text:
 25.2.2021
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 L 67/69
 DET BLANDEDE EØS-UDVALGS AFGØRELSE
 Nr. 171/2018
 af 6. juli 2018
 om ændring af protokol 31 til EØS-aftalen om samarbejde på særlige områder ud over de fire friheder [2021/232]
 DET BLANDEDE EØS-UDVALG HAR —
 under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (»EØS-aftalen«), særlig artikel 86 og 98, og
 ud fra følgende betragtninger:
 (1)
 Samarbejdet om EU-aktioner, der finansieres over Unionens almindelige budget, og som vedrører funktionen og udviklingen af det indre marked for varer og tjenesteydelser og værktøjer til forvaltning af det indre marked, bør fortsættes mellem EØS-aftalens kontraherende parter.
 (2)
 Protokol 31 til EØS-aftalen bør derfor ændres for at gøre det muligt at gennemføre dette udvidede samarbejde fra den 1. januar 2018 —
 VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
 Artikel 1
 Artikel 7 i protokol 31 til EØS-aftalen ændres således:
 1)
 I stk. 12 ændres ordene »og 2017« til », 2017 og 2018«.
 2.
 I stk. 14 ændres ordene »regnskabsåret 2017« til »regnskabsårene 2017 og 2018«.
 Artikel 2
 Denne afgørelse træder i kraft, dagen efter at den sidste meddelelse er indgivet, jf. EØS-aftalens artikel 103, stk. 1 (*1).
 Den anvendes fra den 1. januar 2018.
 Artikel 3
 Denne afgørelse offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidendes EØS-afsnit og EØS-tillæg.
 Udfærdiget i Bruxelles, den 6. juli 2018.
 På Det Blandede EØS-Udvalgs vegne
 Oda Helen SLETNES
 Formand
 (*1) Ingen forfatningsmæssige krav angivet.


text:
 3.12.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 L 347/44
 ASSOCIERINGSRÅDET EU-EGYPTENS AFGØRELSE Nr. 1/2014
 af 4. september 2014
 om ændring af artikel 15, stk. 7, i protokol 4 til Euro-Middelhavsaftalen om oprettelse af en associering mellem De Europæiske Fællesskaber og deres medlemsstater på den ene side og Den Arabiske Republik Egypten på den anden side om definition af begrebet »produkter med oprindelsesstatus« og om metoderne for administrativt samarbejde
 (2014/868/EU)
 ASSOCIERINGSRÅDET HAR —
 under henvisning til Euro-Middelhavsaftalen om oprettelse af en associering mellem De Europæiske Fællesskaber og deres medlemsstater på den ene side og Den Arabiske Republik Egypten på den anden side, særlig artikel 39 i protokol 4, og
 ud fra følgende betragtninger:
 (1)
 Ifølge artikel 15, stk. 7, i protokol 4 til Euro-Middelhavsaftalen om oprettelse af en associering mellem Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater på den ene side og Den Arabiske Republik Egypten på den anden side (1), (»aftalen«), som ændret ved Associeringsrådet EU-Egyptens afgørelse nr. 1/2010 af 3. august 2010 (2), kan der på visse betingelser gives godtgørelse af eller fritagelse for told og afgifter med tilsvarende virkning indtil den 31. december 2012.
 (2)
 For at de erhvervsdrivende kan opnå klarhed, økonomisk vished på længere sigt og retssikkerhed, har parterne til aftalen aftalt at forlænge anvendelsesperioden for artikel 15, stk. 7, i protokol 4 til aftalen med tre år med virkning fra den 1. januar 2013.
 (3)
 Protokol 4 til aftalen bør derfor ændres i overensstemmelse hermed.
 (4)
 Da artikel 15, stk. 7, i protokol 4 til aftalen kun kunne anvendes indtil den 31. december 2012, bør denne afgørelse anvendes fra den 1. januar 2013 —
 VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
 Artikel 1
 I Euro-Middelhavsaftalen om oprettelse af en associering mellem De Europæiske Fællesskaber og deres medlemsstater på den ene side og Den Arabiske Republik Egypten på den anden side affattes artikel 15, stk. 7, sidste afsnit, i protokol 4 om definition af begrebet »produkter med oprindelsesstatus« og om metoderne for administrativt samarbejde således:
 »Dette stykke anvendes indtil den 31. december 2015 og kan tages op til fornyet overvejelse efter fælles overenskomst.«
 Artikel 2
 Denne afgørelse træder i kraft på dagen for vedtagelsen.
 Den anvendes fra den 1. januar 2013.
 Udfærdiget i Bruxelles, den 4. september 2014.
 På associeringsrådets vegne
 F. MOGHERINI
 Formand
 (1) EUT L 304 af 30.9.2004, s. 39.
 (2) EUT L 249 af 23.9.2010, s. 5.

type: contracts

jurisdiction: EU


text:
 Avis juridique important
 |
 21995A1005(01)
 Aftale om oprettelse af Kommissionen for Tunfisk i Det Indiske Ocean
 EF-Tidende nr. L 236 af 05/10/1995 s. 0025 - 0033
 AFTALE om oprettelse af Kommissionen for Tunfisk i Det Indiske Ocean PRÆAMBEL DE KONTRAHERENDE PARTER,SOM ANERKENDER, at det er ønskeligt at fremme fredelige anvendelser af havene og en afbalanceret og effektiv udnyttelse af deres biologiske ressourcer samt bevarelsen heraf,SOM ØNSKER at bidrage til en rimelig og retfærdig international økonomisk regulering, ved hvilken der tages behørigt hensyn til udviklingslandenes særlige interesser og behov,SOM ØNSKER at samarbejde med henblik på at sikre bevarelsen af tunfisk og beslægtede arter i Det Indiske Ocean og at fremme den optimale udnyttelse heraf og udviklingen af bæredygtige fiskerier,SOM ANERKENDER, at udviklingslandene omkring Det Indiske Ocean har en særlig interesse i at få rimelig andel i udnyttelsen af fiskeressourcerne,SOM HENVISER TIL De Forenede Nationers havretskonvention, der blev åbnet for undertegnelse den 10. december 1982, særlig artikel 56, 64 og 116-119,SOM TAGER I BETRAGTNING, at bevarelsen af tunfisk og beslægtede arter og en varig og rationel udnyttelse af tunfiskeressourcerne i Det Indiske Ocean vil blive fremmet betydeligt, såfremt der træffes foranstaltninger i et samarbejde mellem kyststaterne i Det Indiske Ocean og de øvrige stater, hvis fartøjer fisker tun og beslægtede arter i den pågældende region,SOM ER OPMÆRKSOMME PÅ konventionen om tunfiskeorganisationen for den vestlige del af Det Indiske Ocean, der blev åbnet for undertegnelse den 19. juni 1991,SOM TAGER I BETRAGTNING, at det bedste middel til at opnå ovennævnte mål vil være at oprette en kommission i overensstemmelse med artikel XIV i statutterne for De Forenede Nationers Levnedsmiddel- og Landbrugsorganisation,ER BLEVET ENIGE OM FØLGENDE:Artikel I Oprettelse af kommissionen De kontraherende parter aftaler herved at oprette en kommission for tunfisk i Det Indiske Ocean (i det følgende benævnt »kommissionen«) inden for De Forenede Nationers Levendsmiddel- og Landbrugsorganisation (i det følgende benævnt »FAO«).Artikel II Kompetenceområde Kommissionens kompetenceområde (i det følgende benævnt »området«) omfatter Det Indiske Ocean (hvorved der i denne aftale forstås FAO's statistiske områder 51 og 57, som angivet på kortet i bilag A, og de tilstødende farvande nord for Antarktis, for så vidt de bør tages i betragtning med henblik på bevarelse og regulering af bestande, der ved migration bevæger sig ind i eller ud af Det Indiske Ocean.Artikel III Arter og bestande De af denne aftale omfattede arter er opført i bilag B. Ved »bestande« forstås de populationer af de arter, der lever i området, eller som ved migration bevæger sig ind i eller ud af dette.Artikel IV Medlemskab 1. Kommissionen er åben for medlemmer og associerede medlemmer af FAOa) som er:i) kyststater eller associerede medlemmer, der helt eller delvis ligger inden for områdetii) stater eller associerede medlemmer, hvis fartøjer fisker de af denne aftale omfattede arter inden for området, elleriii) regionale organisationer for økonomisk integration, der som medlem har en stat som omhandlet i nr. i) eller ii), og til hvem denne stat har overdraget sin kompetence angående spørgsmål, der er omhandlet i denne aftale, ogb) som tiltræder denne


text: aftale i overensstemmelse med artikel XVII, stk. 1.2. Kommissionen kan med to tredjedeles flertal blandt medlemmerne tillade medlemskab for andre stater, som ikke er medlemmer af FAO, men som er medlemmer af De Forenede Nationer, af en af FN's særorganisationer eller af Det Internationale Atomenergiagentur, forudsat at sådanne stater:a) er:i) kyststater, der helt eller delvis ligger inden for området, ellerii) stater, hvis fartøjer fisker de af denne aftale omfattede arter inden for området, ogb) har indgivet en ansøgning om medlemskab og vedlagt et officielt instrument, ved hvilket de i overensstemmelse med artikel XVII, stk. 2, erklærer at tiltræde aftalen i dens gældende affattelse på tiltrædelsestidspunktet.3. Med henblik på at lette virkeliggørelsen af målene for denne aftale samarbejder kommissionens medlemmer med henblik på at tilskynde enhver stat eller regional organisation for økonomisk integration, der kan blive medlem af kommissionen, men som endnu ikke er det, til at tiltræde nærværende aftale.4. Hvis et medlem af kommissionen ikke længere opfylder de i stk. 1 eller 2 fastlagte kriterier i to på hinanden følgende kalenderår, kan kommissionen efter drøftelser med det pågældende medlem anse dette for at være udtrådt af aftalen, idet udtrædelsen får virkning fra tidspunktet for en sådan beslutning.5. I denne aftale forstås ved udtrykket »hvis fartøjer«, når det anvendes i forbindelse med en organisation, der er medlem, en af den pågældende organisations medlemsstaters fartøjer.6. Intet i denne aftale og ingen foranstaltning eller aktivitet, der gennemføres ifølge aftalen, må fortolkes som nogen form for ændring af den holdning, som aftalens enkelte parter har med hensyn til den retlige status for de områder, der er omfattet af aftalen.Artikel V Kommissionens mål, opgaver og ansvarsområder 1. Kommissionen skal fremme samarbejdet mellem medlemmerne for gennem passende regulering at sikre bevarelsen og den optimale anvendelse af de bestande, der er omfattet af aftalen, og at fremme en bæredygtig udvikling med hensyn til deres udnyttelse.2. Med henblik på virkeliggørelsen af disse mål har kommissionen i overensstemmelse med de principper, der er fastlagt i de relevante bestemmelser i De Forenede Nationers havretskonvention, følgende opgaver og ansvarsområder:a) til stadighed at følge situationen og udviklingen for bestandene og at indsamle, analysere og udbrede videnskabelige oplysninger, statistikker vedrørende fangster og fiskeriindsats samt andre oplysninger, der kan være relevante for bevarelsen og reguleringen af de bestande, der er omfattet af aftalen, og for de fiskerier, der er baseret på disse bestandeb) at tilskynde til, anbefale og samordne forsknings- og udviklingsaktiviteter for de bestande og fiskerier, der er omfattet af aftalen, samt andre aktiviteter, som kommissionen måtte finde hensigtsmæssige, herunder aktiviteter vedrørende teknologioverførsel, uddannelse og forarbejdning, under behørig hensyntagen til nødvendigheden af at sikre medlemmerne af kommissionen en rimelig andel i fiskeriet og til de særlige interesser og behov hos de medlemmer i den pågældende region, der er udviklingslandec) i overensstemmelse med artikel IX og på grundlag af holdbare videnskabelige oplysninger at vedtage bevarelses- og reguleringsforanstaltninger, der kan sikre bevarelsen af de bestande, der er omfattet af aftalen, og fremme målsætningen om en optimal udnyttelse heraf i hele områdetd) at følge de økonomiske


