i bilag 4B, punkt 7.8.2.2, og de relevante afsnit i punkt A.8.2, A.8.3 og A.8.4 anvendelse. De endelige prøvningsresultater beregnes i overensstemmelse med henholdsvis ligning A.8-60 og A.8-61 eller A.7-49 og A.7-50.
 1.2. Partikelemissioner
 Til vurdering af partikelemissionen registreres den totale masse (M
 SAM,i), der er ledt gennem filtrene for hver prøvningssekvens. Filtrene bringes tilbage til vejerummet og konditioneres i mindst én, men højst 80 timer, hvorefter de vejes. Filtrenes bruttovægt bestemmes, og taravægten (jf. punkt 3.1, bilag 4A) fratrækkes. Partikelmassen (M
 f for enkeltfiltermetoden, M
 f,i for flerfiltermetoden) er den samlede udskilte partikelmasse på hoved- og ekstrafilter. Skal der korrigeres for baggrund, noteres massen (M
 DIL) af fortyndingsluft, der er ført gennem filteret, og partikelmassen (M
 d). Er der foretaget flere end én måling, beregnes kvotienten M
 d/M
 DIL for hver enkelt måling, og gennemsnittet af værdierne beregnes.
 Hvis de modale cyklusser med ramper i bilag 5, punkt 1.2, afsnit a) eller b), benyttes, finder procedurerne for dataevaluering og -beregning i bilag 4B, punkt 7.8.2.2, og de relevante afsnit i punkt A.8.2, A.8.3 og A.8.4 anvendelse. De endelige prøvningsresultater beregnes i overensstemmelse med henholdsvis ligning A.8-64 og A.7-53.
 1.3. Beregning af emission af luftarter
 De i rapporten angivne prøvningsresultater skal fremkomme i følgende trin:
 1.3.1. Bestemmelse af udstødningsgasstrømmen
 Udstødningsgassens strømningshastighed (G
 EXHW,i) bestemmes for hver prøvningssekvens i overensstemmelse med bilag A4, tillæg 1, punkt 1.2.1-1.2.3.
 Anvendes totalstrømsfortynding, bestemmes den samlede strøm af fortyndet udstødningsgas (G
 TOTW,i) for hver prøvningssekvens i overensstemmelse med bilag 4A, tillæg 1, punkt 1.2.4.
 1.3.2. Korrektion ved omregning tør/våd
 Korrektion for tør/våd gas (G
 EXHW,i) bestemmes for hver prøvningssekvens i overensstemmelse med bilag 4A, tillæg 1, punkt 1.2.1-1.2.3.
 Ved anvendelse af G
 EXHW omregnes den målte koncentration til våd basis ved hjælp af følgende formler, medmindre målingen i forvejen fandt sted på våd basis:
 For ufortyndet udstødningsgas:
 For den fortyndede gas:
 eller:
 For fortyndingsluften:
 For indsugningsluften (hvis denne er forskellig fra fortyndingsluften):
 hvor:
 Ha
 =
 indsugningsluftens absolutte fugtindhold (g vand pr. kg tør luft)
 Hd
 =
 fortyndingsluftens absolutte fugtindhold (g vand pr. tør kg luft)
 Rd
 =
 fortyndingsluftens relative fugtindhold i %
 Ra
 =
 indsugningsluftens relative fugtindhold i %
 pd
 =
 fortyndingsluftens mætningsdamptryk (kPa)
 pa
 =
 indsugningsluftens mætningsdamptryk (kPa)
 pB
 =
 total barometerstand (kPa).
 Bemærk: H
 a og H
 d kan fås af målingen af den relative fugtighed som ovenfor beskrevet eller ved dugpunktmåling, damptrykmåling eller måling med tør/våd termometerføler ved hjælp af de almindeligt anerkendte formler.
 1.3.3. Fugtighedskorrektionsfaktor for NOx
 Da NOx-emissionen påvirkes af den omgivende luft, skal NOx-koncentrationsdata korrigeres for temperatur og fugtindhold af den omgivende luft med faktoren K
 H, der


text:
er givet ved:
 hvor:
 (dry air basis)
 T
 a
 =
 lufttemperatur (K)
 H
 a
 =
 indsugningsluftens fugtindhold (g vand pr. kg tør luft):
 hvor:
 R
 a
 =
 indsugningsluftens relative fugtindhold i %
 p
 a
 =
 indsugningsluftens mætningsdamptryk (kPa)
 p
 B
 =
 total barometerstand (kPa).
 Bemærk: H
 a kan fås af måling f den relative fugtighed som ovenfor beskrevet eller ved dugpunktmåling, damptrykmåling eller måling med tør/våd termometerføler ved hjælp af de almindeligt anerkendte formler.
 1.3.4. Beregning af emissionens massestrøm
 For hver prøvningssekvens beregnes emissionens massestrøm som følger:
 a)
 For ufortyndet udstødningsgas (1):
 b)
 For fortyndet udstødningsgas (2):
 hvor:
 conc
 c er koncentrationen, korrigeret for baggrund
 eller:
 Koefficienterne u - våd anvendes efter tabel 5:
 Tabel 5
 Størrelsen af koefficienten u - våd for forskellige udstødningskomponenter
 Gas
 u
 conc
 NOx
 0,001587
 ppm
 CO
 0,000966
 ppm
 HC
 0,000479
 ppm
 CO2
 15,19
 %
 Densiteten af carbonhydrider er baseret på et gennemsnitligt kulstof/brintforhold på 1:1,85.
 1.3.5. Beregning af specifikke emissioner
 Den specifikke emission (g/kWh) beregnes for alle enkeltkomponenter som følger:
 hvor
 De i ovenstående beregning anvendte vægtningsfaktorer og antal prøvningssekvenser (n) er i overensstemmelse med bilag 4A, punkt 3.7.1.
 1.4. Beregning af partikelemissionen
 Partikelemissionen beregnes på følgende måde:
 1.4.1. Fugtighedskorrektionsfaktor for partikler
 Da partikelemissionen fra dieselmotorer afhænger af den omgivende lufts fugtighed, skal massestrømmen af partikler korrigeres for den omgivende lufts fugtighed ved hjælp af faktoren K
 p, der er givet ved følgende formel:
 hvor:
 H
 a= indsugningsluftens fugtindhold i g vand pr. kg tør luft
 hvor:
 R
 a= indsugningsluftens relative fugtindhold i %
 p
 a= indsugningsluftens mætningsdamptryk (kPa)
 p
 B= total barometerstand (kPa).
 Bemærk: H
 a kan fås af måling af den relative fugtighed som ovenfor beskrevet eller ved dugpunktmåling, damptrykmåling eller måling med tør/våd termometerføler ved hjælp af de almindeligt anerkendte formler.
 1.4.2. Delstrømsfortyndingssystem
 Rapportens prøvningsresultater vedrørende partikelemission beregnes i følgende trin. Da reguleringen af fortyndingsluftens hastighed kan finde sted på forskellige måder, gælder der forskellige metoder til beregning af ækvivalent massestrøm af fortyndet udstødningsgas G
 EDF. Alle beregninger skal baseres på gennemsnitsværdier for de enkelte sekvenser (i) i prøvetagningsperioden.
 1.4.2.1. Isokinetiske systemer
 hvor r er forholdet mellem tværsnitsarealet af henholdsvis den isokinetiske prøvesonde A
 p og udstødningsrøret A
 T:
 1.4.2.2. Systemer med måling af CO2- eller NOx-koncentration
 hvor:
 Conc
 E
 =
 våd koncentration af sporgassen i den ufortyndede udstødningsgas
 Conc
 D
 =
 våd koncentration af sporgassen i den fortyndede udstødningsgas
 Conc
 a
 =
 våd koncentration af sporgassen i fortyndingsluften
 Koncentrationer, der er målt på tør basis, skal omregnes til våd basis som angivet i punkt 1.3.2.
 1.4.2.3. Systemer med CO2-måling og kulstofbalancemetoden
 hvor:
 CO
 2D
 =
 CO2-koncentration i den fortyndede udstødningsgas
 CO
 2A
 =
 CO2-koncentration i fortyndingsluften
 (koncentrationsangivelser i % vol. på våd basis)
 Denne ligning er baseret på forudsætningen om kulstofbalance (alt kulstof, der tilføres motoren, afgives som CO2) og er udledt i følgende trin:
 samt:
 1.4.2.4. Systemer med flowmåling
 1.4.3. Fuldstrømsfortyndingssystem
 Rapportens prøvningsresultater vedrørende partikelemission beregnes i følgende trin.
