text:
sig under selve bunden, for eksempel længdevanger og tværgående vanger
 2.6.
 »sæde«: en anordning, som enten er sammenbygget med køretøjets stel eller ikke, som er komplet med beklædning, og som giver siddeplads til én voksen. Udtrykket dækker både et enkelt sæde og en del af et bænkesæde med plads til én person
 2.6.1.
 »forreste passagersæde«: alle sæder, hvis »forreste H-punkt« befinder sig i eller foran det lodrette tværplan, som går gennem førerens R-punkt
 2.6.2.
 »fremadvendt sæde«: et sæde, som kan bruges, mens køretøjet er i bevægelse, og som vender mod køretøjets forende på en sådan måde, at sædets lodrette symmetriplan danner en vinkel på mindre end + 10 ° eller – 10 ° i forhold til køretøjets lodrette symmetriplan.
 2.6.3.
 »bagudvendt sæde«: et sæde, som kan bruges, mens køretøjet er i bevægelse, og som vender mod køretøjets bagende på en sådan måde, at sædets lodrette symmetriplan danner en vinkel på mindre end + 10° eller – 10° i forhold til køretøjets lodrette symmetriplan
 2.6.4.
 »sidevendt sæde«: et sæde, som kan bruges, mens køretøjet er i bevægelse, og som vender mod køretøjets side på en sådan måde, at sædets lodrette symmetriplan danner en vinkel på 90° (± 10°) i forhold til køretøjets lodrette symmetriplan
 2.7.
 »gruppe af sæder«: enten et sæde af bænktypen eller sæder, som er adskilte, men placeret ved siden af hinanden (dvs. med de forreste forankringer for det ene sæde på linje med eller foran de bageste forankringer og på linje med eller bag ved de forreste forankringer for det andet sæde), og som kan tjene som siddeplads for en eller flere siddende voksne personer
 2.8.
 »bænkesæde«: en anordning, komplet med beklædning, som giver siddeplads til flere end én voksen.
 2.9.
 »sædetype«: en kategori af sæder, der ikke udviser forskelle indbyrdes på væsentlige områder som f.eks.:
 2.9.1.
 sædekonstruktionens udformning, dimensioner og materialer
 2.9.2.
 indstillingssystemernes og alle låsesystemernes type og dimensioner
 2.9.3.
 type og dimensioner af sikkerhedsselernes forankringer på sædet, af sædets forankring og de deraf berørte dele af køretøjets stel
 2.10.
 »sædeforankring«: det system, hvormed sædet er fastgjort til køretøjets stel, herunder de berørte dele af køretøjets stel
 2.11.
 »indstillingsanordning«: en anordning, hvormed sædet eller dele heraf kan indstilles, således at det tilpasses kropsbygningen af den person, der bruger det. Denne indstillingsanordning kan navnlig muliggøre:
 2.11.1.
 længdeindstilling
 2.11.2.
 højdeindstilling
 2.11.3.
 vinkelindstilling
 2.12.
 »forskydningsanordning«: en anordning, hvormed sædet eller dele deraf kan forskydes eller drejes uden faste mellemstillinger, med det formål at lette adgangen til området bag det pågældende sæde
 2.13.
 »spærreanordning«: en anordning, der sikrer fastholdelse af sædet og dele deraf i enhver brugsstilling, og som omfatter mekanismer til låsning af ryglænet i forhold til sædet og af sædet i forhold til køretøjet
 2.14.
 »referenceområde«: området mellem to lodrette planer i længderetningen, som har en indbyrdes afstand på 400 mm, er symmetriske omkring H-punktet og er dannet ved drejning af det i regulativ nr. 21, bilag 1, beskrevne hovedattrapapparat fra lodret til vandret. Apparatet anbringes som beskrevet i nævnte bilag til regulativ nr. 21 og indstilles til maksimumslængden


text:
840 mm
 2.15.
 »kraftbegrænsende anordning for brystkassen«: enhver del af sikkerhedsselen og/eller sædet og/eller køretøjet, som har til formål at begrænse omfanget af den belastning, som personens brystkasse udsættes for i tilfælde af en kollision
 3. ANSØGNING OM GODKENDELSE
 3.1.
 Ansøgningen om typegodkendelse af et køretøj med hensyn til seleforankringer indgives af køretøjets fabrikant eller dennes behørigt bemyndigede repræsentant.
 3.2.
 Følgende dokumenter skal vedlægges i tre eksemplarer med følgende oplysninger:
 3.2.1.
 tegninger af køretøjets stel i passende målestok, som viser placeringen for seleforankringerne og (i påkommende tilfælde) de effektive seleforandringer; desuden vedlægges detaljerede tegninger af seleforankringerne
 3.2.2.
 angivelse af anvendte materialer, der kan have indflydelse på seleforankringernes modstandskraft
 3.2.3.
 en teknisk beskrivelse af seleforankringerne
 3.2.4.
 hvis seleforankringerne er fastgjort til sædekonstruktionen:
 3.2.4.1.
 en detaljeret beskrivelse af køretøjstypen med hensyn til sædernes udformning, sædeforankringerne samt sædernes justerings- og låsesystemer
 3.2.4.2.
 tegninger af sæderne, af deres forankring til køretøjet og af deres indstillings- og spærreanordninger, i passende målestok og tilstrækkeligt detaljerede
 3.2.5.
 bevis for, at den sikkerhedssele eller fastholdelsesanordning, som anvendes ved godkendelsesprøvningen af forankringerne, er i overensstemmelse med FN-regulativ nr. 16, såfremt fabrikanten vælger den alternative dynamiske styrkeprøvning.
 3.3.
 Fabrikanten skal enten forsyne den tekniske tjeneste med et køretøj, der er repræsentativt for den type, der skal godkendes, eller med de dele af køretøjet, der af den tekniske tjeneste, der foretager godkendelsesprøvningerne, betragtes som væsentlige for prøvning af seleforankringerne.
 4. GODKENDELSE
 4.1.
 Hvis den køretøjstype, der ansøges om godkendelse for i henhold til dette regulativ, opfylder de relevante forskrifter i regulativet, meddeles der godkendelse for den pågældende køretøjstype.
 4.2.
 Hver godkendt type tildeles et godkendelsesnummer. De første to cifre (i øjeblikket 08, svarende til ændringsserie 08) angiver den serie ændringer, som omfatter de seneste vigtige tekniske ændringer af regulativet på godkendelsens udstedelsestidspunkt. Samme kontraherende part kan ikke tildele samme godkendelsesnummer til en anden type køretøj som defineret i punkt 2.2 ovenfor.
 4.3.
 Meddelelse om godkendelse, udvidelse, nægtelse eller inddragelse af en godkendelse, eller endeligt ophør af produktionen af en køretøjstype i henhold til dette regulativ, skal gives de kontraherende parter i 1958-overenskomsten, der anvender dette regulativ, ved brug af en formular svarende til modellen i bilag 1 til dette regulativ.
 4.4.
 Ethvert køretøj, som er i overensstemmelse med en type, som er godkendt efter dette regulativ, skal på et let synligt og let tilgængeligt sted, der er angivet i godkendelsesattesten, være påført et internationalt godkendelsesmærke bestående af følgende:
 4.4.1.
 en cirkel, som omslutter bogstavet »E« efterfulgt af kendingsnummeret på den stat, som har meddelt godkendelse (2)
 4.4.2.
 dette regulativs nummer til højre for den cirkel, der er foreskrevet i punkt 4.4.1
 4.4.3.
 bogstavet »e« til højre for dette regulativs nummer, såfremt der er udstedt typegodkendelse i henhold til den dynamiske prøvning i bilag 7.
 4.5.
 Er køretøjet i overensstemmelse med en køretøjstype, som i henhold til et eller flere andre af de til overenskomsten vedføjede regulativer er godkendt i samme stat, som har meddelt godkendelse efter dette regulativ, behøver det i punkt 4.4.1 ovenfor foreskrevne symbol ikke gentages. I så tilfælde

type: contracts

jurisdiction: EU


text:
skal de ekstra numre og symboler for alle de regulativer, som godkendelsen er meddelt efter i det land, hvor godkendelsen er meddelt i henhold til dette regulativ, placeres i lodrette kolonner til højre for det symbol, der er beskrevet i punkt 4.4.1.
 4.6.
 Godkendelsesmærket skal være let læseligt og må ikke kunne slettes.
 4.7.
 Godkendelsesmærket skal anbringes tæt ved eller på den identifikationsplade, som fabrikanten har anbragt på køretøjet.
 4.8.
 Bilag 2 til dette regulativ giver eksempler på godkendelsesmærkets udformning.
 5. SPECIFIKATIONER
 5.1.
 Definitioner (jf. bilag 3)
 5.1.1.
 H-punktet er et referencepunkt som defineret i bilag 4, punkt 2.3, i dette regulativ, som bestemmes på den i samme bilag angivne måde.
 5.1.1.1.
 Punkt H' er et referencepunkt i overensstemmelse med det i punkt 5.1.1 definerede H, som bestemmes for alle normale brugsstillinger for sædet.
 5.1.1.2.
 R-punktet er siddepladsens referencepunkt som defineret i punkt 2.4 i bilag 4 til dette regulativ.
 5.1.2.
 Det tredimensionale referencesystem er defineret i tillæg 2 til dette regulativs bilag 4.
 5.1.3.
 Punkterne L1 og L2 er de nedre effektive seleforankringer.
 5.1.4.
 Punkt C er et punkt, som befinder sig 450 mm lodret over R-punktet. Hvis den i punkt 5.1.6 definerede afstand S ikke er under 280 mm, og hvis fabrikanten har anvendt den alternative formel, BR = 260 mm +0,8 S, som er specificeret i punkt 5.4.3.3, skal den lodrette afstand mellem C og R være 500 mm.
 5.1.5.
 Vinklerne α1 og α2 er vinklerne mellem et vandret plan og de planer, som er vinkelrette på sædets lodrette langsgående midterplan, og som går gennem R-punktet og punkterne L1 og L2.
 Hvis sædet er indstilleligt, skal dette krav også være opfyldt for H-punkterne for alle normale kørselsstillinger som angivet af køretøjets fabrikant.
 5.1.6.
 S er afstanden i mm mellem de øvre effektive seleforankringer og et referenceplan P, som er parallelt med køretøjets langsgående midterplan og defineres således:
 5.1.6.1.
 Hvis siddestillingen er veldefineret ved sædets form, defineres planet P som sædets midterplan.
 5.1.6.2.
 Hvis der ikke findes en veldefineret siddestilling:
 5.1.6.2.1.
 Planet P for førersædet er et lodret plan, som er parallelt med køretøjets langsgående midterplan og går gennem rattets centrum (er det indstilleligt, skal det være i midterposition), idet rattets centrum regnes for at være beliggende i ratkransens plan.
 5.1.6.2.2.
 Forsædepassagerens referenceplan P er symmetrisk med førerens.
 5.1.6.2.3.
 Planet P for en af de bageste yderpladser er det af fabrikanten opgivne på betingelse af, at følgende grænser for afstanden A mellem køretøjets langsgående midterplan og referenceplanet P overholdes:
 A
 er større end eller lig med 200 mm, hvis bænkesædet fra fabrikantens side kun er beregnet til 2 passagerer
 A
 er større end eller lig med 300 mm, hvis bænkesædet fra fabrikantens side er beregnet til mere end to passagerer.
 5.2.
 Generelle specifikationer
 5.2.1.
 Forankringer til sikkerhedsseler skal udformes, fremstilles og placeres, således at de:
 5.2.1.1.
 muliggør montering af en egnet sikkerhedssele. Seleforankringerne til de forreste pladser i siderne bør tillade anbringelse af sikkerhedsseler med retraktor og en styretrisse under særligt hensyn til karakteristika for forankringernes modstandsdygtighed, med


text:
mindre fabrikanten leverer køretøjet udstyret med andre typer sikkerhedsseler med retraktorer. Hvis forankringerne kun passer til visse typer sikkerhedsseler, bør disse typer angives på den i punkt 4.3 nævnte formular.
 5.2.1.2.
 minimerer risikoen for, at selen glider, når den bæres korrekt.
 5.2.1.3.
 minimerer risikoen for beskadigelse af gjorden ved kontakt med de fremspringende dele af køretøjets stel eller sædekonstruktionen
 5.2.1.4.
 tillader køretøjet at overholde dette regulativs forskrifter under normal anvendelse.
 5.2.1.5.
 Når det drejer sig om forankringer, der har én indstilling for at tillade personer at stige ind i køretøjet og en anden for at fastholde dem, finder dette regulativs forskrifter anvendelse på forankringer i fastholdelsespositionen.
 5.3.
 Fastsat mindste antal seleforankringer
 5.3.1.
 Køretøjer i klasse M og N (bortset fra de køretøjer i klasse M2 eller M3, som hører ind under kategori I eller A1) skal være udstyret med seleforankringer, der opfylder kravene i nærværende regulativ.
 Hvis køretøjer i klasse M2 eller M3, som hører ind under kategori I eller A1, er udstyret med seleforankringer, skal disse forankringer opfylde kravene i nærværende regulativ.
 5.3.1.1.
 Forankringerne i et H-selesystem godkendt som en S-typesele (med eller uden retraktorer) i overensstemmelse med regulativ nr. 16 skal overholde forskrifterne i regulativ nr. 14, men yderligere forankring(er) til montering af skridtgjord (enhed) er undtaget for dette regulativs forskrifter om modstandsdygtighed og placering.
 5.3.2.
 Det mindste antal sikkerhedsseleforankringer for hver fremadvendt, bagudvendt eller sidevendt siddeplads er angivet i bilag 6.
 5.3.3.
 For køretøjer i klasse N1, vist i bilag 6 og markeret med symbolet Ø, tillades imidlertid for ydre siddepladser, som ikke er forsæder, to nedre forankringer, såfremt der er passage mellem et sæde og køretøjets nærmeste sidevæg, som tjener til at give passagerer adgang til andre dele af køretøjet.
 Pladsen mellem et sæde og sidevæggen betragtes som en passage, hvis afstanden, når alle døre er lukkede, mellem denne sidevæg og et lodret længdeplan, som går igennem det pågældende sædes midterlinje målt ved R-punktet og vinkelret på køretøjets langsgående midterplan, er mere end 500 mm.
 5.3.4.
 For så vidt angår de midterste siddepladser, som er vist i bilag 6 og markeret med symbolet *, anses to nedre forankringer for at være tilstrækkelige, såfremt forruden befinder sig uden for det referenceområde, som er defineret i bilag 1 til regulativ nr. 21; såfremt forruden befinder sig inden for referenceområdet, kræves tre forankringer.
 For så vidt angår seleforankringerne, betragtes forruden som del af referenceområdet, hvis den kan komme i statisk kontakt med prøvningsanordningen efter den metode, som beskrives i bilag 1 til regulativ nr. 21.
 5.3.5.
 For hver siddeplads, som i bilag 6 er markeret med symbolet , skal der være tre forankringer. Der kan anvendes to forankringer, hvis en af følgende betingelser er opfyldt:
 5.3.5.1.
 der er et sæde eller andre dele af køretøjet, som er i overensstemmelse med regulativ nr. 80, tillæg 1, punkt 3.5, direkte foran, eller
 5.3.5.2.
 ingen del af køretøjet befinder sig eller kan befinde sig i referenceområdet, når køretøjet er i bevægelse, eller
 5.3.5.3.
 dele af køretøjet, der befinder sig inden for det


