text:
trykket i fortyndingstunnelen DT. Ventilerne skal være placeret nedstrøms for SP i EP og mellem PB og DT.
 — DC: dæmpekammer (figur 10)
 Ved afgangen fra flerrørsenheden skal forefindes et dæmpekammer til minimering af tryksvingningerne i udstødningsrøret EP.
 — VN: venturi (figur 8)
 Fortyndingstunnelen DT er forsynet med en venturi, der skaber undertryk omkring afgangen fra overføringsrøret TT. Størrelsen af gasstrømmen gennem TT bestemmes af impulsudvekslingen i venturiområdet og er som hovedregel proportional med strømningshastigheden i trykpumpen PB, hvorved fortyndingsforholdet bliver konstant. Da impulsudvekslingen påvirkes af temperaturen ved afgangen fra overføringsrøret TT og af differenstrykket mellem udstødningsrøret EP og fortyndingstunnelen DT, er det faktiske fortyndingsforhold en smule lavere ved lav end ved høj belastning.
 — FC2: strømningsregulator (figur 6, 7, 11 og 12; frivillig)
 Til regulering af gennemstrømningen i trykpumpen PB og/eller sugepumpen SB kan anvendes en strømningsregulator. Den kan tilsluttes signalet udstødningsgas eller brændstofstrøm og/eller differenssignalet for CO2 eller NOx.
 Anvendes en tryksat luftforsyning (figur 11), kontrollerer strømningsregulatoren FC2 luftstrømmen direkte.
 — FM1: flowmeter (figur 6, 7, 11 og 12)
 Gasmåler eller andet flowmeter til måling af fortyndingsluftstrømmen. FM1 er frivillig, hvis trykpumpen PB er kalibreret til måling af strømningen.
 — FM2 flowmeter (figur 12)
 Gasmåler eller andet flowmeter til måling af strømmen af fortyndet udstødningsgas. FM2 er frivillig, hvis sugepumpen SB er kalibreret til måling af gennemstrømningen.
 — PB: trykpumpe (figur 4, 5, 6, 7, 8, 9 og 12)
 Til regulering af fortyndingsluftens strømningshastighed kan PB tilsluttes strømningsregulatorerne FC1 eller FC2. En trykpumpe PB kræves ikke, hvis der anvendes et drosselspjæld. Er PB kalibreret, kan den anvendes til måling af strømmen af fortyndingsluft.
 — SB: sugepumpe (figur 4, 5, 6, 9, 10 og 12)
 Kun til systemer med delstrømsprøvetagning. Er SB kalibreret, kan den anvendes til måling af strømmen af fortyndet udstødningsgas.
 — DAF: fortyndingsluftfilter (figur 4 til 12)
 Det anbefales, at fortyndingsluften filtreres og skrubbes med trækul for at fjerne baggrundsindholdet af carbonhydrider. Fortyndingsluftens temperatur skal være 298 K (25 °C) ± 5K.
 På fabrikantens begæring skal der efter god teknisk skik tages prøver af fortyndingsluften til bestemmelse af baggrundspartikelkoncentrationen, som derefter fratrækkes de værdier, der måles i den fortyndede udstødningsgas.
 — PSP: prøvetagningssonde for partikler (figur 4, 5, 6, 8, 9, 10 og 12)
 Prøvetagningssonden, som er den forreste del af PTT,
 —
 skal være placeret, så den vender mod strømmen et sted, hvor fortyndingsluft og udstødningsgas er godt opblandet, dvs. i midtlinjen af fortyndingstunnel DT, ca. ti tunneldiametre nedstrøms for det punkt, hvor udstødningsgassen tilføres fortyndingstunnelen.
 —
 skal have en indvendig diameter på mindst 12 mm
 —
 kan opvarmes til en vægtemperatur på højst 325 K (52 °C) ved direkte opvarmning eller ved forvarmning af fortyndingsluften, forudsat at lufttemperaturen ikke er over 325 K (52 °C), før udstødningsgassen tilføres fortyndingstunnelen
 —
 kan være isoleret.
 — DT: fortyndingstunnel (figur 4 til 12)
 Fortyndingstunnelen:
 —
 skal være tilstrækkelig lang til at sikre fuldstændig opblanding af udstødningsgas og fortyndingsluft ved turbulent strømning
 —
 skal være udført i rustfrit stål og:
 —
 hvis tunnelens indvendige diameter er over 75


text:
mm, må forholdet vægtykkelse:diameter højst være 0,025:1
 —
 hvis tunnelens diameter ikke er over 75 mm, må den nominelle vægtykkelse ikke være over 1,5 mm
 —
 hvis tunnelen er af typen med delprøveudtagning, skal dens diameter være mindst 75 mm
 —
 hvis tunnelen er af typen med totalprøveudtagning, anbefales en tunneldiameter på mindst 25 mm
 —
 kan opvarmes til en vægtemperatur på højst 325 K (52 °C) ved direkte opvarmning eller ved forvarmning af fortyndingsluften, forudsat at lufttemperaturen ikke er over 325 K (52 °C), før udstødningsgassen tilføres fortyndingstunnelen
 —
 kan være isoleret.
 Motorens udstødningsgas skal være fuldstændig opblandet med fortyndingsluft. For systemer med delstrømsprøvetagning skal opblandingens kvalitet efter idriftsættelse kontrolleres ved, at tunnelens CO2-profil bestemmes, mens motoren er i gang (mindst fire målepunkter med samme indbyrdes afstand). Om nødvendigt kan der bruges en blænde til at sikre opblanding.
 Bemærk: er temperaturen af luften, der omgiver fortyndingstunnelen (DT), under 293 K (20 °C), skal der tages forholdsregler til at undgå tab af partikler som følge af afsætning på den kolde vægoverflade af fortyndingstunnelen. Derfor anbefales opvarmning og/eller isolering af disse dele inden for de grænser, der foreskrives ovenfor.
 Ved stærk belastning af motoren kan tunnelen køles med ikke-aggressive midler som f.eks. roterende ventilator, forudsat at temperaturen af kølemediet ikke er under 293 K (20 °C).
 — HE: varmeveksler (figur 9 og 10)
 Varmeveksleren skal have tilstrækkelig kapacitet til at holde sugepumpen SB's indgangstemperatur inden for ± 11 K af den gennemsnitlige driftstemperatur, der er iagttaget under testen.
 1.2.1.2. Totalstrømsfortyndingssystem (figur 13)
 Der beskrives et system til fortynding af den samlede mængde udstødningsgas, baseret på prøvetagning med konstant volumen (Constant Volume Sampling (CVS)). Det samlede rumfang af blandingen af udstødningsgas og fortyndingsluft skal måles. Der kan enten anvendes et PDP-, et CF-V eller et SSV-system.
 Til efterfølgende indsamling af partikler ledes en prøve af den fortyndede udstødningsgas til partikelindsamlingssystemet (punkt 1.2.2, figur 14 og 15). Gøres dette direkte, betegnes det enkelt fortynding. Fortyndes prøven en ekstra gang i den sekundære fortyndingstunnel, betegnes det dobbelt fortynding. Sidstnævnte er nyttigt, hvis kravene til filteroverfladens temperatur ikke kan opfyldes ved enkelt fortynding. Skønt det dobbelte fortyndingssystem delvis er et fortyndingssystem, beskrives det som en modifikation af partikelprøvetagningssystemet i punkt 1.2.2 (figur 15), da det for de fleste komponenters vedkommende svarer til et typisk partikelprøvetagningssystem.
 Forurenende luftarter kan desuden bestemmes i fortyndingstunnelen i et fortyndingssystem af totalstrømstypen. Derfor er prøvetagningssonder for gaskomponenter vist i figur 13, men er ikke medtaget i beskrivelseslisten. De respektive krav er anført i punkt 1.1.1.
 Beskrivelser (figur 13)
 — EP: udstødningsrør
 Længden af udstødningsrøret må ikke være over 10 m, regnet fra afgangen af motorens udstødningsmanifold, fra turboladerens afgang eller fra en efterbehandlingsenhed til fortyndingstunnelen. Er systemet over 4 m langt, skal alle rør ud over en længde af 4 m være isoleret, bortset fra en eventuel røgmåler. Isoleringens radiale tykkelse skal være mindst 25 mm. Isoleringens varmeledningsevne må ikke være over 0,1 W/(mK), målt ved 673 K (400 °C). For at mindske udstødningsrørets termiske træghed anbefales et forhold mellem