 Alle beregninger skal baseres på gennemsnitsværdier for de enkelte sekvenser (i) i prøvetagningsperioden.
 G
 EDFW,i
 = G
 TOTW,i
 1.4.4. Beregning


text:
af partikelmassestrømmen
 Partikelmassestrømmen beregnes på følgende måde:
 For enkeltfiltermetoden:
 hvor:
 (G
 EDFW)aver i prøvningscyklussen bestemmes ved summation af gennemsnitsværdierne for de enkelte sekvenser i prøveopsamlingsperioden:
 hvor i = 1, ... n
 For flerfiltermetoden:
 hvor i = 1, ... n
 Partikelmassestrømshastigheden kan korrigeres for baggrund på følgende måde:
 For enkeltfiltermetoden:
 Foretages flere end én måling, skal (Md/MDIL) erstattes af (M
 d/M
 DIL)aver
 eller:
 For flerfiltermetoden:
 Foretages flere end én måling, skal (M
 d/M
 DIL) erstattes af ((M
 d/M
 DIL)aver
 eller:
 1.4.5. Beregning af specifikke emissioner
 Den specifikke partikelemission PT (g/kWh) beregnes på følgende måde (3):
 For enkeltfiltermetoden:
 For flerfiltermetoden:
 1.4.6. Effektiv vægtningsfaktor.
 For enkeltfiltermetoden beregnes den effektive vægtningsfaktor WF
 E, i for hver prøvningssekvens som følger
 hvor i = l, ... n.
 Den absolutte værdi af de effektive vægtningsfaktorer må højst afvige med ± 0,005 fra de i bilag 4A, punkt 3.7.1, angivne vægtningsfaktorer.
 2. DATAEVALUERING OG BEREGNINGER (NRTC-PRØVE)
 Til evaluering af emissionen af forurenende stoffer i NRTC-cyklussen kan anvendes følgende to måleprincipper:
 a)
 De gasformige komponenter måles i den rå udstødningsgas på realtidsbasis, og partiklerne bestemmes med et delstrømsfortyndingssystem
 b)
 Gaskomponenterne og partiklerne bestemmes ved hjælp af et fuldstrømsfortyndingssystem (CVS-system).
 2.1. Beregning af forurenende luftarter i den ufortyndede udstødningsgas og af partikelemissioner med et delstrømsfortyndingssystem
 2.1.1. Indledning
 De øjeblikkelige koncentrationssignaler for gaskomponenterne bruges til beregning af masseemissioner ved multiplikation med udstødningens øjeblikkelige massestrømshastighed. Udstødningens massestrømshastighed kan måles direkte eller beregnes efter de metoder, der er beskrevet i bilag 4A, tillæg 1, punkt 2.2.3 (indsugningsluft og brændstofstrøm, måling ved hjælp af sporstoffer og indsugningsluft og luft/brændstof-forhold). Man skal være særlig opmærksom på de forskellige instrumenters responstider. Der skal tages højde for forskelle ved at tidsjustere signalerne.
 For så vidt angår partikler anvendes signalerne for udstødningens massestrømshastighed til at regulere delstrømsfortyndingssystemet, så det udtager en prøve, der er proportionel med udstødningens massestrømshastighed. Kvaliteten af denne proportionalitet kontrolleres ved regressionsanalyse mellem prøve- og udstødningsgasstrøm som beskrevet i bilag 4A, tillæg 1, punkt 2.4.
 2.1.2. Bestemmelse af gaskomponenter
 2.1.2.1. Beregning af masseemission
 Massen af forurenende stoffer M
 gas (g/prøvning) bestemmes ved beregning af den øjeblikkelige masseemission ud fra de forurenende stoffers ufortyndede koncentration, u-værdierne af tabel 6 (se også punkt 1.3.4) og udstødningsmassestrømmen, rettet ind efter transformationstid og ved integration af de øjeblikkelige værdier gennem cyklussen. Koncentrationerne bør fortrinsvis måles på våd basis. Måles der på tør basis, skal de øjeblikkelige koncentrationer omregnes til våd basis som beskrevet nedenfor, før den videre beregning.
 Tabel 6
 Størrelsen af koefficienten u - våd for forskellige udstødningskomponenter
 Gas
 u
 conc
 NOx
 0,001587
 ppm
 CO
 0,000966
 ppm
 HC
 0,000479
 ppm
 CO2
 15,19
 %
 Densiteten af carbonhydrider er baseret på et gennemsnitligt kulstof/brintforhold på 1:1,85.
 Der skal anvendes følgende formel
 (g/prøvning)
 hvor:
 u
 =
 forholdet mellem udstødningskomponentens og udstødningsgassens massefylde
 conc
 i
 =
 øjeblikkelig koncentration af den pågældende komponent i den ufortyndede udstødningsgas (ppm)
 G
 EXHW, i
 =
 øjeblikkelig udstødningsmassestrøm (kg/s)
 f
 =
 datafangsthastighed (Hz)
 n
 =
 antal målinger
 Til beregning af NOx anvendes fugtighedskorrektionsfaktoren k
 H som beskrevet nedenfor.
 Den øjeblikkelige målte koncentration omregnes til våd basis ved


text:
hjælp af følgende formler, medmindre målingen i forvejen fandt sted på våd basis.
 2.1.2.2. Korrektion ved omregning tør/våd
 Er den øjeblikkelige koncentration målt på tør basis, skal den omregnes til våd basis som angivet i følgende formel.
 hvor:
 hvor:
 hvor:
 conc
 CO2
 =
 tør CO2-koncentration, %
 conc
 CO
 =
 tør CO-koncentration, %
 H
 a
 =
 indsugningsluftens fugtindhold (g vand pr. kg tør luft)
 hvor:
 R
 a
 =
 indsugningsluftens relative fugtindhold i %
 p
 a
 =
 indsugningsluftens mætningsdamptryk i kPa
 p
 B
 =
 total barometerstand (kPa).
 Bemærk: H
 a kan fås af måling af den relative fugtighed som ovenfor beskrevet eller ved dugpunktmåling, damptrykmåling eller måling med tør/våd termometerføler ved hjælp af de almindeligt anerkendte formler.
 2.1.2.3. NOx-korrektion for fugtindhold og temperatur
 Da NOx-emissionen påvirkes af den omgivende luft, skal NOx-koncentrationen korrigeres for temperatur og fugtindhold af den omgivende luft ved hjælp af korrektionsfaktorerne i følgende formel
 hvor:
 Ta
 =
 indsugningsluftens temperatur, K
 H
 a
 =
 indsugningsluftens fugtindhold i g vand pr. kg tør luft
 hvor:
 R
 a
 =
 indsugningsluftens relative fugtindhold i %
 p
 a
 =
 indsugningsluftens mætningsdamptryk (kPa)
 p
 B
 =
 total barometerstand (kPa).
 Bemærk: H
 a kan fås af måling af den relative fugtighed som ovenfor beskrevet eller ved dugpunktmåling, damptrykmåling eller måling med tør/våd termometerføler ved hjælp af de almindeligt anerkendte formler.