text:
nævnte referenceområde, overholder de krav til energioptagelse, som er angivet i regulativ nr. 80, tillæg 6.
 5.3.5.4.
 Punkt 5.3.5.1. til 5.3.5.3. gælder ikke for førersæder.
 5.3.6.
 For så vidt angår alle sæder, som kun er beregnet til anvendelse, når køretøjet holder stille, samt for alle sæder i ethvert køretøj, som ikke er omfattet af punkt 5.3.1 til 5.3.4, er seleforankringer ikke påkrævet. Hvis imidlertid køretøjet har forankringer til sådanne sæder, skal disse være i overensstemmelse med dette regulativs bestemmelser. Enhver forankring, der udelukkende er beregnet til sikkerhedsseler til handicappede eller andre fastholdelsesanordninger i henhold til regulativ nr. 107, ændringsserie 02, bilag 8, behøver ikke være i overensstemmelse med forskrifterne i nærværende regulativ.
 5.3.7.
 For øverste dæk på et todækkerkøretøj gælder kravene til forsædepladserne i midten også for forsædepladserne ved siderne.
 5.3.8.
 For sæder, der kan benyttes drejet eller anbragt i en anden retning, når køretøjet holder stille, finder kravene i punkt 5.3.1 kun anvendelse, når sædet vender i den retning, der i overensstemmelse med dette regulativ svarer til normal brug, når køretøjet kører på vej. Oplysningsskemaet skal indeholde en bemærkning herom.
 5.4.
 Placering af seleforankringer (se bilag 3, figur 1)
 5.4.1.
 Generelt
 5.4.1.1.
 Forankringerne til en og samme sele kan enten alle monteres på køretøjets stel eller sædekonstruktionen eller på enhver anden del af køretøjet eller monteres fordelt på disse anbringelsesmuligheder.
 5.4.1.2.
 To naboseler kan fastgøres til samme forankring, såfremt prøveforskrifterne er opfyldt.
 5.4.2.
 Placering af effektive nedre seleforankringer
 5.4.2.1.
 Forsæder, køretøjsklasse M1
 For motorkøretøjer i klasse M1 skal vinklen α1 (modsat lukkebeslaget) være mellem 30° og 80°, og vinklen α2 (ved lukkeanordningen) skal være mellem 45° og 80°. Begge krav til vinklerne gælder for alle normale kørestillinger for forsæderne. Såfremt mindst en af vinklerne α1 og α2 er konstant (f.eks. forankring fastgjort til sædet) i alle normale brugsstillinger, skal dens værdi være 60 ± 10°. For så vidt angår justerbare sæder med et justeringssystem med en ryglænsvinkel på mindre end 20° (jf. bilag 3, figur 1) kan vinklen α1 være under den nævnte minimumsværdi (30°), forudsat at den ikke er mindre end 20° i enhver normal brugsstilling.
 5.4.2.2.
 Bagsæder, køretøjsklasse M1
 For motorkøretøjer i klasse M1 skal vinklerne α1 og α2 være mellem 30° og 80° for alle bagsæder. Hvis bagsæderne er justerbare, skal ovennævnte vinkler gælde for alle normale kørestillinger.
 5.4.2.3.
 Forsæder, andre køretøjsklasser end M1
 Hos andre motorkøretøjsklasser end M1 skal vinklerne α1 og α2 være mellem 30° og 80° for alle normale kørestillinger for forsæderne. For så vidt angår forsæder i køretøjer, hvis største masse ikke overstiger 3,5 ton, og hvor mindst en af vinklerne α1 og α2 er konstant i alle normale brugsstillinger, skal dens værdi være 60 ± 10° (f.eks. forankring fastgjort til sædet).
 5.4.2.4.
 Bagsæder og særlige for- eller bagsæder, andre køretøjsklasser end M1
 Ved køretøjer af andre klasser end M1 gælder for:
 a)
 bænkesæder
 b)
 justerbare sæder (for- og bagsæder) med et justeringssystem med en ryglænsvinkel på mindre end 20° (jf. bilag 3, figur 1) og
 c)
 andre bagsæder
 at vinklerne α1


text:
og α2 må være mellem 20° og 80° i alle normale brugsstillinger. For så vidt angår forsæder i køretøjer, hvis største masse ikke overstiger 3,5 ton, og hvor mindst en af vinklerne α1 og α2 er konstant i alle normale brugsstillinger, skal dens værdi være 60 ± 10° (f.eks. forankring fastgjort til sædet).
 For sæder, bortset fra forsæder, på køretøjer i klasse M2 og M3 skal vinklerne α1 og α2 være mellem 45 og 90° i alle normale brugsstillinger.
 5.4.2.5.
 Afstanden mellem de to lodrette planer, der er parallelle med køretøjets lodrette midterplan i længderetningen, og som går gennem hver af de to nedre effektive forankringer L1 og L2, må for samme sele ikke være mindre end 350 mm. I tilfælde af sidevendte sæder må afstanden mellem de to lodrette planer, der er parallelle med sædets lodrette midterplan i længderetningen, og som går gennem hver af de to nedre effektive forankringer L1 og L2, må for samme sele ikke være mindre end 350 mm. Såfremt der er kun er et midtersæde i den bageste sæderække hos køretøjer af klasse M1 og N1, må den nævnte afstand ikke være mindre end 240 mm for dette midtersæde, forudsat at det midterste bagsæde ikke kan udskiftes med andre af køretøjets sæder. Punkterne L1 og L2 skal befinde sig på hver sin side af sædets midterplan i længderetningen og i en afstand af mindst 120 mm fra dette.
 5.4.3.
 De øvre effektive seleforankringers placering (jf. bilag 3)
 5.4.3.1.
 Såfremt der er anvendt et selestyr eller en lignende anordning, og denne berører den øvre effektive seleforankrings position, bestemmes denne normalt ud fra forankringens stilling, når gjordens midterlinje i længderetningen går gennem punktet J1, som er successivt defineret ud fra R-punktet ved følgende tre afsnit:
 RZ
 :
 et afsnit af torsolinjen, der opad fra R-punktet måler 530 mm
 ZX
 :
 et afsnit vinkelret på køretøjets midterplan i længderetningen, og som fra punktet Z i retning af forankringen måler 120 mm
 XJ1
 :
 et afsnit af en fremadrettet linje vinkelret på det af RZ og ZX definerede plan, og som fra punktet X måler 60 mm.
 Punktet J2 er symmetrisk med punkt J1 om det lodrette plan i længderetningen gennem den torsolinje, som er beskrevet i punkt 5.1.2, for den dukke, der er placeret i det pågældende sæde.
 Hvis der anvendes et todørssystem til at give adgang til både for- og bagsæderne, og de øvre forankringer er monteret til B-stolpen, skal systemet udformes, så det ikke hindrer adgang til og udstigning af køretøjet.
 5.4.3.2.
 Den øvre effektive forankring skal være anbragt under planet FN, som er vinkelret på sædets midterplan i længderetningen og danner en vinkel på 65° med torsolinjen. For bagsædernes vedkommende kan denne vinkel reduceres til 60°. Planet FN skal være placeret således, at det skærer torsolinjen i et punkt D, således at DR = 315 mm +1,8 S. Når S ≤ 200 mm, er DR = 675 mm.
 5.4.3.3.
 Den øvre effektive seleforankring skal befinde sig bag ved et plan FK, der står vinkelret


text:
på sædets midterplan i længderetningen, og som skærer torsolinjen i punktet B i en vinkel på 120°, således at BR = 260 mm + S. For værdier af S ≥ 280 mm kan fabrikanten vælge BR = 260 mm +0,8 S.
 5.4.3.4.
 S må ikke være mindre end 140 mm.
 5.4.3.5.
 Den øvre effektive seleforankring skal anbringes bag et lodret plan vinkelret på køretøjets midterplan i længderetningen, og som går gennem punktet R som angivet i bilag 3.
 5.4.3.6.
 Den øvre effektive forankring skal anbringes oven over et horisontalt plan, som går gennem punktet C som defineret i punkt 5.1.4.
 5.4.3.6.1.
 Uanset kravene i punkt 5.4.3.6 skal den øvre effektive seleforankring for passagersæder i klasse M2- og M3-køretøjer kunne justeres under denne specifikation, hvis følgende krav er opfyldt:
 a)
 Sikkerhedsselen eller sædet skal være permanent mærket med henblik på identifikation af positionen for den øvre effektive seleforankring, der er nødvendig for at opfylde den minimale øvre forankringshøjde, som kræves i henhold til punkt 5.4.3.6. Denne markering skal tydeligt vise brugeren, når forankringen er i en position, der er egnet til brug for en voksen af normal højde
 b)
 Den øvre effektive forankring skal være således konstrueret, at den tillader justering af højden ved hjælp af en manuel justeringsanordning, der er let tilgængelig for bæreren i siddende stilling og let at anvende
 c)
 Den øvre effektive forankring skal være således konstrueret, at den forhindrer utilsigtet bevægelse af forankringen i opadgående retning, der under normal brug reducerer anordningens effektivitet
 d)
 Fabrikanten skal sørge for, at der i køretøjets instruktionsbog er en klar vejledning om justering af sådanne systemer samt rådgivning om egnetheden og begrænsningerne for personer af lav højde.
 Såfremt anordningen til justering af skulderhøjde ikke er direkte fastgjort til køretøjets konstruktion eller til sædekonstruktionen, men realiseres ved hjælp af en fleksibel anordning til højdeindstilling af skulderen, skal:
 e)
 kravene i litra a) og d) ovenfor stadig være opfyldt som led i typegodkendelsen i henhold til regulativ nr. 14 ved brug af den fastholdelsesanordning, der skal installeres
 f)
 der foreligge dokumentation for, at sikkerhedsselen og den tilhørende fleksible anordning til indstilling af selehøjde ved skulder er i overensstemmelse med kravene til fastholdelsesanordninger i regulativ nr. 16, og kravene i litra b) og c) skal være opfyldt i henhold til punkt 8.3 i regulativ nr. 16, typegodkendelse.
 5.4.3.7.
 Ud over den i punkt 5.4.3.1 angivne øvre forankring kan der være monteret supplerende øvre effektive forankringer, hvis en af følgende betingelser er opfyldt:
 5.4.3.7.1.
 De supplerende forankringer skal overholde forskrifterne i punkt 5.4.3.1 til 5.4.3.6.
 5.4.3.7.2.
 De supplerende forankringer kan benyttes uden brug af værktøj, er i overensstemmelse med forskrifterne i punkt 5.4.3.5 og 5.4.3.6 og befinder sig i et af de områder, der er bestemt ved, at det i dette regulativs bilag 3, figur 1, afgrænsede område forskydes 80 mm lodret opefter eller nedefter.
 5.4.3.7.3.
 Forankringen(-erne) er bestemt for en H-sele og er i overensstemmelse med forskrifterne i punkt 5.4.3.6, såfremt de(n) er beliggende bag planet i tværretningen gennem referencelinjen og er placeret