type: contracts

jurisdiction: EU


text:
rørets tykkelse og diameter på højst 0,015. Brugen af bøjelige rørsektioner bør begrænses til en længde af højst 12 rørdiametre.
 Figur 13
 Fuldstrømsfortyndingssystem
 Hele mængden af ufortyndet udstødningsgas opblandes i fortyndingstunnelen DT med fortyndingsluft. Strømningshastigheden af den fortyndede udstødningsgas måles enten med en fortrængningspumpe PDP, med en kritisk venturi CFV, eller med en subsonisk venturi SSV. Til proportional partikeludskillelse og strømningsmåling kan benyttes en varmeveksler HE eller elektronisk strømningskompensation EFC. Da partikelbestemmelsen er baseret på den totale fortyndede udstødningsgasstrøm, behøver fortyndingsforholdet ikke beregnes.
 — PDP: fortrængningspumpe
 PDP måler den totale fortyndede udstødningsgasstrøm på grundlag af antal pumpeomdrejninger og pumpens slagvolumen. Modtrykket i udstødningssystemet må ikke kunstigt sænkes af PDP eller tilførselssystemet for fortyndingsluft. Modtrykket i udstødningssystemet, målt under statiske forhold når konstantvolumen-prøvetagningssystemet CVS er i funktion, må ikke afvige mere end ± 1,5 kPa fra det målte statiske tryk uden tilslutning til CVS med samme motorhastighed og -belastning.
 Temperaturen af gasblandingen umiddelbart foran fortrængningspumpen PDP må ikke afvige mere end ± 6 K fra den gennemsnitlige driftstemperatur målt under prøven, når der ikke anvendes strømningskompensation.
 Strømningskompensation kan kun anvendes, hvis temperaturen ved indgangen til PDP ikke er over 323 K (50 °C).
 — CFV: venturi med kritisk strømning (kritisk venturi)
 CFV måler den totale fortyndede udstødningsgasstrøm ved at opretholde neddroslet (kritisk) strømning. Modtrykket i udstødningssystemet, målt under statiske forhold når CFV-systemet er i funktion, må ikke afvige mere end ±1,5 kPa fra det målte statiske tryk uden tilslutning til CFV med samme motorhastighed og -belastning. Temperaturen af gasblandingen umiddelbart foran fortrængningspumpen CFV må ikke afvige mere end ± 11 K fra den gennemsnitlige driftstemperatur målt under prøven, når der ikke anvendes strømningskompensation.
 — SSV subsonisk venturi
 Den subsoniske venturi SSV måler den fortyndede udstødningsgasstrøm som funktion af indgangstryk og -temperatur, og af tryktabet mellem SSV-indgangen og forsnævringen. Modtrykket i udstødningssystemet, målt under statiske forhold når SSV-systemet er i funktion, må ikke afvige mere end ±1,5 kPa fra det målte statiske tryk uden tilslutning til SSV med samme motorhastighed og -belastning. Gasblandingens temperatur umiddelbart foran den kritiske venturi må ikke afvige mere end ± 11K fra den gennemsnitlige driftstemperatur, der måles under testen uden brug af strømningskompensation.
 — HE: varmeveksler (frivillig når EFC anvendes)
 Varmevekslerens kapacitet skal være tilstrækkelig til at holde temperaturen inden for ovennævnte grænser.
 — EFC: elektronisk strømningskompensation (frivillig, når varmeveksler anvendes)
 Hvis indgangstemperaturen til enten fortrængningspumpe PDP, kritisk venturi CFV eller subsonisk venturi SSV ikke holdes inden for de ovenfor angivne grænser, kræves et system til elektronisk strømningskompensation, som konstant måler strømningshastigheden og regulerer det proportionale prøveudtag i partikeludskillelsessystemet. Hertil anvendes strømningshastighedssignalerne, der afgives løbende, til at korrigere prøvegassens strømningshastighed gennem partikeludskillelsessystemets filtre (figur 14 og15).
 — DT: fortyndingstunnel
 For fortyndingstunnelen gælder:
 —
 tunnelens diameter skal være tilstrækkelig lille til at skabe turbulent strømning (Reynolds-tal større end 4 000) og tilstrækkelig lang til at sikre fuldstændig opblanding af udstødningsgas og fortyndingsluft. Der kan bruges en blænde til at sikre opblanding
 —
 tunnelen skal have en diameter på mindst 75 mm
 —
 kan være isoleret.
 Motorens udstødning skal


text:
ledes direkte nedstrøms i det punkt, hvor den tilføres fortyndingstunnelen, og skal være godt opblandet.
 Hvis der anvendes enkelt fortynding, overføres en prøve fra fortyndingstunnelen til partikeludskillelsessystemet (punkt 1.2.2, figur 14). Trykpumpen (PDP), den kritiske venturi (CFV) eller den subsoniske venturi (SSV) skal have tilstrækkelig strømningskapacitet til at holde temperaturen af den fortyndede udstødningsgas på højst 325 K (52 °C) umiddelbart foran det primære partikelfilter.
 Anvendes dobbelt fortynding, overføres en prøve fra fortyndingstunnelen til den sekundære fortyndingstunnel, hvor den fortyndes yderligere, og ledes derefter gennem prøveudskillelsesfiltrene (punkt 2, figur 15). PDP, CFV eller SSV skal have tilstrækkelig strømningskapacitet til at holde temperaturen af den fortyndede udstødningsgas på højst 464K (191 °C) i prøvetagningszonen. Det sekundære fortyndingssystem skal tilføre tilstrækkelig fortyndingsluft til at holde temperaturen af den dobbelt fortyndede udstødningsgasstrøm på højst 325 K (52 °C) umiddelbart før det primære partikelfilter.
 — DAF: fortyndingsluftfilter
 Det anbefales, at fortyndingsluften filtreres og skrubbes med trækul for at fjerne baggrundsindholdet af carbonhydrider. Fortyndingsluftens temperatur skal være 298 K (25 °C) ± 5K. På fabrikantens anmodning kan der efter god teknisk skik tages prøver af fortyndingsluften til bestemmelse af baggrundspartikelkoncentrationen, som derefter fratrækkes de værdier, der måles i den fortyndede udstødningsgas.
 — PSP: partikelprøvetagningssonde
 Prøvetagningssonden, som er den forreste del af PTT,
 —
 skal være placeret, så den vender mod strømmen et sted, hvor fortyndingsluft og udstødningsgas er godt opblandet, dvs. i midtlinjen af fortyndingstunnel DT, ca. ti tunneldiametre nedstrøms for det punkt, hvor udstødningsgassen tilføres fortyndingstunnelen.
 —
 skal have en indvendig diameter på mindst 12 mm
 —
 kan opvarmes til en vægtemperatur på højst 325 K (52 °C) ved direkte opvarmning eller ved forvarmning af fortyndingsluften, forudsat at lufttemperaturen ikke er over 325 K (52 °C), før udstødningsgassen tilføres fortyndingstunnelen
 —
 kan være isoleret.
 1.2.2. Partikelindsamlingssystem (figur 14 og 15)
 Der kræves et system til udskillelse af partiklerne på partikelfilteret. Ved total prøveindsamling med delstrømsfortynding, hvor hele den fortyndede udstødningsgasprøve ledes gennem filtrene, udgør fortyndings- (punkt 1.2.1.1, figur 7 og 11) og prøvetagningssystemet sædvanligvis en helhed. Ved delvis prøveindsamling med delstrømsfortynding eller totalstrømsfortynding, hvoraf kun en del af den fortyndede udstødningsgas ledes gennem filtrene, er fortyndings- (punkt 1.2.1.1, figur 4, 5, 6, 8, 9, 10 og 12 og punkt 1.2.1.2, figur 13) og prøvetagningssystem sædvanligvis særskilte enheder.
 I dette regulativ anses det dobbelte fortyndingssystem DDS (figur 15) i et fuldstrømsfortyndingssystem som en særlig modifikation af et typisk prøvetagningssystem som det i figur 14 viste. I det dobbelte fortyndingssystem indgår alle de vigtigste dele af partikelprøvetagningssystemet, og desuden visse fortyndingsfaciliteter som fortyndingslufttilførsel og en sekundær fortyndingstunnel.
 For at undgå enhver påvirkning af reguleringssløjferne anbefales det at lade prøvetagningspumpen arbejde under hele prøveforløbet. Ved enkeltfiltermetoden skal der anvendes et omledningssystem til at lede prøven gennem prøvetagningsfiltrene til ønsket tid. Interferens med reguleringssløjferne fra tilkoblingsproceduren skal nedsættes til det mindst mulige.
 Beskrivelse — figur 14 og 15
 — PSP: partikelprøvetagningssonde (figur 14 og 15)
 Partikelprøvetagningssystemet, der er vist i figurerne, udgør den forreste del af partikeloverføringsrøret PTT. Prøvetagningssonden
 —
 skal vende opstrøms og være monteret på et


text:
sted, hvor fortyndingsluft og udstødningsgas er godt opblandet, dvs. i midtlinjen i fortyndingstunnelen DT (punkt 1.2.1), ca. ti tunneldiametre nedstrøms for det punkt, hvor udstødningsgassen tilføres fortyndingstunnelen)
 —
 skal have en indvendig diameter på mindst 12 mm
 —
 kan opvarmes til en vægtemperatur på højst 325 K (52 °C) ved direkte opvarmning eller ved forvarmning af fortyndingsluften, forudsat at lufttemperaturen ikke er over 325 K (52 °C), før udstødningsgassen tilføres fortyndingstunnelen
 —
 kan være isoleret.
 Figur 14
 Partikelprøvetagningssystem
 En prøve af den fortyndede udstødningsgas overføres ved hjælp af prøvetagningspumpen P fra fortyndingstunnelen DT i et totalstrømsfortyndingssystem eller fuldstrømsfortyndingssystem gennem partikelprøvetagningssonden PSP og partikeloverføringsrøret PTT. Prøven ledes gennem filterholderen (-holderne) FH, som indeholder partikelprøvefiltrene. Prøvestrømmens hastighed reguleres af strømningsregulatoren (FC3). Anvendes elektronisk strømningskompensation (EFC) (figur 13), benyttes strømningshastigheden af fortyndet udstødningsgas som styresignal for FC3.
 Figur 15
 Fortyndingssystem (kun fuldstrømssystem)
 En prøve af den fortyndede udstødningsgas overføres fra fortyndingstunnelen DT i et fuldstrømsfortyndingssystem gennem partikelprøvetagningssonden PSP og partikeloverføringsrøret PTT til den sekundære fortyndingstunnel SDT, hvor den fortyndes yderligere. Prøven ledes dernæst gennem filterholderen (-holderne) FH, der indeholder partikelprøvetagningsfiltrene. Fortyndingsluftens strømningshastighed er sædvanligvis konstant, hvorimod prøvegassens strømningshastighed reguleres af strømningsregulatoren FC3. Anvendes elektronisk strømningskompensation (EFC) (figur 13), fungerer strømningshastigheden af fortyndet udstødningsgas som styresignal for FC3.
 — PTT: partikeloverføringsrør (figur 14 og 15)
 Partikeloverføringsrøret skal være så kort som muligt og højst 1 020 mm langt.
 Dimensioneringen er gyldig for:
 —
 delstrømsfortyndingssystemer og delvis prøvetagning samt totalstrømsfortyndingssystemer med enkelt fortyndingssystem fra prøvesondens ende til filterholderen.
 —
 delstrømsfortyndingssystemer med total prøvetagning fra enden af fortyndingstunnelen til filterholderen
 —
 totalstrømsfortyndingssystemer med dobbelt fortynding fra enden af sonden til den sekundære fortyndingstunnel.
 Overføringsrøret:
 —
 kan opvarmes til en vægtemperatur på højst 325 K (52 °C) ved direkte opvarmning eller ved forvarmning af fortyndingsluften, forudsat at lufttemperaturen ikke er over 325 K (52 °C), før udstødningsgassen tilføres fortyndingstunnelen
 —
 kan være isoleret.
 — SDT: sekundær fortyndingstunnel (figur 15)
 Diameteren af den sekundære fortyndingstunnel skal være mindst 75 mm, og dens længde skal være tilstrækkelig til, at gassens opholdstid er mindst 0,25 s for den dobbeltfortyndede prøve. Den primære filterholder, FH, skal være placeret højst 300 mm fra afgangen fra SDT.
 Den sekundære fortyndingstunnel:
 —
 kan opvarmes til en vægtemperatur på højst 325 K (52 °C) ved direkte opvarmning eller ved forvarmning af fortyndingsluften, forudsat at lufttemperaturen ikke er over 325 K (52 °C), før udstødningsgassen tilføres fortyndingstunnelen
 —
 kan være isoleret.
 — FH: filterholder(e) (figur 14 og 15)
 Til hoved- og ekstrafilter kan enten anvendes ét enkelt filterhus eller separate filterhuse. Kravene i bilag 4A, tillæg 1, punkt 1.5.1.3, skal være opfyldt.
 Filterholderen (-holderne):
 —
 kan være opvarmet til en vægtemperatur på højst 325 K (52 °C), enten direkte eller ved forvarmning af fortyndingsluften, forudsat at lufttemperaturen ikke er over 325 K (52 °C)
 —
 kan være isoleret.
 — P: prøvetagningspumpe (figur 14 og 15)
 Partikelprøvetagningspumpen skal være placeret i tilstrækkelig afstand fra tunnelen, således at gassens indgangstemperatur fastholdes (inden for en afvigelse på ± 3 K), hvis der ikke anvendes strømningskorrektion med regulatoren FC3.
 —