text: og sociale forhold i forbindelse med de fiskerier, der er baseret på de af aftalen omfattede bestande, idet opmærksomheden navnlig bør rettes mod interesserne hos de kyststater, der er udviklingslandee) at gennemgå og godkende sit program og budget samt regnskaberne for det foregående regnskabsårf) at forelægge FAO's generaldirektør (i det følgende benævnt »generaldirektøren«) beretninger om kommissionens aktiviteter, program, regnskaber og budget samt om ethvert spørgsmål, der eventuelt kunne berettige til en indgriben fra FAO's råd eller fra FAO-konferenceng) at vedtage sin forretningsorden, sit finansregulativ og andre interne administrative regler, som måtte være nødvendige for varetagelsen af opgaverne, ogh) at gennemføre enhver anden form for aktiviteter, der måtte være nødvendige for virkeliggørelsen af de ovenfor fastsatte mål.3. Kommissionen kan om nødvendigt vedtage beslutninger og anbefalinger, der kan fremme virkeliggørelsen af målene for denne aftale.Artikel VI Kommissionens samlinger 1. Hvert af kommissionens medlemmer repræsenteres på kommissionens samlinger af en enkelt delegeret, der kan ledsages af en suppleant, eksperter og rådgivere. Suppleanter, eksperter og rådgivere kan deltage i kommissionens drøftelser, men har ikke stemmeret, undtagen i tilfælde hvor en suppleant har behørig fuldmagt til at træde i den delegeredes sted.2. Hvert medlem af kommissionen har én stemme. Medmindre andet er fastsat i aftalen, vedtager kommissionen sine beslutninger og anbefalinger med simpelt flertal blandt de afgivne stemmer. Kommissionen er beslutningsdygtig, når et flertal af medlemmerne er repræsenteret.3. Kommissionen kan med et flertal på to tredjedele af dens medlemmer vedtage eller om nødvendigt ændre sin forretningsorden, som ikke må være i strid med denne aftale eller med FAO's statutter.4. Kommissionens formand indkalder til kommissionens årlige ordinære samling.5. Kommissionens formand kan efter anmodning fra mindst en tredjedel af medlemmerne indkalde kommissionen til ekstraordinære samlinger.6. Kommissionen vælger en formand og højst to viceformænd; de vælges hver for en periode på to år og kan genvælges, idet de dog ikke kan udøve deres funktioner i mere end fire på hinanden følgende år. Ved disse valg bestræber kommissionen sig på at sikre en ligelig repræsentation af staterne i Det Indiske Ocean.7. Kommissionen kan med to tredjedeles flertal vedtage og om nødvendigt ændre sit finansregulativ, der skal være i overensstemmelse med de principper, der er fastlagt i FAO's finansregulativ. Finansregulativet og ændringer heraf meddeles FAO's finanskomité, som kan nægte at godkende dem, hvis den finder, at de er uforenelige med de principper, der er fastlagt i FAO's finansregulativ.8. For at sikre et snævert samarbejde mellem kommissionen og FAO kan sidstnævnte uden stemmeret deltage i alle kommissionens møder og i alle møder i underordnede organer, der oprettes i medfør af artikel XII, stk. 5.Artikel VII Observatører 1. Ethvert medlem eller associeret medlem af FAO, som ikke er medlem af kommissionen, kan efter anmodning indbydes til på kommissionens samlinger at lade sig repræsentere ved en observatør. Vedkommende kan fremlægge notater og deltage i drøftelserne, men har ikke stemmeret.2. Stater, der hverken er medlemmer af kommissionen eller medlemmer eller associerede medlemmer af FAO, men som er medlemmer af De Forenede Nationer, af en af FN's særorganisationer eller af Det Internationale Atomenergiagentur, kan efter


text: anmodning indbydes til at følge kommissionens samlinger som observatører, forudsat at kommissionen ved sin formand giver samtykke hertil, og at de af FAO-konferencen vedtagne bestemmelser om staters observatørstatus ikke er til hinder herfor.3. Kommissionen kan opfordre internationale organisationer og efter anmodning ikke-statslige organisationer, der har en særlig kompetence på kommissionens aktivitetsområde, til at deltage i et eller flere af dens møder.Artikel VIII Administration 1. Kommissionens sekretær (i det følgende benævnt »sekretæren«) udnævnes af generaldirektøren med kommissionens samtykke eller, hvis udnævnelsen finder sted i perioden mellem kommissionens ordinære samlinger, med medlemmernes samtykke. Kommissionens personale ansættes af sekretæren og er direkte underlagt dennes myndighed. Sekretæren og kommissionens personale har samme status og samme arbejdsvilkår som FAO's personale. De er administrativt ansvarlige over for generaldirektøren.2. Sekretæren har til opgave at gennemføre kommissionens politik og aktiviteter og at aflægge beretning herom. Han er ligeledes sekretær for de øvrige underordnede organer, som kommissionen måtte oprette.3. Kommissionens udgifter afholdes over dens eget budget, bortset fra udgifter til personale og materiel, som FAO kan stille til rådighed. De udgifter, der afholdes af FAO, fastsættes i og betales over det toårige budget, som udarbejdes af generaldirektøren og godkendes af FAO-konferencen i overensstemmelse med FAO's generelle regulativ og finansregulativ.4. Omkostninger i forbindelse med delegeredes, suppleanters, eksperters og rådgiveres deltagelse som regeringsrepræsentanter i kommissionens samlinger eller møder i underkommissioner eller komitéer samt omkostninger til observatørers deltagelse i samlinger og møder afholdes af de pågældende respektive regeringer og organisationer. Omkostningerne for eksperter, der af kommissionen eller dens underkommissioner eller komitéer personligt indbydes til at deltage i møder, afholdes over kommissionens budget.Artikel IX Procedurer vedrørende bevarelses- og reguleringsforanstaltninger 1. Kommissionen kan med to tredjedeles flertal blandt de tilstedeværende og stemmeafgivende medlemmers stemmer vedtage bevarelses- og reguleringsforanstaltninger med bindende virkning for kommissionens medlemmer i overensstemmelse med denne artikel, jf. dog stk. 2.2. Bevarelses- og reguleringsforanstaltninger for bestande, for hvilke der er oprettet en underkommission i medfør af artikel XII, stk. 2, vedtages på forslag af vedkommende underkommission.3. Sekretæren underretter hurtigst muligt kommissionens medlemmer om alle bevarelses- og reguleringsforanstaltninger, som kommissionen har vedtaget.4. Bevarelses- og reguleringsforanstaltninger, som kommissionen vedtager i overensstemmelse med stk. 1, bliver bindende for medlemmerne 120 dage efter den i sekretærens meddelelse anførte dato eller i givet fald på en anden af kommissionen fastsat dato, jf. dog stk. 5 og 6.5. Ethvert medlem af kommissionen kan inden for de 120 dage, der følger efter den anførte dato, eller inden for den frist, som kommissionen måtte have fastsat i medfør af stk. 4, fremsætte indsigelse mod en i henhold til stk. 1 vedtaget bevarelses- eller reguleringsforanstaltning. Et medlem af kommissionen, der har fremsat indsigelse mod en foranstaltning, er ikke forpligtet til at anvende den. Ethvert andet medlem af kommissionen kan også fremsætte indsigelse inden for en supplerende frist på 60 dage fra udløbet af 120-dages-fristen. Et medlem af kommissionen kan også når som helst tilbagekalde sin indsigelse; medlemmet er derefter bundet af foranstaltningen, det være sig straks, hvis den allerede er trådt i kraft, eller fra det tidspunkt, hvor den træder i


text: kraft i henhold til denne artikel.6. Hvis der over for en foranstaltning, der er vedtaget i henhold til stk. 1, fremsættes indsigelser fra mere end en tredjedel af kommissionens medlemmer, er de øvrige medlemmer ikke bundet af foranstaltningen; dette udelukker dog ikke, at disse medlemmer eller nogle af dem kan aftale at lade foranstaltningen få virkning.7. Når sekretæren får meddelelse om fremsatte eller tilbagekaldte indsigelser, giver han straks alle kommissionens medlemmer underretning herom.8. Kommissionen kan med simpelt flertal blandt de tilstedeværende og stemmeafgivende medlemmer vedtage anbefalinger vedrørende bevarelse og regulering af bestande med henblik på at fremme virkeliggørelsen af målene for denne aftale.Artikel X Gennemførelse 1. Hvert medlem af kommissionen sørger for, at der i den nationale lovgivning fastsættes de foranstaltninger, herunder også passende sanktioner i tilfælde af overtrædelser, som måtte være nødvendige for at give bestemmelserne i denne aftale virkning og for at gennemføre de bevarelses- og reguleringsforanstaltninger, der er blevet bindende i henhold til artikel IX, stk. 1.2. Hvert medlem af kommissionen fremsender en årlig redegørelse for de foranstaltninger, som vedkommende har truffet i henhold til stk. 1. Denne redegørelse sendes til kommissionens sekretær senest 60 dage inden datoen for kommissionens følgende ordinære samling.3. Kommissionens medlemmer samarbejder inden for kommissionen om at udvikle en ordning, der er egnet til en nøje overvågning af anvendelsen af de bevarelses- og reguleringsforanstaltninger, der er vedtaget i henhold til artikel IX, stk. 1, eventuelt ved anvendelse af instrumenter og metoder, som har vist sig egnede og effektive til overvågning af fiskeri og til indsamling af de oplysninger, som er nødvendige for anvendelsen af denne aftale.4. Kommissionens medlemmer samarbejder med henblik på udveksling af oplysninger om det fiskeri af de af aftalen omfattede bestande, som udøves af statsborgere fra stater eller organisationer, der ikke er medlemmer af kommissionen.Artikel XI Oplysninger 1. På anmodning af kommissionen leverer dens medlemmer statistiske data og oplysninger samt andre foreliggende eller tilgængelige oplysninger, som kommissionen måtte have behov for med henblik på anvendelsen af denne aftale. Kommissionen fastlægger indholdet og udformningen af disse statistiske oplysninger samt de intervaller, med hvilke de leveres. Den bestræber sig også på at opnå statistiske oplysninger om fiskeri, der udøves af stater eller organisationer, som ikke er medlemmer af kommissionen.2. Hvert af kommissionens medlemmer meddeler kommissionen teksten til sine gældende love og og administrative bestemmelser vedrørende bevarelse og regulering af de bestande, der er omfattet af denne aftale, eller i givet fald et sammendrag heraf, og underretter kommissionen om enhver ændring eller ophævelse af disse love og administrative bestemmelser.Artikel XII Underordnede organer 1. Kommissionen opretter en stående videnskabelig komité.2. Kommissionen kan oprette underkommissioner, der har til opgave at beskæftige sig med en eller flere af de af aftalen omfattede bestande.3. Disse underkommissioner er åbne for de medlemmer af kommissionen, der er kyststater, og hvis farvande ved vandringen passeres af de bestande, som underkommissionen beskæftiger sig med, eller som er stater, hvis fartøjer deltager i fiskeriet af de pågældende bestande.4. En underkommission danner rammen for drøftelserne og samarbejdet vedrørende reguleringen af de bestande, som


text: den beskæftiger sig med, og har navnlig til opgave:a) at overvåge bestandene og at indsamle videnskabelige og andre relevante oplysninger heromb) at evaluere og analysere situationen og udviklingen for de pågældende bestandec) at samordne forskningen af undersøgelserne vedrørende de pågældende bestanded) at meddele sine konklusioner til kommissionene) at anbefale kommissionens medlemmer egnede foranstaltninger, bl.a. vedrørende indsamling af de nødvendige oplysninger om bestandene, og at foreslå bevarelses- og reguleringsforanstaltningerf) at undersøge alle spørgsmål, som forelægges af kommissionen.5. Kommissionen kan med de i nærværende artikel fastsatte begrænsninger oprette de komitéer, arbejdsgrupper eller andre underordnede organer, som måtte være nødvendige for anvendelsen af denne aftale.6. Kommissionens oprettelse af en underkommission, som har behov for finansielle midler fra kommissionen, eller af en komité, en arbejdsgruppe eller ethvert andet underordnet organ er betinget af, at de nødvendige midler er disponible på kommissionens eget godkendte budget eller på FAO's budget, alt efter tilfældet. Hvis de pågældende udgifter skal afholdes af FAO, skal generaldirektøren fastslå, om midlerne er til rådighed. Inden der træffes nogen afgørelse, som kan medføre udgifter i forbindelse med oprettelsen af underordnede organer, skal sekretæren eller generaldiretøren, alt efter tilfældet, forelægge kommissionen en rapport om de administrative og finansielle følger, som den pågældende afgørelse måtte have.7. De underordnede organer giver kommissionen de oplysninger om deres virksomhed, som den måtte have behov for.Artikel XIII Finansielle bidrag 1. Hvert medlem af kommissionen forpligter sig til hvert år at yde et bidrag til kommissionens eget budget efter en skala, der vedtages af kommissionen.2. På hver ordinær samling vedtager kommissionen sit eget budget ved konsensus, idet det dog er underforstået, at spørgsmålet, hvis der på trods af ethvert forsøg ikke på samlingen kan opnås konsensus, skal forelægges til afstemning, og at budgettet her vedtages med to tredjedeles flertal blandt medlemmerne.3. a) Størrelsen af det bidrag, de enkelte medlemmer af kommissionen skal betale, beregnes efter en formel, som kommissionen vedtager og ændrer ved konsensus.b) Ved vedtagelsen af denne formel skal det overvejes for hvert medlem at fastsætte er fast grundbeløb og et variabelt beløb, der bl.a. beregnes på grundlag af de samlede mængder af de af denne aftale omfattede arter, som det enkelte medlem fanger og lander i områder, og på grundlag af indkomsten pr. indbygger.c) Den af kommissionen vedtagne eller ændrede formel optages i kommissionens finansregulativ.4. Ethvert medlem af kommissionen, der ikke er medlem af FAO, skal indbetale et af kommissionen fastlagt bidrag til dækning af de udgifter, som FAO har i forbindelse med kommissionens aktiviteter.5. Bidragene skal betales i frit konvertible valutaer, med mindre kommissionen fastsætter andet efter aftale med generaldirektøren.6. Kommissionen kan også acceptere gaver og andre former for bistand fra organisationer, enkeltpersoner eller andre kilder, når formålet har forbindelse med varetagelsen af en af kommissionens opgaver.7. De modtagne bidrag, gaver og andre former for bistand indsættes på en depositkonto, som administreres af generaldirektøren i overensstemmelse med FAO's finansregulativ.8. Et medlem af kommissionen, som er i restance med betalingen af sine finansielle bidrag til kommissionen, har ikke stemmeret, hvis det skyldige beløb er lig med eller