text:
således:
 5.4.3.7.3.1.
 Såfremt der er en enkelt forankring: i det fælles område af de to diedre, som begrænses af de to lodrette linjer gennem de i punkt 5.4.3.1 definerede punkter J1 og J2, og hvis vandrette tværsnit er vist i dette regulativs bilag 3, figur 2.
 5.4.3.7.3.2.
 Såfremt der er to forankringer: i det af de ovenstående definerede diedre, som er passende, forudsat at ingen forankring er længere end 50 mm fra det punkt, som er symmetrisk med og spejlvendt i forhold til den anden forankring omkring planet P, der er defineret i punkt 5.1.6, for det pågældende sæde.
 5.5.
 Dimensioner for forankringshuller med gevind
 5.5.1.
 Forankringsbeslagene skal have et gevindskåret boltehul på 11,11 mm (7/16 tomme) 20 UNF 2 B.
 5.5.2.
 Såfremt køretøjet fra fabrikantens side er monteret med sikkerhedsseler, som er fæstnet til alle for det pågældende sæde foreskrevne forankringer, behøver disse forankringer ikke overholde de i punkt 5.5.1 fastsatte forskrifter, forudsat at de overholder de andre bestemmelser i dette regulativ. I øvrigt gælder kravet i punkt 5.5.1 ikke for de ekstra forankringer, som opfylder kravet i punkt 5.4.3.7.3.
 5.5.3.
 Det skal være muligt at afmontere sikkerhedsselen fra forankringen, uden at denne beskadiges.
 6. PRØVNINGER
 6.1.
 Almindelige prøvninger af sikkerhedsseleforankringer
 6.1.1.
 Forudsat, at forskrifterne fra punkt 6.2 er opfyldt og i henhold til fabrikantens anmodning:
 6.1.1.1.
 kan prøvningerne udføres enten på køretøjets stel eller på et komplet køretøj.
 6.1.1.2.
 kan prøvningerne indskrænkes til at omfatte forankringer for kun ét sæde eller én gruppe af sæder, forudsat at:
 a)
 de pågældende forankringer har samme konstruktionsmæssige egenskaber som dem, der tilhører de andre sæder eller grupper af sæder, og
 b)
 når sædet eller gruppen af sæder er helt eller delvis forsynet med sådanne forankringer, har sædet eller gruppen af sæder de samme konstruktionsmæssige egenskaber som de øvrige sæder eller grupper af sæder.
 6.1.1.3.
 kan ruder og døre være monteret eller ikke, åbne eller lukkede.
 6.1.1.4.
 kan ethvert element, der hører til køretøjstypen, og som kan virke afstivende på køretøjets stel, være monteret.
 6.1.2.
 Sæderne skal være monteret og anbragt i den kørsels- eller brugsstilling, der af den tekniske tjeneste, som foretager godkendelsesprøvningerne, anses for at være den ugunstigste med hensyn til modstandsdygtighed. Sædernes stilling skal angives i prøverapporten. Hvis ryglænet er indstilleligt, fastlåses det som angivet af fabrikanten, eller hvis intet er angivet, på en sådan måde, at den faktiske hældningsvinkel ved køretøjer af klasse M1 og N1 ligger så nær 25° og ved andre køretøjsklasser så nær 15° som muligt.
 6.2.
 Fastgørelse af køretøjet til prøvning af sikkerhedsseleforankringer
 6.2.1.
 Den metode, der anvendes til fastgørelse af køretøjet under prøvningen, må ikke bevirke, at seleforankringerne eller deres forankringsområder forstærkes, eller at stellets normale deformering formindskes.
 6.2.2.
 En fastgørelsesanordning anses for tilfredsstillende, når den ikke påvirker et område, der strækker sig over hele stellets bredde, og hvis stellet eller køretøjet er blokeret eller fastgjort foran, i en afstand af mindst 500 mm fra den forankring, der prøves, og hvis det er fastgjort bagtil, mindst 300 mm fra forankringen.
 6.2.3.
 Det tilrådes


text:
at lade stellet hvile på støtter, som er anbragt tilnærmelsesvis lodret under hjulakslerne, eller, hvis dette ikke er muligt, under ophængningspunkterne.
 6.2.4.
 Såfremt der benyttes en anden fastgørelsesmetode end den i dette regulativs punkt 6.2.1 til 6.2.3 foreskrevne, skal dens ligeværdighed godtgøres.
 6.3.
 Almindelige prøvningsforskrifter for sikkerhedsseleforankringer
 6.3.1.
 Alle forankringer for samme gruppe sæder bør prøves samtidig. Hvis der imidlertid er risiko for, at asymmetrisk belastning af sæderne og/eller forankringerne fører til svigt, kan der gennemføres en supplerende prøvning uden asymmetrisk belastning.
 6.3.2.
 Der skal anvendes en trækkraft i en vinkel på 10° ± 5° over vandret i planet parallelt med køretøjets midterplan i længderetningen.
 Der påføres en foreløbig belastning på 10 % med en tolerance på ± 30 % af målbelastningen; belastningen øges til 100 % af den relevante målbelastning.
 6.3.3.
 Den fulde belastning påføres så hurtigt som muligt og inden for en maksimal belastningstid på 60 sek.
 Fabrikanten kan dog anmode om, at belastningen påføres i løbet af 4 sek.
 Seleforankringerne skal modstå den specificerede belastning i mindst 0,2 sek.
 6.3.4.
 De trækanordninger, der skal anvendes ved de under punkt 6.4 beskrevne prøvninger, er beskrevet i bilag 5. De anordninger, som er vist i figur 1 i bilag 5, placeres på sædehynden og skubbes så vidt muligt op mod ryglænet, mens selegjorden strammes omkring den. Den anordning, der er vist i figur 2 i bilag 5, sættes på plads, og selegjorden placeres omkring den og strammes til. Under denne del må der ikke påføres nogen foreløbig belastning af sikkerhedsseleforankringerne ud over den minimumsbelastning, som er nødvendig for placere prøvningsanordningen korrekt.
 Den trækanordning på enten 254 mm eller 406 mm, der anvendes ved hver siddeplads, skal være af en sådan art, at dens bredde så vidt muligt svarer til afstanden mellem de nedre forankringer.
 Ved placering af trækanordningen skal enhver påvirkning under trækprøvningen, som har en negativ indvirkning på belastningen og fordelingen heraf, forhindres.
 6.3.5.
 Forankringerne til sæder, der har øvre forankringer, skal underkastes prøvninger under følgende forhold:
 6.3.5.1.
 Forreste sæder i siderne:
 Forankringerne skal underkastes de i punkt 6.4.1 nævnte prøvninger, under hvilke de påvirkes ved hjælp af en anordning, der har samme geometri som en trepunktsikkerhedssele omfattende retraktor og styretrisse eller selestyr ved den øvre forankring. Er der flere forankringer end det i punkt 5.3 foreskrevne antal, skal forankringerne underkastes den i punkt 6.4.5 foreskrevne prøve, under hvilken kræfterne overføres til forankringerne ved hjælp af en anordning, der svarer til den type sikkerhedssele, der skal anvendes i forbindelse med de pågældende forankringer.
 6.3.5.1.1.
 Hvis retraktoren ikke er fæstnet til den påkrævede ydre nedre seleforankring, eller hvis retraktoren er fæstnet til den øvre seleforankring, skal den nedre seleforankring også underkastes den i punkt 6.4.3 foreskrevne prøvning.
 6.3.5.1.2.
 I ovennævnte tilfælde kan de i punkt 6.4.1 og 6.4.3 foreskrevne prøvninger på fabrikantens begæring udføres på to forskellige stel.
 6.3.5.2.
 Bageste pladser i siderne og alle midterpladser:
 Forankringerne underkastes de under punkt 6.4.2 nævnte prøvninger, under hvilke disse forankringer påvirkes ved hjælp af en anordning, der har samme geometri som


text:
en trepunktssele uden retraktor, og den under punkt 6.4.3 nævnte prøvning, under hvilke de nedre forankringer påvirkes ved hjælp af en anordning, der har samme geometri som en hoftesele. De to prøvninger kan på fabrikantens begæring udføres på to forskellige stel.
 6.3.5.3.
 Når en fabrikant leverer sit køretøj med sikkerhedsseler, kan de tilsvarende forankringer på fabrikantens anmodning nøjes med at blive underkastet en prøvning, under hvilken de påvirkes ved hjælp af en anordning med samme geometri som de sikkerhedsseler, der skal monteres på forankringerne.
 6.3.6.
 Når de bageste pladser ved siderne og midterpladserne ikke er forsynet med øvre forankringer, skal de nedre forankringer underkastes den i punkt 6.4.3 nævnte prøvning, under hvilken de påvirkes af en anordning med samme geometri som en hoftesele.
 6.3.7.
 Hvis køretøjet er beregnet til andre anordninger, som forhindrer selerne i at blive forbundet direkte til forankringerne uden ruller eller lignende som mellemled, eller som nødvendiggør forankringer ud over de i punkt 5.3 nævnte, skal sikkerhedsselen eller et arrangement af kabler, ruller osv., der er repræsentativt for sikkerhedsseleudstyret, forbindes til forankringerne med en sådan anordning i køretøjet, og forankringerne skal underkastes prøvninger i overensstemmelse med de i punkt 6.4 nævnte, alt efter omstændighederne.
 6.3.8.
 Der kan benyttes en anden prøvningsmetode end den i punkt 6.3 foreskrevne, men i så tilfælde skal dens ligeværdighed godtgøres.
 6.4.
 Særlige prøvningsforskrifter for sikkerhedsseleforankringer
 6.4.1.
 Prøvning ved en trepunktssele med retraktor, der omfatter styretrisse eller selestyr ved den øvre seleforankring
 6.4.1.1.
 En særlig styretrisse eller et særligt selestyr til kablet eller selen, som er egnet til overførsel af kraften fra trækanordningen, eller den af fabrikanten leverede styretrisse eller selestyr, monteres på den øvre forankring.
 6.4.1.2.
 Trækanordningen (jf. bilag 5, figur 2), der er forbundet med samme seles forankringer, påføres en prøvebelastning på 1 350 daN ± 20 daN ved hjælp af en anordning med samme geometri som en sådan seles øvre torsogjord. Såfremt der er tale om andre køretøjsklasser end M1 og N1, skal prøvningsbelastningen være 675 ± 20 daN med undtagelse af M3- og N3-køretøjer, for hvilke der anvendes en belastning på 450 ± 20 daN.
 6.4.1.3.
 Samtidig påføres en trækanordning (jf. bilag 5, figur 1), som er forbundet med de to nedre seleforankringer, en trækkraft på 1 350 daN ± 20 daN. Såfremt der er tale om andre køretøjsklasser end M1 og N1, skal prøvningsbelastningen være 675 ± 20 daN med undtagelse af M3- og N3-køretøjer, for hvilke der anvendes en belastning på 450 ± 20 daN.
 6.4.2.
 Prøvning ved en trepunktssele uden retraktor eller med retraktor ved øvre forankring
 6.4.2.1.
 En trækanordning (jf. bilag 5, figur 2) forbundet med den øvre forankring og den modstående nedre forankring til samme sele påføres en prøvningsbelastning på 1 350 daN ± 20 daN; hvis fabrikanten har leveret en retraktor til den øvre forankring, benyttes denne. Såfremt der er tale om andre køretøjsklasser end M1 og N1, skal prøvningsbelastningen være 675 ± 20 daN med undtagelse af M3- og N3-køretøjer, for hvilke der anvendes en belastning på 450 ± 20 daN.
 6.4.2.2.


text:
Samtidig påføres en trækanordning (jf. bilag 5, figur 1) forbundet med de nedre seleforankringer en trækkraft på 1 350 daN ± 20 daN. Såfremt der er tale om andre køretøjsklasser end M1 og N1, skal prøvningsbelastningen være 675 ± 20 daN med undtagelse af M3- og N3-køretøjer, for hvilke der anvendes en belastning på 450 ± 20 daN.
 6.4.3.
 Prøvning ved hofteseler
 En trækanordning (jf. bilag 5, figur 1), der er forbundet til de to nedre forankringer, påføres en prøvningsbelastning på 2 225 daN ± 20 daN. Såfremt der er tale om andre køretøjsklasser end M1 og N1, skal prøvningsbelastningen være 1 110 ± 20 daN med undtagelse af M3- og N3-køretøjer, for hvilke der anvendes en belastning på 740 ± 20 daN.
 6.4.4.
 Prøvning, når forankringsbeslagene alle sidder på de dele, der indgår i sædekonstruktionen eller er fordelt på køretøjets stel og sædekonstruktionen
 6.4.4.1.
 Alt efter omstændighederne udføres de i punkt 6.4.1, 6.4.2 og 6.4.3 specificerede prøvninger, idet der for hvert sæde og for hver gruppe af sæder tilføjes den nedenfor angivne supplerende kraft.
 6.4.4.2.
 De i punkt 6.4.1, 6.4.2 og 6.4.3 omhandlede belastninger suppleres med en kraft svarende til 20 gange vægten af det komplette sæde. Inertibelastningen påføres sædet eller relevante dele af dette i overensstemmelse med den fysiske effekt, det pågældende sædes masse har for sædeforankringerne. Fastsættelsen af den eller de yderligere belastning(er) og fordelingen heraf foretages af fabrikanten og godkendes af den tekniske tjeneste.
 For køretøjer i klasse M2 og N2, skal denne kraft svare til 10 gange massen af det komplette sæde. For køretøjer i klasse M3 og N3, skal den svare til 6,6 gange massen af det komplette sæde.
 6.4.5.
 Prøvning ved særlige seletyper
 6.4.5.1.
 Trækanordningen (jf. bilag 5, figur 2), der er forbundet med forankringsbeslagene til samme sele, påføres en prøvningsbelastning på 1 350 daN ± 20 daN ved hjælp af en anordning med samme geometri som en sådan seles øvre torsogjord(er).
 6.4.5.2.
 Samtidig påføres en trækanordning (jf. bilag 5, figur 3) forbundet med de to nedre seleforankringer en trækkraft på 1 350 daN ± 20 daN.
 6.4.5.3.
 Såfremt der er tale om andre køretøjsklasser end M1 og N1, skal prøvningsbelastningen være 675 ± 20 daN med undtagelse af M3- og N3-køretøjer, for hvilke der anvendes en belastning på 450 ± 20 daN.
 6.4.6.
 Prøvning ved bagudvendte sæder
 6.4.6.1.
 Forankringspunkterne prøves ved de kræfter, som er foreskrevet i punkt 6.4.1, 6.4.2 eller 6.4.3. I hvert tilfælde skal prøvebelastningen svare til den belastning, der foreskrives for M3- eller N3-køretøjer.
 6.4.6.2.
 Prøvningsbelastningen skal påføres i fremadgående retning i forhold til det pågældende sædes placering i overensstemmelse med den i punkt 6.3 foreskrevne procedure.
 6.4.7.
 Prøvning ved sidevendte sæder
 6.4.7.1.
 Forankringspunkterne prøves ved de kræfter, som er foreskrevet i punkt 6.4.3 for M3-køretøjer.
 6.4.7.2.
 Prøvningsbelastningen skal påføres i fremadgående retning i forhold til køretøjet i overensstemmelse med den i punkt 6.3 foreskrevne procedure. I de tilfælde, hvor sidevendte sæder er grupperet sammen på en basisstruktur, skal sikkerhedsselernes forankringspunkter for hver siddeplads i gruppen prøves separat. Desuden