text:
DP: fortyndingsluftpumpe (figur 15) (kun ved totalstrømssystem med dobbelt fortynding)
 Fortyndingsluftpumpen skal være placeret således, at den leverer sekundær fortyndingsluft ved en temperatur af 298 K (25 °C) ± 5 K.
 — FC3: strømningsregulator (figur 14 og 15)
 Til at kompensere for variationer i partikelprøvegassens strømningshastighed forårsaget af svingninger i temperatur og modtryk på prøvens vej anvendes en strømningsregulator, medmindre dette kan ske på anden måde. En strømningsregulator kræves, hvis der benyttes elektronisk strømningskompensation (EFC) (figur 13).
 — flowmeter (figur 14 og 15) (partikelprøvestrøm)
 Gasmåler eller flowmeter skal være placeret i tilstrækkelig afstand fra prøvetagningspumpen, således at indsugningsgassens temperatur fastholdes (inden for ± 3 K), hvis der ikke anvendes strømningskorrektion med regulatoren FC3.
 — FM4: flowmeter (figur 15) (kun totalstrømsfortyndingssystem med dobbelt fortynding)
 Gasmåler eller flowmeter skal være placeret således, at gassens indgangstemperatur holdes på 298 K (25 °C) ± 5 K.
 — BV: kugleventil (frivillig)
 Kugleventilens diameter skal være mindst lig den indvendige diameter af prøvetagningsrøret, og dens omskiftningstid skal være under 0,5 sekund.
 Bemærk: Hvis temperaturen omkring PSP, PTT, SDT og FH er under 239 K (20 °C), bør der tages forholdsregler til at undgå tab af partikler på de kolde overflader af væggene af disse dele. Derfor anbefales opvarmning og/eller isolering af disse dele inden for de grænser, der foreskrives i de pågældende beskrivelser. Derudover anbefales, at filteroverfladens temperatur under prøvetagningen ikke er under 293 K (20 °C).
 Ved stærk belastning af motoren kan tunnelen køles med ikke-aggressive midler som f.eks. roterende ventilator, forudsat at temperaturen af kølemediet ikke er under 293 K (20 °C).
 (1) I figur 4 til 12 vises mange typer delstrømsfortyndingssystemer, som normalt kan anvendes til stationær prøvning (NRSC). Men på grund af de transiente prøvningers meget strenge begrænsninger, kun de delstrømsfortyndingssystemer (figur 4 til 12), der er i stand til at opfylde alle kravene i punkt 2.4. Bilag 4a, tillæg 1 - Forskrifter for delstrømsfortyndingssystemet - accepteres i forbindelse med den transiente prøvning (NRTC).
 BILAG 4B
 Prøvningsmetode for motorer med kompressionstænding til montering i landbrugs- og skovbrugstraktorer og i mobile ikke-vejgående maskiner med hensyn til emission af forurenende stoffer fra motoren
 1. RESERVERET
 2. RESERVERET
 3. DEFINITIONER, SYMBOLER OG FORKORTELSER
 3.1. Definitioner
 Se punkt 2.1 i dette regulativ
 3.2. Almindelige symboler (1)
 Symbol
 Enhed
 Udtryk
 a
 0
 —
 Regressionslinjens skæring med y-aksen
 a
 1
 —
 Regressionslinjens hældning
 α
 sp
 rad/s2
 Differentialkoefficienten af motorhastigheden ved det fastsatte punkt
 A/Fst
 —
 Støkiometrisk luft/brændstofforhold
 c
 ppm, % vol.
 Koncentration (også i μmol/mol = ppm)
 D
 —
 Fortyndingsfaktor
 d
 m
 Diameter
 E
 %
 Konverteringseffektivitet
 e
 g/kWh
 På basis af bremset effekt
 egas
 g/kWh
 Specifik emission af gaskomponenter
 ePM
 g/kWh
 Specifik partikelemission
 ew
 g/kWh
 Vægtet specifik emission
 F
 Statistik af F-test
 F
 —
 Regenereringsbegivenhedernes frekvens, udtrykt som fraktion af de prøvninger, under hvilke regenerering forekommer
 f
 a
 —
 Laboratoriets atmosfærefaktor
 k
 r
 —
 Multiplikativ regenereringsfaktor
 k
 Dr
 —
 Nedjusteringsfaktor
 k
 Ur
 —
 Opjusteringsfaktor
 λ
 —
 Luftoverskudskoefficient
 L
 —
 % drejningsmoment
 M
 a
 g/mol
 Indsugningsluftens molmasse
 M
 e
 g/mol
 Udstødningens molmasse
 M
 gas
 g/mol
 Gaskomponenternes molmasse
 m
 kg


text:
Masse
 M
 gas
 g
 Masse af gasemissioner i hele prøvningscyklussen
 m
 PM
 g
 Masse af partikelemissioner i hele prøvningscyklussen
 n
 min-1
 Motorens omdrejningshastighed
 n
 hi
 min-1
 Høj motorhastighed
 n
 lo
 min-1
 Lav motorhastighed
 P
 kW
 Effekt
 P
 max
 kW
 Maks. konstateret eller angivet effekt ved prøvningshastigheden under prøvningsbetingelserne (som oplyst af fabrikanten)
 P
 AUX
 kW
 Angivet samlet effekt optaget af hjælpeudstyr monteret ved prøven
 p
 kPa
 Tryk
 p
 a
 kPa
 Tørt atmosfæretryk
 PF
 %
 Penetrationsfraktion
 q
 maw
 kg/s
 Indsugningsluftens massestrømshastighed, våd basis
 q
 mdw
 kg/s
 Massestrøm af fortyndingsluft, våd basis
 q
 mdew
 kg/s
 Massestrømshastigheden af den fortyndede udstødningsgas, våd basis
 q
 mew
 kg/s
 Udstødningsgassens massestrømshastighed, våd basis
 q
 mf
 kg/s
 Massestrømshastighed af brændstof
 q
 mp
 kg/s
 Prøvestrøm af udstødningsgas ind i delstrømsfortyndingssystem
 qV
 m3/s
 CVS-volumenhastighed
 RF
 —
 Responsfaktor
 r
 d
 —
 Fortyndingsforhold
 r
 2
 —
 Determinationskoefficient
 ρ
 kg/m3
 Massefylde
 σ
 —
 Standardafvigelse
 S
 kW
 Dynamometerindstilling
 SEE
 —
 Middelfejl på estimatet af y på x
 T
 °C
 Temperatur
 T
 a
 K
 Absolut temperatur
 T
 N·m
 Drejningsmoment
 T
 sp
 N·m
 Ønsket drejningsmoment med "SP"-indstillingspunkt
 u
 —
 Forholdet mellem gaskomponentens og udstødningsgassens massefylde
 t
 s
 Tid
 Δt
 s
 Tidsinterval
 t
 10
 s
 Tid mellem trinformigt input og 10 % af endelig aflæsning
 t
 50
 s
 Tid mellem trinformigt input og 50 % af endelig aflæsning
 t
 90
 s
 Tid mellem trinformigt input og 90 % af endelig aflæsning
 V
 m3
 Mængde
 W
 kWh
 Arbejde
 y
 Generisk variabel
 Aritmetisk middelværdi
 3.3. Indeks
 abs
 Absolut mængde
 act
 Faktisk mængde
 air
 Luftmængde
 amb
 Omgivende mængde
 atm
 Atmosfæriske mængde
 cor
 Justeret mængde
 CFV
 Venturi med kritisk strømning (kritisk venturi)
 denorm
 Denormaliseret mængde
 dry
 Tør mængde
 exp
 Forventet mængde
 filter
 PM-prøvefilter
 i
 Øjeblikkelig måling (f.eks. 1 Hz)
 i
 En individuel i en serie
 idle
 Betingelse i tomgang
 in
 Mængde i
 leak
 Utæthedsmængde
 max
 Maksimal værdi (peak)
 meas
 Målt mængde
 min
 Minimumsværdi
 mix
 Luftens molmasse
 out
 Mængde ud
 PDP
 Fortrængningspumpe
 ref
 Referencemængde
 SSV
 Subsonisk venturi
 total
 Samlet mængde
 uncor
 Ujusteret mængde
 vac
 Vakuummængde
 weight
 Kalibreringsvægt
 wet
 Våd mængde
 3.4. Symboler og forkortelser for kemiske komponenter (også anvendt som indeks)
 Se punkt 2.2.2 i dette regulativ
 3.5. Forkortelser
 Se punkt 2.2.3 i dette regulativ
 4. GENERELLE KRAV
 Motorsystemet skal være konstrueret, bygget og samlet på en sådan måde, at det opfylder forskrifterne i dette regulativ. Fabrikanten træffer de nødvendige tekniske foranstaltninger til at sikre effektiv begrænsning af de nævnte emissioner i henhold til dette regulativ i hele motorens levetid og ved normal brug. I den forbindelse skal motorerne opfylde ydelseskravene i punkt 5, ved prøvning i henhold til prøvningsbetingelserne i punkt 6 og prøvningsproceduren i punkt 7.
 5. YDELSESKRAV
 5.1. Generelle krav
 5.1.1. Reserveret (2)
 5.1.2. Emission af forurenende gasser og partikler
 De forurenende stoffer udgøres af:
 a)
 Nitrogenoxider, NOx
 b)
 Carbonhydrider, som kan udtrykkes på følgende måder:
 i)
 Samlede carbonhydrider, HC eller THC;
 ii)
 Non-methanholdige carbonhydrider, NMHC.
 c)
 Partikler, PM
 d)
 Carbonmonoxid, CO.
 De målte værdier for forurenende luftarter og partikler opbrugt af motoren henviser til emissioner ved bremset effekt i gram pr. kilowatt-time (g/kWh). Andre systemenheder kan anvendes