text: større end det pågældende medlems bidrag for de to seneste kalenderår. Kommissionen kan dog tillade medlemmet at deltage i afstemninger, hvis den finder, at den manglende betaling skyldes forhold, som ikke kan tilregnes det pågældende medlem.Artikel XIV Sæde Kommissionen fastsætter efter høring af generaldirektøren, hvor den skal have sit sæde.Artikel XV Samarbejde med andre organisationer og institutioner 1. Kommissionen samarbejder og indgår de fornødne arrangementer med internationale organisationer og institutioner, navnlig sådanne, der arbejder inden for fiskerisektoren, og som vil kunne bidrage til dens arbejde og medvirke til en virkeliggørelse af dens mål, og specielt med enhver international organisation eller institution, der beskæftiger sig med tunfisk i området. Kommissionen kan indgå aftaler med sådanne organisationer og institutioner. Sådanne aftaler skal fremme komplementariteten og undgå overlapning og konflikter mellem kommissionens og sådanne organisationers aktiviteter, jf. dog stk. 2.2. Denne aftale indskrænker ikke rettighederne eller ansvarsområderne for andre internationale organisationer eller institutioner, der beskæftiger sig med tunfisk eller bestemte tunfiskearter inden for området, og heller ikke gyldigheden af foranstaltninger vedtaget af sådanne organisationer eller institutioner.Artikel XVI Kyststaternes rettigheder Denne aftale indskrænker ikke de suveræne rettigheder, som en kyststat i henhold til den internationale havret har med hensyn til udforskning, udnyttelse, bevarelse og regulering af de biologiske ressourcer, herunder de stærkt vandrende arter, i en zone af en udstrækning på højst 200 sømil henhørende under dens nationale jurisdiktion.Artikel XVII Tiltrædelse 1. Ethvert medlem eller associeret medlem af FAO kan tiltræde denne aftale ved at deponere et tiltrædelsesinstrument hos generaldirektøren.2. De i artikel IV, stk. 2, omhandlede stater kan tiltræde denne aftale ved at deponere et tiltrædelsesinstrument hos generaldirektøren. Tiltrædelsen får virkning fra den dato, på hvilken kommissionen godkender ansøgningen om tiltrædelse.3. Generaldirektøren underretter alle medlemmer af kommissionen, alle medlemmer af FAO og generalsekretæren for De Forenede Nationer om enhver tiltrædelse, der har fået virkning.Artikel XVIII Ikrafttrædelse Denne aftale træder i kraft på datoen for generaldirektørens modtagelse af det tiende tiltrædelsesinstrument. For ethvert medlem eller associeret medlem af FAO og enhver stat som omhandlet i artikel IV, stk. 2, der senere deponerer et tiltrædelsesdokument, træder den i kraft på den dato, hvor den pågældende tiltrædelse får virkning ifølge artikel XVII.Artikel XIX Forbehold En tiltrædelse af denne aftale kan ledsages af forbehold i overensstemmelse med folkerettens almindelige regler, således som disse er nedfældet i Wienerkonventionen om traktatretten (del II, sektion 2), der blev vedtaget i 1969.Artikel XX Ændringer 1. Denne aftale kan ændres med tre fjerdedeles flertal blandt kommissionens medlemmer.2. Forslag til ændringer kan forelægges af kommissionens medlemmer eller af generaldirektøren. I førstnævnte tilfælde skal de fremsendes til såvel kommissionens formand som til generaldirektøren og i sidstnævnte tilfælde til kommissionens formand senest 120 dage inden åbningen af den kommissionssamling, på hvilken de skal behandles. Generaldirektøren underretter straks alle kommissionens medlemmer om ethvert ændringsforslag.3. Enhver ændring af denne aftale fremsendes til FAO's råd, som kan afvise at godkende den, hvis den åbenbart er uforenelig med FAO's mål og formål eller med bestemmelserne i FAO's statutter.4. Ændringer, der ikke indebærer nye forpligtelser for medlemmerne af kommissionen, træder


text: i kraft for alle medlemmerne på datoen for kommissionens godkendelse af ændringerne, jf. dog stk. 3.5. Ændringer, der indebærer nye forpligtelser for medlemmerne af kommissionen, træder efter kommissionens vedtagelse og med forbehold for stk. 3 først i kraft for det enkelte medlem, når dette har accepteret dem. Acceptinstrumenterne for ændringer, der medfører nye forpligtelser, deponeres hos generaldirektøren. Generaldirektøren underretter alle medlemmer af kommissionen og generalsekretæren for De Forenede Nationer om en sådan accept. For de medlemmer af kommissionen, der ikke accepterer en ændring, som indebærer nye forpligtelser, er rettighederne og forpligtelserne fortsat dem, der fulgte af bestemmelserne i den aftale, der var gældende inden ændringen.6. Ændringer af bilagene til denne aftale kan vedtages med to tredjedeles flertal blandt kommissionens medlemmer; de træder i kraft på dagen for kommissionens godkendelse.7. Generaldirektøren underretter alle medlemmer af kommissionen, alle medlemmer og associerede medlemmer af FAO og generalsekretæren for De Forenede Nationer om ændringernes ikrafttrædelse.Artikel XXI Udtrædelse 1. Ethvert medlem af kommissionen kan efter udløbet af en periode på to år fra datoen for aftalens ikrafttrædelse for det pågældende medlem udtræde af denne aftale ved at give skriftlig meddelelse herom til generaldirektøren, som derefter straks underretter alle medlemmer af kommissionen, alle medlemmer og associerede medlemmer af FAO og generalsekretæren for De Forenede Nationer om udtrædelsen. Udtrædelsen får virkning fra udgangen af kalenderåret efter det kalenderår, i hvilket generaldirektøren har modtaget meddelelsen om udtrædelse.2. Et medlem af kommissionen kan meddele udtrædelse for et eller flere territorier, hvis internationale forbindelser henhører under dets ansvarsområde. Når et medlem giver meddelelse om sin egen udtrædelse af kommissionen, skal det angive det eller de territorier, som udtrædelsen omfatter. Gives der ikke en sådan meddelelse, anses udtrædelsen for at omfatte alle de territorier, hvis internationale forbindelser henhører under det pågældende medlems kompetence, dog med undtagelse af territorier, der henhører under et associeret medlem, som selv er medlem af kommissionen.3. Ethvert medlem af kommissionen, der udmelder sig af FAO, anses for samtidig at udtræde af kommissionen, og en sådan udtrædelse anses at omfatte alle de territorier, hvis internationale forbindelser henhører under det pågældende medlems kompetence, dog bortset fra territorier, der henhører under et associeret medlem, som selv er medlem af kommissionen.4. Udtrædelse kan ligeledes finde sted efter bestemmelserne i artikel IV, stk. 4.Artikel XXII Aftalens ophør Denne aftale bringes automatisk til ophør på det tidspunkt, hvor antallet af medlemmer af kommissionen som følge af udtrædelser falder til under ti, medmindre de resterende medlemmer af kommissionen enstemmigt vedtager andet.Artikel XXIII Fortolkning af aftalen og bilæggelse af tvister Enhver tvist, der vedrører fortolkningen eller anvendelsen af denne aftale, og som ikke løses af kommissionen, behandles efter en mæglingsprocedure, som kommissionen vedtager. Resultaterne af denne procedure er ikke bindende, men skal danne grundlag for, at de pågældende parter kan foretage en fornyet behandling af det spørgsmål, der har givet anledning til tvisten. Hvis denne procedure ikke fører til en bilæggelse af tvisten, kan den indbringes for Den Internationale Domstol efter de for denne domstol gældende bestemmelser, medmindre de pågældende parter enes om at lade


text: sagen afgøre på anden måde.Artikel XXIV Depositar Generaldirektøren er depositar for denne aftale. Depositaren:a) sender bekræftede kopier af denne aftale til ethvert medlem og associeret medlem af FAO og til de ikke-medlemsstater, der kan blive parter i aftalenb) sørger for, at denne aftale ved ikrafttrædelsen registreres på De Forenede Nationers sekretariat i overensstemmelse med artikel 102 i De Forenede Nationers pagtc) giver ethvert medlem og associeret medlem af FAO, som har tiltrådt aftalen, og enhver ikke-medlemsstat, der er godkendt som medlem af kommissionen, meddelelse om:i) anmodninger om optagelse som medlem af kommissionen, indgivet af stater, der ikke er medlemmer af FAO, ogii) forslag til ændringer af denne aftale eller af dens bilagd) giver enhvert medlem og associeret medlem af FAO og de stater, der ikke er medlem af FAO, men som kan blive parter i denne aftale, meddelelse om:i) deponerede tiltrædelsesinstrumenter, jf. artikel XVIIii) denne aftales ikrafttrædelsesdato, jf. artikel XVIIIiii) forbehold over for bestemmelserne i denne aftale, jf. artikel XIXiv) vedtagne ændringer af denne aftale, jf. artikel XXv) udtrædelser af denne aftale, jf. artikel XXI, ogvi) denne aftales ophør, jf. artikel XXII.BILAG A FAO's fiskerizoner i Det Indiske Ocean >REFERENCE TIL EN FILM>BILAG B >TABELPOSITION>


text:
 22.10.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 L 277/49
 DET BLANDEDE EØS-UDVALGS AFGØRELSE
 Nr. 93/2009
 af 3. juli 2009
 om ændring af protokol 31 til EØS-aftalen om samarbejde på særlige områder ud over de fire friheder
 DET BLANDEDE EØS-UDVALG HAR —
 under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, som ændret ved protokollen om tilpasning af aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, i det følgende benævnt »aftalen«, særlig artikel 86 og 98, og
 ud fra følgende betragtninger:
 (1)
 Protokol 31 til aftalen blev ændret ved Det Blandede EØS-udvalgs afgørelse nr. 94/2008 af 4. juli 2008 (1).
 (2)
 Det er hensigtsmæssigt at fortsætte samarbejdet mellem aftalens kontraherende parter om gennemførelse og udvikling af det indre marked.
 (3)
 Protokol 31 til aftalen bør derfor ændres, således at samarbejdet kan fortsætte efter den 31. december 2008 —
 TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE:
 Artikel 1
 I artikel 7 i protokol 31 til aftalen foretages følgende ændringer:
 1)
 Udtrykket »år 2004, 2005, 2006, 2007 og 2008« i stk. 6 ændres til »år 2004, 2005, 2006, 2007, 2008 og 2009«.
 2)
 Udtrykket »år 2006, 2007 og 2008« i stk. 7 ændres til »år 2006, 2007, 2008 og 2009«.
 3)
 Udtrykket »år 2008« i stk. 8 ændres til »år 2008 og 2009«.
 Artikel 2
 Denne afgørelse træder i kraft dagen efter den seneste meddelelse til Det Blandede EØS-udvalg i henhold til aftalens artikel 103, stk. 1 (2).
 Den anvendes fra den 1. januar 2009.
 Artikel 3
 Denne afgørelse offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidendes EØS-afsnit og EØS-tillæg.
 Udfærdiget i Bruxelles, den 3. juli 2009.
 På Det Blandede EØS-udvalgs vegne
 Oda Helen SLETNES
 Formand
 (1) EUT L 280 af 23.10.2008, s. 36.
 (2) Ingen forfatningsmæssige krav angivet.


text:
 6.12.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 L 321/1
 Kun de originale UN/ECE-tekster har retlig virkning i henhold til folkeretten. Dette regulativs nuværende status og ikrafttrædelsesdato bør kontrolleres i den seneste version af UN/ECE's statusdokument TRANS/WP.29/343, der findes på adressen: http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29fdocstts.html.
 Regulativ nr. 14 fra De Forenede Nationers Økonomiske Kommission for Europa (UN/ECE) — Ensartede bestemmelser for godkendelse af køretøjer for så vidt angår forankringer til sikkerhedsseler, Isofix-forankringssystemer og Isofix-topstropforankringer
 Tillæg 13: Regulativ nr. 14
 Revision 4
 Supplement 2 til ændringsserie 06 — Ikrafttrædelsesdato: 18. januar 2006
 INDHOLD
 REGULATIV
 1.
 Anvendelsesområde
 2.
 Definitioner
 3.
 Ansøgning om godkendelse
 4.
 Godkendelse
 5.
 Specifikationer
 6.
 Prøvninger
 7.
 Inspektion under og efter statisk prøvning af sikkerhedsseleforankringer
 8.
 Tilpasninger af køretøjstypen og udvidelse af godkendelsen af en køretøjstype
 9.
 Produktionens overensstemmelse
 10.
 Sanktioner i tilfælde af produktionens manglende overensstemmelse
 11.
 Brugsvejledninger
 12.
 Endeligt ophør af produktionen
 13.
 Navne og adresser på tekniske tjenester, der udfører godkendelsesprøvninger, og på de administrative myndigheder
 14.
 Overgangsbestemmelser
 BILAG
 Bilag 1-
 Meddelelse vedrørende godkendelse (eller udvidelse, nægtelse eller inddragelse af en godkendelse, eller endeligt ophør af produktionen) af en køretøjstype med hensyn til sikkerhedsseleforankringer, Isofix-forankringssystemer og eventuelle Isofix-topstropforankringer i henhold til regulativ nr. 14.
 Bilag 2 —
 Udformning af typegodkendelsesmærket
 Bilag 3 —
 Placering af effektive seleforankringer
 Bilag 4 —
 Metode til bestemmelse af H-punkt og faktisk torsovinkel for siddepladser i motorkøretøjer
 Tillæg 1 —
 Beskrivelse af den tredimensionale H-punktmaskine
 Tillæg 2 —
 Tredimensionalt referencesystem
 Tillæg 3 —
 Referencedata for siddepladser
 Bilag 5 —
 Trækanordning
 Bilag 6 —
 Mindste antal forankringspunkter og placering af nedre forankringer
 Tillæg 1 —
 Placering af nedre forankringer — kun krav til vinkler
 Bilag 7 —
 Dynamisk prøvning som alternativ til statisk prøvning af seleforankringers modstandskraft
 Bilag 8 —
 Specifikationer for prøvedukker
 Bilag 9 —
 Isofix-forankringssystemer og Isofix-topstropforankringer
 1. ANVENDELSESOMRÅDE
 Dette regulativ finder anvendelse på sikkerhedsseleforankringer, som er beregnet til voksne personer på fremadvendte eller bagudvendte sæder i køretøjer af klasse M og N (1).
 Det finder også anvendelse på Isofix-forankringssystemer og Isofix-topstropforankringer til Isofix-barnefastholdelsesanordninger monteret i køretøjer i klasse M1. Køretøjer i klasse N1 med Isofix-forankringer monteret skal også opfylde forskrifterne i dette regulativ.
 2. DEFINITIONER
 I dette regulativ forstås ved:
 2.1. »Godkendelse af et køretøj«: godkendelse af en køretøjstype, som er udstyret med forankringer til en given type sikkerhedsseler.
 2.2. »Køretøjstype«: en klasse af motordrevne køretøjer, der ikke frembyder væsentlige indbyrdes forskelle, navnlig på følgende punkter: mål, udformning og materialer af de dele af køretøjets og sædets stel, hvorpå sikkerhedsseleforankringerne og Isofix-forankringssystemerne og Isofix-topstropforankringerne er fastgjort og, såfremt forankringernes styrke prøves ved den dynamiske test, egenskaber for dele af fastholdelsessystemet, især kraftbegrænsningsfunktionen, som har betydning for de kræfter, der påvirker sikkerhedsselernes forankringer.
 2.3. »Seleforankringer«: de dele af køretøjets stel eller sædets opbygning eller enhver anden del af køretøjet, hvortil sikkerhedsselerne fastgøres.
 »Effektiv seleforankring«: det sted, der tjener til, for hver dels vedkommende, at bestemme sikkerhedsselens vinkel i forhold til bæreren, som fastsat i punkt 5.4; det vil sige det sted, hvortil en sele skulle være fæstnet for at give samme stilling som sikkerhedsselen