text:
skal basisstrukturen prøves som beskrevet i punkt 6.4.8.
 6.4.7.3.
 I bilag 5, figur 1b, ses en trækanordning, der er tilpasset til prøvningen af sidevendte sæder.
 6.4.8.
 Prøvning af sidevendte sæders basisstruktur
 6.4.8.1.
 Basisstrukturen for et sidevendt sæde eller en gruppe sidevendte sæder prøves ved de kræfter, som er foreskrevet i punkt 6.4.3 for M3-køretøjer.
 6.4.8.2.
 Prøvningsbelastningen skal påføres i fremadgående retning i forhold til køretøjet i overensstemmelse med den i punkt 6.3 foreskrevne procedure. I de tilfælde, hvor sidevendte sæder er grupperet sammen, skal basisstrukturen prøves separat for hver siddeplads i gruppen.
 6.4.8.3.
 Påføringspunktet for de kræfter, der foreskrives i henholdsvis punkt 6.4.3 og 6.4.4, skal i videst muligt omfang svare til H-punktet og den linje, der dannes af et vandret plan og et lodret tværplan gennem de relevante H-punkt for hver siddeplads.
 6.5.
 Ved en gruppe af sæder som beskrevet i punkt 1 i bilag 7 kan bilfabrikanten vælge at anvende den i bilag 7 beskrevne dynamiske prøvning i stedet for den i punkt 6.3 og 6.4 foreskrevne statiske prøvning.
 7. INSPEKTION UNDER OG EFTER STATISK PRØVNING AF SIKKERHEDSSELEFORANKRINGER
 7.1.
 Alle forankringer skal kunne holde til den i punkt 6.3 og 6.4 fastsatte prøvning. Der kan tillades en varig deformering, herunder et delvist brud, af forankringerne eller områderne omkring disse, såfremt den foreskrevne kraft er opretholdt i den fastsatte tid. Under prøvningen skal minimumsafstandene mellem de i punkt 5.4.2.5 nævnte nedre forankringer og de i punkt 5.4.3.6 opstillede krav vedrørende de øvre effektive seleforankringer overholdes.
 7.1.1.
 For køretøjer i klasse M1, som har en tilladt totalmasse på maksimalt 2,5 ton, og hvis øvre sikkerhedsseleforankring er fastgjort til sædekonstruktionen, må den øvre effektive sikkerhedsseleforankring under prøvningen ikke forskydes længere fremad end til et tværplan, som går gennem R-punktet og punktet C for det pågældende sæde (jf. figur 1 i bilag 3 til dette regulativ).
 For andre køretøjer end de ovennævnte må den øvre effektive sikkerhedsseleforankring under prøvningen ikke forskydes længere fremad end til et tværplan, som hælder 10° fremad og går gennem sædets R-punkt.
 Den maksimale forskydning af det øvre effektive forankringspunkt måles under prøvningen.
 Hvis forskydningen af det øvre effektive forankringspunkt overstiger ovennævnte grænse, skal fabrikanten over for den tekniske tjeneste godtgøre, at personen i bilen ikke udsættes for fare. Eksempelvis kan prøvningsproceduren i regulativ nr. 94 følges, eller der kan udføres en slædeprøve med tilsvarende effekt for at illustrere, at der er tilstrækkelig plads til at overleve.
 7.2.
 I køretøjer, som har forskydnings- og spærreanordninger, der gør det muligt for personer på alle sæder at stige ud af køretøjet, skal sådanne anordninger stadig kunne betjenes med hånden, efter at trækkraftens påvirkning er ophørt.
 7.3.
 Efter prøvningerne opmåles enhver beskadigelse af forankringerne og af de konstruktionsdele, der har været udsat for belastning under prøvningerne.
 7.4.
 Undtaget herfra er de øvre forankringer til et eller flere sæder i køretøjer i klasse M2 over 3,5 ton og M3, som overholder forskrifterne i regulativ nr. 80, idet disse ikke skal opfylde bestemmelserne i punkt 7.1 om overholdelse af punkt 5.4.3.6.
 8. ÆNDRINGER


text:
OG UDVIDELSE AF GODKENDELSE AF KØRETØJSTYPE
 8.1.
 Enhver ændring af køretøjstypen skal meddeles den typegodkendende myndighed, som godkendte køretøjstypen. Denne myndighed kan da enten:
 8.1.1.
 anse det for usandsynligt, at ændringerne vil få en mærkbar negativ virkning, og at køretøjet under alle omstændigheder fortsat opfylder kravene eller
 8.1.2.
 kræve en yderligere prøvningsrapport fra den tekniske tjeneste, som er ansvarlig for prøvningens udførelse.
 8.2.
 Godkendelse eller afslag på godkendelse skal sammen med detaljer om ændringerne meddeles i henhold til fremgangsmåden beskrevet i punkt 4.3 ovenfor til de kontraherende parter, der anvender dette regulativ.
 8.3.
 Den kompetente myndighed, som meddeler udvidelse af en godkendelse, tildeler udvidelsen et serienummer og underretter de andre kontraherende parter i 1958-overenskomsten, der anvender dette regulativ, ved hjælp af en meddelelse, der svarer til modellen i bilag 1 til dette regulativ.
 9. PRODUKTIONENS OVERENSSTEMMELSE
 Procedurerne til sikring af produktionens overensstemmelse skal opfylde bestemmelserne i overenskomstens skema 1 (E/ECE/TRANS/505/Rev.3), idet følgende forskrifter finder anvendelse:
 9.1.
 Ethvert køretøj, som bærer et godkendelsesmærke som foreskrevet i dette regulativ, skal være i overensstemmelse med den godkendte køretøjstype for så vidt angår enkeltheder, der har betydning for sikkerhedsseleforankringernes egenskaber.
 9.2.
 For at kontrollere overensstemmelsen med de i punkt 9.1. foreskrevne krav, skal der undersøges et tilstrækkeligt antal stikprøver af serieproducerede køretøjer, som bærer det godkendelsesmærke, som kræves ifølge dette regulativ.
 9.3.
 Som hovedregel skal ovennævnte kontrol begrænses til måltagning. Imidlertid underkastes køretøjer i nødvendigt omfang nogle af de i punkt 6 beskrevne prøvninger, som udvælges af den tekniske tjeneste, som forestår godkendelsesprøvningerne.
 10. SANKTIONER I TILFÆLDE AF PRODUKTIONENS MANGLENDE OVERENSSTEMMELSE
 10.1.
 Godkendelser, som er meddelt for en type køretøj i henhold til dette regulativ, kan inddrages, hvis forskrifterne i punkt 9.1 ovenfor ikke er opfyldt, eller hvis køretøjets sikkerhedsseleforankringer ikke har bestået den i punkt 9 foreskrevne kontrol.
 10.2.
 Hvis en kontraherende part, der anvender dette regulativ, inddrager en godkendelse, som den tidligere har meddelt, skal den straks underrette de øvrige kontraherende parter, der anvender dette regulativ, herom ved hjælp af en anmeldelsesformular, som svarer til modellen i bilag 1 til dette regulativ.
 11. BETJENINGSVEJLEDNING
 De nationale myndigheder kan kræve, at fabrikanter af det køretøj, som indregistreres, i brugsvejledningen for køretøjet klart angiver:
 11.1.
 hvor forankringerne befinder sig, og
 11.2.
 til hvilke seletyper forankringerne skal anvendes (jf. bilag 1, punkt 5).
 12. ENDELIGT OPHØR AF PRODUKTIONEN
 Hvis indehaveren af godkendelsen endeligt ophører med at fremstille en type sikkerhedsseleforankringer, som er godkendt i henhold til dette regulativ, skal han underrette den myndighed, som har meddelt godkendelsen, herom. Efter modtagelse af den pågældende meddelelse underretter myndigheden de andre parter i 1958-overenskomsten, som anvender dette regulativ, ved hjælp af en meddelelse, der svarer til modellen i bilag 1 til dette regulativ.
 13. NAVNE OG ADRESSER PÅ DE TEKNISKE TJENESTER, DER ER ANSVARLIGE FOR UDFØRELSE AF GODKENDELSESPRØVNINGERNE, OG PÅ DE TYPEGODKENDENDE MYNDIGHEDER
 De kontraherende parter i 1958-aftalen, som anvender dette regulativ, meddeler De Forenede Nationers sekretariat navne og adresser på de tekniske tjenester, som udfører godkendelsesprøvninger, og på de typegodkendende myndigheder, som meddeler godkendelser, og hvortil meddelelser


text:
udstedt i andre lande om godkendelse eller udvidelse, nægtelse eller inddragelse af godkendelse skal sendes.
 14. OVERGANGSBESTEMMELSER
 14.1.
 Efter den officielle ikrafttrædelsesdato for ændringsserie 06 må ingen af de kontraherende parter, der anvender regulativet, nægte at meddele ECE-godkendelser i henhold til dette regulativ som ændret ved ændringsserie 06.
 14.2.
 2 år efter ikrafttrædelsen af ændringsserie 06 til dette regulativ må kontraherende parter, der anvender dette regulativ, kun udstede ECE-typegodkendelser, hvis forskrifterne i dette regulativ som ændret ved ændringsserie 06 er overholdt.
 14.3.
 7 år efter ikrafttrædelsen af ændringsserie 06 til dette regulativ kan kontraherende parter, der anvender dette regulativ, nægte at anerkende godkendelser, som ikke er meddelt i overensstemmelse med ændringsserie 06 til dette regulativ. Eksisterende godkendelser af de køretøjsklasser, som ikke påvirkes af ændringsserie 06 til dette regulativ, skal imidlertid forblive gyldige, og kontraherende parter, som anvender dette regulativ, skal fortsat anerkende dem.
 14.4.
 For køretøjer, som ikke påvirkes af ovenstående punkt 7.1.1, forbliver godkendelser, meddelt i overensstemmelse med ændringsserie 04 til dette regulativ, gyldige.
 14.5.
 For køretøjer, der ikke påvirkes af supplement 4 til ændringsserie 05 til dette regulativ, forbliver de eksisterende godkendelser gyldige, såfremt disse er meddelt i overensstemmelse med ændringsserie 05 frem til dennes supplement 3.
 14.6.
 Fra og med den officielle ikrafttrædelsesdato for supplement 5 til ændringsserie 05 må kontraherende parter, der anvender dette regulativ, ikke nægte at udstede godkendelser i henhold til dette regulativ som ændret ved supplement 5 til ændringsserie 05.
 14.7.
 For køretøjer, der ikke påvirkes af supplement 5 til ændringsserie 05 til dette regulativ, forbliver de eksisterende godkendelser gyldige, såfremt disse er udstedt i overensstemmelse med ændringsserie 05 frem til dennes supplement 3.
 14.8.
 Fra den 20. februar 2005 må kontraherende parter, der anvender dette regulativ, kun udstede godkendelser til køretøjer i klasse M1, hvis forskrifterne i dette regulativ som ændret ved supplement 5 til ændringsserie 05 er overholdt.
 14.9.
 Fra den 20. februar 2007 kan kontraherende parter, der anvender dette regulativ, nægte at anerkende godkendelser af køretøjer i klasse M1, som ikke er meddelt i overensstemmelse med supplement 5 til ændringsserie 05 til dette regulativ.
 14.10.
 Fra den 16. juli 2006 må kontraherende parter, der anvender dette regulativ, kun udstede godkendelser til køretøjer i klasse N, hvis køretøjstypen overholder forskrifterne i dette regulativ som ændret ved supplement 5 til ændringsserie 05.
 14.11.
 Fra den 16. juli 2008 kan kontraherende parter, der anvender dette regulativ, nægte at anerkende godkendelser af køretøjer i klasse N, som ikke er meddelt i overensstemmelse med supplement 5 til ændringsserie 05 til dette regulativ.
 14.12.
 Efter ikrafttrædelsesdatoen for ændringsserie 07 må de kontraherende parter, der anvender dette regulativ, ikke nægte at meddele godkendelse i henhold til dette regulativ som ændret ved ændringsserie 07.
 14.13.
 Fra 24 måneder efter ikrafttrædelsesdatoen for ændringsserie 07 må kontraherende parter, som anvender dette regulativ, kun meddele godkendelse, hvis forskrifterne i dette regulativ, som ændret ved ændringsserie 07, er opfyldt.
 14.14.
 Fra 36 måneder efter ikrafttrædelsen for ændringsserie 07 til dette regulativ kan kontraherende parter, der anvender dette regulativ, nægte af anerkende