 2.1.2.4. Beregning af specifikke emissioner
 De specifikke emissioner (g/kWh) beregnes for alle enkeltkomponenter som følger:
 hvor:
 M
 gas,cold
 =
 samlet masse af forurenende luftarter i cyklussen for ikke-opvarmet motor (g)
 M
 gas,hot
 =
 samlet masse af forurenende luftarter i cyklussen for opvarmet motor (g)
 W
 act,cold
 =
 det faktiske arbejde i cyklussen for ikke-opvarmet motor som fastlagt i bilag 4A, punkt 4.6.2 (kWh)
 W
 act,hot
 =
 det faktiske arbejde i cyklussen for opvarmet motor som fastlagt i bilag 4A, punkt 4.6.2 (kWh)
 2.1.3. Partikelbestemmelse
 2.1.3.1. Beregning af masseemission
 Partikelmassen M
 PT,cold og M
 PT,hot (g/prøvning) beregnes efter en af følgende metoder:
 a)
 hvor:
 M
 PT
 =
 M
 PT,cold for cyklussen for ikke-opvarmet motor
 M
 PT
 =
 M
 PT,hot for cyklussen for opvarmet motor
 M
 f
 =
 partikelmasse opsamlet gennem cyklus (mg)
 M
 EDFW
 =
 masse af ækvivalent fortyndet udstødningsgas gennem cyklussen (kg)
 M
 SAM
 =
 masse af fortyndet udstødningsgas, der passerer gennem filtrene til opsamling af partikler (kg)
 Den samlede masse af ækvivalent fortyndet udstødningsgas gennem cyklussen bestemmes på følgende måde:
 hvor:
 G
 EDFW,i
 =
 øjeblikkelig ækvivalent massestrømshastighed af fortyndet udstødningsgas (kg/s)
 G
 EXHW,i
 =
 udstødningens øjeblikkelige massestrømshastighed (kg/s)
 q
 i
 =
 øjeblikkeligt fortyndingsforhold
 G
 TOTW,i
 =
 øjeblikkelig massestrømshastighed af fortyndet udstødning gennem fortyndingstunnelen (kg/s)
 G
 DILW,i
 =
 øjeblikkelig massestrømshastighed af fortyndingsluft (kg/s)
 f
 =
 datafangsthastighed (Hz)
 n
 =
 antal målinger
 b)
 hvor:
 M
 PT
 =
 M
 PT,cold for cyklussen for ikke-opvarmet motor
 M
 PT
 =
 M
 PT,hot for cyklussen for opvarmet motor
 M
 f
 =
 partikelmasse opsamlet gennem cyklus (mg)
 r
 s
 =
 gennemsnitlig prøvetagningskoefficient gennem prøvecyklussen
 hvor:
 M
 SE
 =
 udstødningsmasse opsamlet gennem cyklus (kg)
 M
 EXHW
 =
 samlet udstødningsmassestrøm gennem cyklussen (kg)
 M
 SAM
 =
 masse af fortyndet udstødningsgas, der passerer gennem


text:
filtrene til opsamling af partikler (kg)
 M
 TOTW
 =
 masse af fortyndet udstødningsgas gennem fortyndingstunnelen (kg)
 Bemærk: Er der tale om et system med totalprøveudtagning, er M
 SAM og M
 TOTW identiske.
 2.1.3.2. Partikelkorrektionsfaktor for fugtighed
 Da partikelemissionen fra dieselmotorer afhænger af den omgivende lufts fugtighed, skal partikelkoncentrationen korrigeres for den omgivende lufts fugtighed ved hjælp af faktoren Kp, der er givet ved følgende formel:
 hvor:
 H
 a= indsugningsluftens fugtindhold i g vand pr. kg tør luft
 hvor:
 R
 a= indsugningsluftens relative fugtindhold i %
 p
 a= indsugningsluftens mætningsdamptryk (kPa)
 p
 B= total barometerstand (kPa).
 Bemærk: H
 a kan fås af måling af den relative fugtighed som ovenfor beskrevet eller ved dugpunktmåling, damptrykmåling eller måling med tør/våd termometerføler ved hjælp af de almindeligt anerkendte formler.
 2.1.3.3. Beregning af specifikke emissioner
 De specifikke emissioner (g/kWh) beregnes på følgende måde:
 hvor:
 M
 PT,cold
 =
 partikelmasse gennem cyklussen for ikke-opvarmet motor (g/prøvning)
 M
 PT,hot
 =
 partikelmasse gennem cyklussen for opvarmet motor (g/prøvning)
 K
 p, cold
 =
 fugtighedskorrektionsfaktoren for partikler gennem cyklussen for ikke-opvarmet motor
 K
 p, hot
 =
 fugtighedskorrektionsfaktoren for partikler gennem cyklussen for opvarmet motor
 W
 act, cold
 =
 det faktiske arbejde i cyklussen for ikke-opvarmet motor som fastlagt i bilag 4A, punkt 4.6.2 (kWh)
 W
 act, hot
 =
 det faktiske arbejde i cyklussen for opvarmet motor som fastlagt i bilag 4A, punkt 4.6.2 (kWh).
 2.2. Bestemmelse af forurenende luftarter og partikler med et fuldstrømsfortyndingssystem
 For at beregne emissionerne i den fortyndede udstødningsgas må man kende massetrømshastigheden af den fortyndede udstødningsgas. Den totale fortyndede udstødningsgasstrøm i hele cyklussen M
 TOTW (kg/prøvning) beregnes af måleværdierne for hele cyklussen og de tilsvarende kalibreringsdata for flowmeteret (V
 0 for PDP, K
 V for CFV, C
 d for SSV): De tilsvarende metoder, der er beskrevet i punkt 2.2.1, skal anvendes. Hvis den samlede masse af udskilte partikler (M
 SAM) og forurenende luftarter udgør over 0,5 % af den totale CVS-strøm (M
 TOTW), skal CVS-strømmen korrigeres eller partikelprøvestrømmen returneres til CVS oven for flowmeteret.
 2.2.1. Bestemmelse af den fortyndede udstødningsgasstrøm
 PDP-CVS system
 Beregningen af massestrømmen i hele cyklussen sker, såfremt temperaturen af den fortyndede udstødningsgas inden for ± 6 K holdes konstant gennem hele cyklussen ved brug af varmeveksler, på følgende måde:
 hvor:
 M
 TOTW
 =
 masse af den fortyndede udstødningsgas på våd basis i løbet af cyklussen
 V
 0
 =
 volumen gas pumpet pr. omdrejning under testbetingelserne (m3/omdr.)
 N
 P
 =
 totalt antal pumpeomdrejninger pr. prøvning
 p
 B
 =
 atmosfæretryk i prøvebænk (kPa)
 p
 1
 =
 trykfald under atmosfæretrykket ved pumpeindgang (kPa)
 T
 =
 gennemsnitstemperatur af fortyndet udstødningsgas ved pumpeindgang gennem hele cyklussen (K)
 Anvendes et system med strømningskompensation (dvs. uden varmeveksler), skal de øjeblikkelige masseemissioner beregnes og integreres over hele cyklussen. I så fald beregnes den øjeblikkelige masse af den fortyndede udstødningsgas på følgende måde:
 hvor:
 N
 P, i
 = totalt antal pumpeomdrejninger pr. tidsinterval
 CFV-CVS system
 Beregningen af massestrømmen i hele cyklussen sker, såfremt temperaturen af den fortyndede udstødningsgas inden for ± 11 K holdes konstant gennem hele cyklussen ved brug af varmeveksler, på


text:
følgende måde:
 hvor:
 M
 TOTW
 =
 masse af den fortyndede udstødningsgas på våd basis i løbet af cyklussen
 t
 =
 cyklustid (s)
 K
 V
 =
 kalibreringsfaktor for kritisk venturi ved standardbetingelser
 p
 A
 =
 absolut tryk ved venturiens indgang (kPa)
 T
 =
 absolut temperatur ved venturiens indgang (K)
 Anvendes et system med strømningskompensation (dvs. uden varmeveksler), skal de øjeblikkelige masseemissioner beregnes og integreres over hele cyklussen. I så fald beregnes den øjeblikkelige masse af den fortyndede udstødningsgas på følgende måde:
 hvor:
 Δti
 = tidsinterval (s)
 SSV-CVS system
 Beregningen af massestrømmen gennem hele cyklussen foretages som følger, hvis den fortyndede udstødnings temperatur holdes inden for ± 11 K gennem hele cyklussen ved hjælp af en varmeveksler:
 hvor:
 A
 0
 =
 samling af konstanter og enhedskonverteringer
 = 0,006111 i SI-enheder
 d
 =
 SVV-halsens diameter (m)
 C
 d
 =
 SSV-udladningskoefficient
 p
 A
 =
 absolut tryk ved venturiens indgang (kPa)
 T
 =
 temperatur ved venturiens indgang (K)
 r
 =
 forholdet mellem det absolutte statiske tryk ved indgang og
 β
 =
 SSV-halsens diameter, d,
 Anvendes et system med strømningskompensation (dvs. uden varmeveksler), skal de øjeblikkelige masseemissioner beregnes og integreres over hele cyklussen. I så fald beregnes den øjeblikkelige masse af den fortyndede udstødningsgas på følgende måde:
 hvor:
 Δti
 = tidsinterval (s)
 Realtidsberegningen indledes med enten en rimelig værdi for C
 d, f.eks. 0,98, eller en rimelig værdi for Q
 ssv. Hvis beregningen indledes med Q
 ssv, anvendes begyndelsesværdien for Q
 ssv til anslåelse af Re.
 Under alle emissionsprøvninger skal Reynolds-tallet ved SSV-halsen befinde sig inden for området af de Reynolds-tal, der anvendes til at aflede kalibreringskurven udviklet i tillæg 2, punkt 3.2.