text:
med passende konvertering.
 Emissionerne bestemmes ved arbejdscyklusser (stabile og/eller transiente) som beskrevet i punkt 7. Målesystemerne skal opfylde kalibrerings- og ydelseskontrollen i punkt 8 med det måleudstyr, der er angivet i punkt 9.
 Andre systemer eller analysatorer kan godkendes af den typegodkendende myndighed, hvis det konstateres, at de giver ækvivalente resultater i henhold til punkt 5.1.3.
 5.1.3. Ækvivalens
 Bestemmelsen af systemernes ækvivalens skal ske på grundlag af en korrelationsundersøgelse af 7 par (eller flere) stikprøver af det betragtede system og et af systemerne i dette bilag.
 Med "resultater" menes de specifikke, vægtede emissionsværdier målt under prøvningscyklussen. Korrelationsundersøgelsen, skal udføres på samme laboratorium og prøvningscelle og på samme motor, og skal helst finde sted sideløbende. Ækvivalensen af stikprøveparrenes gennemsnit bestemmes ved hjælp af den i bilag 4A, tillæg A.2 beskrevne F-test- og t-teststatistik, som er registreret under de ovenfor beskrevne laboratorie-, prøvningscelle- og motordriftsforhold. Afvigende resultater (outliers) skal bestemmes i overensstemmelse med ISO 5725 og elimineres fra databasen. De systemer, der anvendes til korrelationsundersøgelse, skal godkendes af den typegodkendende myndighed.
 5.2. Reserveret
 6. TESTBETINGELSER
 6.1. Laboratorieundersøgelser
 Den absolutte temperatur (T
 a) af motorens indsugningsluft måles ved motorens luftindtag i Kelvin, det tørre atmosfæretryk (p
 s) måles i kPa, og parameteren f
 a bestemmes efter følgende anvisninger: På flercylindrede motorer med flere separate grupper af indsugningsmanifolder, f.eks. V-motorer, måles gennemsnitstemperaturen for de separate grupper. Parameteren f
 a skal meddeles sammen med undersøgelsesresultaterne. For at opnå bedre repeterbarhed og reproducerbarhed for undersøgelsesresultaterne anbefales det, at parameteren f
 a er således, at: 0,93 ≤ f
 a ≤ 1,07.
 Motorer med naturlig indsugning og mekanisk trykladning:
 (6-1)
 For trykladede motorer med eller uden køling af motorens indgangsluft:
 (6-2)
 Indsugningsluftens temperatur skal opretholdes til (25 ± 5) °C målt opstrøms for en eventuel motor komponent.
 Det er tilladt at anvende:
 a)
 Et delt apparat til måling af atmosfæretryk, forudsat at udstyret til håndtering af indsugningsluft ved prøvning af motoren fastholder det omgivende atmosfæriske tryk på prøvningsstedet inden for ± 1 kPa af det delte atmosfæriske tryk.
 b)
 Et delt apparat til måling af fugtindhold i indsugningsluften, forudsat at udstyret til håndtering af indsugningsluft ved prøvning af motoren fastholder dugpunktet på prøvningsstedet inden for ± 0,5 °C af den delte fugtighedsmåling.
 6.2. Motorer med ladeluftkøling
 a)
 Der anvendes et ladeluftkølesystem med en samlet indsugningsluftkapacitet, der er repræsentativt for det på ibrugtagne produktionsmotorer anvendte system. Laboratorieprøvningssystemet skal være udformet med henblik på minimering af akkumuleringen af kondensat. Akkumuleret kondensat skal udtømmes, og alle udtømningsdræn lukkes fuldstændigt før emissionsprøvning. Afløbene holdes lukket under emissionsprøvningen. Kølervæskeforholdene opretholdes som følger:
 i)
 Der fastholdes en kølervæsketemperatur på mindst 20 °C ved indtaget til ladeluftkøleren under under hele prøvningen.
 ii)
 På de af fabrikanten specificerede betingelser indstilles kølervæskens strømningshastighed, således at der efter ladeluftkølerens afgang opnås en lufttemperatur inden for ± 5 °C af den værdi, som fabrikanten har fastsat. Luftens udgangstemperatur måles på det sted, der er angivet af fabrikanten. Dette indstillingspunkt for kølervæsken anvendes under hele prøvningen. Hvis motorfabrikanten ikke præciserer motordriftsdata eller den tilsvarende temperatur ved afgang fra ladeluftkøler, fastsættes


text:
kølervæskens strømningshastighed ved maksimal motoreffekt, således at ladeluftkølerens temperatur ved afgangen er repræsentativ for en motor i drift.
 iii)
 Hvis motorfabrikanten har specificeret grænser for trykfald i ladeluftkølesystemet, skal det sikres, at trykfaldet i ladeluftkølesystemet ved de af fabrikanten specificerede betingelser er begrænset til de af fabrikanten angivne grænseværdier. Trykfaldet måles på de af fabrikanten angivne steder.
 b)
 Målet er at frembringe emissioner, som er repræsentative for driften. Hvis god teknisk praksis viser, at specifikationerne i dette afsnit fører til ikke-repræsentativ prøvning (f.eks. overkøling af indsugningsluft), kan der anvendes mere avancerede punkter og kontroller af ladelufttrykfald, kølervæsketemperatur og strømningshastighed for at opnå mere repræsentative resultater.
 6.3. Motoreffekt
 6.3.1. Grundlag for emissionsmåling
 Grundlaget for specifik emissionsmåling er den ukorrigede effekt.
 6.3.2. Hjælpeudstyr, der skal monteres
 Under prøvningen skal det hjælpeudstyr, der er nødvendigt for motorens funktion, installeres i prøvebænken i henhold til kravene i bilag 7.
 6.3.3. Hjælpeudstyr, der skal afmonteres
 Visse former for hjælpeudstyr, hvis definition er knyttet til maskinens drift, og som kan monteres på motoren, afmonteres før prøvningen.
 For hjælpeudstyr, som ikke kan afmonteres, kan den optagne tomgangseffekt bestemmes og lægges til den målte motoreffekt (jf. bemærkning g til tabel 7). Hvis denne værdi er større end 3 procent af maksimaleffekten ved prøvningshastigheden, kan det bekræftes af den prøvningsansvarlige myndigehd. Den effekt, der optages af hjælpeudstyr, anvendes til at justere de indstillede værdier og beregne motorens ydelse under prøvecyklussen.
 6.4. Motorens indsugningsluft
 6.4.1. Indledning
 Der anvendes det på motoren monterede indsugningsluftssystem eller et system, som er repræsentativt for en ibrugtaget motor. Dette omfatter systemer til ladeluftkøling og udstødningsrecirkulation.
 6.4.2. Indsnævring af luftindtag
 Der skal anvendes et motorluftindtagssystem eller et laboratorietestsystem med en indsnævring, der højst afviger ± 300 Pa fra den maksimale værdi, der er angivet af fabrikanten for et rent luftfilter ved mærkehastighed og fuld belastning. Indsnævringens statiske differentialtryk måles på et sted, og ved en hastighed og et bestemt drejningsmoment, som angives af fabrikanten. Hvis fabrikanten ikke angiver en placering, måles dette tryk opstrøms for en eventuel turbolader eller system til udstødningsrecirkulation med tilslutning til luftindtagssystemet. Hvis fabrikanten ikke angiver bestemte hastigheds- og drejningsmomentværdier, måles dette tryk ved motorens maksimale effekt.
 6.5. Motorens udstødningssystem
 Der anvendes det på motoren monterede udstødningssystem eller et system, som er repræsentativt for en ibrugtaget motor. For efterbehandlingsanordninger, angives udstødningens indsnævring af fabrikanten i henhold til efterbehandlingens tilstand (f.eks. degreening/aging og regenerering/ladeniveau). Udstødningssystemet skal opfylde kravene til udtagning af prøver af udstødningsgas som angivet i punkt 9.3. Der skal anvendes et motorudstødningssystem eller et laboratorieprøvningssystem med et statisk modtryk i udstødningssystemet, der højst afviger 80-100 % fra den maksimale indsnævring ved den omdrejningshastighed og det drejningsmomen, der er angivet af fabrikanten. Hvis den maksimale indsnævring er på 5 kPa eller mindre, skal indstillingen foretages mindst 1,0 kPa fra maksimum. Hvis fabrikanten ikke angiver bestemte hastigheds- og drejningsmomentværdier, måles dette tryk ved motorens maksimale effekt.
 6.6. Motor med system til efterbehandling af udstødningen
 Har motoren et system til efterbehandling af udstødningsgassen, skal udstødningsrøret have samme diameter som det, der anvendes mindst fire