text:
har under brug — uanset om det er den faktiske forankring — afhængigt af sikkerhedsselens form og den måde, hvorpå den er fastgjort til forankringen.
 2.4.1. For eksempel, hvis
 2.4.1.1. der bruges et selestyr på selve køretøjet eller på sædet, anses den effektive seleforankring for at være midtpunktet af selestyret dér, hvor selen forlader styret på den anden side af selebæreren, og
 2.4.1.2. selen går direkte fra bæreren til en retraktor, der er fastgjort til køretøjet eller sædet uden et selestyr som mellemled, anses den effektive forankring for at være skæringspunktet mellem oprulningsrullens akse og gjordens midterplan på rullen.
 2.5. »Køretøjets bund«: karrosseriets underste del, der forbinder køretøjets sidevægge. I denne forstand omfatter »køretøjets bund« forstærkningsribber, udpressede profiler og andre forstærkningsdele, selv om disse befinder sig under selve bunden, for eksempel længdevanger og tværgående vanger.
 »Sæde«: en konstruktion, der — uanset om den er en integrerende del af køretøjets stel eller ej — er forsynet med betræk og beregnet til at tjene som siddeplads for en voksen person. Udtrykket dækker både et enkelt sæde og en del af et bænkesæde med plads til én person.
 2.6.1. »Forreste passagersæde«: alle sæder, hvis »forreste H-punkt« befinder sig i eller foran det lodrette tværplan, som går gennem førerens R-punkt.
 2.7. »Gruppe af sæder«: enten et sæde af bænktypen eller sæder, som er adskilte, men placeret ved siden af hinanden (dvs. med de forreste forankringer for det ene sæde på linje med eller foran de bageste forankringer og på linje med eller bagved de forreste forankringer for det andet sæde), og som kan tjene som siddeplads for en eller flere siddende voksne personer.
 2.8. »Bænkesæde«: en konstruktion forsynet med betræk og beregnet til at tjene som siddeplads for mere end én voksen person.
 2.9. »Klapsæde«: ekstra sæde, der er til lejlighedsvis brug og normalt er sammenklappet.
 »Sædetype«: en kategori af sæder, der ikke udviser forskelle indbyrdes på væsentlige områder som f.eks.:
 2.10.1. sædestellets udformning, dimensioner og materialer
 2.10.2. indstillingssystemernes og alle låsesystemernes type og mål
 2.10.3. type og dimensioner for selernes forankring på sæder og de berørte dele af køretøjets stel.
 2.11. »Sædeforankring«: det system, hvormed sædet er fastgjort til køretøjets stel, herunder de berørte dele af køretøjets stel.
 »Indstillingsanordning«: en anordning, hvormed sædet eller dele heraf kan indstilles, således at det tilpasses kropsbygningen af den person, der bruger det. Denne anordning kan især give mulighed for:
 2.12.1. længdeindstilling
 2.12.2. højdeindstilling
 2.12.3. vinkelindstilling.
 2.13. »Forskydningsanordning«: en anordning, hvormed sædet eller dele deraf kan forskydes eller drejes uden faste mellemstillinger, med det formål at lette adgangen til området bag det pågældende sæde.
 2.14. »Spærreanordning«: en anordning, der sikrer fastholdelse af sædet og dele deraf i enhver brugsstilling, og som omfatter mekanismer til låsning af ryglænet i forhold til sædet og af sædet i forhold til køretøjet.
 2.15. »Referenceområde«: området mellem to lodrette planer i længderetningen, som har en indbyrdes afstand på 400 mm, er symmetriske omkring H-punktet og er dannet ved drejning af det i regulativ nr. 21, bilag 1, beskrevne hovedattrapapparat fra lodret til


text:
vandret. Apparatet skal være anbragt som beskrevet i nævnte bilag og indstillet til sin maksimale længde på 840 mm.
 2.16. »Kraftbegrænsende anordning for brystkassen«: enhver del af sikkerhedsselen og/eller sædet og/eller køretøjet, som har til formål at begrænse omfanget af den belastning, som personens brystkasse udsættes for i tilfælde af en kollision.
 2.17. »Isofix«: et system til fastgørelse af en barnefastholdelsesanordning i køretøjer med to stive forankringer i køretøjet, to tilsvarende stive fastgørelsesbeslag på barnefastholdelsesanordningen og en anordning til begrænsning af barnefastholdelsesanordningens rotation.
 2.18. »Isofix-position«, et system, der tillader montering af:
 a)
 enten en universal fremadvendende Isofix-barnefastholdelsesanordning som defineret i regulativ nr. 44
 b)
 eller en semi-universal fremadvendende Isofix-barnefastholdelsesanordning som defineret i regulativ nr. 44
 c)
 eller en semi-universal bagudvendt Isofix-barnefastholdelsesanordning som defineret i regulativ nr. 44
 d)
 eller en semi-universal sidevendende Isofix-barnefastholdelsesanordning som defineret i regulativ nr. 44
 e)
 eller en specifik Isofix-barnefastholdelsesanordning som defineret i regulativ nr. 44.
 2.19. »Nedre Isofix-forankring«: en stiv, rund horisontal stang med en diameter på 6 mm, der stikker ud fra køretøjets eller sædets konstruktion til fastgørelse og fastholdelse af en Isofix-barnefastholdelsesanordning ved hjælp af Isofix-beslag.
 2.20. »Isofix-forankringssystem«: et system bestående af to nedre Isofix-forankringer, der er konstrueret til fastgørelse af en Isofix-barnefastholdelsesanordning sammen med en antirotationsanordning.
 2.21. »Isofix-beslag«: en af de to forbindelser, der opfylder forskrifterne i regulativ nr. 44, og som stikker ud fra Isofix-barnefastholdelsesanordningens konstruktion og er kompatibel med en nedre Isofix-forankring.
 2.22. »Isofix-barnefastholdelsesanordning«: en barnefastholdelsesanordning, der opfylder forskrifterne i regulativ nr. 44, og som er fastgjort til et Isofix-forankringssystem.
 2.23. »Anordning til statisk belastning« (Static force application device — SFAD): en prøvningsanordning, der går i indgreb med Isofix-forankringssystemerne og anvendes til ved statisk prøvning at kontrollere deres styrke samt køretøjets eller sædekonstruktionens evne til at begrænse rotation. Prøvningsanordningen er beskrevet i bilag 9, figur 1 og 2.
 2.24. »Antirotationsanordning«
 a)
 En antirotationsanordning for en universal Isofix-barnefastholdelsesanordning består af en Isofix-topstrop.
 b)
 En antirotationsanordning for en Isofix semi-universal barnefastholdelsesanordning består af enten en topstrop, køretøjets instrumentbræt eller et støtteben, der skal begrænse fastholdelsesanordningens rotation ved frontalt sammenstød.
 c)
 For så vidt angår universale og semi-universale Isofix-barnefastholdelsesanordninger udgør køretøjets sæde i sig selv ikke en antirotationsanordning.
 2.25. »Isofix-topstropforankring«: en anordning, f.eks. en stang, der er placeret i et nærmere bestemt område og er beregnet til fastgørelse af en Isofix-topstropkonnektor og overføre fastholdelseskraften til køretøjets stel.
 2.26. »Isofix-topstropkonnektor«: en anordning beregnet til fastgørelse til en Isofix-topstropforankring.
 2.27. »Isofix-topstropkrog«: en Isofix-topstropkonnektor, der typisk anvendes til at fastgøre en Isofix-topstropgjord til en Isofix-topstropforankring som defineret i dette regulativs bilag 9, figur 3.
 2.28. »Isofix-topstropgjord«: en gjord (eller tilsvarende), der går ud fra toppen af Isofix-barnefastholdelsesanordningen og til Isofix-topstropforankringen, og som er forsynet med en justeringsanordning, en aflastningsanordning og en Isofix-topstropkonnektor.
 2.29. »En styreanordning«: en anordning der skal hjælpe den person, der monterer Isofix-barnefastholdelsesanordningen, ved fysisk at styre Isofix-beslagene på Isofix-barnefastholdelsesanordningen, så de rettes korrekt ind efter de nedre Isofix-forankringer og lettere går i indgreb med disse.
 2.30. »Isofix-afmærkning«: mærkning, der fortæller en person, der ønsker at montere en Isofix-barnefastholdelsesanordning, hvor i køretøjet Isofix-positionerne og


text:
de enkelte Isofix-forankringssystemer er placeret.
 2.31. »Et barnefastholdelsesfikstur«: en anordning i henhold til en af de syv Isofix-størrelsesklasser defineret i bilag 17, tillæg 2, punkt 4, til regulativ nr. 16, og hvis mål er opgivet i figur 1 til 7 i ovennævnte punkt. Disse barnefastholdelsesfiksturer bruges i regulativ nr. 16 til at bestemme, hvilke størrelsesklasser af Isofix-barnefastholdelsessystemer, der kan monteres på køretøjets Isofix-positioner. En af barnefastholdelsesfiksturerne, den såkaldte ISO/F2 (B), som beskrives i figur 2 i ovennævnte punkt 4, anvendes også i dette regulativ til at kontrollere placering af og adgangsmulighederne til eventuelle Isofix-forankringssystemer.
 3. ANSØGNING OM GODKENDELSE
 3.1. Ansøgningen om typegodkendelse af et køretøj, for så vidt angår seleforankringer, Isofix-forankringssystemer og eventuelle Isofix-topstropforankringer indgives af køretøjets fabrikant eller dennes repræsentant.
 Ansøgningen skal bilægges nedennævnte dokumenter i tre eksemplarer og følgende oplysninger:
 3.2.1. tegninger af køretøjets stel i passende målestok, som viser seleforankringernes og (i påkommende tilfælde) de effektive seleforandringers, Isofix-forankringernes og de eventuelle Isofix-topstropforankringers placering, samt detaljerede tegninger af seleforankringerne, af de eventuelle Isofix-forankringssystemer, af de eventuelle Isofix-topstropforankringer og af disses fastgørelsespunkter
 3.2.2. en angivelse af de anvendte materialer, der kan have indflydelse på seleforankringernes, Isofix-forankringssystemernes og eventuelle Isofix-topstropforankringers modstandskraft
 3.2.3. en teknisk beskrivelse af seleforankringerne, Isofix-forankringssystemerne og eventuelle Isofix-topstropforankringer
 hvis seleforankringerne, Isofix-forankringssystemerne eller eventuelle Isofix-topstropforankringer er fastgjort til sædets ramme:
 3.2.4.1. en detaljeret beskrivelse af køretøjstypen med hensyn til sædernes udformning, sædeforankringerne samt sædernes justerings- og låsesystemer
 3.2.4.2. tegninger af sæderne, af deres forankring til køretøjet og af deres indstillings- og spærreanordninger, i passende målestok og tilstrækkeligt detaljerede
 3.2.5. bevis for, at den sikkerhedssele eller fastholdelsesanordning, som anvendes ved godkendelsesprøvningen af forankringerne, er i overensstemmelse med regulativ nr. 16, såfremt fabrikanten vælger den alternative dynamiske styrkeprøvning.
 3.3. Fabrikanten skal enten stille et køretøj, der er repræsentativt for den type, der skal godkendes, eller de dele af køretøjet, der af den tekniske tjeneste, der foretager godkendelsesafprøvningerne, betragtes som væsentlige for afprøvning af forankringerne, Isofix-forankringssystemerne og eventuelle Isofix-topstropforankringer til rådighed for den tekniske tjeneste.
 4. GODKENDELSE
 4.1. Hvis den køretøjstype, der ansøges om godkendelse for i henhold til dette regulativ, opfylder de relevante forskrifter i regulativet, udstedes der godkendelse for den pågældende køretøjstype.
 4.2. Hver godkendt type tildeles et godkendelsesnummer. De første to cifre (i øjeblikket 06, svarende til ændringsserie 06) angiver den serie ændringer, som omfatter de seneste vigtige tekniske ændringer af regulativet på godkendelsens udstedelsestidspunkt. Samme kontraherende part kan ikke tildele samme godkendelsesnummer til en anden type køretøj som defineret i punkt 2.2 ovenfor.
 4.3. Meddelelse om godkendelse, udvidelse, nægtelse eller inddragelse af en godkendelse, eller endeligt ophør af produktionen af en køretøjstype i henhold til dette regulativ skal gives de kontraherende parter i 1958-overenskomsten, der anvender dette regulativ, ved brug af en formular svarende til modellen i bilag 1 til dette regulativ.
 Ethvert køretøj, som er i overensstemmelse med en type, som er godkendt efter dette regulativ, skal på et let synligt og let tilgængeligt sted, der er angivet i godkendelsesattesten, være påført et internationalt godkendelsesmærke bestående af følgende:
 4.4.1. en cirkel, som omslutter bogstavet »E« efterfulgt