 2.2.2. NOx-korrektion for fugtindhold
 Da NOx-emissionen påvirkes af den omgivende luft, skal NOx -koncentrationen korrigeres for temperatur og fugtindhold af den omgivende luft ved hjælp af korrektionsfaktorerne i følgende formler.
 hvor:
 T
 a
 =
 lufttemperatur (K)
 H
 a
 =
 indsugningsluftens fugtindhold (g vand pr. kg tør luft)
 hvor:
 R
 a
 =
 indsugningsluftens relative fugtindhold i %
 p
 a
 =
 indsugningsluftens mætningsdamptryk (kPa)
 p
 B
 =
 total barometerstand (kPa).
 Bemærk: H
 a kan fås af måling af den relative fugtighed som ovenfor beskrevet eller ved dugpunktmåling, damptrykmåling eller måling med tør/våd termometerføler ved hjælp af de almindeligt anerkendte formler.
 2.2.3. Beregning af emissionsmassestrømmen
 2.2.3.1. Systemer med konstant massestrøm
 For systemer med varmeveksler bestemmes massen af forurenende stoffer MGAS (g/prøvning) ved hjælp af følgende ligning:
 hvor:
 u
 =
 forholdet mellem densiteten af udstødningskomponenten og densiteten af fortyndet udstødningsgas som angivet i tabel 6, punkt 2.1.2.1
 conc
 =
 baggrundskorrigerede gennemsnitskoncentrationer i cyklussen, genereret ved integration (obligatorisk for NOx og HC) eller ved måling med sæk (ppm)
 M
 TOTW
 =
 total masse af fortyndet udstødningsgas i cyklussen, som bestemt i punkt 2.2.1 (kg)
 Da NOx-emissionen påvirkes af den omgivende luft, skal NOx-koncentrationsdata korrigeres for fugtindhold af den omgivende luft med faktoren k
 H som beskrevet i punkt 2.2.2.
 Koncentrationer, der er målt på tør basis, skal omregnes til våd basis som angivet i punkt 1.3.2.
 2.2.3.1.1. Bestemmelse af baggrundskorrigerede koncentrationer
 Til beregning af nettokoncentrationen af forurenende gasser


text:
skal de gennemsnitlige baggrundskoncentrationer af forurenende gasser i fortyndingsluften trækkes fra de målte koncentrationer. Baggrundskoncentrationernes gennemsnitsstørrelse kan bestemmes ved prøvesækmetoden eller ved kontinuerlig måling med integration. Der skal anvendes følgende formel.
 hvor:
 conc
 =
 koncentration af det pågældende forurenende stof i den fortyndede udstødningsgas, korrigeret for mængden af det pågældende forurenende stof i fortyndingsluften (ppm)
 conc
 e
 =
 koncentration af det pågældende forurenende stof i den fortyndede udstødningsgas (ppm)
 conc
 d
 =
 målt koncentration af det pågældende forurenende stof i fortyndingsluften (ppm)
 DF
 =
 fortyndingsfaktor
 Fortyndingsfaktoren beregnes således:
 2.2.3.2. Systemer med strømningskompensation
 For systemer uden varmeveksler bestemmes massen af forurenende stoffer MGAS
 (g/prøvning) ved beregning af den øjeblikkelige masseemission og integration af de øjeblikkelige værdier over hele cyklussen. Desuden skal de øjeblikkelige koncentrationsværdier direkte korrigeres for baggrundskoncentration. Der anvendes følgende formler:
 hvor:
 conc
 e, i
 =
 målt øjeblikkelig koncentration af det pågældende forurenende stof i den fortyndede udstødningsgas (ppm)
 conc
 d
 =
 målt koncentration af det pågældende forurenende stof i fortyndingsluften (ppm)
 u
 =
 forholdet mellem densiteten af udstødningskomponenten og densiteten af fortyndet udstødningsgas som angivet i tabel 6, punkt 2.1.2.1
 M
 TOTW, i
 =
 øjeblikkelig masse af fortyndet udstødningsgas (punkt 2.2.1) (kg)
 M
 TOTW
 =
 total masse af fortyndet udstødningsgas gennem cyklus (punkt 2.2.1) (kg)
 DF
 =
 DF fortyndingsfaktor som bestemt i punkt 2.2.3.1.1.
 Da NOx-emissionen påvirkes af den omgivende luft, skal NOx-koncentrationsdata korrigeres for fugtindhold af den omgivende luft med faktoren k
 H som beskrevet i punkt 2.2.2.
 2.2.4. Beregning af specifikke emissioner
 De specifikke emissioner (g/kWh) beregnes for alle enkeltkomponenter som følger:
 hvor:
 M
 gas,cold
 =
 samlet masse af forurenende luftarter i cyklussen for ikke-opvarmet motor (g)
 M
 gas,hot
 =
 samlet masse af forurenende luftarter i cyklussen for opvarmet motor (g)
 W
 act,cold
 =
 det faktiske arbejde i cyklussen for ikke-opvarmet motor som fastlagt i bilag 4A, punkt 4.6.2 (kWh)
 W
 act,hot
 =
 det faktiske arbejde i cyklussen for opvarmet motor som fastlagt i bilag 4A, punkt 4.6.2 (kWh). (kWh)
 2.2.5. Beregning af partikelemissionen
 2.2.5.1. Beregning af massestrømmen
 Partikelmassen M
 PT,cold og M
 PT,hot (g/prøvning) beregnes efter en af følgende metoder:
 hvor:
 M
 PT
 =
 M
 PT,cold for cyklussen for ikke-opvarmet motor
 M
 PT
 =
 M
 PT,hot for cyklussen for opvarmet motor
 M
 f
 =
 partikelmasse opsamlet gennem cyklus (mg)
 M
 TOTW
 =
 total masse af fortyndet udstødningsgas i cyklussen, som bestemt i punkt 2.2.1 (kg)
 M
 SAM
 =
 masse af fortyndet udstødningsgas udtaget af fortyndingstunnelen til udskillelse af partikler (kg)
 samt
 , hvis disse vejes separat (mg)
 M
 f,p
 =
 partikelmasse udskilt på hovedfilter (mg)
 M
 f,b
 =
 partikelmasse udskilt på ekstrafilter (mg)
 Anvendes dobbelt fortyndingssystem, skal massen af sekundær fortyndingsluft trækkes fra den samlede masse af den dobbelt fortyndede udstødningsgas udskilt af partikelfiltrene.
 hvor:
 M
 TOT
 =
 masse af dobbelt fortyndet udstødningsgas gennem partikelfilter (kg)
 M
 SEC
 =
 masse af sekundær fortyndingsluft (kg)
 Hvis fortyndingsluftens baggrundskoncentration af partikler bestemmes i overensstemmelse med punkt 4.4.4 i bilag 4A, kan partikelmassen baggrundskorrigeres. I så fald beregnes partikelmasserne M
 PT,cold og M
 PT,hot (g/prøvning) på følgende måde:
 hvor:


text:
M
 PT
 =
 M
 PT,cold for cyklussen for ikke-opvarmet motor
 M
 PT
 =
 M
 PT,hot for cyklussen for opvarmet motor
 M
 f, M
 SAM, M
 TOTW
 =
 se ovenfor
 M
 DIL
 =
 masse af primær fortyndingsluft, udtaget af baggrundspartikeludskiller (kg)
 M
 d
 =
 masse af udskilte baggrundspartikler i primær fortyndingsluft (mg)
 DF
 =
 DF fortyndingsfaktor som bestemt i punkt 2.2.3.1.1.
 2.2.5.2. Partikelkorrektionsfaktor for fugtighed
 Da partikelemissionen fra dieselmotorer afhænger af den omgivende lufts fugtighed, skal partikelkoncentrationen korrigeres for den omgivende lufts fugtighed ved hjælp af faktoren K
 p, der er givet ved følgende formel:
 hvor:
 H
 a= indsugningsluftens fugtindhold (g vand pr. kg tør luft)
 hvor:
 R
 a= indsugningsluftens relative fugtindhold i %
 p
 a= indsugningsluftens mætningsdamptryk (kPa)
 p
 B= total barometerstand (kPa).
 Bemærk: H
 a kan fås af måling af den relative fugtighed som ovenfor beskrevet eller ved dugpunktmåling, damptrykmåling eller måling med tør/våd termometerføler ved hjælp af de almindeligt anerkendte formler.