text:
rørdiametre opstrøms for den udvidelse, som indeholder efterbehandlingsenheden. Afstanden fra udstødningsmanifoldflangen eller turboladerudgangen til efterbehandlingssystemet skal være den samme som i køretøjsarrangementet eller inden for de afstandsspecifikationer, fabrikanten har angivet. Udstødningens modtryk eller indsnævring skal overholde samme kriterier som ovenfor angivet og kan være indstillet ved hjælp af en ventil. Efterbehandlingsbeholderen kan være afmonteret under forprøver og under registrering af motorens data og kan erstattes med en tilsvarende beholder med inaktiv katalysatorbærer.
 De under prøvningscyklussen målte emissioner skal være repræsentative for emissionerne i praksis. Er motoren forsynet med et system til efterbehandling af udstødningen, der forbruger et reagens, skal fabrikanten oplyse, hvilket reagens, der anvendes til alle prøvningerne.
 Ved motorer, der er udstyret med systemer til genbehandling af udstødningen med sjælden (periodisk) regenerering, jf. punkt 6.6.2, justeres emissionsresultaterne således, at der tages højde for regenereringsbegivenhederne. I dette tilfælde afhænger middelværdierne for emission af regenereringsbegivenhedernes frekvens og den brøkdel af prøvningsforløbet, hvor regenerering forekommer. Efterbehandlingssystemer med kontinuerlig regenerering i henhold til punkt 6.6.1 kræver ikke en særlig prøvningsprocedure.
 6.6.1. Kontinuerlig regenerering
 Er der tale om et system til efterbehandling af udstødningen, der er baseret på en kontinuerlig regenereringsproces, måles emissionerne på et efterbehandlingssystem, der er stabiliseret, således at der opnås repeterbarhed med hensyn til systemets optræden for så vidt angår emissioner. Regenereringsprocessen skal finde sted mindst én gang under NRTC-varmstartsprøvningen eller modal cyklus med ramper (RMC), og fabrikanten skal angive de normale betingelser, under hvilke regenerering finder sted (sodbelastning, temperatur, modtryk i udstødningssystemet, osv.). For at påvise, at regenereringsprocessen er kontinuerlig, skal der gennemføres mindst 3 NRTC-varmstartsprøvninger eller RMC-prøvninger. I tilfælde af NRTC-varmstartsprøvning, skal motoren varmes op i overensstemmelse med punkt 7.8.2.1 og henstå jf. punkt 7.4.2, hvorefter den første NRTC-varmstartsprøvning gennemføres. Efterfølgende NRTC-varmstartsprøvninger gennemføres efter henstand, jf. punkt 7.4.2. Under disse prøvninger registreres udstødningstemperatur og –tryk (temperatur før og efter efterbehandlingssystemet, modtryk i udstødningssystemet, osv.). Efterbehandlingssystemet anses for at være tilfredsstillende, hvis de betingelser, der er angivet af fabrikanten, forekommer under prøvningen i et tilstrækkeligt tidsrum, og emissionsresultaterne ikke er spredt med mere end ± 25 % eller 0,005 g/Kwh, alt efter hvad der er størst. Hvis efterbehandlingssystemet til udstødningen har en sikkerhedsmodus, der skifter til en periodisk (sjælden) regenereringsmodus, skal det kontrolleres i overensstemmelse med punkt 6.6.2. I dette særlige tilfælde kan emissionsgrænserne overskrides og vil i så fald ikke blive vægtet.
 6.6.2. Sjælden (periodisk) regeneration
 Denne bestemmelse gælder kun for køretøjer udstyret med emissionsbegrænsningsystemer, som har periodisk regenerering. For motorer, der drives i cyklusser i diskret modus, kan denne procedure ikke anvendes.
 Emissionerne måles i mindst tre NRTC-varmstartprøvninger eller RMC-prøvninger, én med regenerering og de to andre uden regenerering, på et stabiliseret efterbehandlingssystem. Regenereringsprocessen skal finde sted mindst én gang under NRTC- eller RMX-prøvningen. Hvis regenerering kræver mere end en NRTC- eller RMC-prøvning, udføres der konsekutive NRTC- eller RMC-prøvninger, og emissionen måles fortsat uden slukning af motoren, indtil regenereringen er fuldført, og gennemsnittet af prøvningerne beregnes. Hvis regenerering fuldføres i løbet af en af prøvningerne, fortsættes hele prøvningen i fuld længde. Motoren kan være udstyret med en omskifter,


text:
der kan forhindre eller tillade regenereringsprocessen, forudsat at denne operation ikke har indflydelse på den oprindelige kalibrering af motoren.
 Fabrikanten skal angive de normale parameterbetingelser, under hvilke regenereringsprocessen finder sted (sodbelastning, temperatur, modtryk i udstødningssystemet, osv.). Fabrikanten skal også oplyse regenereringshyppigheden i form af antallet af prøvninger, hvor regenerering forekommer. Den nøjagtige procedure til bestemmelse af denne hyppighed aftales med den typegodkendende myndighed på grundlag af et velbegrundet teknisk skøn.
 Fabrikanten skal med henblik på regenereringsprøvning levere et efterbehandlingssystem, der er blevet ladet. Regenerering må ikke finde sted i motorens konditioneringsfase. Fabrikanten kan vælge at køre konsekutive NRTC-varmstartsprøvninger eller RMC-prøvninger, indtil efterbehandlingssystemet er ladet. Der kræves ikke emissionsmåling ved alle prøvninger.
 Middelværdier for emissioner mellem regenereringsfaserne bestemmes ud fra den aritmetiske middelværdi af flere NRTC-varmstartprøvninger eller RMC-prøvninger foretaget med omtrent ens intervaller. Der skal foretages mindst én varm NRTC- eller RMC-prøvning så kort tid som muligt før en regenereringsprøvning og én varm NRTC- eller RMC umiddelbart efter en regenereringsprøvning.
 Under regenereringsprøvningen registreres alle de data, der er nødvendige for at detektere regeneration (CO- eller NOx-emissioner, temperatur før og efter efterbehandlingssystemet, modtrykket i udstødningssystemet osv.). Under regenereringsprocessen kan de gældende emissionsgrænser overskrides. Prøvningsproceduren er vist skematisk i figur 6.1.
 Figur 6.1
 Diagram over sjælden (periodisk) regenerering med n-antal målinger og nr-antal målinger under regenerering.
 Den gennemsnitlige specifikke emissionsgrad i forbindelse med varm start[g/kWh] vægtes som følger (se figur 6.1):
 (6-3)
 hvor:
 n
 =
 antal prøvninger, hvor der ikke forekommer regenerering
 nr
 =
 antal prøvninger, hvor der forekommer regenerering (mindst én prøvning)
 =
 den gennemsnitlige specifikke emission fra en prøvning, hvor der ikke forekommer regenerering [g/kWh]
 =
 den gennemsnitlige specifikke emission fra en prøvning, hvor der forekommer regenerering [g/kWh]
 På baggrund grundig teknisk analyse og efter fabrikantens valg, kan justeringsfaktoren k
 r for regenerering, som udtrykker den gennemsnitlige emissionsgrad, beregnes enten multiplikativt eller additivt som følger:
 Multiplikativt:
 (opjusteringsfaktor)
 (6-4a)
 (nedjusteringsfaktor)
 (6-4b)
 Additivt
 (opjusteringsfaktor)
 (6-5)
 (nedjusteringsfaktor)
 (6-6)
 Opjusteringsfaktorerne multipliceres med eller lægges til de målte emissionsgrader for alle prøvninger, hvor der ikke forekommer regenerering. Nedjusteringsfaktorer multipliceres med eller lægges til de målte emissionsgrader for alle prøvninger, hvor der forekommer regenerering. Forekomsten af regenerering skal identificeres således, at den fremgår tydeligt ved al prøvningen. Hvis der ikke identificeres nogen regenerering, anvendes opjusteringsfaktoren.
 Med henvisning til bilag 4B, tillæg A.7-8, om emissionsberegninger ved bremset effekt, gælder følgende for justeringsfaktoren for regenerering:
 a)
 Den anvendes på resultaterne af den vægtede NRTC- og RMC-prøvning.
 b)
 Den kan anvendes på RMC og kold NRTC, hvis der forekommer regenerering under cyklussen.
 c)
 Den kan udvides til andre motorer i den samme motorfamilie.
 d)
 Den kan udvides til andre motorfamilier, der anvender samme efterbehandlingssystem, efter forudgående godkendelse fra den typegodkendende myndighed på grundlag af teknisk dokumentation fra fabrikanten, som godtgør, at emissionerne er tilsvarende.
 Følgende muligheder skal tages i betragtning:
 a)
 En fabrikant kan vælge at undlade justeringsfaktorer for en eller flere af sine motorfamilier (eller motorkonfigurationer), fordi virkningen af regenereringen er lille, eller fordi det ikke er praktisk muligt at bestemme, hvornår regenerering forekommer. I så fald anvendes ingen