text:
godkendelser, som ikke er meddelt i overensstemmelse med ændringsserie 07 til dette regulativ.
 14.15.
 Uanset punkt 14.13 og 14.14 forbliver eksisterende godkendelser af de køretøjsklasser, som ikke påvirkes af ændringsserie 07 til dette regulativ, imidlertid gyldige, og kontraherende parter, som anvender dette regulativ, skal fortsat anerkende dem.
 14.16.
 Hvis der ikke er krav om obligatorisk montering af sikkerhedsseleforankringer for klapsæder i de kontraherende parters nationale krav på tidspunktet for tiltrædelse af dette regulativ, kan de fortsat tillade, at disse forankringer ikke monteres med henblik på national godkendelse, og i så fald kan de pågældende klasser af busser ikke typegodkendes efter dette regulativ.
 14.17.
 Efter ikrafttrædelsesdatoen for supplement 2 til ændringsserie 07 må de kontraherende parter, der anvender dette regulativ, ikke nægte at udstede typegodkendelse i henhold til dette regulativ som ændret ved supplement 2 til ændringsserie 07.
 14.18.
 Fra 12 måneder efter den officielle ikrafttrædelsesdato for supplement 2 til ændringsserie 07 kan kontraherende parter, som anvender dette regulativ, kun udstede typegodkendelse til køretøjstyper, som opfylder kravene i dette regulativ som ændret ved supplement 2 til ændringsserie 07.
 14.19.
 De kontraherende parter, der anvender dette regulativ, kan ikke nægte at meddele udvidelse af typegodkendelse, selv om supplement 2 til ændringsserie 07 ikke er opfyldt.
 14.20.
 Efter den officielle ikrafttrædelsesdato for ændringsserie 08 må de kontraherende parter, der anvender dette regulativ, ikke nægte at meddele godkendelse eller anerkende typegodkendelser i henhold til dette regulativ som ændret ved ændringsserie 08.
 14.21.
 De kontraherende parter, der anvender dette regulativ, må ikke nægte at meddele udvidelse af typegodkendelser for eksisterende typer på grundlag af de bestemmelser, der var gældende på tidspunktet for den oprindelige godkendelse.
 14.22.
 De kontraherende parter, der anvender dette regulativ efter ikrafttrædelsesdatoen for ændringsserie 08, er ikke forpligtet til at acceptere typegodkendelser, der er meddelt i henhold til tidligere ændringsserier til dette regulativ.
 14.23.
 Efter den officielle ikrafttrædelsesdato for ændringsserie 09 må de kontraherende parter, der anvender dette FN-regulativ, ikke nægte at meddele eller anerkende typegodkendelser i henhold til dette FN-regulativ som ændret ved ændringsserie 09.
 14.24.
 Fra den 1. september 2019 er de kontraherende parter, der anvender dette FN-regulativ, ikke forpligtet til at anerkende typegodkendelser i henhold til den forudgående ændringsserie, som først blev udstedt efter 1. september 2019.
 14.25.
 Indtil den 1. september 2025 skal de kontraherende parter, der anvender dette FN-regulativ, anerkende typegodkendelser efter den forudgående ændringsserie, som blev udstedt første gang før den 1. september 2019.
 14.26.
 Fra den 1. september 2025 er de kontraherende parter, der anvender dette regulativ, ikke forpligtet til at anerkende typegodkendelser udstedt i henhold til den forudgående ændringsserie til dette regulativ.
 14.27.
 Uanset ovenstående overgangsbestemmelser er kontraherende parter, der først begynder at anvende dette regulativ efter ikrafttrædelsen af den seneste ændringsserie, ikke forpligtet til at acceptere typegodkendelser, som er meddelt i henhold til tidligere ændringsserier til dette regulativ, og kun forpligtet til at acceptere typegodkendelser meddelt i henhold til ændringsserie 09.
 14.28.
 Uanset punkt 14.26 skal de kontraherende parter, der anvender dette FN-regulativ, fortsat acceptere typegodkendelser udstedt i overensstemmelse med en tidligere række


text:
af ændringer til dette FN-regulativ for køretøjer/køretøjssystemer, der ikke er berørt af bestemmelserne i ændringsserie 09.
 14.29.
 De kontraherende parter, der anvender dette FN-regulativ, må ikke nægte at meddele typegodkendelser i henhold til nogen af de foregående serier af ændringer til dette regulativ eller udvidelser heraf
 (1) Som fastlagt i den konsoliderede resolution om køretøjers konstruktion (R.E.3), (ECE/TRANS/WP.29/78/Rev.6, punkt 2).
 (2) Kendingsnumrene for de kontraherende parter i 1958-overenskomsten er angivet i bilag 3 til den konsoliderede resolution om køretøjers konstruktion (R.E.3), dokument ECE/TRANS/WP.29/78/Rev.6 — http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29resolutions.html.
 BILAG 1
 MEDDELELSE
 BILAG 2
 UDFORMNING AF GODKENDELSESMÆRKET
 MODEL A
 (se regulativets punkt 4.4)
 a = min. 8 mm
 Ovennævnte godkendelsesmærke, der er påmonteret et køretøj, angiver, at den pågældende køretøjstype med hensyn til sikkerhedsseleforankringer er godkendt i Nederlandene (E 4) i henhold til FN-regulativ nr. 14 med godkendelsesnummer 092439. De to første cifre i godkendelsesnummeret angiver, at FN-regulativ nr. 14 allerede indeholdt ændringsserie 09 på godkendelsestidspunktet.
 MODEL B
 (se regulativets punkt 4.5)
 a = min. 8 mm
 Ovenstående godkendelsesmærke, som er påført et køretøj, viser, at køretøjstypen er godkendt i Nederlandene (E4) i henhold til FN-regulativ nr. 14 og 24 (1). (For så vidt angår sidstnævnte regulativ er den korrigerede energioptagende faktor 1,30 m-1). Godkendelsesnumrene angiver, at FN-regulativ 14 på godkendelsesdatoerne omfattede ændringsserie 09, og at FN-regulativ nr. 24 forelå i ændringsserie 03-versionen.
 (1) Det andet nummer er kun givet som eksempel.
 BILAG 3
 PLACERING AF EFFEKTIVE SELEFORANKRINGER
 (Tegningen viser ét eksempel, hvor den øvre forankring er fastgjort til køretøjets karrosseriplade)
 1.
 Mindst 240 mm for de midterste bagsæder i køretøjer af klasse M1 og N1.
 BILAG 4
 Metode til bestemmelse af H-punkt og faktisk torsovinkel for siddepladser i motorkøretøjer (1)
 Tillæg 1 — Beskrivelse af den tredimensionale H-punktmaskine (1)
 Tillæg 2 — Tredimensionalt referencesystem (1)
 Tillæg 3 — Referencedata for siddepladser (1)
 (1) Proceduren er beskrevet i bilag 1 til den konsoliderede resolution om køretøjers konstruktion (R.E.3) (dokument ECE/TRANS/WP.29/78/Rev.6.
 BILAG 5
 TRÆKANORDNING
 Alle dimensioner i mm
 Alle dimensioner i mm
 Med henblik på fastgørelse af gjorden kan skulderselens trækanordning ændres ved at tilføje to styrekanter og/eller nogle bolte for at undgå, at gjorden falder af under trækprøvningen.
 Alle dimensioner i mm
 BILAG 6
 MINDSTE ANTAL FORANKRINGSPUNKTER OG PLACERING AF NEDRE FORANKRINGER
 Køretøjsklasse
 Fremadvendte siddepladser
 Bagudvendte
 Sidevendte
 Ydre
 Midter
 For
 Andet
 For
 Andet
 M1
 3
 3
 3
 3
 2
 —
 M2 ≤ 3,5 ton
 3
 3
 3
 3
 2
 —
 M2 > 3,5 ton
 3
 3 eller 2
 3 eller 2
 3 eller 2
 2
 —
 M3
 3
 3 eller 2
 3 eller 2
 3 eller 2
 2
 2
 N1
 3
 3 eller 2 Ø
 3 eller 2 *
 2
 2
 —
 N2 & N3
 3
 2
 3 eller 2 *
 2
 2
 —
 Symbolforklaring:
 2
 :
 To nedre forankringer, som muliggør montering af sikkerhedssele type B eller sikkerhedssele type Br, Br3, Br4m eller Br4Nm, hvis dette kræves ifølge den konsoliderede resolution om udformning af køretøjer (R.E.3), bilag 13, tillæg 1.
 3
 :
 3 To nedre forankringer og én øvre forankring, som muliggør montering


text:
af trepunktssele af type A eller sikkerhedssele af type Ar, Ar4m eller Ar4Nm, hvis dette kræves ifølge den konsoliderede resolution om udformning af køretøjer (R.E.3), bilag 13, tillæg 1.
 Ø
 :
 Henviser til punkt 5.3.3 (Der tillades to forankringer, hvis der er passage mellem sædet og køretøjets sidevæg.)
 *
 :
 Henviser til punkt 5.3.4 (Der tillades to forankringer, hvis forruden befinder sig uden for referenceområdet.)
 :
 Henviser til punkt 5.3.5 (Der tillades to forankringer, hvis der ikke findes nogen i referenceområdet.)
 :
 Henviser til punkt 5.3.7 (Særlig bestemmelse for et køretøjs øvre dæk.)
 TILLÆG 1
 PLACERING AF NEDRE FORANKRINGER — KUN KRAV TIL VINKLER
 Sæde
 M1
 Andre klasser end M1
 Fortil*
 Siden med lukkebeslag (α2)
 45°-80°
 30°-80°
 Anden side (α1)
 30°-80°
 30°-80°
 vinkelkonstant
 50°-70°
 50°-70°
 bænksæde — siden med lukkebeslag (α2)
 45°-80°
 20°-80°
 bænksæde — anden side (α1)
 30°-80°
 20°-80°
 justerbart sæde med ryglænsvinkel < 20°
 45°-80° (α2)*
 20°-80° (α1)*
 20°-80°
 Bagsæder ≠
 30°-80°
 20°-80° Ψ
 Foldet
 Seleforankring ikke påkrævet.
 Forefindes forankring: se krav til vinkler fortil og bagtil
 Symbolforklaring:
 ≠
 :
 Udvendige pladser og midterpladser.
 *
 :
 såfremt vinklen ikke er konstant, se punkt 5.4.2.1.
 Ψ
 :
 45° – 90° for sæder i M2- og M3-køretøjer.
 BILAG 7
 DYNAMISK PRØVNING SOM ALTERNATIV TIL STATISK PRØVNING AF SIKKERHEDSSELEFORANKRINGERS STYRKE
 1. ANVENDELSESOMRÅDE
 I dette bilag beskrives en dynamisk slædeprøvning, som kan udføres som alternativ til den i regulativets punkt 6.3 og 6.4. foreskrevne statiske prøvning af seleforankringernes modstandskraft.
 Dette alternativ kan anvendes på bilfabrikantens anmodning, såfremt der er tale om en gruppe af sæder ved siddepladser, som alle er forsynet med trepunktsseler og dertil hørende kraftbegrænsende anordninger for brystkassen, og såfremt en gruppe af sæder yderligere omfatter en siddeplads, hvis øvre seleforankring indgår i sædets konstruktion.
 2. FORSKRIFTER
 2.1.
 I den dynamiske prøvning, som er foreskrevet i dette bilags punkt 3, må der ikke forekomme brud på forankringer eller områderne omkring disse. Dog tillades et programmeret brud, som er nødvendigt for den kraftbegrænsende anordnings funktion.
 Minimumsafstandene for de i dette regulativs punkt 5.4.2.5 nævnte nedre forankringer og de i punkt 5.4.3.6 opstillede krav vedrørende de øvre effektive forankringer samt i givet fald de i punkt 2.1.1 herunder supplerende krav, skal overholdes.
 2.1.1.
 For køretøjer i klasse M1, som har en tilladt totalmasse på maksimalt 2,5 ton, må den øvre sikkerhedsseleforankring, såfremt den er fastgjort til sædekonstruktionen, ikke forskydes længere fremad end til et tværplan, som går gennem R-punktet og punktet C for det pågældende sæde (jf. figur 1 i bilag 3 til dette regulativ).
 For andre køretøjer end de ovennævnte må den øvre sikkerhedsseleforankring ikke forskydes mere end til et tværplan, som hælder 10° fremad og går gennem sædets R-punkt.
 2.2.
 I køretøjer, som har forskydnings- og spærreanordninger, der gør det muligt for personer på alle sæder at stige ud af køretøjet, skal sådanne anordninger stadig kunne betjenes med hånden efter prøvningen.
 2.3.
 I brugervejledningen for køretøjet skal det angives, at hver enkelt sikkerhedssele kun må udskiftes med en sikkerhedssele, der er godkendt til den pågældende siddeplads i køretøjet; især skal


text:
de siddepladser, som kun må monteres med en egnet sikkerhedssele forsynet med kraftbegrænser, angives.
 3. BETINGELSER FOR DYNAMISK PRØVNING
 3.1.
 Almindelige betingelser
 De almindelige betingelser, som er beskrevet i punkt 6.1 i dette regulativ, gælder for prøvningen, som er beskrevet i dette bilag.
 3.2.
 Opstilling og forberedelse
 3.2.1.
 Slæde
 Slæden skal være konstrueret således, at der ikke fremstår permanent deformering efter prøvningen. Den skal have en styring, der sikrer, at den i kollisionsfasen ikke afviger mere end 5° i det lodrette plan og 2° i det vandrette plan.
 3.2.2.
 Fastgørelse af køretøjets stel
 Den del af køretøjets stel, som anses for væsentlig for køretøjets stivhed i forbindelse med sæde- og seleforankringerne, fastgøres til slæden, idet den i dette regulativs punkt 6.2 beskrevne fremgangsmåde følges.
 3.2.3.
 Fastholdelsesanordninger
 3.2.3.1.
 Fastholdelsesanordninger (komplette sæder, sikkerhedsseler og kraftbegrænsende anordninger) monteres til køretøjets stel i henhold til specifikationerne for det pågældende køretøjs produktionsserie.
 De af køretøjets dele, som vender mod det prøvede sæde (instrumentbræt, sæde osv. — afhængigt af det prøvede sæde) kan monteres på prøveslæden. Såfremt der er airbags til beskyttelse med frontalkollision, skal disse deaktiveres.
 3.2.3.2.
 På bilfabrikantens opfordring og efter aftale med den tekniske tjeneste, som er ansvarlig for prøvningerne, kan montering af visse dele af fastholdelsessystemerne ud over de komplette sæder, sikkerhedsseler og kraftbegrænsere undlades eller erstattes af dele, som har tilsvarende eller lavere stivhed, og hvis dimensioner stemmer overens med køretøjets indre monteringsmål, under forudsætning af at den prøvede opstilling er mindst lige så ugunstig som serieopstillingen med hensyn til den belastning, der påføres sæde- og seleforankringerne.
 3.2.3.3.
 I overensstemmelse med kravene i dette regulativs punkt 6.1.2 placeres sæderne i den indstilling, som den prøveansvarlige tekniske tjeneste vurderer giver de mest ugunstige forhold for forankringernes modstandskraft, og som er forenelig med placeringen af prøvedukker i køretøjet.
 3.2.4.
 Prøvedukker
 En prøvedukke, hvis mål og masse er i overensstemmelse med bilag 8, placeres på hvert sæde og holdes fast af køretøjets sikkerhedssele.
 Der kræves ingen måleinstrumenter i dukkerne.
 3.3.
 Prøvning
 3.3.1.
 Slæden fremdrives, således at den under prøvningen har en acceleration på 50 km/h. Slædens deceleration skal ligge inden for det interval, som er angivet i bilag 8 til regulativ nr. 16.
 3.3.2.
 Eventuelle yderligere fastholdelsesanordninger (selestrammere og lign. — bortset fra airbags) aktiveres efter bilfabrikantens anvisninger.
 3.3.3.
 Det undersøges, om forskydningen af sikkerhedsselens forankringer overstiger de grænser, som er angivet i dette bilags punkt 2.1 og 2.1.1.
 BILAG 8
 SPECIFIKATIONER FOR PRØVEDUKKER (1)
 Masse
 97,5 ± 5 kg
 Opret siddehøjde
 965 mm
 Hoftebredde (siddende)
 415 mm
 Hofteomkreds (siddende)
 1 200 mm
 Livvidde (siddende)
 1 080 mm
 Brystkassedybde
 265 mm
 Brystkasseomkreds
 1 130 mm
 Skulderhøjde
 680 mm
 Tolerance for alle længdemål
 ± 5 %
 Bemærkning: Målene er illustreret i nedenstående figur:
 (1) Anordninger beskrevet i Australian Design Rule (ADR) 4/03 og Federal Motor Vehicle Safety Standard (FMVSS) nr. 208 anses for ækvivalente.