 2.2.5.3. Beregning af specifikke emissioner
 De specifikke emissioner (g/kWh) beregnes på følgende måde:
 hvor:
 M
 PT,cold
 =
 partikelmasse gennem NRTC-cyklussen for ikke-opvarmet motor (g/prøvning)
 M
 PT,hot
 =
 partikelmasse gennem NRTC-cyklussen for opvarmet motor (g/prøvning)
 K
 p, cold
 =
 fugtighedskorrektionsfaktoren for partikler gennem cyklussen for ikke-opvarmet motor
 K
 p, hot
 =
 fugtighedskorrektionsfaktoren for partikler gennem cyklussen for opvarmet motor
 W
 act, cold
 =
 det faktiske arbejde i cyklussen for ikke-opvarmet motor som fastlagt i bilag 4A, punkt 4.6.2 (kWh)
 W
 act, hot
 =
 det faktiske arbejde i cyklussen for opvarmet motor som fastlagt i bilag 4A, punkt 4.6.2 (kWh)
 (1) For NOx-emissionens vedkommende skal NOx-koncentration (NOx
 conc eller NO
 xconcc) ganges med K
 HNOx (faktor til fugtighedskorrektion af NOx-værdier som anført i punkt 1.3.3 ovenfor) som følger: K
 HNOx · conc eller K
 HNOx · conc
 c
 (2) For NOx-emissionens vedkommende skal NOx-koncentration (NOx
 conc eller NO
 xconcc) ganges med K
 HNOx (faktor til fugtighedskorrektion af NOx-værdier som anført i punkt 1.3.3 ovenfor) som følger: K
 HNOx · conc eller K
 HNOx · conc
 c
 (3) Partikelmassestrømmen PT
 mass skal ganges med K
 p (fugtighedskorrektionsfaktoren for partikelemission omhandlet i punkt 1.4.1).
 Tillæg 4
 Systemer til analyse og prøvetagning
 1. SYSTEMER TIL UDTAGNING AF PRØVER AF GAS OG PARTIKLER
 Figur nr.
 Beskrivelse
 2
 System til analyse af ufortyndet udstødningsgas
 3
 System til analyse af fortyndet udstødningsgas
 4
 Delstrømssystem med isokinetisk sonde, sugepumperegulering og delstrømsprøveudtagning
 5
 Delstrømssystem med isokinetisk sonde, trykpumperegulering og delstrømsprøveudtagning
 6
 Delstrømssystem reguleret af CO2- eller NOX-koncentration, delstrømsprøveudtagning
 7
 Delstrømssystem reguleret af CO2- eller kulstofbalance, totalprøveudtagning
 8
 Delstrømssystem med enkeltventuri, koncentrationsmåling og delstrømsprøveudtagning
 9
 Delstrømssystem m. dobbelt venturi eller blænde, koncentrationsmåling og delstrømsprøveudtagning
 10
 Delstrømssystem med flerrørsopdeling, koncentrationsmåling og delstrømsprøveudtagning
 11
 Delstrømsfortyndingssystem med flowregulering og totalprøveudtagning
 12
 Delstrømsfortyndingssystem med flowregulering og delstrømsprøveudtagning
 13
 Totalstrømsfortyndingssystem med trykpumpe eller kritisk venturi samt delstrømsprøveudtagning
 14
 Partikelprøvetagningssystem
 15
 Fortyndingssystem til totalstrømssystem
 1.1. Bestemmelse af forurenende luftarter
 De anbefalede systemer til prøvetagning og analyse er indgående beskrevet i punkt 1.1.1 og figur 2 og 3. Da tilsvarende resultater vil kunne opnås med afvigende udformning af systemerne, kræves der ikke nøje overensstemmelse med


text:
den i disse figurer viste udformning. Der kan anvendes supplerende komponenter såsom instrumenter, ventiler, magnetventiler, pumper og kontakter til at give yderligere oplysninger og koordinere funktionen af systemernes komponenter. Andre komponenter kan udelades, hvis de for nogle systemers vedkommende ikke er nødvendige af hensyn til nøjagtigheden, og hvis udeladelsen af dem er teknisk velbegrundet.
 1.1.1. Udstødningens gaskomponenter: CO, CO2, HC, NOx
 Der beskrives et analysesystem til bestemmelse af forurenende luftarter i den ufortyndede udstødningsgas. Systemet er baseret på anvendelse af følgende udstyr:
 —
 HFID-analysator til bestemmelse af carbonhydrider
 —
 NDIR-analysatorer til måling af carbonmonoxid og carbondioxid
 —
 HCLD- eller tilsvarende analysator til bestemmelse af nitrogenoxid.
 For den ufortyndede udstødningsgas (figur 2) kan prøverne til bestemmelse af alle komponenter enten tages ved hjælp af en enkelt udtagningssonde eller med to tætsiddende sonder med indvendig forgrening til de forskellige analysatorer. Der skal være draget omsorg for, at der ikke kan forekomme kondensation af udstødningsgassens komponenter (herunder vand og svovlsyre) noget sted i analysesystemet.
 For den fortyndede udstødningsgas (figur 3) skal prøven til carbonhydridbestemmelse tages med en anden udtagningssonde end den, der anvendes til de øvrige komponenter. Der skal være draget omsorg for, at der ikke kan forekomme kondensation af udstødningsgassens komponenter (herunder vand og svovlsyre) noget sted i analysesystemet.
 Figur 2
 Rutediagram over system til bestemmelse af udstødningsgassens indhold af CO, NOx og HC
 Figur 3
 Rutediagram over system til bestemmelse af CO, CO2, NOx og HC i fortyndet udstødningsgas
 Beskrivelse — figur 2 og 3
 Som hovedregel gælder:
 Alle komponenter i prøvetagningsvejen skal holdes på den temperatur, der er specificeret for det pågældende system.
 — SP1 prøvetagningssonde for ufortyndet udstødningsgas (kun figur 2)
 En lige flerhullet sonde af rustfrit stål med lukket bund anbefales. Den indvendige diameter må ikke være større end den indvendige diameter af prøveudtagningslinjen. Sondens vægtykkelse bør ikke være over 1 mm. Sonden skal have mindst tre huller i tre forskellige, radiære planer; hullerne skal være dimensioneret således, at de optager omtrent samme mængde prøve. Sonden skal dække mindst 80 % af udstødningsrørets diameter.
 — SP2 prøvetagningssonde for fortyndet udstødningsgas (kun figur 3)
 Sonden skal:
 —
 være defineret som de første 254 til 762 mm af carbonhydridudtagningsledningen (HSL3)
 —
 have en indvendig diameter på mindst 5 mm
 —
 være monteret i fortyndingstunnelen, DT (punkt 1.2.1.2) i et punkt, hvor fortyndingsluft og udstødningsgas er godt opblandet (dvs. ca. 10 tunneldiametre nedstrøms for det punkt, hvor udstødningsgassen tilføres tunnelen)
 —
 være placeret i tilstrækkelig (radial) afstand fra andre sonder og fra tunnelvæggen til at være upåvirket af slipstrømme og hvirvler
 —
 være opvarmet således, at gasstrømmen kan opvarmes til 463 K (190 °C) ± 10 K ved afgangen fra sonden.
 — SP3 prøveudtagningssonde for fortyndet udstødningsgas til bestemmelse af CO, CO2 NOx (kun figur 3)
 Sonden skal:
 —
 være beliggende i samme plan som SP2
 —
 være placeret i tilstrækkelig (radial) afstand fra andre sonder og fra tunnelvæggen til at være upåvirket af slipstrømme og hvirvler
 —
 være opvarmet og isoleret i hele sin længde til en temperatur af 328


text:
K (55 °C) for at forhindre dannelse af kondensvand.
 — HSL1 opvarmet prøvetagningsledning
 Prøvetagningsledningen leder gasprøver fra en enkeltsonde til forgreningspunktet (-punkterne) og til HC-analysatoren.
 For prøvetagningsledningen gælder, at:
 —
 den skal have en indvendig diameter på mindst 5 mm og højst 13,5 mm
 —
 den skal være fremstillet af rustfrit stål eller PTFE
 —
 såfremt temperaturen af udstødningsgassen ved prøvetagningssonden er 463 K (190 °C) eller derunder, skal ledningens vægtemperatur holdes på 463 K (190 °C) ± 10 K, målt på hver sektion med særskilt temperaturregulering
 —
 såfremt udstødningsgassens temperatur ved prøvetagningssonden er over 463 K (190 °C), skal en vægtemperaturen holdes på over 453 K (180 °C)
 —
 gastemperaturen i ledningen skal holdes på 463 K (190 °C) ± 10 K umiddelbart før det opvarmede filter (F2) og HFID-enheden.