text:
justeringsfaktor, og fabrikanten er ansvarlig for overensstemmelse med grænseværdierne for emission i alle prøvninger, uden hensyntagen til om der forekommer regenerering.
 b)
 På fabrikantens anmodning kan den typegodkendende eller certificerende myndighed tage højde for regenereringen på en anden måde end anført i ovenstående afsnit a). Denne mulighed gælder dog kun for regenerering, der forekommer meget sjældent, og som det ikke er praktisk muligt at tage højde for ved hjælp af de i afsnit a) beskrevne justeringsfaktorer.
 6.7. Kølesystem
 Motorkølesystemets kapacitet skal være tilstrækkelig til at holde motorens driftstemperatur på den af fabrikanten angivne normalværdi (inklusive temperaturen på indsugningsluft, olie, kølervæske, motorblok og topstykke). Laboratoriets hjælpekølere og -ventilatorer kan anvendes.
 6.8. Smøreolie
 Smøreolien skal være specificeret af fabrikanten og være repræsentativt for smøreolie, der findes på markedet. Specifikationerne for den ved prøvningen anvendte smøreolie skal registreres og angives sammen med prøvningsresultaterne.
 6.9. Specifikationer for referencebrændstoffet
 Referencebrændstoffet er specificeret i bilag 6, tabel 3.
 Brændstoftemperaturen skal være i overensstemmelse med fabrikantens anbefalinger. Brændstoftemperaturen skal måles ved brændstofindsprøjtningspumpens indtag eller som angivet af fabrikanten, og målestedet skal registreres.
 6.10. Emissioner fra krumtaphus
 Der må ikke udledes emissioner fra krumtaphuset direkte til den omgivende atmosfære, bortset fra følgende undtagelse: motorer udstyret med turboladere, pumper, blæsere eller trykladere til lufttilførsel kan udlede emissioner fra krumtaphuset til den omgivende atmosfære, hvis emissionerne lægges til udstødningsemissionerne (fysisk eller matematisk) under hele emissionsprøvningen. Fabrikanter, der benytter sig af denne undtagelse, skal montere motorerne således, at alle emissioner fra krumtaphuset kan ledes ind i emissionsprøveudtagningssystemet. I denne forbindelse betragtes udledninger fra krumtaphuset, der ved al drift føres direkte til udstødningen opstrøms for udstødningsefterbehandlingssystemet, ikke som udledt direkte til den omgivende atmosfære.
 Emissioner fra åbne krumtaphuse skal ledes ind i udstødningssystemet med henblik på emissionsmåling på følgende måde:
 a)
 Ledningsmaterialet skal have glatte overflader og være strømførende og må ikke reagere med emissioner fra krumtaphuset. Ledningernes længde skal begrænses så meget som muligt
 b)
 Antallet af bøjninger i krumtaphusets laboratorieledninger skal minimeres, og radius i enhver uundgåelig bøjning maksimeres.
 c)
 Krumtaphusets laboratorieudstødningsledninger skal opfylde motorfabrikantens specifikationer vedrørende modtryk i krumtaphus
 d)
 Krumtaphusets udstødningsledninger skal føres til den rå udstødning nedstrøms for eventuelle efterbehandlingssystemer eller udstødningsindsnævringer og tilstrækkeligt opstrøms for eventuel prøveudtagning til at sikre fuld opblanding med motorudstødningen før prøveudtagningen. Krumtaphusets udstødningsledning skal kunne nå ind i den frie udstødningsstrøm, således at "boundary-layer"-virkninger undgås, og opblanding fremmes. Krumtaphusets udstødningsledninger kan have en hvilken som helst retning i forhold til strømmen af rå udstødning.
 7. PRØVNINGSPROCEDURER
 7.1. Indledning
 I dette punkt beskrives bestemmelsen af emissioner ved bremset effekt af forurenende gasser og partikler fra de prøvede motorer. Prøvningsmotoren skal være stammotorkonfigurationen for motorfamilien som angivet i punkt 5.2.
 Et laboratoriums emissionsprøvning består i at måle emissioner og andre parametre for de prøvecyklusser, der er beskrevet i dette bilag. Følgende aspekter behandles (i dette bilag 4B):
 a)
 laboratorieopstillingerne til måling af emissioner ved bremset effekt(punkt 7.2)
 b)
 verifikationsprocedurer før og efter prøvning (punkt 7.3)
 c)
 prøvningscyklusserne (punkt 7.4)
 d)
 den generelle prøvningssekvens (punkt 7.5)
 e)
 optegning af motorens karakteristik (punkt 7.6)
 f)


text:
generering af prøvningscyklusserne (punkt 7.7)
 g)
 den specifikke procedure for afvikling af prøvningscyklusserne (punkt 7.8).
 7.2. Principper for emissionsmåling
 Til måling af emissioner ved bremset effekt skal motoren gennemgå de i punkt 7.4 beskrevne relevante prøvningscyklusser. Måling af emissioner ved bremset effekt kræver, at massen af forurenende stoffer i udstødningsemissionerne (dvs. HC, NMHC, CO, NOx og PM) bestemmes og det hertil svarende motorarbejde.
 7.2.1. Bestanddelens masse
 Den samlede masse for hver bestanddel bestemmes under den relevante prøvningscyklus ved hjælp af følgende metoder:
 7.2.1.1. Kontinuerlig prøvetagning
 Ved kontinuerlig prøvetagning måles bestanddelens koncentration kontinuerligt i den rå eller fortyndede udstødning. Denne koncentration multipliceres med strømningshastigheden for udstødningen (rå eller fortyndet) ved prøvetagningsstedet med henblik på bestemmelse af bestanddelens massestrømshastighed. Emissionen af bestanddelen opsummeres kontinuerligt gennem hele prøvningsintervallet. Denne sum er den samlede masse for den emitterede bestanddel.
 7.2.1.2. Batch-prøvetagning
 Ved batch-prøvetagning udtages en prøve af rå eller fortyndet udstødning kontinuerligt og lagres til senere måling. Den udtagne prøve skal være proportionel i forhold til strømningshastigheden for den rå eller fortyndede udstødning. Som eksempler på batch-sampling kan nævnes indsamling af fortyndede gasformige emissioner i en sæk og indsamling af partikler (PM) i et filter. I princippet er metoden for emissionsberegning som følger: De indsamlede batch-koncentrationer multipliceres med den samlede masse eller massestrøm (rå eller fortyndet), de blev udtaget fra under prøvningscyklussen. Dette produkt er den samlede masse eller massestrøm for den emitterede bestanddel. Til beregning af partikelkoncentrationen divideres de afsatte partikler på et filter med proportionelt udtaget udstødning med mængden af filtreret udstødning.
 7.2.1.3. Kombineret prøvetagning
 Enhver kombination af kontinuerlig og batch-prøvetagning er tilladt (f.eks. partikler med batch-prøvetagning og gasemissioner med kontinuerlig prøvetagning).
 Følgende figur viser de to aspekter af prøvningsprocedurerne for emissionsmåling: det udstyr, der anvendes til prøvetagningsledningerne i ufortyndet og fortyndet udstødningsgas og de nødvendige foranstaltninger til beregning af de forurenende emissioner i stationære og transiente prøvningscyklusser (figur 7.1).
 Figur 7.1
 Prøvningsprocedurer for emissionsmåling
 Bemærkning til figur 7.1: Udtrykket "Delstrømsprøvetagning af partikler (PM)" omfatter delstrømsfortyndingssystemer, der udelukkende udskiller ufortyndet udstødning med konstant eller varierende fortyndingsforhold.
 7.2.2. Bestemmelse af arbejdet
 Arbejdet bestemmes i løbet af prøvningscyklussen ved synkront at multiplicere hastighed og bremsemoment til beregning af de øjeblikkelige værdier for motoreffekt. Motoreffekten integreres over prøvningscyklussen for at bestemme det samlede arbejde.
 7.3. Verifikation og kalibrering
 7.3.1. Procedurer forud for prøvningen
 7.3.1.1. Forkonditionering
 For at opnå stabile betingelser forkonditioneres prøvetagningssystemet og motoren, før en prøvningssekvens påbegyndes som beskrevet i punkt 7.3 og 7.4. Forkonditioneringen for nedkøling af motoren i forbindelse med en transient koldstartsprøvning er specielt anført i punkt 7.4.2.
 7.3.1.2. Kontrol af HC-kontaminering (carbonhydrider)
 Hvis der er en formodning om, at der forekommer en væsentlig HC-kontaminering af udstødningsgassens målesystem, kan kontamineringen kontrolleres med en nulstillingsgas, og påvirkningen kan således korrigeres. Hvis omfanget af kontaminering af målesystemet og HC-baggrundssystemet skal kontrolleres, skal det ske højst 8 timer før påbegyndelse af hver prøvecyklus. Værdierne registreres med henblik på senere korrektion. Før denne kontrol gennemføres kontrol for utætheder, og FID-analysatoren skal kalibreres.
 7.3.1.3. Forberedelse af måleudstyr til prøvetagning
 Følgende procedurer gennemføres, inden emissionsprøvetagningen indledes:
 a)


text:
Kontrol for utætheder udføres højst 8 timer forud for emissionsprøvetagningen i henhold til punkt 8.1.8.7.
 b)
 Ved batch-sampling tilsluttes rene opbevaringsmedier, såsom sække, der er udsuget, eller filtre, der er korrigeret for tara.
 c)
 Alle måleinstrumenter skal opstartes i henhold til instrumentfabrikantens anvisninger og god teknisk praksis.
 d)
 Fortyndingssystemerne, prøvetagningspumperne, køleventilatorerne og dataindsamlingssystemet startes op.
 e)
 Prøvegasstrømmens hastighed justeres til det ønskede niveau ved omledning, hvis dette ønskes.
 f)
 Varmevekslere i prøvetagningssystemet forvarmes eller forkøles til deres driftstemperaturintervaller ved prøvningen.
 g)
 Opvarmede eller afkølede komponenter såsom prøvetagningsledninger, filtre, kølere og pumper, skal have mulighed for at stabiliseres ved deres driftstemperaturer.
 h)
 Udstødningsfortyndingssystemstrømmen skal slås til mindst 10 minutter før en prøvningssekvens.
 i)
 Kalibrering af gasanalysatorer og nulstilling af kontinuerlige analysatorer udføres i henhold til proceduren i næste punkt 7.3.1.4.
 j)
 Elektroniske integreringsanordninger skal forud for ethvert prøvningsinterval nulstilles eller gennulstilles.
 7.3.1.4. Kalibrering af analyseapparaterne
 Gasanalysatorernes funktionsområder skal vælges. Det er tilladt at anvende emissionsanalysatorer med automatisk eller manuelt områdeskift. Under en RMC- eller NRTC-prøvning og i en periode for prøveudtagning af forurenende luftarter, må emissionsanalysatorernes område ikke ændres. Desuden må forstærkningsindstillingerne i en analysators analoge operationelle forstærker(e) ikke ændres i løbet af prøvningscyklussen.
 Alle kontinuerlige analysatorer skal nulstilles og kalibreres ved hjælp af internationalt sporbare gasser, som opfylder specifikationerne i punkt 9.5.1. FID-analysatorer skal kalibreres på basis af kulstofnummeret 1 (C
 1).
 7.3.1.5. Forkonditionering og tarakorrektion af partikelfilter (PM-filter)
 De i punkt 8.2.3 beskrevne procedurer for forkonditionering og tarakorrektion af partikelfilter følges.
 7.3.2. Procedurer efter prøvningen
 Følgende procedurer gennemføres efter fuldendt prøvetagning
 7.3.2.1. Kontrol af proportional prøvetagning
 For enhver proportionel batch-prøve, såsom en sækkeprøve eller en PM-prøve, skal det kontrolleres, at der er observeret proportional prøvetagning i henhold til punkt 8.2.1. For enkeltfiltermetoden og den diskrete stationære prøvningscyklus beregnes den effektive PM-vægtningsfaktor. Prøver, der ikke opfylder kravene i punkt 8.2.1, kasseres.
 7.3.2.2. PM-konditionering og vejning efter prøvning
 Brugte PM-prøvningsfiltre placeres i dækkede eller forseglede beholdere, eller filterholderne lukkes med henblik på at beskytte prøvetagningsfiltrene mod kontaminering fra omgivelserne. Således beskyttede bringes de fyldte filtre tilbage til konditioneringskammeret eller -rummet for PM-filtrene. PM-prøvetagningsfiltrene konditioneres og vejes i overensstemmelse med punkt 8.2.4. (Procedurerer for efterkonditionering og samlet vejning af PM-filter).
 7.3.2.3. Analyse af batchprøvetagning af forurenende luftarter
 Så snart det er praktisk muligt, udføres følgende:
 a)
 Alle gasanalysatorer til batchprøvetagning nulstilles og kalibreres senest 30 minutter efter afslutning af prøvningscyklussen eller under soak-periode, hvis det er praktisk muligt at kontrollere, om gasanalysatorerne stadig er stabile.
 b)
 Alle konventionelle batchprøvetagninger af forurenende luftarter skal analyseres senest 30 minutter efter, at prøvningscyklussen med varm start er gennemført, eller under henstandsperioden (soak).
 c)
 Baggrundsprøverne analyseres senest 60 minutter efter gennemførelsen af prøvningscyklussen med varm start.
 7.3.2.4. Kontrol af forskydning
 Efter kvantificering af udstødningsgas kontrolleres forskydning som følger:
 a)
 For gasanalysatorer til batchanalyse eller kontinuerlig analyse registreres middelanalyseværdien efter stabilisering af en nulstillingsgas til analysatoren. Stabilisering kan omfatte tid til at rense analysatoren for en eventuel prøvegas samt eventuelle yderligere tid til redegørelse for analysatorens respons.
 b)
 Middelanalyseværdien registreres efter stabilisering af justeringsgassen til analysatoren. Stabilisering