text:
af kendingsnummeret på den stat, som har meddelt godkendelse (2)
 4.4.2. dette regulativs nummer til højre for den cirkel, der er foreskrevet i punkt 4.4.1.
 4.4.3. bogstavet »e« til højre for dette regulativs nummer, såfremt der er udstedt typegodkendelse i henhold til den dynamiske afprøvning i bilag 7.
 4.5. Er køretøjet i overensstemmelse med en køretøjstype, som i henhold til et eller flere andre af de til overenskomsten vedføjede regulativer er godkendt i samme stat, som har meddelt godkendelse efter dette regulativ, behøver det i punkt 4.4.1 ovenfor foreskrevne symbol ikke gentages. I så tilfælde skal yderligere godkendelsesnumre og symboler for alle de regulativer, som godkendelsen er udstedt efter i det land, hvor godkendelsen er udstedt i henhold til dette regulativ, placeres i lodrette kolonner til højre for det symbol, der er beskrevet i punkt 4.4.1.
 4.6. Godkendelsesmærket skal være letlæseligt og må ikke kunne fjernes.
 4.7. Godkendelsesmærket skal anbringes tæt ved eller på den fabrikationsplade, fabrikanten har anbragt på køretøjet.
 4.8. Bilag 2 til dette regulativ indeholder eksempler på sammensætning af godkendelsesmærket.
 5. SPECIFIKATIONER
 5.1. Definitioner (jf. bilag 3)
 H-punktet er et referencepunkt som defineret i bilag 4, punkt 2.3, i dette regulativ, som bestemmes på den i samme bilag angivne måde.
 5.1.1.1. Punkt H' er et referencepunkt i overensstemmelse med det i punkt 5.1.1 definerede H, som bestemmes for alle normale brugsstillinger for sædet.
 5.1.1.2. R-punktet er siddepladsens referencepunkt som defineret i punkt 2.4 i bilag 4 til dette regulativ.
 5.1.2. Det tredimensionale referencesystem er defineret i tillæg 2 til dette regulativs bilag 4.
 5.1.3. Punkterne L1 og L2 er de nedre effektive seleforankringer.
 5.1.4. Punkt C er et punkt, som befinder sig 450 mm lodret over R-punktet. Hvis den i punkt 5.1.6 definerede afstand S ikke er under 280 mm, og hvis fabrikanten har anvendt den alternative formel, BR = 260 mm + 0,8 S, som er specificeret i punkt 5.4.3.3, skal den lodrette afstand mellem C og R være 500 mm.
 5.1.5. Vinklerne α1 og α2 er vinklerne mellem et vandret plan og de planer, som er vinkelrette på køretøjets langsgående midterplan, og som går gennem punktet H1 og punkterne L1 og L2.
 S er afstanden i mm mellem de øvre effektive seleforankringer og et referenceplan P, som er parallelt med køretøjets langsgående midterplan og defineres således:
 5.1.6.1. Hvis siddestillingen er veldefineret ved sædets form, defineres planet P som sædets midterplan.
 Hvis der ikke findes en veldefineret siddestilling:
 5.1.6.2.1. Planet P for førersædet er et lodret plan, som er parallelt med køretøjets langsgående midterplan og går gennem rattets centrum (er det indstilleligt, skal det være i midterposition), idet rattets centrum regnes for at være beliggende i ratkransens plan.
 5.1.6.2.2. Forsædepassagerens referenceplan P er symmetrisk med førerens.
 5.1.6.2.3. Planet P for en af de bageste yderpladser er det af fabrikanten opgivne på betingelse af, at følgende grænser for afstanden A mellem køretøjets langsgående midterplan og referenceplanet P overholdes:
 A er større end eller lig med 200 mm, hvis bænkesædet fra fabrikantens side kun er beregnet til 2


text:
passagerer
 A er større end eller lig med 300 mm, hvis bænkesædet fra fabrikantens side er beregnet til mere end to passagerer.
 5.2. Almindelige specifikationer
 Forankringer til sikkerhedsseler skal udformes, fremstilles og placeres, således at de:
 5.2.1.1. muliggør montering af en egnet sikkerhedssele. Seleforankringerne til de forreste pladser i siderne bør tillade anbringelse af sikkerhedsseler med retraktor og en forbindelsesgjord til sidestolpen under særligt hensyn til karakteristika for forankringernes modstandsdygtighed, med mindre fabrikanten leverer køretøjet udstyret med andre typer sikkerhedsseler med retraktorer. Hvis forankringerne kun passer til visse typer sikkerhedsseler, bør disse typer angives på den i punkt 4.3 nævnte formular
 5.2.1.2. minimerer risikoen for, at selen glider, når den bæres korrekt
 5.2.1.3. minimerer risikoen for beskadigelse af gjorden ved kontakt med de fremspringende dele af køretøjets stel eller sædets opbygning
 5.2.1.4. tillader køretøjet at overholde dette regulativs forskrifter under normal anvendelse.
 5.2.1.5. Når det drejer sig om forankringsbeslag, der har én indstilling for at tillade personer at stige ind i køretøjet og en anden for at fastholde dem, finder dette regulativs forskrifter anvendelse på forankringsbeslag i fastholdelsespositionen.
 Et eventuelt Isofix-forankringssystem og en eventuel Isofix-topstropforankring, der er monteret eller er beregnet til montering, til Isofix-barnefastholdelsesanordninger skal udformes, fremstilles og placeres som følger:
 5.2.2.1. Et eventuelt Isofix-forankringssystem og en eventuel topstropforankring skal tillade, at køretøjet ved normal anvendelse opfylder forskrifterne i dette regulativ.
 Et eventuelt Isofix-forankringssystem og en eventuel Isofix-topstropforankring, som vil kunne tilføjes i et køretøj, skal også overholde forskrifterne i dette regulativ. Sådanne forankringer skal derfor beskrives i ansøgningen om typegodkendelse.
 5.2.2.2. Den konstruktionsmæssige modstandskraft for Isofix-forankringssystemer og Isofix-topstropforankringer skal svare til enhver Isofix-barnefastholdelsesanordning for massegruppe 0, 0+ og 1, som defineret i regulativ nr. 44.
 5.2.3. Isofix-forankringssystemer, konstruktion og placering:
 5.2.3.1. Ethvert Isofix-forankringssystem skal bestå af en vandret tværgående stiv stang (stænger) med en diameter på 6 mm (± 0,1 mm), som dækker to områder med en mindste effektiv længde på 25 mm og er placeret i den akse, der er defineret i figur 4 i bilag 9.
 5.2.3.2. Ethvert Isofix-forankringssystem monteret på en siddeplads i et køretøj skal være placeret mindst 120 mm bag ved det konstruktivt bestemte H-punkt som bestemt i dette regulativs bilag 4, målt horisontalt til stangens midte.
 5.2.3.3. For ethvert Isofix-forankringssystem monteret i køretøjet skal det kontrolleres, at det er muligt at fastgøre Isofix-barnefastholdelsesfiksturet »ISO/F2« (B), der er beskrevet i regulativ nr. 16 (bilag 17, tillæg 2, figur 2).
 5.2.3.4. Undersiden af testfiksturet »ISO/F2« (B), som defineret i regulativ nr. 16 (bilag 17, tillæg 2, figur 2), skal have stillingsvinkler inden for følgende grænser, idet vinklerne måles i forhold til køretøjets referenceplaner som defineret i bilag 4, tillæg 2, til dette regulativ:
 a)
 hældning: 15° ± 10°
 b)
 rulning: 0° ± 5°
 c)
 giring: 0° ± 10°.
 5.2.3.5. Isofix-forankringssystemerne skal hele tiden være i anvendelsesposition eller skal være sammenklappelige. Hvis der er tale om sammenklappelige forankringer, skal forskrifterne for Isofix-forankringssystemer være opfyldt i anvendelsespositionen.
 Hver Isofix nedre forankringsstang (i anvendelsespositionen) eller hver permanent monteret styreanordning skal være synlig uden sammenpresning af sædehynden eller


text:
ryglænet, når stangen eller styreanordningen i et vertikalt længdeplan, der går gennem stangens eller styreanordningens center, betragtes langs en linje med en vinkel på 30 grader opad fra et horisontalt plan.
 Som et alternativ til ovennævnte forskrift skal køretøjet have permanente afmærkninger ved siden af hver stang eller styreanordning. Denne afmærkning skal efter fabrikantens valg være en af følgende:
 5.2.3.6.1. Som et minimum symbolet i bilag 9, figur 12, bestående af en cirkel med en diameter på mindst 13 mm indeholdende et piktogram, der opfylder følgende krav:
 a)
 Piktogrammet skal kontrastere med cirklens baggrund.
 b)
 Piktogrammet skal befinde sig i nærheden af hver stang i systemet.
 5.2.3.6.2. Ordet »Isofix« med store bogstaver med en højde på mindst 6 mm.
 5.2.4. Isofix-topstropforankringer, konstruktion og placering:
 På bilfabrikantens anmodning kan metoderne beskrevet i punkt 5.2.4.1 og 5.2.4.2 bruges som alternativer.
 Metoden beskrevet i punkt 5.2.4.1 kan kun anvendes, hvis Isofix-positionen befinder sig på et sæde i køretøjet.
 I henhold til bestemmelserne i punkt 5.2.4.3 og 5.2.4.4 placeres den del af hver Isofix-topstropforankring, som er designet til at blive forbundet med en Isofix-topstropkonnektor, højst 2 000 mm fra skulderreferencepunktet i det gråtonede område, som vist i figur 6-10 i bilag 9, for den siddeplads, hvorpå den er monteret, med henvisning til den i SAE J 826 (juli 1995) beskrevne skabelon, som også er vist i bilag 9, figur 5, i overensstemmelse med følgende betingelser:
 5.2.4.1.1. Skabelonens »H«-punkt svarer til det unikke konstruktivt bestemte H-punkt for sædet i laveste og bageste indstilling, dog placeres skabelonen midtvejs mellem de to nedre Isofix-forankringer
 5.2.4.1.2. Skabelonens torsolinje har samme vinkel til det vertikale tværplan som ryglænet indstillet i mest lodrette position, og
 5.2.4.1.3. Skabelonen placeres i det vertikale længdeplan, som indeholder skabelonens H-punkt.
 5.2.4.2. Alternativt kan Isofix-topstropforankringsområdet bestemmes ved hjælp af testfiksturet »ISO/F2« (B), jf. definitionen i regulativ nr. 16 (bilag 17, tillæg 2, figur 2), ved en Isofix-position udstyret med Isofix nedre forankringer som vist i figur 11 i bilag 9.
 Indstillingen skal være sædets bageste og laveste indstilling med ryglænet i normal indstilling eller som anbefalet af køretøjsfabrikanten.
 Set fra siden skal Isofix-topstropforankringen ligge bag »ISO/F2« (B)-testfiksturets bagside.
 Tværsnittet mellem bagsiden af testfiksturet »ISO/F2« (B) og den horisontale linje (bilag 9, figur 11, reference 3), som indeholder det sidste stive punkt med en hårdhed på over 50 Shore A øverst i ryglænet, definerer referencepunkt 4 (bilag 9, figur 11) på centerlinjen for testfiksturet »ISO/F2« (B). På dette referencepunkt definerer en maksimal vinkel på 45° over den horisontale linje topstropforankringsområdets øverste grænse.
 Det område, som forankringen for Isofix-topstroppen skal ligge inden for, afgrænses set oppefra af en vinkel på maks. 90°, der går skråt bagud gennem referencepunktet 4 (bilag 9, figur 11), og set bagfra af en vinkel på maks. 40°.
 Isofix-topstropgjordens befæstelsespunkt (5) er det punkt, hvor »ISO/F2« (B)-testfiksturens centerlinje (6) skærer et plan, der ligger 550 mm over testfiksturets horisontale overflade (1).
 Desuden skal Isofix-topstropforankringen være mere end 200 mm, men under 2 000 mm fra Isofix-topstropgjordens besfæstelsespunkt på bagsiden af testfiksturet »ISO/F2« (B),