 — HSL2 opvarmet NOx-prøvetagningsledning
 For prøvetagningsledningen gælder, at:
 —
 ledningens vægtemperatur skal være mellem 328 og 473 K (55 og 200 °C) frem til konverteren, såfremt kølebad anvendes, og frem til analysatoren, såfremt kølebad ikke anvendes
 —
 den skal være fremstillet af rustfrit stål eller PTFE.
 Da opvarmning af prøvetagningsledningen kun er nødvendig til forhindring af kondensation af vand og svovlsyre, vil prøvetagningsledningens temperatur være baseret på brændstoffets svovlindhold.
 — SL prøvetagningsledning til CO (CO2)
 Ledningen skal være fremstillet af PTFE eller rustfrit stål. Den kan være opvarmet eller uopvarmet.
 — BK sæk til baggrundsbestemmelse (ikke-obligatorisk; kun figur 3)
 Til måling af baggrundskoncentrationer.
 — BG udtagningssæk (frivillig; kun figur 3 CO og CO2)
 Til måling af prøvernes koncentrationer
 — F1 opvarmet forfilter (frivilligt)
 Temperaturen skal være den samme som HSL1.
 — F2 opvarmet filter
 Filteret skal udskille alle partikler fra gasprøven før analysatoren. Temperaturen skal være den samme som HSL1. Filteret skal udskiftes efter behov.
 — P opvarmet prøvetagningspumpe
 Pumpen skal være opvarmet, og temperaturen svare til HSL1.
 — HC
 Opvarmet flammeiondetektor (HFID) til carbonhydridbestemmelse. Temperaturen skal holdes mellem 453 og 473 K (180 og 200 °C).
 — CO, CO2
 NDIR-analysatorer til carbonmonoxid- og carbondioxidbestemmelse.
 — NO2
 (H)CLD-analysatorer til bestemmelse af nitrogenoxider. Anvendes HCLD, skal temperaturen holdes i intervallet mellem 328 og 473 K (55 og 200 °C).
 — C konverter
 Der skal anvendes en konverter til katalytisk reduktion af NO2 til NO før bestemmelse i CLD- eller HCLD-enheden.
 — B kølebad
 Til køling af udstødningsgasprøven og fortætning af dennes vandindhold. Badets temperatur holdes mellem 273 og 277 K (0 og 4 °C) ved istilsætning eller køling. Kølebadet kan undlades, hvis analyseenheden er fri for interferens fra vanddamp som fastlagt i bilag 4A, tillæg 2, punkt 1.9.1 og 1.9.2.
 Der må ikke benyttes kemiske tørremidler til fjernelse af vandindholdet i prøven.
 — T1, T2, T3: temperaturfølere
 Til overvågning af gasstrømmens temperatur:
 — T4 temperaturføler
 NO2-NO-konverterens temperatur.
 — T5 temperaturføler
 Til overvågning af kølebadets temperatur.
 — G1, G2, G3: trykmålere
 Til måling af trykket i prøvetagningsledningerne.
 — R1, R2: trykregulatorer
 Til regulering af henholdsvis luft og brændstof til HFID-analysatoren.
 — R3, R4, R5: trykregulatorer
 Til regulering af trykket i prøvetagningsledninger og af gastilførslen til analysatorerne.
 — FL1, FL2, FL3: flowmeter


text:
Til flowregulering af prøvegasomledning.
 — FL4 til FL7: flowmeter (frivilligt)
 Til overvågning af gennemstrømningshastigheden i analysatorerne.
 — V1 til V6: omskifterventiler
 Passende ventiler til omskiftning mellem prøve, justeringsgas eller frisklufttilførsel til analysatoren.
 — V7, V8: magnetventiler
 NO2-NO-konverteren.
 — V9: nåleventil
 Til afbalancering af gennemstrømningen gennem NO2-NO- konverteren og omledningen.
 — V10, V11: nåleventil
 Til regulering af gasstrømmene til analysatorerne.
 — V12, V13: aftapningsventil
 Til udtømning af kondensat fra bad B.
 — T14 omskifterventil
 Til omskiftning mellem udtagningssække for prøve og baggrund.
 1.2. Partikelbestemmelse
 En udtømmende beskrivelse af de anbefalede systemer til fortynding og prøvetagning er givet i punkt 1.2.1 og 1.2.2 og figur 4 til 15. Da tilsvarende resultater vil kunne opnås med afvigende udformning af systemerne, kræves der ikke nøje overensstemmelse med den i disse figurer viste udformning. Der kan anvendes supplerende komponenter såsom instrumenter, ventiler, magnetventiler, pumper og kontakter til at give yderligere oplysninger og koordinere funktionen af systemernes komponenter. Andre komponenter kan udelades, hvis de for nogle systemers vedkommende ikke er nødvendige af hensyn til nøjagtigheden, og hvis udeladelsen af dem er teknisk velbegrundet.
 1.2.1. Fortyndingssystem
 1.2.1.1. Delstrømsfortyndingssystem (figur 4 til 12) (1)
 Der beskrives et fortyndingssystem, der er baseret på fortynding af en del af udstødningsgasstrømmen. Til deling og efterfølgende fortynding af udstødningsgasstrømmen kan forskellige typer fortyndingssystemer anvendes. Til den derpå følgende udskillelse af partikler kan enten hele mængden af udstødningsgas eller en del af den fortyndede udstødningsgas ledes til partikeludskillelsessystemet (punkt 1.2.2, figur 14). Den førstnævnte metode benævnes totalprøvetagning, den sidstnævnte delstrømsprøvetagning.
 Beregningen af fortyndingsforholdet vil afhænge af den anvendte type system.
 Følgende typer anbefales:
 —
 isokinetiske systemer (figur 4 og 5)
 I denne type systemer afpasses tilførslen til overføringsrøret efter udstødningsgasstrømmens hastighed og/eller tryk, hvorfor der kræves uforstyrret og homogen strømning af udstødningsgassen ved prøvetagningssonden. Dette opnås sædvanligvis ved hjælp af en resonator og et lige tilførselsrør opstrøms for prøvetagningsstedet. Delingsforholdet kan derved beregnes af let målelige størrelser som rørdiametre. Det skal bemærkes, at isokinetiske forhold kun anvendes til tilpasning af strømningsparametrene, ikke til tilpasning af størrelsesfordelingen. Dette sidste er dog typisk unødvendigt, da partiklerne er så små, at de følger strømlinjerne.
 —
 strømningsregulerede systemer med koncentrationsmåling (figur 6 til 10)
 I disse systemer tages en prøve af den samlede udstødningsgasstrøm ved indstilling af strømningshastigheden af fortyndingsluft og af den samlede fortyndede udstødningsgasstrøm. Fortyndingsforholdet bestemmes af koncentrationen af sporluftarter som CO2 eller NOx, der er naturligt forekommende i motorens udstødning. Koncentrationerne i den fortyndede udstødningsgas og i fortyndingsluften måles, medens koncentrationen i den ufortyndede udstødningsgas enten kan måles direkte eller bestemmes af brændstoftilførselshastigheden og kulstofbalancen, forudsat at brændstoffets sammensætning er kendt. Systemerne kan reguleres ved det beregnede fortyndingsforhold (figur 6 og 7) eller ved størrelsen af den tilførte strøm til overføringsrøret (figur 8, 9 og 10).
 —
 strømningsregulerede systemer med flowmåling (figur 11 og 12)
 I disse systemer tages en prøve af den samlede udstødningsgasstrøm ved indstilling af strømningshastigheden af fortyndingsluften og af den samlede strøm af fortyndet udstødningsgas. Fortyndingsforholdet bestemmes af forskellen mellem de to strømningshastigheder. Der kræves nøjagtig indbyrdes kalibrering af flowmetrene,


text:
da den relative forskel mellem de to strømningshastigheder kan føre til væsentlige fejl ved større fortyndingsforhold. Strømningsreguleringen er ganske enkel og består i, at den fortyndede udstødningsgasstrøm holdes konstant, medens man om nødvendigt varierer strømningshastigheden af fortyndingsluften.
 For at udnytte fordelene ved fortyndingssystemer efter delstrømsprincippet skal der drages omsorg for at undgå eventuelle problemer med tab af partikler i overføringsrøret, idet der tages en repræsentativ prøve for motorens udstødning, og delingsforholdet bestemmes.
 I de beskrevne systemer er der taget hensyn til disse vigtige punkter.