text:
kan omfatte tid til at rense analysatoren for en eventuel prøvegas samt eventuelle yderligere tid til redegørelse for analysatorens respons.
 c)
 Disse data anvendes til at validere og korrigere for forskydning som beskrevet i 8.2.2.
 7.4. Prøvningscyklusser
 Følgende prøvningscyklusser finder anvendelse:
 a)
 For motorer med variabel hastighed: prøvningscyklussen med 8 sekvenser eller den tilsvarende RMC-cyklus og den transiente NRTC-cyklus som specificeret i bilag 5.
 b)
 For motorer med konstant hastighed: prøvningscyklussen med 5 sekvenser eller den tilsvarende RMC-cyklus som specificeret i bilag 5.
 7.4.1. Stationære prøvningscyklusser
 De stationære prøvningscyklusser er angivet i bilag 5 som en liste over diskrete modi (funktioner), hvor hver funktion har én hastighedsværdi og én drejningsmomentværdi. En stationær prøvningscyklus måles med en opvarmet motor i drift i henhold til fabrikantens specifikationer. En stationær prøvningscyklus kan gennemføres som en diskret modus eller en RMC-cyklus som beskrevet i de følgende punkter.
 7.4.1.1. Prøvningscyklusser i stationær diskret modus
 Den stationære prøvningcyklus i diskret modus med 8 sekvenser består af otte hastigheds- og belastningsmodi (med relevante vægtningsfaktorer for hver modus), som indbefatter det typiske driftsområde for motorer med variabel hastighed. Cyklussen er vist i bilag 5.
 Den stationære prøvningcyklus i diskret modus med 5 sekvenser ved konstant hastighed består af fem belastningsmodi (med relevante vægtningsfaktorer for hver modus) - alle ved mærkehastighed, som indbefatter det typiske driftsområde for motorer med konstant hastighed. Cyklussen er vist i bilag 5.
 7.4.1.2. Stationære prøvningscyklusser med rampe
 RMC-prøvningscyklusser er varme driftscyklusser, hvor målingen af emissionen påbegyndes, efter motoren er startet, opvarmet og kører som angivet i punkt 7.8.2.1. Motoren kontrolleres løbende af prøvebænkens kontrolenhed under RMC-prøvningscyklussen. De forurenende emissioner måles og prøvetages løbende under RMC-prøvningscyklussen på samme måde som i den transiente cyklus.
 Ved anvendelse af den 5-sekvensers prøvningscyklus består RMC af samme rækkefølge af prøvningsmodi som den tilsvarende diskrete stationære prøvecyklus. Ved anvendelse af den 8-sekvensers prøvningscyklus, har RMC en ekstra modus (opdelt tomgangsmodus), og sekvensen er ikke den samme som i den tilsvarende stationære cyklus i diskret modus med henblik på at undgå ekstreme ændringer i efterbehandlingstemperaturen. Varigheden af de forskellige modi vælges, så de svarer til vægtningsfaktorerne for den tilsvarende diskrete stationære prøvningscyklus. Ændringen i motorhastighed og belastning fra én modus til en anden skal kontrolleres lineært i 20 ± 1 s. Modusskiftetiden indgår i den nye modus (herunder den første modus).
 7.4.2. Transient prøvningscyklus (NRTC)
 Den ikke-vejgående overgangscyklus (NRTC) er specificeret i bilag 5 som en sekund-for-sekund-sekvens af normaliseret hastigheds- og drejningsmomentværdier. For at udføre prøvningen på en motortestcelle skal de normaliserede værdier konverteres til ækvivalente referencesværdier for den enkelte motor, der skal prøves, på grundlag af specifikke værdier for hastighed og drejningsmoment som fastlagt i motorkarakteristikken. Denne konvertering betegnes denormalisering, og den resulterende prøvningscyklus, er NRTC-referenceprøvningscyklussen for den motor, der skal prøves (jf. punkt 7.7.2).
 Det normaliserede NRTC-dynamometerskema er vist grafisk nedenfor i figur 5.
 Den transiente prøvningscyklus skal gennemføres to gange (jf. punkt 7.8.3.):
 a)
 Som koldstart, efter at motoren og efterbehandlingssystemet er kølet ned til rumtemperatur efter en naturlig motornedkøling eller som koldstart efter tvunget nedkøling, og


text:
temperaturen på motor, kølervæske og olie, efterbehandlingssystemer og alle motorstyringsanordninger er stabiliseret mellem 20 og 30 °C. Måling af koldstartsemission indledes samtidigt med, at den kolde motor startes.
 b)
 Hot soak-periode – Umiddelbart efter gennemførelsen af koldstartsfasen, konditioneres motoren forud for varmstarten ved at gennemgå en hot soak-periode på 20 ± 1 minut.
 c)
 Varmstarten indledes umiddelbart efter soak-perioden ved motortørning. Gasanalysatorerne tændes mindst 10 s før soak-periodens udløb for at undgå spidssignaler ved tænding. Målingen af emissioner indledes parallelt med påbegyndelsen af varmstartsfasen inklusive motortørningen.
 De emissioner ved bremset effekt udtrykt i (g/kWh) bestemmes ved anvendelse af procedurerne i dette afsnit for både koldstarts- og varmstartsprøvningscyklusserne. Emissioner, der vægtes sammen, beregnes ved at vægte resultaterne for koldstartsprøvningen med 10 % og resultaterne for varmstartsprøvningen med 90 % som nærmere beskrevet i bilag 4B, tillæg A.7-A.8.
 7.5. Generel prøvningssekvens
 For at måle motoremissionerne udføres følgende skridt:
 a)
 For den motor, der skal prøves, skal der defineres prøvningshastigheder og prøvningsbelastninger for motoren ved at måle det maksimale drejningsmoment (for motorer med konstant hastighed) eller kurven for maksimalt drejningsmoment (for motorer med variabel hastighed).
 b)
 Normaliserede prøvningscyklusser skal denormaliseres med de drejningsmomenter (for motorer med konstant hastighed) eller hastigheder og drejningsmomenter (for motorer med variabel hastighed), der er angivet i forrige underafsnit a) i punkt 7.5.
 c)
 Motor, udstyr og måleinstrumenter skal på forhånd være forberedt på følgende emissionsprøvning eller prøveserie (kold og varm cyklus).
 d)
 Der gennemføres procedurer forud for prøvningen for at kontrollere, at visse analysatorer og andet udstyr fungerer korrekt. Alle analysatorer skal kalibreres. Alle data fra disse procedurer skal registreres.
 e)
 Motoren startes (NRTC) eller holdes i gang (stationær cyklus) ved kørecyklusens indledning og prøvetagningssystemerne startes samtidig.
 f)
 Emissioner og andre påkrævede parametre måles eller registreres under prøvetagningen (for NRTC-cyklusser og stationære RMC-cyklusser måles og registreres) under hele prøvningscyklussen.
 g)
 Der gennemføres procedurer efter prøvningen for at kontrollere, at visse analysatorer og andet udstyr fungerer korrekt.
 h)
 PM-filtre forkonditioneres, vejes (tomvægt), lastes, genkonditioneres og genvejes (lastet vægt), og derefter vurderes prøverne efter de forudgående (punkt 7.3.1.5.) og efterfølgende (punkt 7.3.2.2.) procedurer.
 i)
 Resultaterne af emissionsprøvningen vurderes.
 Følgende diagram giver en oversigt over de procedurer, der er nødvendige for at kunne gennemføre NRMM-prøvningscyklusser med måling af udstødningsemissioner.
 Figur 7.3
 Prøvningssekvens
 7.5.1. Motorstart og -genstart
 7.5.1.1. Motorstart
 Motoren startes:
 a)
 som anbefalet i instruktionsbogen ved hjælp af en startmotor fra produktionen eller et trykluftstartsystem og enten et tilstrækkeligt opladet batteri, en passende strømforsyning eller en passende trykluftkilde eller
 b)
 ved at bruge dynamometeret til at tørne motoren, indtil den starter. Typisk skal motoren tørnes inden for ± 25 % af dens normale startomdrejningstal, eller den startes ved lineært at øge dynamometerhastigheden fra nul til 100 min–1 under laveste tomgangshastighed, men kun indtil motoren starter.
 Tørning skal ophøre inden for 1 s efter motorstart. Hvis motoren ikke starter efter 15 sekunders tørning ved startomdrejningstal, indstilles startforsøget og grunden til, at motoren ikke starter, undersøges, medmindre det af instruktionsbogen eller servicehåndbogen fremgår, at en længere starttid er normal.
 7.5.1.2. Motorstop
 a)
 Hvis