text:
 Avis juridique important
 |
 22001D0464
 2001/464/EF: Afgørelse nr. 4/2001 truffet af Associeringsrådet EU-Letland den 20. marts 2001 om vedtagelse af gennemførelsesbestemmelser til reglerne om statsstøtte i artikel 64, stk. 1, nr. iii), og stk. 2, jf. artikel 64, stk. 3, i Europaaftalen om oprettelse af en associering mellem De Europæiske Fællesskaber og deres medlemsstater på den ene side og Republikken Letland på den anden side
 EF-Tidende nr. L 163 af 20/06/2001 s. 0016 - 0019
 Afgørelse nr. 4/2001 truffet af Associeringsrådet EU-Letlandden 20. marts 2001om vedtagelse af gennemførelsesbestemmelser til reglerne om statsstøtte i artikel 64, stk. 1, nr. iii), og stk. 2, jf. artikel 64, stk. 3, i Europaaftalen om oprettelse af en associering mellem De Europæiske Fællesskaber og deres medlemsstater på den ene side og Republikken Letland på den anden side(2001/464/EF)ASSOCIERINGSRÅDET HAR -under henvisning til Europaaftalen om oprettelse af en associering mellem De Europæiske Fællesskaber og deres medlemsstater på den ene side og Republikken Letland på den anden side, særlig artikel 64, stk. 3, ogud fra følgende betragtninger:(1) Efter Europaaftalens artikel 64, stk. 3, skal associeringsrådet inden den 31. december 1997 ved afgørelse vedtage de nødvendige regler for gennemførelsen af samme artikels stk. 1 og 2.(2) I henhold til Europaaftalens artikel 64, stk. 2, skal begrebet "offentlig støtte" i Europaaftalens artikel 64, stk. 1, nr. iii), vurderes på grundlag af kriterier, som udformes på basis af anvendelsen af artikel 87 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab; begrebet "offentlig støtte" omfatter således statsstøtte og støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, hvis støtten berører samhandelen mellem Det Europæiske Fællesskab og Republikken Letland (statsstøtte).(3) Republikken Letland udpeger en national institution eller administration til at varetage tilsynet med statsstøtteanliggender.(4) Denne tilsynsmyndighed får til opgave at undersøge eksisterende og fremtidige støtteprogrammer i Republikken Letland og afgive udtalelse om, hvorvidt sådanne programmer er forenelige med Europaaftalens artikel 64, stk. 1, nr. iii), og stk. 2.(5) Republikken Letland træffer de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at tilsynsmyndigheden i tide modtager al relevant information fra andre centrale, regionale og lokale statslige instanser, således at den kan varetage sine opgaver.(6) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber bistår tilsynsmyndigheden inden for rammerne af de relevante fællesskabsprogrammer med dokumentation, uddannelse og finansiering af studierejser og nødvendig faglig bistand -TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE:Artikel 1Gennemførelsesbestemmelser til de statsstøttebestemmelser, der er omhandlet i artikel 64, stk. 1, nr. iii), og stk. 2, i den Europaaftale, der er indgået mellem De Europæiske Fællesskaber og deres medlemsstater på den ene side og Republikken Letland på den anden side, jf. samme Europaaftales artikel 64, stk. 3, vedtages herved.Artikel 2Disse gennemførelsesbestemmelser træder i kraft den første dag i den måned, der følger efter vedtagelsen.Udfærdiget i Bruxelles, den 20. marts 2001.På associeringsrådets vegneI. BerzinsFormandGennemførelsesbestemmelsertil reglerne om statsstøtte i artikel 64, stk. 1, nr. iii), og stk. 2, jf. artikel 64, stk. 3, i Europaaftalen om oprettelse af en associering mellem De Europæiske Fællesskaber og deres


text: medlemsstater på den ene side og Republikken Letland på den anden sideTILSYNSMYNDIGHEDERNES TILSYN MED STATSSTØTTEArtikel 1Tilsynsmyndighedernes tilsyn med statsstøtteDet Europæiske Fællesskabs ("Fællesskabets") og Republikken Letlands tilsynsmyndigheder fører tilsyn med statsstøtteforanstaltninger og undersøger, om de er forenelige med Europaaftalen, på grundlag af de herfor gældende procedureregler i Fællesskabet og i Republikken Letland. Fællesskabets og Republikken Letlands tilsynsmyndighed er henholdsvis Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ("Kommissionen") og den lettiske kommission for statsstøttetilsyn.PRAKTISKE RETNINGSLINJER FOR SAGSBEHANDLINGArtikel 2Forenelighedskriterier1. Den i artikel 1 omhandlede undersøgelse af, hvorvidt støtteprogrammer og støttetildelinger er forenelige med Europaaftalen, vurderes på grundlag af kriterier, som udformes på basis af anvendelsen af artikel 87 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, dvs. på grundlag af nuværende og fremtidig afledt ret, rammebestemmelser, retningslinjer og andre relevante administrative retsakter, der er i kraft i Fællesskabet, samt den retspraksis, der er fastlagt af Retten i Første Instans og De Europæiske Fællesskabers Domstol og afgørelser truffet af associeringsrådet i medfør af artikel 4, stk. 3.Hvis støtteydelsen eller støtteprogrammer gælder produkter, der er omfattet af traktaten om oprettelse af Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab, anvendes første afsnit fuldt ud, idet undersøgelsen dog ikke foretages på grundlag af kriterier, der er udformet på basis af anvendelsen af artikel 87 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, men på grundlag af kriterier, der er udformet på basis af anvendelsen af statsstøttereglerne i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab.2. Republikken Letlands tilsynsmyndigheder underrettes om retsakter, der indebærer vedtagelse, ophævelse eller ændring af de i stk. 1 omhandlede forenelighedskriterier, når sådanne retsakter ikke offentliggøres, men specifikt bringes til de enkelte medlemsstaters kendskab.3. Har Republikken Letland ikke senest tre måneder efter modtagelsen af de officielle oplysninger om ændringerne gjort indsigelse mod dem, gælder de som forenelighedskriterier, jf. stk. 1. Gør Republikken Letland indsigelse mod ændringerne, finder der med udgangspunkt i den indbyrdes tilnærmelse af lovgivningerne, der tilsigtes med Europaaftalen, konsultationer sted i associeringsrådet i henhold til artikel 7 og 8 i nærværende bestemmelser.4. Samme princip lægges til grund i tilfælde af andre større ændringer i Fællesskabets statsstøttepolitik.Artikel 3Støtte af begrænset omfangStøtteprogrammer og enkelttilfælde af støtteydelse, som ikke omfatter eksportstøtte, og som falder under den gældende grænse i Fællesskabet for støtte af begrænset omfang(1), anses for kun at have en ubetydelig indvirkning på konkurrencen og handelen mellem parterne og behandles derfor ikke på grundlag af disse bestemmelser. Denne artikel omfatter ikke industri omfattet af traktaten om oprettelse af Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab, skibsbygning, transport eller støtte til udgifter i forbindelse med landbrug og fiskeri.Artikel 4Undtagelsesbestemmelser1. Efter Europaaftalens artikel 64, stk. 4, litra a), betragtes Republikken Letland som et område svarende til de områder i Fællesskabet, der er beskrevet i artikel 87, stk. 3, litra a), i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab.2. Tilsynsmyndighederne foretager i fællesskab en bedømmelse af den maksimale støtteintensitet og den specifikke regionale dækningsgrad for områder i Republikken Letland, hvor der kan ydes national regionalstøtte. De forelægger et fælles forslag for associeringsudvalget, der træffer afgørelse herom.3. Tilsynsmyndighederne kan om nødvendigt og på


text: anmodning af Republikken Letland i fællesskab foretage en vurdering af problemerne i forbindelse med anvendelsen af gældende fællesskabsret vedrørende statsstøtte i Republikken Letland under overgangen til markedsøkonomi. Vurderingen af sådanne problemer kan ikke vedrøre sektorerne landbrug, fiskeri, kul og stål, eller følsomme sektorer (biler, syntetiske fibre og skibsbygning), hvor der findes specifikke fællesskabsordninger. Tilsynsmyndighederne forelægger i givet fald et fælles forslag for associeringsrådet, som kan træffe en afgørelse.KONSULTATIONSPROCEDURER OG BILÆGGELSE AF TVISTERArtikel 5Undersøgelse af visse støtteformer1. Den berørte tilsynsmyndighed kan henvise støtteprogrammer og individuelle støttetildelinger - uanset om de dækkes af rammebestemmelser og retningslinjer i Fællesskabet eller ej - til behandling i konkurrence- og statsstøtteunderudvalget, når støttebeløbet andrager mere end 3 mio. EUR. Underudvalget kan aflægge rapport til associeringsudvalget, som kan vedtage de relevante afgørelser eller anbefalinger med hensyn til, hvorvidt støtteprogrammet eller støttetildelingen er forenelig med Europaaftalen og disse bestemmelser.2. Hovedsigtet med sådanne afgørelser og henstillinger er at undgå, at der indføres beskyttelsesforanstaltninger i samhandelen som reaktion på støtteforanstaltningerne.3. Associeringsudvalget kan beslutte, at der skal ske en udvidelse af de i denne artikel omhandlede undersøgelsesmuligheder.Artikel 6Anmodning om informationErfarer en parts tilsynsmyndighed, at et støtteprogram eller en individuel støttetildeling tilsyneladende krænker nogle af den pågældende parts vigtige interesser, kan myndigheden anmode den ansvarlige instans om information herom. Begge tilsynsmyndigheder bestræber sig under alle omstændigheder på at holde hinanden underrettet om vigtige forhold, der kan være af praktisk interesse for den anden part.Artikel 7Konsultations- og adfærdsregler1. Mener Kommissionen eller Republikken Letlands tilsynsmyndighed, at statsstøtte, der ydes på det område, hvor den anden myndighed er ansvarlig, i væsentlig grad påvirker dens vigtige interesser, kan den anmode om, at der indledes konsultationer med den anden tilsynsmyndighed, og den kan således anmode om, at den anden parts tilsynsmyndighed iværksætter passende procedurer til afhjælpning af forholdet. Dette forhindrer ikke, at parterne kan træffe andre foranstaltninger på grundlag af den for området gældende lovgivning, og indskrænker ikke den frihed, som den myndighed, der modtager anmodningen, har til at træffe endelig afgørelse inden for rammerne af bestemmelserne i Europaaftalen.2. Det påhviler den myndighed, der modtager anmodningen, at foretage en omhyggelig undersøgelse af de synspunkter og forhold, der forelægges af den anmodende myndighed, herunder de væsentlige krænkelser af vigtige interesser, som den part, som har foranlediget anmodningen, hævdes at være udsat for.3. Tilsynsmyndigheder, som deltager i konsultationer på grundlag af denne artikel, bestræber sig på - uden at deres øvrige rettigheder og forpligtelser herved tilsidesættes - inden for en frist på tre måneder at nå til en gensidigt acceptabel løsning under hensyntagen til de involverede vigtige interesser.Artikel 8Bilæggelse af tvister1. Fører de under artikel 7 omhandlede konsultationer ikke til en gensidigt acceptabel løsning, tages sagen efter anmodning fra en af parterne op til behandling i konkurrence- og statsstøtteunderudvalget, der er oprettet som led i Europaaftalen, inden for en frist på tre måneder efter anmodningens fremsættelse.2. Fører denne udveksling af synspunkter ikke til en gensidigt tilfredsstillende løsning, eller er den i stk. 1 nævnte frist udløbet, kan sagen indbringes for associeringsudvalget, der kan rette passende henstillinger til løsning af


text: problemet.3. Disse procedurer berører ikke eventuelle indgreb i henhold til Europaaftalens artikel 64, stk. 6. Indgreb i samhandelen bør kun finde anvendelse som sidste udvej.Artikel 9Fortrolighed1. For så vidt angår Europaaftalens artikel 64, stk. 7, er en tilsynsmyndighed ikke forpligtet til at udlevere oplysninger til den anden tilsynsmyndighed, hvis dette er forbudt i henhold til den lovgivning, der gælder for den myndighed, som er i besiddelse af oplysningerne.2. Tilsynsmyndighederne hemmeligholder information, som den anden myndighed har stillet til rådighed i fortrolighed.GENNEMSIGTIGHEDArtikel 10Støtteopgørelse1. Som led i de relevante fællesskabsprogrammer yder Kommissionen Republikken Letland bistand til udarbejdelse og ajourføring, på samme grundlag som i Fællesskabet, af en opgørelse over landets støtteprogrammer og individuelle støttetildelinger for at sikre og løbende forbedre gennemsigtigheden heraf.2. Kommissionen sender regelmæssigt Republikken Letland oplysninger om den dokumentation, som udarbejdes vedrørende dette emne med sigte på Fællesskabets medlemsstater.Artikel 11Gensidig oplysningMed henblik på større gennemsigtighed i statsstøtten sørger parterne for regelmæssig og gensidig offentliggørelse og udveksling af oplysninger om statsstøttepolitikken.DIVERSEArtikel 12Administrativ bistand (sprog)Kommissionen og Republikken Letlands tilsynsmyndighed træffer praktiske foranstaltninger til gensidig bistand samt andre passende tiltag, navnlig med hensyn til oversættelse.(1) I øjeblikket er EF-grænsen ifølge Kommissionens meddelelse om støtte af begrænset omfang (EFT C 68 af 6.3.1996, s. 9) på 100000 EUR i samlet støtte pr. virksomhed over en treårs periode.