text:
målt langs gjorden, når den trækkes hen over ryglænet til Isofix-topstropforankringen.
 Den del af Isofix-topstropforankringen i et køretøj, som er designet til at blive forbundet med Isofix-topstropkonnektoren, kan placeres uden for de i punkt 5.2.4.1 eller 5.2.4.2 nævnte grå områder, hvis der ikke kan findes en passende placering inden for området, og bilen er udstyret med en selestyrsanordning, som
 5.2.4.3.1. sikrer, at Isofix-topstropgjorden fungerer, som om den del af forankringen, der er udformet til at blive forbundet med Isofix-topstropforankringen, var placeret inden for det grå område, og
 5.2.4.3.2. er mindst 65 mm bag torsolinjen, hvis der er tale om selestyranordninger af den ikke-stive stroptype eller en aftagelig styranordning, eller mindst 100 mm bag torsolinjen, hvis der er tale om en fastmonteret stiv selestyranordning, og
 5.2.4.3.3. anordningen udviser ved prøvning, efter at været installeret i overensstemmelse med den tilsigtede anvendelse, tilstrækkelig styrke til med Isofix-topstropforankring at modstå den belastning, som er beskrevet i punkt 6.6 i dette regulativ.
 5.2.4.4. En stropforankring kan være nedsænket i ryglænet, såfremt den ikke befinder sig i gjordens anvendelsesområde øverst på køretøjets ryglæn.
 5.2.4.5. Isofix-topstropforankringen skal være dimensioneret således, at det er muligt at fastgøre en Isofix-topstropkrog som illustreret i figur 3.
 Det skal sikres, at der er frigang rundt om hver Isofix-topstropforankring, således at gjorden kan spændes og spændes op. For hver Isofix-topstropforankring, som befinder sig under et dække, skal dette være markeret med f.eks. et af symbolerne (evt. spejlvendt) i figur 13 i bilag 9; dette dække skal kunne fjernes uden brug af værktøj.
 5.3. Fastsat mindste antal seleforankringer
 Alle køretøjer i klasse M og N (bortset fra køretøjer i klasse M2 og M3, der tilhører gruppe I eller II i overensstemmelse med regulativ nr. 36, gruppe A i overensstemmelse med regulativ nr. 52 og gruppe I eller II og A i overensstemmelse med regulativ nr. 107) skal være udstyret med sikkerhedsseleforankringer, der opfylder forskrifterne i nærværende regulativ.
 5.3.1.1. Forankringerne i et H-selesystem godkendt som en S-typesele (med eller uden retraktorer) i overensstemmelse med regulativ nr. 16 skal overholde forskrifterne i regulativ nr. 14, men yderligere forankring(er) til montering af skridtgjord (enhed) er undtaget fra dette regulativs forskrifter om modstandsdygtighed og placering.
 5.3.2. Det mindste antal sikkerhedsseleforankringer for hver fremadrettet eller bagudrettet siddeplads er angivet i bilag 6.
 5.3.3. I køretøjer af klasse N1 vist i bilag 6 og markeret med symbolet Ø tillades imidlertid for ydre siddepladser, som ikke er forsæder, to nedre forankringer, såfremt der er passage mellem et sæde og køretøjets nærmeste sidevæg, som tjener til at give passagerer adgang til andre dele af køretøjet.
 Pladsen mellem et sæde og sidevæggen betragtes som en passage, hvis afstanden, når alle døre er lukkede, mellem denne sidevæg og et lodret længdeplan, som går igennem det pågældende sædes midterlinje målt ved R-punktet og vinkelret på køretøjets langsgående midterplan, er mere end 500 mm.
 5.3.4. For så vidt angår de midterste forsædepladser, som er vist i bilag 6 og markeret med symbolet *, anses de to nedre forankringer for at være tilstrækkelige, såfremt forruden befinder


text:
sig uden for det referenceområde, som er defineret i bilag 1 til regulativ nr. 21; såfremt den befinder sig inden for referenceområdet, kræves tre forankringer.
 For så vidt angår seleforankringerne, betragtes forruden som del af referenceområdet, hvis den kan komme i statisk kontakt med prøvningsanordningen efter den metode, som beskrives i regulativ nr. 21, bilag 1.
 For hver siddeplads, som i bilag 6 er markeret med symbolet , skal der være tre forankringer. Der kan anvendes to forankringer, hvis en af følgende betingelser er opfyldt:
 5.3.5.1. der er et sæde eller andre dele af køretøjet, som er i overensstemmelse med regulativ nr. 80, tillæg 1, punkt 3.5, direkte foran, eller
 5.3.5.2. ingen del af køretøjet befinder sig eller kan befinde sig i referenceområdet, når køretøjet er i bevægelse, eller
 5.3.5.3. dele af køretøjet, der befinder sig inden for det nævnte referenceområde, overholder de krav til energioptagelse, som er angivet i regulativ nr. 80, tillæg 6.
 5.3.6. For så vidt angår alle klapsæder eller sæder, som kun er beregnet til anvendelse, når køretøjet holder stille, samt for alle sæder i ethvert køretøj, som ikke er omfattet af punkterne 5.3.1 til 5.3.4, er forankringer ikke påkrævet. Hvis imidlertid køretøjet har forankringer til sådanne sæder, skal disse være i overensstemmelse med dette regulativs bestemmelser. Hvis dette er tilfældet, er det tilstrækkeligt med to nedre forankringer.
 5.3.7. For øverste dæk på et todækkerkøretøj gælder kravene til forsædepladserne i midten også for forsædepladserne ved siderne.
 5.3.8. Fastsat mindste antal Isofix-positioner.
 5.3.8.1. Ethvert køretøj i klasse M1 skal være forsynet med mindst to Isofix-positioner.
 Mindst to af Isofix-positionerne skal være udstyret med både et Isofix-forankringssystem og en Isofix-topstropforankring.
 Typen og antallet af Isofix-fiksturer, som kan monteres på hver Isofix-position, er angivet i regulativ nr. 16.
 5.3.8.2. Uanset punkt 5.3.8.1 kræves der ingen Isofix-position for køretøjer, der kun har én sæderække.
 5.3.8.3. Uanset punkt 5.3.8.1 skal mindst ét af de to Isofix-placeringssystemer være monteret ved anden sæderække.
 5.3.8.4. Hvis der er monteret et Isofix-forankringssystem på en forsædeplads, hvor der er airbag til beskyttelse ved frontalkollision, skal der monteres en anordning til deaktivering af denne airbag.
 5.3.8.5. Uanset punkt 5.3.8.1 skal antallet af Isofix-positioner ved integrerede »indbyggede« barnefastholdelsesanordninger være mindst to minus antallet af integrerede »indbyggede« barnefastholdelsesanordninger af massegruppe 0, 0+ eller 1.
 5.3.8.6. Uanset bestemmelsen i punkt 5.3.8.1 skal køretøjer af cabriolettypen, jf. definitionen i bilag 7, punkt 8.1, i den konsoliderede resolution om køretøjers konstruktion (R.E.3) (3), med mere end en sæderække monteres med mindst to nedre Isofix-forankringer. Såfremt der er monteret en Isofix-topstropforankring på sådanne køretøjer, skal den overholde de relevante bestemmelser i dette regulativ.
 5.3.9. For sæder, der kan benyttes drejet eller anbragt i en anden retning, når køretøjet holder stille, finder kravene i punkt 5.3.1 kun anvendelse, når sædet vender i den retning, der i overensstemmelse med dette regulativ svarer til normal brug, når køretøjet kører på vej. Oplysningsskemaet skal indeholde en bemærkning herom.
 5.4. Placering af seleforankringer (jf. bilag 3, figur 1)
 5.4.1. Generelt
 5.4.1.1. Forankringerne til en og samme sele kan


text:
enten alle monteres på køretøjets stel eller sædets opbygning, på enhver anden del af køretøjet, eller monteres fordelt på disse anbringelsesmuligheder.
 5.4.1.2. To naboseler kan fastgøres til samme forankring, såfremt prøveforskrifterne er opfyldt.
 5.4.2. Placering af effektive nedre seleforankringer
 5.4.2.1. Forsæder, køretøjsklasse M1
 Hos motorkøretøjer af klasse M1 skal vinklen α1 (modsat lukkebeslaget) være mellem 30° og 80°, og vinklen α2 (ved lukkeanordningen) skal være mellem 45° og 80°. Begge krav til vinklerne gælder for alle normale kørestillinger for forsæderne. Såfremt mindst en af vinklerne α1 og α2 er konstant (f.eks. forankring fastgjort til sædet) i alle normale brugsstillinger, skal dens værdi være 60 ± 10°. For så vidt angår justerbare sæder med en justeringsanordning som beskrevet i punkt 2.12 med en ryglænsvinkel på mindre end 20° (jf. bilag 3, figur 1) kan vinklen α1 være under den nævnte minimumsværdi (30°), forudsat at den ikke er mindre end 20° i enhver normal brugsstilling.
 5.4.2.2. Bagsæder, køretøjsklasse M1
 I køretøjer af klasse M1 skal vinklerne α1 og α2 være mellem 30o og 80o for alle bagsæder. Hvis bagsæderne er justerbare, skal ovennævnte vinkler gælde for alle normale kørestillinger.
 5.4.2.3. Forsæder, andre køretøjsklasser end M1
 Hos andre motorkøretøjsklasser end M1 skal vinklerne α1 og α2 være mellem 30o og 80° for alle normale kørestillinger for forsæderne. For så vidt angår forsæder i køretøjer, hvis største masse ikke overstiger 3,5 tons, og hvor mindst en af vinklerne α1 og α2 er konstant i alle normale brugsstillinger, skal dens værdi være 60 ± 10° (f.eks. forankring fastgjort til sædet).
 5.4.2.4. Bagsæder og særlige for- eller bagsæder, andre køretøjsklasser end M1
 Ved køretøjer af andre klasser end M1 gælder for:
 a)
 bænkesæder
 b)
 justerbare sæder (for- og bagsæder) med en justeringsanordning som beskrevet i punkt 2.12 med en ryglænsvinkel på mindre end 20° (jf. bilag 3, figur 1), og
 c)
 andre bagsæder
 at vinklerne α1 og α2 må være mellem 20° og 80° i alle normale brugsstillinger. For så vidt angår forsæder i køretøjer, hvis største masse ikke overstiger 3,5 tons, og hvor mindst en af vinklerne α1 og α2 er konstant i alle normale brugsstillinger, skal dens værdi være 60 ± 10° (f.eks. forankring fastgjort til sædet).
 For sæder, bortset fra forsæderne, i køretøjer af klasse M2 og M3 skal vinklerne α1 og α2 være mellem 45° og 90° i alle normale brugsstillinger.
 5.4.2.5. Afstanden mellem de to lodrette planer, der er parallelle med køretøjets midterplan i længderetningen, og som går gennem hver af de to nedre effektive forankringer L1 og L2, må for samme sele ikke være mindre end 350 mm. Såfremt der er midtersæder i den bageste sæderække hos køretøjer af klasse M1 og N1, må den nævnte afstand ikke være mindre end 240 mm, forudsat at det midterste bagsæde ikke kan udskiftes med andre af køretøjets sæder. Punkterne L1 og L2 skal befinde sig på hver sin side af sædets midterplan i længderetningen og i en afstand af mindst 120 mm fra dette.
 5.4.3. De øvre effektive forankringers placering (jf. bilag


text:
3)
 5.4.3.1. Såfremt der er anvendt et selestyr eller en lignende anordning, og denne berører den øvre effektive forankrings position, bestemmes denne ud fra forankringens stilling, når gjordens midterlinje i længderetningen går gennem punktet J1, som er defineret af R-punktet og følgende tre afsnit:
 RZ
 :
 afsnit af referencelinjen for torsoen, der opad fra R-punktet måler 530 mm
 ZX
 :
 afsnit af vinkelret linje på køretøjets midterplan, og som fra punktet Z i retning af forankringen måler 120 mm
 XJ1
 :
 afsnit af en fremadrettet linje vinkelret på det af RZ og ZX definerede plan, og som fra punktet X måler 60 mm.
 Punktet J2 er symmetrisk med punkt J1 om planet i længderetningen gennem den torsolinje, som er defineret i punkt 5.1.2, for den dukke, der er placeret i det pågældende sæde.
 Hvis der anvendes et todørssystem til at give adgang til både for- og bagsæderne, og de øvre forankringer er monteret til B-stolpen, skal systemet udformes, så det ikke hindrer adgang til og udstigning af køretøjet.
 5.4.3.2. Den øvre effektive forankring skal være anbragt under planet FN, som er vinkelret på sædets midterplan i længderetningen og danner en vinkel på 65° med torsolinjen. For bagsædernes vedkommende kan denne vinkel reduceres til 60°. Planet FN skal være placeret således, at det skærer torsolinjen i et punkt D, således at DR = 315 mm + 1,8 S. Når S ≤ 200 mm, er DR = 675 mm.
 5.4.3.3. Den øvre effektive forankring skal befinde sig bagved et plan FK, der står vinkelret på sædets midterplan i længderetningen, og som skærer torsolinjen i punktet B i en vinkel på 120o, således at BR = 260 mm + S. For værdier af S ≥ 280 mm kan fabrikanten vælge BR = 260 mm + 0,8 S.
 5.4.3.4. S må ikke være mindre end 140 mm.
 5.4.3.5. Den øvre effektive forankring skal anbringes bag et lodret plan vinkelret på køretøjets midterplan i længderetningen, og som går gennem punktet R som angivet i bilag 3.
 5.4.3.6. Den øvre effektive forankring skal anbringes oven over et horisontalt plan, som går gennem punktet C som defineret i afsnit 5.1.4.
 Ud over den i punkt 5.4.3.1 angivne øvre forankring kan der være monteret andre øvre effektive forankringer, hvis en af følgende betingelser er opfyldt:
 5.4.3.7.1. De yderligere forankringer overholder forskrifterne i afsnit 5.4.3.1 til 5.4.3.6.
 5.4.3.7.2. De øvre forankringer kan benyttes uden brug af værktøj, er i overensstemmelse med forskrifterne i punkt 5.4.3.5 og 5.4.3.6 og befinder sig i et af de områder, der er bestemt ved, at det i dette regulativs bilag 3, figur 1, afgrænsede område forskydes 80 mm lodret opefter eller nedefter.
 Forankringen(-erne) er bestemt for en H-sele og er i overensstemmelse med forskrifterne i punkt 5.4.3.6, såfremt de(n) er beliggende bag planet i tværretningen gennem referencelinjen og er placeret således:
 5.4.3.7.3.1. Såfremt der er en enkelt forankring: i det fælles område af de to diedre, som begrænses af de to lodrette linjer gennem de i punkt 5.4.3.1 definerede punkter J1 og J2, og