 Figur 4
 Fortyndingssystem efter delstrømsprincippet med isokinetisk sonde og delstrømsprøvetagning (SB-regulering)
 Den ufortyndede udstødningsgas overføres af den isokinetiske prøvetagningssonde (ISP) fra udstødningsrøret (EP) gennem overføringsrøret (TT) til fortyndingstunnelen (DT). Differenstrykket mellem udstødningsgassen i udstødningsrøret og i sondens indgang måles af tryktransduceren DPT. Dette signal føres til strømningsregulatoren FC1, som regulerer sugepumpen SB således, at der opretholdes et differenstryk på nul ved sondens yderste ende. Under disse omstændigheder er udstødningsgassens hastighed i EP og ISP ens, og strømmen gennem ISP og TT er en fast brøkdel (delingsforholdet) af udstødningsgasstrømmen. Delingsforholdet er bestemt af tværsnitsarealet af EP og ISP. Strømningshastigheden af fortyndingsluft måles med flowmeteret FM1. Fortyndingsforholdet beregnes af fortyndingsluftens strømningshastighed og delingsforholdet.
 Figur 5
 Fortyndingssystem efter delstrømsprincippet med isokinetisk sonde og delstrømsprøvetagning (PB-regulering)
 Den ufortyndede udstødningsgas overføres fra udstødningsrøret EP af den isokinetiske prøvetagningssonde ISP gennem overføringsrøret TT til fortyndingstunnelen DT. Differenstrykket mellem udstødningsgassen i udstødningsrøret og i sondens indgang måles af tryktransduceren DPT. Dette signal overføres til strømningsregulatoren FCI, der regulerer trykpumpen PB, således at trykdifferensen ved enden af sonden holdes på nul. Dette gøres ved at tage en lille brøkdel af fortyndingsluften (efter at dennes strømningshastighed er målt af flowmeteret FM1), og tilføre den til TT ved hjælp af en pneumatisk åbning. Under disse omstændigheder er udstødningsgassens hastighed i EP og ISP ens, og strømmen gennem ISP og TT er en fast brøkdel (delingsforholdet) af udstødningsgasstrømmen. Delingsforholdet er bestemt af tværsnitsarealet af EP og ISP. Fortyndingsluften suges gennem DT af sugepumpen SB, og strømningshastigheden måles af FM1 ved indgangen til DT. Fortyndingsforholdet beregnes af fortyndingsluftens strømningshastighed og delingsforholdet.
 Figur 6
 Delstrømsfortyndingssystem med måling af CO2- eller NOx-koncentration og delstrømsprøvetagning
 Den ufortyndede udstødningsgas overføres fra udstødningsrøret EP til fortyndingstunnelen DT gennem prøvetagningsrøret SP og overføringsrøret TT. Koncentrationerne af sporgasser (CO2 eller NOx) måles i den ufortyndede og fortyndede udstødningsgas samt i fortyndingsluften ved hjælp af gasanalysatoren (-erne) EGA. Signalerne herfra overføres til strømningsregulatoren FC2, der ved styring enten af trykpumpen PB eller sugepumpen SB opretholder det korrekte delings- og fortyndingsforhold i DT. Fortyndingsforholdet beregnes af sporgaskoncentrationerne i ufortyndet udstødningsgas, fortyndet udstødningsgas og fortyndingsluft.
 Figur 7
 Delstrømsfortyndingssystem med CO2-koncentrationsmåling, kulstofbalance og udtagning af totalstrømsprøve
 Den ufortyndede udstødningsgas overføres fra udstødningsrøret EP til fortyndingstunnelen DT gennem prøvetagningsrøret SP og overføringsrøret TT. CO2-koncentrationerne i den fortyndede udstødningsgas og i fortyndingsluften måles af gasanalysatoren(-erne) EGA. Signalerne for CO2- og brændstofstrøm GFUEL tilføres enten strømningsregulatoren FC2 eller strømningsregulatoren FC3 i partikelprøvetagningssystemet (figur 14). FC2 regulerer trykpumpen PB, medens FC3 regulerer partikelprøvetagningssystemet (figur 14) og derved indstiller systemets indad- og udadgående strømme,


text:
således at det ønskede delingsforhold og fortyndingsforhold i fortyndingstunnelen DT opretholdes. Fortyndingsforholdet beregnes af CO2-koncentrationerne og G
 FUEL ved hjælp kulstofbalancen.
 Figur 8
 Delstrømsfortyndingssystem med enkelt venturi, koncentrationsmåling og delstrømsprøvetagning
 Ufortyndet udstødningsgas overføres fra udstødningsrøret EP gennem prøvetagningssonden SP og overføringsrøret TT til fortyndingstunnelen DT som følge af det undertryk, som venturien VN skaber i DT. Gashastigheden i overføringsrøret TT afhænger af impulsudvekslingen i venturiområdet og påvirkes derfor af gassens absolutte temperatur ved afgangen fra TT. Det betyder, at udstødningsgassens delingsforhold ikke er konstant ved en given tunnelgennemstrømning, og at fortyndingsforholdet ved lav belastning er en smule lavere end ved høj belastning. Koncentrationen af sporluftarterne (CO2 eller NOx) måles i den ufortyndede udstødningsgas, den fortyndede udstødningsgas og fortyndingsluften med udstødningsgasanalysatoren (-erne) EGA, og fortyndingsforholdet beregnes af de således målte værdier.
 Figur 9
 Delstrømsfortyndingssystem med dobbelt venturi eller dobbelt blænde, koncentrationsmåling og delstrømsprøveudtagning
 Den ufortyndede udstødningsgas føres fra udstødningsrøret EP gennem prøvetagningssonden SP og overføringsrøret TT til fortyndingstunnelen DT af en strømdeler, der indeholder et sæt blænder eller venturier. Den første (FD1) er placeret i EP, den anden (FD2) i TT. Herudover kræves to trykreguleringsventiler (PCV1 og PCV2), der holder udstødningsgassens delingsforhold konstant ved at regulere modtrykket i EP og trykket i DT. PCV1 er placeret nedstrøms for SP i EP, PCV2 mellem trykpumpen PB og DT. Koncentrationerne af sporgasser (CO2 eller NOx) måles i den ufortyndede udstødningsgas, den fortyndede udstødningsgas og fortyndingsluften ved hjælp af udstødningsgasanalysatoren (-erne) EGA. Disse værdier er nødvendige til kontrol af udstødningsgassens delingsforhold og kan anvendes til justering af PCV1 og PCV2, hvorved delingsforholdet kan reguleres nøjagtigt. Fortyndingsforholdet beregnes af sporgaskoncentrationerne.
 Figur 10
 Delstrømsfortyndingssystem med opdeling i flere rør, koncentrationsmåling og delstrømsprøveudtagning
 Den ufortyndede udstødningsgas føres fra udstødningsrøret EP til fortyndingstunnelen DT gennem overføringsrøret TT af en strømdeler FD3, der består af en række rør af ens dimensioner (samme diameter, længde og indlejringsradius), monteret i EP. Udstødningsgassen fra et af disse rør ledes til fortyndingstunnelen DT, medens gassen fra de øvrige rør føres gennem dæmpekammeret DC. Det er således det samlede antal rør, der er bestemmende for udstødningsgassens delingsforhold. Til at holde delingsforholdet konstant kræves et differenstryk på nul mellem dæmpekammeret DC og afgangen fra overføringsrøret TT, hvilket måles af differenstryktransduceren DPT. Et differenstryk på nul opnås ved indblæsning af frisk luft i fortyndingstunnelen DT ved afgangen fra overføringsrøret TT. Koncentrationerne af sporgasser (CO2 eller NOx) måles i den ufortyndede udstødningsgas, den fortyndede udstødningsgas og fortyndingsluften ved hjælp af udstødningsgasanalysatoren (-erne) EGA. Disse værdier er nødvendige til regulering af udstødningsgassens delingsforhold og kan anvendes til styring af den indblæste lufts strømningshastighed, hvorved delingsforholdet kan reguleres nøjagtigt. Fortyndingsforholdet beregnes af sporgaskoncentrationerne.
 Figur 11
 Delstrømsfortyndingssystem med strømningsregulering og totalstrømsprøvetagning
 Den ufortyndede udstødningsgas overføres fra udstødningsrøret EP til fortyndingstunnelen DT gennem prøvetagningsrøret SP og overføringsrøret TT. Den samlede strømningshastighed gennem tunnelen justeres ved hjælp af strømningsregulatoren FC3 og prøvetagningspumpen P i partikelprøvetagningssystemet (figur 13).