text:
 2.7.2018
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 L 165/3
 AFTALE
 mellem Den Europæiske Union og Det Schweiziske Forbund om supplerende regler vedrørende instrumentet for finansiel støtte til forvaltning af de ydre grænser og den fælles visumpolitik som en del af Fonden for Intern Sikkerhed for perioden 2014-2020
 DEN EUROPÆISKE UNION, i det følgende benævnt »Unionen«,
 og
 DET SCHWEIZISKE FORBUND, i det følgende benævnt »Schweiz«,
 i det følgende samlet benævnt »parterne«,
 SOM HENVISER TIL aftalen mellem Den Europæiske Union, Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund om Det Schweiziske Forbunds associering i gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af Schengenreglerne (1), (herefter benævnt »associeringsaftalen«),
 Som tager følgende i betragtning:
 (1)
 Unionen indførte instrumentet for finansiel støtte til forvaltning af de ydre grænser og den fælles visumpolitik som en del af Fonden for Intern Sikkerhed ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 515/2014 (2).
 (2)
 Forordning (EU) nr. 515/2014 udgør en udvikling af Schengenreglerne, jf. associeringsaftalen med Schweiz.
 (3)
 Eftersom Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 514/2014 (3) har direkte indvirkning på anvendelsen af bestemmelserne i forordning (EU) nr. 515/2014 og således påvirker sidstnævntes retlige ramme, og eftersom de procedurer, der er fastsat i associeringsaftalen med Schweiz, er blevet anvendt i forbindelse med vedtagelsen af forordning (EU) nr. 514/2014, som blev meddelt Schweiz, anerkender parterne, at forordning (EU) nr. 514/2014 udgør en udvikling af Schengenreglerne, jf. associeringsaftalen med Schweiz, for så vidt som den er nødvendig for gennemførelsen af forordning (EU) nr. 515/2014.
 (4)
 I henhold til artikel 5, stk. 7, i forordning (EU) nr. 515/2014 skal de lande, der er associeret i gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af Schengenreglerne, herunder Schweiz, deltage i instrumentet i overensstemmelse med nævnte forordnings bestemmelser, og der bør indgås aftaler for nærmere at angive de pågældende landes finansielle bidrag og de supplerende regler, der er nødvendige for landenes deltagelse, herunder bestemmelser, som sikrer beskyttelse af Unionens finansielle interesser og Revisionsrettens revisionsbeføjelser.
 (5)
 Instrumentet for finansiel støtte til forvaltning af de ydre grænser og den fælles visumpolitik som en del af Fonden for Intern Sikkerhed (»fondsinstrumentet vedrørende grænser og visumpolitik«) udgør et særligt instrument inden for rammerne af Schengenreglerne, idet det skal sikre deling af byrderne og økonomisk støtte på området ydre grænser og visumpolitik i medlemsstaterne og de associerede stater.
 (6)
 Artikel 60 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 966/2012 (4) indeholder regler om indirekte forvaltning, som finder anvendelse, når tredjelande, herunder associerede stater, får overdraget budgetgennemførelsesopgaver.
 (7)
 I henhold til artikel 17, stk. 4, i forordning (EU) nr. 514/2014 er de udgifter, der i 2014 er afholdt af den ansvarlige myndighed inden dennes formelle udpegelse, støtteberettigede for derved at sikre en smidig overgang mellem Fonden for de Ydre Grænser og Fonden for Intern Sikkerhed. Tilsvarende er det vigtigt, at samme hensyn afspejles i denne aftale. Eftersom denne aftale ikke trådte i kraft inden udgangen af 2014, er det vigtigt at sikre, at udgifter afholdt inden og frem til den formelle udpegelse af den ansvarlige myndighed er støtteberettigede, forudsat at de på daværende tidspunkt anvendte forvaltnings- og


text:
kontrolsystemer i det væsentlige var de samme som dem, der er gældende efter den formelle udpegelse af den ansvarlige myndighed.
 (8)
 For at lette beregningen og anvendelsen af Schweiz' årlige bidrag til fondsinstrumentet vedrørende grænser og visumpolitik betales bidragene for perioden 2014-2020 i fem årlige rater fra 2016 til 2020. Fra 2016 til 2018 er de årlige bidrag fastsat som faste beløb, mens bidragene for årene 2019 og 2020 fastsættes i 2019 på grundlag af bruttonationalproduktet for samtlige stater, der deltager i fondsinstrumentet vedrørende grænser og visumpolitik, idet der tages højde for de faktiske betalinger,
 ER BLEVET ENIGE OM FØLGENDE:
 Artikel 1
 Anvendelsesområde
 Ved denne aftale fastsættes de supplerende regler, der er nødvendige for Schweiz' deltagelse i fondsinstrumentet vedrørende grænser og visumpolitik i overensstemmelse med forordning (EU) nr. 515/2014.
 Artikel 2
 Økonomisk forvaltning og kontrol
 1. Schweiz træffer de nødvendige foranstaltninger til at sikre overholdelse af bestemmelserne vedrørende økonomisk forvaltning og kontrol i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (»TEUF«) og i EU-retten med retsgrundlag i TEUF.
 De bestemmelser i TEUF og i den afledte ret, der omhandles i første afsnit, er:
 a)
 artikel 287, stk. 1, 2 og 3, i TEUF
 b)
 artikel 30, 32 og 57, artikel 58, stk. 1, litra c), nr. i), artikel 60 og artikel 79, stk. 2, og artikel 108, stk. 2, i forordning (EU, Euratom) nr. 966/2012
 c)
 artikel 32, 38, 42, 84, 88, 142 og 144 i Kommissionens delegerede forordning (EU) nr. 1268/2012 (5)
 d)
 Rådets forordning (Euratom, EF) nr. 2185/96 (6)
 e)
 Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 883/2013 (7).
 Parterne kan beslutte at ændre denne liste efter fælles overenskomst.
 2. Schweiz anvender bestemmelserne omhandlet i stk. 1 på sit område i overensstemmelse med denne aftale.
 Artikel 3
 Overholdelse af princippet om forsvarlig økonomisk forvaltning
 De midler, der tildeles Schweiz under fondsinstrumentet vedrørende grænser og visumpolitik, anvendes i overensstemmelse med princippet om forsvarlig økonomisk forvaltning.
 Artikel 4
 Overholdelse af princippet angående interessekonflikter
 Det forbydes de finansielle aktører og alle andre personer, der i de associerede lande er beskæftiget med budgetgennemførelse og budgetforvaltning, herunder forberedende foranstaltninger med henblik herpå, budgetrevision eller budgetkontrol, på Schweiz' område, at foretage handlinger, der vil kunne medføre, at de pågældendes egne interesser kommer i konflikt med Unionens interesser.
 Artikel 5
 Tvangsfuldbyrdelse
 Afgørelser truffet af Kommissionen, hvorved der pålægges andre personer end stater en betalingsforpligtelse, skal kunne tvangsfuldbyrdes på Schweiz' område.
 Tvangsfuldbyrdelsen sker efter de regler i den borgerlige retspleje, der gælder i Schweiz. Fuldbyrdelsespåtegning på en afgørelse skal uden andre formkrav end en prøvelse af ægtheden af den pågældende afgørelse påføres af den nationale myndighed, som Schweiz' regering udpeger hertil og meddeler Kommissionen.
 Når disse formkrav er opfyldt på Kommissionens begæring, kan Kommissionen foretage tvangsfuldbyrdelse i henhold til national ret ved at indbringe sagen direkte for den kompetente myndighed.
 Tvangsfuldbyrdelsen kan kun udsættes efter afgørelse truffet af Den Europæiske Unions Domstol. Retterne i Schweiz har dog kompetence til at træffe afgørelse i sager, hvori det gøres gældende, at tvangsfuldbyrdelsen foretages i strid med reglerne.
 Artikel 6


text:
Beskyttelse af EU's finansielle interesser mod svig
 1. Schweiz skal
 a)
 bekæmpe svig og enhver anden ulovlig aktivitet, der skader Unionens finansielle interesser, ved hjælp af foranstaltninger, som virker afskrækkende og er af en sådan art, at de yder en effektiv beskyttelse i Schweiz
 b)
 træffe de samme foranstaltninger til bekæmpelse af svig, der skader Unionens finansielle interesser, som det træffer til bekæmpelse af svig, der skader landets egne finansielle interesser, og
 c)
 samordne sine bestræbelser på at beskytte Unionens finansielle interesser med medlemsstaterne og Kommissionen.
 2. Schweiz træffer foranstaltninger svarende til dem, der er vedtaget af Unionen i henhold til artikel 325, stk. 4, i TEUF, og som er gældende på datoen for undertegnelsen af denne aftale.
 Parterne kan efter fælles overenskomst beslutte at træffe foranstaltninger svarende til senere foranstaltninger, Unionen vedtager i henhold til nævnte artikel.
 Artikel 7
 Kommissionens kontrol og inspektion på stedet (OLAF)
 Uden at dette berører Kommissionens rettigheder i henhold til artikel 5, stk. 8, i forordning (EU) nr. 514/2014, er den (Kontoret for Bekæmpelse af Svig, OLAF) bemyndiget til at foretage kontrol og inspektion på stedet på Schweiz' område for så vidt angår fondsinstrumentet vedrørende grænser og visumpolitik på betingelserne i Rådets forordning (Euratom, EF) nr. 2185/96.
 Schweiz' myndigheder letter kontrol og inspektion på stedet, som på de pågældende myndigheders begæring kan udføres i fællesskab med dem.
 Artikel 8
 Revisionsretten
 I henhold til artikel 287, stk. 3, i TEUF og første del, afsnit X, kapitel 1, i forordning (EU, Euratom) nr. 966/2012 skal Revisionsretten kunne foretage undersøgelser på stedet hos ethvert organ, der forvalter indtægter eller udgifter på Unionens vegne på Schweiz' område, for så vidt angår fondsinstrumentet vedrørende grænser og visumpolitik, herunder hos enhver fysisk eller juridisk person, der modtager betalinger fra budgettet.
 I Schweiz foretages Revisionsrettens undersøgelser i samarbejde med de nationale revisionsinstitutioner eller, hvis disse ikke har de fornødne beføjelser, med de kompetente nationale myndigheder. Revisionsretten og Schweiz' revisionsinstitutioner samarbejder i gensidig tillid, dog under bevarelse af deres uafhængighed. Disse institutioner eller myndigheder meddeler Revisionsretten, om de er indforstået med at deltage i revisionen.
 Revisionsretten skal mindst have de samme rettigheder som Kommissionen, jf. artikel 5, stk. 7, i forordning (EU) nr. 514/2014 og denne aftales artikel 7.
 Artikel 9
 Offentlige udbud
 Schweiz anvender sin nationale lovgivning om offentlige udbud, jf. bestemmelserne i bilag 4 til overenskomsten om oprettelse af Verdenshandelsorganisationen (aftalen om statslige indkøb) (8) og aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund om visse aspekter af offentlige indkøb (9).
 Schweiz sender Kommissionen en beskrivelse af sine procedurer for offentlige udbud.
 Desuden fremlægger landet oplysninger om de anvendte procedurer for offentlige udbud i hver årlig gennemførelsesrapport, jf. artikel 54 i forordning (EU) nr. 514/2014.
 Artikel 10
 Finansielle bidrag
 1. For årene 2016-2018 foretager Schweiz årlige indbetalinger til budgettet for fondsinstrumentet vedrørende grænser og visumpolitik i henhold til følgende tabel:
 (Alle beløb i EUR)
 2016
 2017
 2018
 Schweiz
 25 106 140
 25 106 140
 25 106 140
 2. Schweiz' bidrag for årene 2019 og 2020 beregnes i forhold til