text:
hvis vandrette tværsnit er vist i dette regulativs bilag 3, figur 2.
 5.4.3.7.3.2. Såfremt der er to forankringer: i det af ovenstående diedre, som er passende, forudsat at ingen forankring er længere end 50 mm fra det punkt, som er symmetrisk med og spejlvendt i forhold til den anden forankring omkring planet P, der er defineret i punkt 5.1.6, for det pågældende sæde.
 5.5. Dimensioner for forankringshuller med gevind
 5.5.1. Forankringsbeslagene skal have et gevindskåret boltehul på 11,11 mm (7/16 tomme) 20 UNF 2B.
 5.5.2. Såfremt køretøjet fra fabrikantens side er monteret med sikkerhedsseler, som er fæstnet til alle for det pågældende sæde foreskrevne forankringer, behøver disse forankringer ikke overholde de i punkt 5.5.1 fastsatte forskrifter, forudsat at de overholder de andre bestemmelser i dette regulativ. I øvrigt gælder kravet i punkt 5.5.1 ikke de ekstra forankringer, som opfylder kravet i punkt 5.4.3.7.3.
 5.5.3. Det skal være muligt at afmontere sikkerhedsselen fra forankringen, uden at denne beskadiges.
 6. PRØVNINGER
 6.1. Almindelige prøvninger af sikkerhedsseleforankringer
 Forudsat, at forskrifterne fra punkt 6.2 er opfyldt og i henhold til fabrikantens anmodning:
 6.1.1.1. kan prøvningerne udføres enten på køretøjets stel eller på et komplet køretøj
 6.1.1.2. Prøvningerne kan indskrænkes til at omfatte forankringer for kun ét sæde eller én gruppe af sæder, forudsat at:
 a)
 de pågældende forankringer har samme konstruktionsmæssige egenskaber som dem, der tilhører de andre sæder eller grupper af sæder, og
 b)
 når sædet eller gruppen af sæder er helt eller delvis forsynet med sådanne forankringer, har sædet eller gruppen af sæder samme konstruktionsmæssige egenskaber som de øvrige sæder eller grupper af sæder
 6.1.1.3. kan ruder og døre være monteret eller afmonteret, åbne eller lukkede
 6.1.1.4. kan ethvert element, der hører til køretøjstypen, og som kan virke afstivende på køretøjets stel, være monteret.
 6.1.2. Sæderne skal være monteret og anbragt i den kørsels- eller brugsstilling, der af den prøveanstalt, som foretager godkendelsesafprøvningerne, anses for at være den ugunstigste med hensyn til modstandsdygtighed. Sædernes stilling skal angives i prøverapporten. Hvis ryglænet er indstilleligt, fastlåses det som angivet af fabrikanten, eller hvis intet er angivet, på en sådan måde, at den faktiske hældningsvinkel ved køretøjer af klasse M1 og N1 ligger så nær 25° og ved andre køretøjsklasser så nær 15° som muligt.
 6.2. Fastgørelse af køretøjet til prøvning af sikkerhedsseleforankringer og Isofix-forankringer
 6.2.1. Den metode, der anvendes til fastgørelse af køretøjet under prøvningen, må ikke bevirke, at sele- eller Isofix-forankringerne eller deres forankringsområder forstærkes, eller at stellets normale deformering formindskes.
 6.2.2. En fastgørelsesanordning anses for tilfredsstillende, når den ikke påvirker et område, der strækker sig over hele stellets bredde og, hvis stellet eller køretøjet er blokeret eller fastgjort foran, i en afstand af mindst 500 mm fra den forankring, der afprøves, og hvis det er fastgjort bagtil, mindst 300 mm fra forankringen.
 6.2.3. Det tilrådes at lade stellet hvile på støtter, som er anbragt tilnærmelsesvis lodret under hjulakslerne eller, hvis dette ikke er muligt, under ophængningspunkterne.
 6.2.4. Såfremt der benyttes en anden fastgørelsesmetode end den i dette regulativs punkt 6.2.1 til 6.2.3


text:
foreskrevne, skal dens ligeværdighed godtgøres.
 6.3. Almindelige prøvningsforskrifter for sikkerhedsseleforankringer
 6.3.1. Alle forankringer for samme gruppe sæder skal afprøves samtidig. Hvis der imidlertid er risiko for, at asymmetrisk belastning af sæderne og/eller forankringerne fører til svigt, kan der gennemføres en supplerende prøvning uden asymmetrisk belastning.
 6.3.2. Trækkraften påføres i en retning, der svarer til en siddeposition i en vinkel på 10° ± 5° over vandret i et plan parallelt med køretøjets midterplan i længderetningen.
 Der påføres en foreløbig belastning på 10 % med en tolerance på ± 30 % af målbelastningen; belastningen øges til 100 % af den relevante målbelastning.
 6.3.3. Den fulde belastning påføres så hurtigt som muligt og inden for en maksimal belastningstid på 60 sek.
 Fabrikanten kan dog anmode om, at belastningen påføres i løbet af 4 sek.
 Seleforankringerne skal modstå den specificerede belastning i mindst 0,2 sek.
 6.3.4. De trækanordninger, der skal anvendes ved de under punkt 6.4 beskrevne afprøvninger, er beskrevet i bilag 5. De anordninger, som er vist i figur 1 i bilag 5, placeres på sædehynden og skubbes så vidt muligt op mod ryglænet, mens selegjorden strammes omkring den. Den anordning, der er vist i figur 2 i bilag 5, sættes på plads, selegjorden placeres omkring den og strammes til. Under denne del må der ikke påføres nogen foreløbig belastning af sikkerhedsseleforankringerne ud over den minimumsbelastning, som er nødvendig for placere prøvningsanordningen korrekt.
 Den trækanordning på enten 254 mm eller 406 mm, der anvendes ved hver siddeplads, skal være af en sådan art, at dens bredde så vidt muligt svarer til afstanden mellem de nedre forankringer.
 Ved placering af trækanordningen skal enhver påvirkning under trækprøvningen, som har en negativ indvirkning på belastningen og fordelingen heraf, forhindres.
 Forankringerne til pladser, der har øvre forankringer, skal underkastes afprøvninger under følgende forhold:
 Forreste pladser i siderne:
 Forankringerne skal underkastes de i punkt 6.4.1 nævnte afprøvninger, under hvilke de påvirkes ved hjælp af en anordning, der har samme geometri som en trepunktsikkerhedssele omfattende retraktor og forbindelsesgjord eller selestyr ved den øvre forankring. Er der flere forankringer end det i punkt 5.3 foreskrevne antal, skal forankringerne underkastes den i punkt 6.4.5 foreskrevne prøve, under hvilken kræfterne overføres til forankringerne ved hjælp af en anordning, der svarer til den type sikkerhedssele, der skal anvendes i forbindelse med de pågældende forankringer.
 6.3.5.1.1. Hvis retraktoren ikke er fæstnet til den ydre nedre seleforankring, eller hvis retraktoren er fæstnet til den øvre seleforankring, skal den nedre seleforankring også underkastes den i punkt 6.4.3 foreskrevne afprøvning.
 6.3.5.1.2. I ovennævnte tilfælde kan de i punkt 6.4.1 og 6.4.3 foreskrevne afprøvninger på fabrikantens begæring udføres på to forskellige stel.
 6.3.5.2. Bageste pladser i siderne og alle midterpladser:
 Forankringerne underkastes de under punkt 6.4.2 nævnte afprøvninger, under hvilke disse forankringer påvirkes ved hjælp af en anordning, der har samme geometri som en trepunktsele uden retraktor, og den under punkt 6.4.3 nævnte afprøvning, under hvilke de to nedre seleforankringer påvirkes ved hjælp af en anordning, der har samme geometri som en hoftesele. De to afprøvninger kan på


text:
fabrikantens begæring udføres på to forskellige stel.
 6.3.5.3. Når en fabrikant leverer sit køretøj forsynet med sikkerhedsseler, kan de tilsvarende forankringer på fabrikantens anmodning nøjes med at blive underkastet en afprøvning, under hvilken de påvirkes ved hjælp af en anordning med samme geometri som den type sikkerhedsseler, der skal monteres på forankringerne.
 6.3.6. Når de bageste pladser ved siderne og midterpladserne ikke er forsynet med øvre forankringer, skal de nedre forankringer underkastes den i punkt 6.4.3 nævnte afprøvning, under hvilken de påvirkes af en anordning med samme geometri som en hoftesele.
 6.3.7. Hvis køretøjet er beregnet til andre anordninger, som forhindrer selerne i at blive forbundet direkte til forankringerne uden ruller eller lignende som mellemled, eller som nødvendiggør forankringer ud over de i punkt 5.3 nævnte, skal sikkerhedsselen eller et arrangement af kabler, ruller osv., der er repræsentativt for sikkerhedsseleudstyret, forbindes til forankringerne med en sådan anordning i køretøjet, og forankringerne skal underkastes afprøvninger i overensstemmelse med de i punkt 6.4 nævnte, alt efter omstændighederne.
 6.3.8. Der kan benyttes en anden afprøvningsmetode end den i punkt 6.3 foreskrevne, men i så tilfælde skal dens ligeværdighed godtgøres.
 6.4. Særlige prøvningsforskrifter for sikkerhedsseleforankringer
 6.4.1. Afprøvning ved en 3-punktsele med retraktor, der har en forbindelsesgjord til sidestolpe fæstnet til den øvre forankring
 6.4.1.1. En trisse eller et forbindelseskabel eller en forbindelsesgjord, der er specielt tilpasset til at overføre den kraft, der kommer fra trækmekanismen, eller den forbindelsesgjord, fabrikanten har stillet til rådighed, monteres på øvre forankring.
 6.4.1.2. En afprøvningsbelastning på 1 350 daN ± 20 daN anbringes på trækmekanismen (jf. bilag 5, figur 2), der er forbundet med forankringsbeslagene til samme sele ved hjælp af en anordning med samme geometri som en sådan seles øvre torsogjord. Såfremt der er tale om andre køretøjsklasser end M1 og N1, skal afprøvningsbelastningen være 675 ± 20 daN med undtagelse af M3- og N3-køretøjer, for hvilke der anvendes en belastning på 450 ± 20 daN.
 6.4.1.3. Samtidig anbringes en trækkraft på 1 350 daN ± 20 daN på en trækanordning (jf. bilag 5, figur 1) forbundet med de to nedre seleforankringer. Såfremt der er tale om andre køretøjsklasser end M1 og N1, skal afprøvningsbelastningen være 675 ± 20 daN med undtagelse af M3- og N3-køretøjer, for hvilke der anvendes en belastning på 450 ± 20 daN.
 6.4.2. Afprøvning ved en 3-punktsele uden retraktor eller med retraktor ved øvre forankring
 6.4.2.1. En afprøvningsbelastning på 1 350 daN ± 20 daN anbringes på en trækanordning (jf. bilag 5, figur 2) forbundet med øvre forankring og den modstående nedre forankring til samme sele; hvis fabrikanten har leveret en retraktor til den øvre forankring, benyttes denne. Såfremt der er tale om andre køretøjsklasser end M1 og N1, skal afprøvningsbelastningen være 675 ± 20 daN med undtagelse af M3- og N3-køretøjer, for hvilke der anvendes en belastning på 450 ± 20 daN.
 6.4.2.2. Samtidig anbringes en trækkraft på 1 350 daN ± 20 daN på en trækanordning (jf. bilag 5, figur 1) forbundet med de nedre seleforankringer. Såfremt der er tale om


text:
andre køretøjsklasser end M1 og N1, skal afprøvningsbelastningen være 675 ± 20 daN med undtagelse af M3- og N3-køretøjer, for hvilke der anvendes en belastning på 450 ± 20 daN.
 6.4.3. Afprøvning ved hofteseler
 En forsøgsbelastning på 2 225 daN ± 20 daN anbringes på en trækanordning (jf. bilag 5, figur 1), der er forbundet til de to nedre forankringer. Såfremt der er tale om andre køretøjsklasser end M1 og N1, skal afprøvningsbelastningen være 1 110 ± 20 daN med undtagelse af M3- og N3-køretøjer, for hvilke der anvendes en belastning på 740 ± 20 daN.
 6.4.4. Afprøvning når forankringsbeslagene alle sidder på de dele, der indgår i sædets konstruktion eller er fordelt på køretøjets stel og sædets konstruktion
 6.4.4.1. Alt efter omstændighederne udføres de i punkt 6.4.1, 6.4.2 og 6.4.3 specificerede afprøvninger, idet der for hvert sæde og for hver gruppe af sæder tilføjes den nedenfor angivne supplerende kraft.
 6.4.4.2. De i punkt 6.4.1, 6.4.2 og 6.4.3 omhandlede belastninger suppleres med en kraft svarende til 20 gange vægten af det komplette sæde. Inertibelastningen påføres sædet eller relevante dele af dette i overensstemmelse med den fysiske effekt, det pågældende sædes masse har for sædeforankringerne. Fastsættelsen af den eller de yderligere belastning(er) og fordelingen heraf foretages af fabrikanten og godkendes af den tekniske tjeneste.
 For køretøjer af klasse M2 og N2 skal denne kraft svare til 10 gange vægten af det komplette sæde. For køretøjer af klasse M3 og N3 skal den svare til 6,6 gange vægten af det komplette sæde.
 6.4.5. Afprøvning ved særlige seletyper
 6.4.5.1. En afprøvningsbelastning på 1 350 daN ± 20 daN anbringes på trækmekanismen (jf. bilag 5, figur 2), der er forbundet med forankringsbeslagene til samme sele ved hjælp af en anordning med samme geometri som en sådan seles øvre torsogjord(e).
 6.4.5.2. Samtidig anbringes en trækkraft på 1 350 daN ± 20 daN på en trækanordning (jf. bilag 5, figur 3) forbundet med de to nedre seleforankringer.
 6.4.5.3. Såfremt der er tale om andre køretøjsklasser end M1 og N1, skal afprøvningsbelastningen være 675 ± 20 daN med undtagelse af M3- og N3-køretøjer, for hvilke der anvendes en belastning på 450 ± 20 daN.
 6.4.6. Afprøvning ved bagudvendte sæder
 6.4.6.1. Forankringspunkterne afprøves ved de kræfter, som er foreskrevet i punkt 6.4.1, 6.4.2 eller 6.4.3. I hvert tilfælde skal prøvebelastningen svare til den belastning, der foreskrives for henholdsvis M3 og N3-køretøjer.
 6.4.6.2. Afprøvningsbelastningen skal påføres i fremadgående retning i forhold til det pågældende sædes placering i overensstemmelse med den i punkt 6.3 foreskrevne procedure.
 6.5. For så vidt angår en gruppe af sæder som beskrevet i punkt 1 i bilag 7 kan bilfabrikanten vælge at anvende den i bilag 7 beskrevne dynamiske prøvning i stedet for den i punkt 6.3 og 6.4 foreskrevne statiske prøvning.
 6.6. Statiske prøvningsforskrifter
 6.6.1. Isofix-forankringssystemernes styrke prøves ved at påføre anordningen til statisk belastning (static force application device — SFAD) med Isofix-beslagene i korrekt indgreb de kræfter, som er angivet i punkt 6.6.4.3.
 Ved Isofix-topstropforankring gennemføres en yderligere prøvning, jf. punkt 6.6.4.4.
 Alle