 Fortyndingsluftens strømningshastighed reguleres af strømningsregulatoren FC2, der kan benytte G
 EXH, G
 AIR eller G
 FUEL som styresignal til regulering af udstødningsgassens delingsforhold. Fortyndingstunnelen DT's


text:
indgående prøvegasstrøm er forskellen mellem den samlede gennemstrømning og fortyndingsluftstrømmen. Fortyndingsluftens strømningshastighed måles af flowmeteret FM1, den samlede strømningshastighed af flowmeteret FM3 i partikelprøveudtagningssystemet (figur 14). Af de to strømningshastigheder beregnes fortyndingsforholdet.
 Figur 12
 Delstrømsfortyndingssystem med strømningsregulering og delstrømsprøvetagning
 Den ufortyndede udstødningsgas overføres fra udstødningsrøret EP til fortyndingstunnelen DT gennem prøvetagningsrøret SP og overføringsrøret TT. Udstødningsgassens delingsforhold og den indgående strøm til DT reguleres af strømningsregulatoren FC2, som styrer flow (eller hastighed) af trykpumpen PB og sugepumpen SB i forhold dertil. Dette er muligt, fordi den af partikelprøvetagningssystemet udtagne prøve returneres til DT. G
 EXH, G
 AIR ellerr G
 FUEL kan anvendes som styresignaler for FC2. Fortyndingsluftens strømningshastighed måles med flowmeteret FM1, den samlede gennemstrømning med flowmeteret FM2. Af de to strømningshastigheder beregnes fortyndingsforholdet.
 Beskrivelse – figur 4 til 12
 — EP: udstødningsrør
 Udstødningsrøret kan være isoleret. For at mindske udstødningsrørets termiske træghed anbefales et forhold mellem rørets tykkelse og diameter på højst 0,015. Brugen af bøjelige rørsektioner bør begrænses til en længde af højst 12 rørdiametre. Bøjninger bør indskrænkes til det mindst mulige for at mindske inertiafsætningen. Indgår en prøvebænkslydpotte i systemet, kan denne ligeledes være isoleret.
 I isokinetiske systemer skal udstødningsrøret være fri for skarpe bøjninger og bratte diameterændringer i en afstand af mindst seks rørdiametre opstrøms og tre rørdiametre nedstrøms for prøvetagningssonden. På prøvetagningsstedet skal gashastigheden være over 10 m/s, undtagen i tomgangsmodus. Udstødningsgassens tryksvingninger må i gennemsnit ikke overstige ± 500 Pa. Foranstaltninger til nedsættelse af tryksvingningerne ud over brug af et udstødningssystem af chassistype (bestående af en lydpotte og en efterbehandlingsenhed) må ikke ændre motorydelsen eller medføre partikelafsætning.
 I systemer uden isokinetiske sonder anbefales, at røret i en afstand af mindst seks rørdiametre opstrøms for og tre rørdiametre nedstrøms for prøvetagningssonden er lige.
 — SP: prøvetagningssonde (figur 6 til 12)
 Sondens indvendige diameter skal være mindst 4 mm. Forholdet mellem diameteren af udstødningsrør og sonde skal være mindst fire. Sonden skal være et åbent, opadvendt rør beliggende i udstødningsrørets midtlinje, eller en flerhullet sonde som beskrevet under SP1 i punkt 1.1.1.
 — ISP: isokinetisk prøvetagningssonde (figur 4 og 5)
 Den isokinetiske prøvetagningssonde skal være placeret vendt mod strømmen og i udstødningsrørets midtlinje, hvor kravene til strømningsforholdene i afsnit EP er opfyldt, og skal være udformet således, at den giver en proportional prøve af den ufortyndede udstødningsgas. Dens indvendige diameter skal være mindst 12 mm.
 For at isokinetisk opdeling af udstødningsgassen kan finde sted, kræves et reguleringssystem til opretholdelse af et differenstryk på nul mellem EP og ISP. Under disse omstændigheder er gashastigheden i EP og ISP ens, og massestrømmen gennem ISP er en fast brøkdel af udstødningsgasstrømmen. ISP tilsluttes en differenstryktransducer. Fastholdelse af differenstrykket mellem EP og ISP på nul sker gennem styring af blæserhastigheden eller ved hjælp af en strømningsregulator.
 — FD1 og FD2: strømdelere (figur 9)
 I udstødningsrøret (EP) og i overføringsrøret (TT) er indsat et sæt venturier eller blænder, som afgiver en proportional prøve af den ufortyndede udstødningsgas. Til proportional deling kræves et reguleringssystem bestående af to trykreguleringsventiler PCV1 og PCV2 til


text:
regulering af trykket i udstødningsrøret EP og fortyndingstunnelen DT.
 — FD3: strømdeler (figur 10)
 I udstødningsrøret EP er monteret et sæt rør (en flerrørsenhed), der giver en proportional prøve af den ufortyndede udstødningsgas. Det ene af rørene fører udstødningsgas til fortyndingstunnelen DT, medens de øvrige rør fører udstødningsgassen til et dæmpekammer DC. Rørene skal have ens dimensioner (samme diameter, længde, bøjningsradius), således at delingsforholdet for udstødningsgassen afhænger af det samlede antal rør. Til proportional deling kræves et reguleringssystem, der opretholder et differenstryk på nul mellem flerrørsenhedens udmunding i dæmpekammeret DC og afgangen fra overføringsrøret TT. Under disse omstændigheder er udstødningsgassens hastighed i udstødningsrøret EP og strømdeleren FD3 proportionale, og gennem overføringsrøret TT strømmer en fast brøkdel af udstødningsgasstrømmen. De to punkter skal være forbundet med en differenstryktransducer DPT. Reguleringen af differenstrykket på nul sker ved hjælp af strømningsregulatoren FC1.
 — EGA: udstødningsgasanalysator (figur 6 til 10)
 Der kan anvendes CO2- eller NOx-analysatorer (kun med kulstofbalancemetode CO2). Analysatorerne kalibreres på samme måde som dem, der benyttes til bestemmelse af forurenende luftarter. Til bestemmelse af koncentrationsforskelle kan anvendes en eller flere analysatorer.
 Målesystemet skal kunne bestemme G
 EDFW,i med en præcision på ± 4 %.
 — TT: overføringsrør (figur 4 til 12)
 For partikelprøveoverføringsrøret gælder:
 —
 røret skal være så kort som muligt, og ikke over 5 m langt
 —
 rørets diameter skal mindst være lig prøvetagningssondens, men højst 25 mm
 —
 rørets munding skal vende nedstrøms og være placeret i fortyndingstunnelens midtlinje.
 Er rørets længde 1 meter eller derunder, skal det isoleres med materiale med en varmeledningsevne på højst 0,05 W/(m · K) med en radial isoleringstykkelse svarende til sondens diameter. Er røret længere end 1 meter, skal det være isoleret og opvarmet til en vægtemperatur på 523 K (250 °C).
 Alternativt kan den nødvendige vægtemperatur for røret bestemmes ved sædvanlige varmeoverføringsberegninger.
 — DPT: differenstryktransducer (figur 4, 5 og 10)
 Differenstryktransduceren skal have et område på højst ± 500 Pa.
 — FC1: strømningsregulator (figur 4, 5 og 10)
 I isokinetiske systemer (figur 4 og 5) kræves en strømningsregulator til opretholdelse af et differenstryk på nul mellem EP og ISP. Reguleringen kan finde sted på følgende måder:
 a)
 ved at styre hastighed eller gennemstrømning i sugepumpen (SB) og fastholde hastigheden af trykpumpen (PB) i hver prøvningssekvens (figur 4) eller
 b)
 ved at indstille sugepumpen (SB) på en konstant massestrøm af fortyndet udstødningsgas og styre pumpehastigheden af trykpumpen (PB) og dermed udstødningsprøvegasstrømmen i et område ved enden af overføringsrøret (TT) (figur 5).
 For trykregulerede systemer må restfejlen i reguleringssløjfen ikke være over ± 3 Pa. Tryksvingningerne i fortyndingstunnelen må i gennemsnit ikke overstige ± 250 Pa.
 For at opnå proportional opdeling af udstødningsgassen i flerrørssystemer (figur 10) kræves en strømningsregulator, der holder et differenstryk på nul mellem udgangen af flerrørsenheden og afgangen fra overføringsrøret (TT). Reguleringen kan ske ved styring af luftindblæsningen i fortyndingstunnelen (DT) ved afgangen fra TT.
 — PCV1, PCV2: trykreguleringsventiler (figur 9)
 Til proportional strømdeling i systemer med dobbelt venturi/blænde kræves to trykreguleringsventiler, der regulerer modtrykket i udstødningsrøret EP og