text:
landets bruttonationalprodukt (BNP) som en procentdel af BNP for alle de stater, der deltager i fondsinstrumentet vedrørende grænser og visumpolitik, i overensstemmelse med den formel, der er fastlagt i bilaget.
 3. Schweiz betaler det finansielle bidrag, der er omhandlet i denne artikel, uanset på hvilken dato landet vedtager det nationale program, som er omhandlet i artikel 14 i forordning (EU) nr. 514/2014.
 Artikel 11
 Anvendelse af de finansielle bidrag
 1. De samlede årlige betalinger for 2016 og 2017 anvendes således:
 a)
 75 % til den midtvejsevaluering, der er omhandlet i artikel 8 i forordning (EU) nr. 515/2014
 b)
 15 % til udvikling af de IT-systemer, der er omhandlet i artikel 15 i forordning (EU) nr. 515/2014, med forbehold af vedtagelsen af de relevante EU-retsakter senest den 30. juni 2017
 c)
 10 % til de EU-aktioner, der er omhandlet i artikel 13 i forordning (EU) nr. 515/2014, og den krisebistand, der er omhandlet i artikel 14 i forordning (EU) nr. 515/2014.
 Såfremt det beløb, der er omhandlet i nærværende stykkes litra b), ikke tildeles eller udnyttes, omfordeler Kommissionen det efter proceduren i artikel 5, stk. 5, litra b), andet afsnit, i forordning (EU) nr. 515/2014 til de specifikke aktioner, som er omhandlet i artikel 7 i forordning (EU) nr. 515/2014.
 Hvis denne aftale ikke er trådt i kraft eller ikke anvendes midlertidigt pr. 1. juni 2017, anvendes Schweiz' fulde bidrag som omhandlet i denne artikels stk. 2.
 2. De samlede årlige betalinger for 2018, 2019 og 2020 anvendes således:
 a)
 40 % til de specifikke aktioner, der er omhandlet i artikel 7 i forordning (EU) nr. 515/2014
 b)
 50 % til udvikling af de IT-systemer, der er omhandlet i artikel 15 i forordning (EU) nr. 515/2014, med forbehold af vedtagelsen af de relevante EU-retsakter senest den 31. december 2018
 c)
 10 % til de EU-aktioner, der er omhandlet i artikel 13 i forordning (EU) nr. 515/2014, og den krisebistand, der er omhandlet i artikel 14 i forordning (EU) nr. 515/2014.
 Såfremt det beløb, der er omhandlet i nærværende stykkes litra b), ikke tildeles eller udnyttes, omfordeler Kommissionen det efter proceduren i artikel 5, stk. 5, litra b), andet afsnit, i forordning (EU) nr. 515/2014 til de specifikke aktioner, som er omhandlet i artikel 7 i forordning (EU) nr. 515/2014.
 3. De supplerende beløb, der er afsat til midtvejsevaluering, EU-aktioner, specifikke aktioner eller programmet for udvikling af IT-systemer, skal anvendes efter den relevante procedure, som er fastsat i en af følgende bestemmelser:
 a)
 artikel 6, stk. 2, i forordning (EU) nr. 514/2014
 b)
 artikel 8, stk. 7, i forordning (EU) nr. 515/2014
 c)
 artikel 7, stk. 3, i forordning (EU) nr. 515/2014
 d)
 artikel 15, andet afsnit, i forordning (EU) nr. 515/2014.
 4. Hvert år kan Kommissionen anvende indtil 181 424 EUR af de betalinger, der foretages af Schweiz, til at finansiere de administrative udgifter til personale eller eksternt personale, som er nødvendigt til at støtte Schweiz' gennemførelse af forordning (EU) nr. 515/2014 og denne aftale.
 Artikel 12
 Fortrolighed
 Alle oplysninger, der


text:
meddeles eller modtages i kraft af denne aftale, er, uanset formen, omfattet af tavshedspligt og nyder den samme beskyttelse som den, der gælder for lignende oplysninger efter schweizisk ret og efter de tilsvarende bestemmelser, der gælder for EU-institutionerne. Oplysningerne må ikke meddeles til andre personer end dem, der i EU-institutionerne, medlemsstaterne eller i Schweiz i kraft af deres hverv skal have kendskab til dem, eller anvendes til andre formål end til at sikre en effektiv beskyttelse af parternes finansielle interesser.
 Artikel 13
 Udpegelse af en ansvarlig myndighed
 1. Hurtigst muligt efter godkendelsen af det nationale program underretter Schweiz Kommissionen om den formelle udpegelse på ministerplan af den ansvarlige myndighed med ansvar for forvaltning og kontrol af udgifterne under fondsinstrumentet vedrørende grænser og visumpolitik.
 2. Den i stk. 1 omhandlede udpegelse foretages, forudsat at organet opfylder de udpegelseskriterier for interne forhold, kontrolaktiviteter, oplysning, kommunikation og overvågning, der er fastsat i eller på grundlag af forordning (EU) nr. 514/2014.
 3. Udpegelsen af en ansvarlig myndighed baseres på en udtalelse fra et revisionsorgan, eventuelt revisionsmyndigheden, som vurderer, om den ansvarlige myndighed opfylder udpegelseskriterierne. Dette organ kan være den uafhængige offentlige institution, der har ansvaret for overvågning, evaluering og revision af administrationen. Revisionsorganet fungerer uafhængigt af den ansvarlige myndighed og udfører sit arbejde i overensstemmelse med internationalt anerkendte revisionsstandarder. Schweiz kan basere sin udpegelsesafgørelse på, om forvaltnings- og kontrolsystemerne i det væsentlige er de samme som dem, der allerede var indført for den foregående periode, og om de har fungeret effektivt. Hvis de eksisterende revisions- og kontrolresultater viser, at det udpegede organ ikke længere opfylder udpegelseskriterierne, træffer Schweiz de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at der rettes op på manglerne i gennemførelsen af dette organs opgaver, herunder ved at bringe udpegelsen til ophør.
 Artikel 14
 Definition af regnskabsåret
 I denne aftale omfatter regnskabsåret, jf. artikel 60, stk. 5, i forordning (EU, Euratom) nr. 966/2012, udgifter, der er betalt, og indtægter, der er modtaget og bogført i den ansvarlige myndigheds regnskab i perioden, der starter den 16. oktober i år »n-1« og slutter den 15. oktober i år »n«.
 Artikel 15
 Udgifters støtteberettigelse
 Som en undtagelse fra artikel 17, stk. 3, litra b), og artikel 17, stk. 4, i forordning (EU) nr. 514/2014 er udgifter støtteberettigede, når de er betalt af den ansvarlige myndighed inden dens formelle udpegelse, jf. denne aftales artikel 13, forudsat at de forvaltnings- og kontrolsystemer, der blev anvendt inden den ansvarlige myndigheds formelle udpegelse, i det væsentlige er de samme som dem, der er gældende efter udpegelsen.
 Artikel 16
 Anmodning om betaling af den årlige saldo
 1. Senest den 15. februar i året efter afslutningen af et regnskabsår forelægger Schweiz Kommissionen de dokumenter og oplysninger, der kræves i henhold til artikel 60, stk. 5, første afsnit, litra b) og c), i forordning (EU, Euratom) nr. 966/2012.
 Uanset artikel 44, stk. 1, i forordning (EU) nr. 514/2014 forelægger Schweiz i henhold til artikel 60, stk. 5, tredje afsnit, i forordning (EU, Euratom) nr. 966/2012 senest den 15. marts i det følgende regnskabsår


text:
Kommissionen den udtalelse, der er omhandlet i artikel 60, stk. 5, andet afsnit, i forordning (EU, Euratom) nr. 966/2012.
 De forelagte dokumenter, som er omhandlet i dette stykke, fungerer som en anmodning om betaling af den årlige saldo.
 2. De dokumenter, der er omhandlet i nærværende artikels stk. 1, skal udarbejdes i henhold til de modeller, som Kommissionen har vedtaget på grundlag af artikel 44, stk. 3, i forordning (EU) nr. 514/2014.
 Artikel 17
 Gennemførelsesrapport
 Uanset artikel 54, stk. 1, i forordning (EU) nr. 514/2014 forelægger Schweiz i henhold til artikel 60, stk. 5, tredje afsnit, i forordning (EU, Euratom) nr. 966/2012 senest den 15. februar hvert år til og med 2022 Kommissionen en årlig rapport om gennemførelsen af det nationale program i det foregående regnskabsår og kan på det relevante niveau offentliggøre disse oplysninger.
 Den første årlige rapport om gennemførelsen af det nationale program skal forelægges den 15. februar efter denne aftales ikrafttrædelse eller starten på dens midlertidige anvendelse.
 Den første rapport skal omfatte regnskabsårene fra 2014 indtil regnskabsåret forud for det, hvor den første årlige rapport skulle forelægges, jf. stk. 2. Schweiz forelægger en endelig rapport om gennemførelsen af det nationale program senest den 31. december 2023.
 Artikel 18
 Elektronisk dataudvekslingssystem
 I henhold til artikel 24, stk. 5, i forordning (EU) nr. 514/2014 skal al officiel udveksling af oplysninger mellem Schweiz og Kommissionen foregå ved brug af et elektronisk dataudvekslingssystem, som Kommissionen tilvejebringer.
 Artikel 19
 Ikrafttrædelse
 1. Generalsekretæren for Rådet for Den Europæiske Union er depositar for denne aftale.
 2. Parterne godkender denne aftale i overensstemmelse med egne procedurer. De underretter hinanden om afslutningen af disse procedurer.
 3. Denne aftale træder i kraft på den første dag i den første måned efter datoen for den sidste underretning, jf. stk. 2.
 4. Parterne anvender denne aftale, undtagen artikel 5, midlertidigt fra dagen efter dens undertegnelse, medmindre forfatningsmæssige krav er til hinder herfor.
 Artikel 20
 Gyldighed og ophør
 1. Unionen eller Schweiz kan opsige aftalen ved at meddele den anden part sin beslutning herom. Denne aftale finder ikke længere anvendelse tre måneder efter datoen for en sådan meddelelse. Projekter og aktiviteter, der er i gang ved opsigelsen, skal fortsætte på de i denne aftale fastsatte betingelser. Parterne træffer ved fælles overenskomst bestemmelse om eventuelle andre konsekvenser af opsigelsen.
 2. Denne aftale ophører, når associeringsaftalen med Schweiz ophører i henhold til artikel 7, stk. 4, artikel 10, stk. 3, eller artikel 17 i associeringsaftalen med Schweiz.
 Artikel 21
 Sprog
 Denne aftale udfærdiges i et to eksemplarer på bulgarsk, dansk, engelsk, estisk, finsk, fransk, græsk, italiensk, kroatisk, lettisk, litauisk, maltesisk, nederlandsk, polsk, portugisisk, rumænsk, slovakisk, slovensk, spansk, svensk, tjekkisk, tysk, og ungarsk, idet hver af disse tekster har samme gyldighed.
 Съставено в Брюксел на петнадесети март две хиляди и осемнадесета година.
 Hecho en Bruselas, el quince de marzo de dos mil dieciocho.
 V Bruselu dne patnáctého března dva tisíce osmnáct.
 Udfærdiget i Bruxelles den femtende marts to tusind og atten.
 Geschehen zu Brüssel am fünfzehnten März zweitausendachtzehn.
 Kahe tuhande kaheksateistkümnenda aasta märtsikuu


text:
viieteistkümnendal päeval Brüsselis.
 Έγινε στις Βρυξέλλες, στις δέκα πέντε Μαρτίου δύο χιλιάδες δεκαοκτώ.
 Done at Brussels on the fifteenth day of March in the year two thousand and eighteen.
 Fait à Bruxelles, le quinze mars deux mille dix-huit.
 Sastavljeno u Bruxellesu petnaestog ožujka godine dvije tisuće osamnaeste.
 Fatto a Bruxelles, addì quindici marzo duemiladiciotto.
 Briselē, divi tūkstoši astoņpadsmitā gada piecpadsmitajā martā.
 Priimta du tūkstančiai aštuonioliktų metų kovo penkioliktą dieną Briuselyje.
 Kelt Brüsszelben, a kétezer-tizennyolcadik év március havának tizenötödik napján.
 Magħmul fi Brussell, fil-ħmistax-il jum ta’ Marzu fis-sena elfejn u tmintax.
 Gedaan te Brussel, vijftien maart tweeduizend achttien.
 Sporządzono w Brukseli dnia piętnastego marca roku dwa tysiące osiemnastego.
 Feito em Bruxelas, em quinze de março de dois mil e dezoito.
 Întocmit la Bruxelles la cincisprezece martie două mii optsprezece.
 V Bruseli pätnásteho marca dvetisícosemnásť.
 V Bruslju, dne petnajstega marca leta dva tisoč osemnajst.
 Tehty Brysselissä viidentenätoista päivänä maaliskuuta vuonna kaksituhattakahdeksantoista.
 Som skedde i Bryssel den femtonde mars år tjugohundraarton.
 За Европейския съюз
 Рог la Unión Europea
 Za Evropskou unii
 For Den Europæiske Union
 Für die Europäische Union
 Euroopa Liidu nimel
 Για την Ευρωπαϊκή Ένωση
 For the European Union
 Pour l'Union européenne
 Za Europsku uniju
 Per l'Unione europea
 Eiropas Savienības vārdā –
 Europos Sąjungos vardu
 Az Európai Unió részéről
 Għall-Unjoni Ewropea
 Voor de Europese Unie
 W imieniu Unii Europejskiej
 Pela União Europeia
 Pentru Uniunea Europeană
 Za Európsku úniu
 Za Evropsko unijo
 Euroopan unionin puolesta
 För Europeiska unionen
 За Конфедерация Швейцария
 Por la Confederación Suiza
 Za Švýcarskou konfederaci
 For Det Schweiziske Forbund
 Für die Schweizerische Eidgenossenschaft
 Šveitsi Konföderatsiooni nimel
 Για την Ελβετική Συνομοσπονδία
 For the Swiss Confederation
 Pour la Confédération suisse
 Za Švicarsku Konfederaciju
 Per la Confederazione Svizzera
 Šveices Konfederācijas vārdā –
 Šveicarijos Konfederacijos vardu
 A Svájci Államszövetség részéről
 Għall-Konfederazzjoni Svizzera
 Voor de Zwitserse Bondsstaat
 W imieniu Konfederacji Szwajcarskiej
 Pela Confederação Suíça
 Pentru Confederația Elvețiană
 Za Švajčiarsku konfederáciu
 Za Švicarsko konfederacijo
 Sveitsin valaliiton puolesta
 För Schweiziska edsförbundet
 (1) EUT L 53 af 27.2.2008, s. 52.
 (2) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 515/2014 af 16. april 2014 om oprettelse af et instrument for finansiel støtte til forvaltning af de ydre grænser og den fælles visumpolitik som en del af Fonden for Intern Sikkerhed og om ophævelse af beslutning nr. 574/2007/EF (EUT L 150 af 20.5.2014, s. 143).
 (3) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 514/2014 af 16. april 2014 om almindelige bestemmelser om Asyl-, Migrations- og Integrationsfonden og om instrumentet for finansiel støtte til politisamarbejde, forebyggelse og bekæmpelse af kriminalitet samt krisestyring (EUT L 150 af 20.5.2014, s. 112).
 (4) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 966/2012 af 25. oktober 2012 om de finansielle regler vedrørende Unionens almindelige budget og om ophævelse af Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 (EUT L 298 af 26.10.2012, s. 1), senest ændret ved forordning (EU, Euratom) nr. 547/2014 af 15. maj 2014 (EUT L 163 af 29.5.2014, s. 18).
 (5) Kommissionens delegerede forordning (EU) nr. 1268/2012 af 29. oktober 2012 om gennemførelsesbestemmelser til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 966/2012 om de finansielle regler vedrørende