text:
Isofix-positioner på samme sæderække, som kan anvendes samtidigt, skal prøves samtidigt.
 6.6.2. Prøvningen kan foretages enten på et fuldt færdigt køretøj eller på tilstrækkelige dele af et køretøj, som er repræsentative for køretøjsstellets styrke og stivhed.
 Ruder og døre kan være monteret eller afmonteret, åbne eller lukkede.
 Ethvert element, der normalt monteres og hører til køretøjstypen, kan være monteret.
 Prøvningen kan indskrænkes til at omfatte Isofix-positionen for kun ét sæde eller én gruppe af sæder, forudsat at:
 a)
 den pågældende Isofix-position har samme konstruktionsmæssige egenskaber som Isofix-positionen for de andre sæder eller grupper af sæder, og
 b)
 når sædet eller gruppen af sæder er helt eller delvis forsynet med sådanne Isofix-positioner, har sædet eller gruppen af sæder samme konstruktionsmæssige egenskaber som de øvrige sæder eller grupper af sæder.
 6.6.3. Hvis sæderne og nakkestøtterne er justerbare, prøves de i den af den tekniske tjeneste definerede indstilling inden for det begrænsede område, som er foreskrevet af fabrikanten, jf. regulativ nr. 16, bilag 17, tillæg 3.
 6.6.4. Belastninger, retninger og bevægelsesgrænser
 6.6.4.1. Midtpunktet på den nedre forreste tværstang på SFAD-anordningen påføres en belastning på 135 N ± 15 N for at justere frem- og tilbagepositionen for SFAD-anordningens baglæns forskydning og således fjerne eventuel slaphed eller spænding mellem SFAD-anordningen og dens støtte.
 6.6.4.2. Anordningen til statisk belastning (SFAD) påføres kræfter i fremadgående og skrå retning i overensstemmelse med tabel 1.
 Tabel 1
 Prøvebelastningernes retning
 Fremad
 0° ± 5°
 8 kN ± 0,25 kN
 Skrå
 75° ± 5° (til begge sider, eller hvis der er en særlig ugunstig side, eller hvis begge sider er symmetriske, kun én side)
 5 kN ± 0,25 kN
 De enkelte prøvninger kan på fabrikantens begæring udføres på forskellige stel.
 Belastninger i fremadgående retning påføres med en initial kraftpåføringsvinkel på 10 ± 5° over det horisontale plan. Skrå belastninger påføres horisontalt 0° ± 5°. En foreløbig kraft på 500 N ± 25 N påføres ved det foreskrevne belastningspunkt X som vist i figur 2 i bilag 9. Den fulde belastning skal være påført i løbet af højst 2 sek. Belastningen opretholdes i mindst 0,2 sek.
 Alle målinger foretages i overensstemmelse med ISO 6487 med CFC på 60 Hz eller tilsvarende metode.
 Udelukkende prøvning af Isofix-forankringssystemet:
 6.6.4.3.1. Belastningsprøve ved fremadgående retning:
 Horisontal bevægelse i længderetningen (efter foreløbig kraft) for punkt X på SFAD-anordningen under påføring af en kraft på 8 kN ± 0,25 kN skal være begrænset til 125 mm, og der tillades en varig deformering, herunder et delvist brud på en af de nedre Isofix-forankringer eller området omkring disse, hvis den påkrævede kraft fastholdes i den foreskrevne periode.
 6.6.4.3.2. Belastningsprøve ved skrå retning:
 Bevægelse i belastningens retning (efter foreløbig kraft) for punkt X på SFAD-anordningen under påføring af en kraft på 5 kN ± 0,25 kN skal være begrænset til 125 mm, og der tillades en varig deformering, herunder et delvist brud på en af de nedre Isofix-forankringer eller området omkring disse, hvis den påkrævede kraft fastholdes i den foreskrevne periode.
 6.6.4.4. Prøvning af Isofix-forankringssystemer og Isofix-topstropforankring:
 Der påføres en foreløbig


text:
trækkraft på 50 N ± 5 N mellem SFAD-anordningen og topstropforankringen. Horisontal bevægelse (efter foreløbig kraft) for punkt X under påføring af en kraft på 8 kN ± 0,25 kN skal være begrænset til 125 mm, og der tillades en varig deformering, herunder et delvist brud på en af de nedre Isofix-forankringer og topstropforankringer eller området omkring disse, hvis den påkrævede kraft fastholdes i den foreskrevne periode.
 Tabel 2
 Bevægelsesgrænser
 Belastningsretning
 Maksimal bevægelse for punkt X på SFAD-anordningen
 Fremad
 125 mm i længderetningen
 Skrå
 125 mm i belastningsretningen
 6.6.5. Supplerende belastninger
 6.6.5.1. Sædeinertikræfter
 Ved installationspositioner, hvor kraften overføres til køretøjets sæde og ikke direkte til køretøjets stel, udføres en prøvning, der skal sikre, at køretøjets sæder er tilstrækkeligt stærkt forankret på køretøjets stel. En kraft svarende til 20 gange massen af de relevante dele i sædekonstruktionen påføres sædet eller den relevante del af sædekonstruktionen horisontalt og i længderetningen fremad mod sædet eller den relevante del af sædekonstruktionen i overensstemmelse med den fysiske effekt, det pågældende sædes masse har for sædeforankringerne. Fastsættelsen af den eller de yderligere belastning(er) og fordelingen heraf foretages af fabrikanten og godkendes af den tekniske tjeneste.
 På fabrikantens anmodning kan en supplerende belastning påføres ved SFAD-anordningens X-punkt under de statiske prøvninger, der er beskrevet ovenfor.
 Hvis topstropforankringen er integreret i køretøjets sæde, udføres denne prøvning med Isofix-topstropgjorden.
 Der må ikke forekomme brud, og bevægelsesgrænserne i tabel 2 skal overholdes.
 Bemærk: Denne prøvning er ikke påkrævet, såfremt nogle af forankringerne i køretøjets sikkerhedsselesystem er integreret i køretøjets sædekonstruktion, og sædet allerede er afprøvet og har bestået dette regulativs forankringsbelastningsprøvninger for fastholdelse af voksne passagerer.
 7. INSPEKTION UNDER OG EFTER STATISK PRØVNING AF SIKKERHEDSSELEFORANKRINGER
 Alle forankringer skal kunne holde til den i punkt 6.3 og 6.4 fastsatte afprøvning. Der kan tillades en varig deformering, herunder et helt eller delvist brud, af en forankring eller i det område, der omgiver den, såfremt den foreskrevne kraft er opretholdt i den fastsatte tid. Under afprøvningen skal minimumsafstandene mellem de i punkt 5.4.2.5 nævnte nedre forankringer og de i punkt 5.4.3.6 opstillede krav vedrørende de øvre effektive forankringer overholdes.
 7.1.1. For køretøjer af klassen M1, som har en tilladt totalmasse på maksimalt 2,5 tons, og hvis øvre sikkerhedsseleforankring er fastgjort til sædets konstruktion, må den øvre effektive sikkerhedsseleforankring under prøvningen ikke forskydes længere fremad end til et tværplan, som går gennem R-punktet og punkt C for det pågældende sæde (jf. figur 1 i bilag 3 til dette regulativ).
 For andre køretøjer end de ovennævnte må den øvre effektive sikkerhedsseleforankring under prøvningen ikke forskydes længere fremad end til et tværplan, som hælder 10° fremad og går gennem sædets R-punkt.
 Den maksimale forskydning af det øvre effektive forankringspunkt måles under prøvingen.
 Hvis forskydningen af det øvre effektive forankringspunkt overstiger ovennævnte grænse, skal fabrikanten over for den tekniske tjeneste godtgøre, at personen i bilen ikke udsættes for fare. Eksempelvis kan prøvningsproceduren i regulativ nr. 94 følges, eller der kan udføres en slædeprøve med tilsvarende effekt for at illustrere, at der er tilstrækkelig plads til at overleve.


text:
7.2. I køretøjer, som har forskydnings- og spærreanordninger, der gør det muligt for personer på alle sæder at stige ud af køretøjet, skal sådanne anordninger stadig kunne betjenes med hånden, efter at trækkraftens påvirkning er ophørt.
 7.3. Efter afprøvningerne opmåles enhver beskadigelse af forankringerne og af de konstruktionsdele, der har været udsat for belastning under afprøvningerne.
 7.4. Undtaget herfra er de øvre forankringer til et eller flere sæder i køretøjer i klasse M2 over 3,5 tons og M3, som overholder forskrifterne i regulativ nr. 80, idet disse ikke skal opfylde bestemmelserne i punkt 7.1 om overholdelse af punkt 5.4.3.6.
 8. TILPASNINGER AF KØRETØJSTYPEN OG UDVIDELSE AF GODKENDELSEN AF EN KØRETØJSTYPE
 Enhver ændring af køretøjstypen skal anmeldes til den administrative myndighed, som har godkendt køretøjstypen. Denne myndighed kan så enten:
 8.1.1. vurdere, at de foretagne ændringer ikke har en væsentlig negativ virkning, og at køretøjet under alle omstændigheder stadig opfylder kravene; eller
 8.1.2. anmode om en yderligere testrapport fra den tekniske tjeneste, der har ansvaret for afprøvningen.
 8.2. Godkendelse eller afslag på godkendelse skal sammen med detaljer om ændringerne meddeles i henhold til fremgangsmåden beskrevet i afsnit 4.3 ovenfor til de kontraherende parter, der anvender dette regulativ.
 8.3. Den kompetente myndighed, som meddeler udvidelse af en godkendelse, tildeler udvidelsen et serienummer og underretter de andre kontraherende parter i 1958-overenskomsten, der anvender dette regulativ, ved hjælp af en meddelelse, der svarer til modellen i bilag 1 til dette regulativ.
 9. PRODUKTIONENS OVERENSSTEMMELSE
 Procedurer til sikring af produktionens overensstemmelse skal opfylde bestemmelserne i overenskomstens tillæg 2 (E/ECE/324-E/ECE/TRANS/505/Rev.2) med følgende krav:
 9.1. Ethvert køretøj, som bærer et godkendelsesmærke som foreskrevet i dette regulativ, skal være i overensstemmelse med den godkendte køretøjstype for så vidt angår enkeltheder, der har betydning for seleforankringernes, Isofix-forankringssystemets og Isofix-topstropforankringernes egenskaber.
 9.2. For at kontrollere overensstemmelsen med de i punkt 9.1 foreskrevne krav, skal der undersøges et tilstrækkeligt antal stikprøver af serieproducerede køretøjer, som bærer det godkendelsesmærke, som kræves ifølge dette regulativ.
 9.3. Som hovedregel skal ovennævnte kontrol begrænses til måltagning. Imidlertid underkastes køretøjer i nødvendigt omfang nogle af de i punkt 6 beskrevne prøvninger, som udvælges af den tekniske tjeneste, der forestår godkendelsesprøvningerne.
 10. SANKTIONER I TILFÆLDE AF PRODUKTIONENS MANGLENDE OVERENSSTEMMELSE
 10.1. Godkendelser, som er meddelt for en type køretøj i henhold til dette regulativ, kan inddrages, hvis forskrifterne i punkt 9.1 ovenfor ikke er opfyldt, eller hvis køretøjets sikkerhedsseleforankringer eller Isofix-forankringssystemet og Isofix-topstropforankringen ikke har bestået den i punkt 9 foreskrevne kontrol.
 10.2. Hvis en kontraherende part, der anvender dette regulativ, inddrager en godkendelse, som den tidligere har meddelt, skal den straks underrette de øvrige kontraherende parter, der anvender dette regulativ, herom ved hjælp af en anmeldelsesformular, som er i overensstemmelse med modellen i bilag 1 til dette regulativ.
 11. BRUGSVEJLEDNINGER
 De nationale myndigheder kan kræve, at fabrikanter af det køretøj, som indregistreres, i brugsvejledningen for køretøjet klart angiver:
 11.1. hvor forankringerne befinder sig, og
 11.2. til hvilke seletyper forankringerne skal anvendes (jf. bilag 1, punkt 5).
 12. ENDELIGT OPHØR AF PRODUKTIONEN
 Hvis indehaveren af godkendelsen endeligt ophører