text:
motoren på noget tidspunkt under NRTC-koldstartsprøvningen går i stå, skal prøvningsresultaterne kasseres.
 b)
 Hvis motoren på noget tidspunkt under NRTC-varmstartsprøvningen går i stå, skal prøvningsresultaterne kasseres. Motoren skal henstå med fordampningsemission (soak) i overensstemmelse med punkt 7.8.3, og varmstartsprøvningen gentages. I dette tilfælde er det ikke nødvendigt at gentage koldstartsprøvningen.
 c)
 Hvis motoren på noget tidspunkt under den stationære (diskrete eller RMC-) cyklus går i stå, skal prøvningsresultaterne kasseres, og prøvningen gentages og indledes med motoropvarmningsproceduren. I tilfælde af partikelmåling efter flerfiltermetoden (et prøvetagningsfilter for hver driftsmodus) fortsættes prøvningen ved at stabilisere motoren i den foregående modus med henblik på konditionering af motortemperaturen, hvorefter der påbegyndes måling i den modus, hvori motoren gik i stå.
 7.6. Optegning af motorkarakteristik
 Før optegningen af motorkarakteristikken påbegyndes, opvarmes motoren, idet den mod slutningen af opvarmningen køres i mindst 10 minutter ved maksimal effekt eller i henhold til fabrikantens anbefalinger og god teknisk praksis for at stabilisere temperaturen i motorens kølervæske og olie. Når motoren er stabiliseret, optegnes motorkarakteristikken.
 Med undtagelse af motorer med konstant hastighed optegnes motorkarakteristikken med fuldt åbnet gasspjæld eller regulator, idet der anvendes diskrete hastigheder i stigende rækkefølge. Den minimale og den maksimale motorkarakteristikhastighed er defineret således:
 Minimal karakteristikhastighed
 =
 varm tomgangshastighed
 Maksimal karakteristikhastighed
 =
 n
 hi × 1,02, dog højst den hastighed, hvor drejningsmomentet ved maks. drejningsmoment går mod nul.
 Hvor n
 hi er den høje hastighed, defineret som den højeste motorhastighed, hvor der leveres 70 % af den maksimale motoreffekt.
 Hvis den højeste hastighed er usikker eller ikke-repræsentativ (f.eks. for uregulerede motorer), anvendes god teknisk praksis til at optegne motorkarakteristikken op til den højeste sikre eller repræsentative hastighed.
 7.6.1. Optegning af motorkarakteristik for stationær 8-sekvensers-cyklus
 Ved optegning af motorkarakteristik for den stationære 8-sekvensers-cyklus (kun for motorer, der ikke skal gennemgå NRTC-cyklussen), udvælges gennem god teknisk praksis et tilstrækkeligt antal (20-30), jævnt fordelte, referencepunkter. Ved hvert referencepunkt skal hastigheden være stabiliseret, og drejningsmomentet skal have mulighed for at stabilisere sig i mindst 15 sekunder. Den gennemsnitlige hastighed og det gennemsnitlige drejningsmoment registreres ved hvert referencepunkt. Om nødvendigt bestemmes hastighederne og drejningsmomenterne til den 8-sekvensers prøvning ved hjælp af lineær interpolation. Hvis de afledte prøvningshastigheder og -belastninger ikke afviger med mere end ± 2,5 % fra de hastigheder og momenter, som fabrikanten har angivet, anvendes de af fabrikanten definerede hastigheder og belastninger. Når motorerne også skal gennemføre NRTC-cyklussen, anvendes NRTC-motorkarakteristikken til at bestemme hastighederne og momenterne til den stationære prøvning.
 7.6.2. Optegning af motorkarakteristik for NRTC-cyklussen
 Motorkarakteristikken optegnes efter følgende fremgangsmåde:
 a)
 Motoren skal være ubelastet og gå med tomgangshastighed:
 i)
 For motorer med regulator for lav hastighed sættes førerkrav til minimum, og dynamometeret eller anden belastningsanordning anvendes til at tilstræbe et drejningsmoment på nul ved motores primære udgangsaksel, og der gives mulighed for, at motoren kan styre hastigheden. Denne tomgangshastighed i varm tilstand måles.
 ii)
 For motorer uden regulattor for lav hastighed sættes dynamometeret til at tilstræbe et drejningsmoment på nul ved motorens primære udgangsaksel, og førerkrav sættes til at styre hastigheden til den af fabrikanten oplyste lavest mulige


text:
motorhastighed med minimumsbelastning (også kaldet fabrikantangiven varm tomgangshastighed).
 iii)
 Det af fabrikanten oplyste tomgangsmoment kan anvendes for alle motorer med variabel hastighed (med eller uden regulator for lav hastighed), hvis et tomgangsmoment på over nul er repræsentativt for drift ved ibrugtagning.
 b)
 Førerkrav sættes til maksimum, og motorhastigheden styres til mellem varm tomgangshastighed og 95 % af varm tomgangshastighed. For motorer med referencedriftscyklusser, hvis laveste hastighed er højere end den varme tomgangshastighed, kan optegningen påbegyndes mellem den laveste referencehastighed og 95 % af den laveste referencehastighed.
 c)
 Motorhastigheden skal øges med en hastighed på gennemsnitligt 8 ± 1 min–1/s, eller motorens karakteristik optegnes ved hjælp af en kontinuerlig jævn hastighedsstigning, således at det tager 4 til 6 minutter at nå fra minimal til maksimal karakteristikhastighed. Hastighedsområdet for optegningen indledes mellem varm tomgang og 95 % af varm omgang og afsluttes ved den højeste hastighed over den maksimale effekt, hvor mindre end 70 % af den maksimale effekt indtræder. Hvis denne højeste hastighed er usikker eller ikke-repræsentativ (f.eks. for uregulerede motorer), anvendes god teknisk praksis til at optegne motorkarakteristikken op til den højeste sikre eller repræsentative hastighed. Motorens hastigheds- og drejningsmomentpunkter skal registreres med en målefrekvens på mindst 1 Hz.
 d)
 Anser en fabrikant ovennævnte teknikker til optegning af karakteristik for sikkerhedsmæssigt utilfredsstillende eller dårligt repræsentative for en given motor, kan alternative teknikker til optegning af karakteristik anvendes. Sådanne alternative teknikker skal opfylde den angivne karakteristikprocedures formål: at bestemme det maksimale drejningsmoment, der er til rådighed ved alle motorhastigheder, som gennemløbes under prøvningscyklussen. Hvis der afviges fra de teknikker til optegning af karakteristik, som er foreskrevet i dette punkt med begrundelse i sikkerhed eller repræsentativitet, skal sådanne afvigende teknikker godkendes af den typegodkendende myndighed tillige med begrundelsen for deres anvendelse. Dog må drejningsmomentkurven under ingen omstændigheder gennemkøres med faldende motorhastigheder i forbindelse med regulerede eller turboladede motorer.
 e)
 Der behøver ikke optages karakteristik af motoren før hver eneste prøvningscyklus. En motor skal genoptegnes, hvis:
 i)
 der er gået urimelig lang tid siden sidste optegning, vurderet på grundlag at et velbegrundet teknisk skøn, eller
 ii)
 der er foretaget fysiske ændringer eller rekalibrering af motoren, som muligvis kan have indflydelse på motorens præstationer, eller
 iii)
 det atmosfæriske tryk nær motorens luftindtag ikke ligger inden for ± 5 kPa af den værdi, der registreres på tidspunktet for den seneste motorkarakteristik.
 7.6.3. Optegning af motorkarakteristik for motorer med konstant hastighed:
 a)
 Motoren drives med en regulator for konstant hastighed fra produktionen, eller en sådan regulator kan simuleres ved at styre motorhastigheden med et styringssystem med førerkrav. Afhængigt af, hvad der er relevant, anvendes enten isokron- eller hastighedsfaldsregulering (speed-droop).
 b)
 Med den regulatorstyrede eller den simulerede regulatorstyring af hastigheden og anvendelse af førerkrav drives motoren ved reguleret ubelastet hastighed (ved høj hastighed, ikke lav tomgang) i mindst 15 s
 c)
 Ved hjælp af dynamometeret øges drejningsmomentet jævnt. Optegningen foretages således, at det tager 2-4 minutter at nå fra den regulerede ubelastede hastighed til det maksimale drejningsmoment. Under optegning af motorkarakteristikken registreres den faktiske hastighed og det


text:
faktisk drejningsmoment med mindst 1 Hz
 d)
 Hvis en motorgenerator anvendes til at generere 50 Hz- og 60 Hz-strøm (f.eks. 1 500 og 1 800 min–1), skal motoren prøves ved begge konstante hastigheder separat.
 For motorer med konstant hastighed anvendes på grundlag af et velbegrundet teknisk skøn andre metoder til at registrere maks. drejningsmoment og effekt ved de fastlagte driftshastigheder.
 7.7. Generering af prøvningscyklus
 7.7.1. Generering af stationære prøvningscyklusser (NRSC)
 7.7.1.1. Mærkehastighed og denormaliseret hastighed
 For motorer, som prøves med både med NRSC og NRTC, beregnes den denormaliserede hastighed i henhold til den transiente procedure (punkt 7.6.2 og 7.7.2.1 og figur 7.3). Hvis der er tale om stationær cyklus, angives den denormaliserede hastighed (n
 denorm) i stedet for mærkehastighed.
 Hvis den beregnede denormaliserede hastighed (n
 denorm) ligger inden for ± 2,5 % af den denormaliserede hastighed som oplyst af fabrikanten, kan den oplyste denormaliserede hastighed (n
 denorm) anvendes til emissionsprøvning. Hvis tolerancen overskrides, anvendes den beregnede denormaliserede hastighed (n
 denorm) til emissionsprøvningen.
 For motorer med variabel hastighed, der ikke er prøvet med NRTC, beregnes mærkehastigheden i tabellerne i bilag 5 til dette regulativ for den 8-sekvensers diskrete RMC og den afledte RMC i henhold den stationære procedure (punkt 7.6.1 og 7.7.2.1. og figur 7.3). Mærkehastigheden er defineret i punkt 2.1. 69.
 For motorer med konstant hastighed skal mærkehastigheden og den motorstyrede hastighed i tabellerne i bilag 5 til dette regulativ for den 5-sekvensers diskrete cyklus og den afledte RMC-cyklus være som defineret i punkt 2.1.30 og 2.1.69.
 7.7.1.2. Generering af stationær 8-sekvensers prøvningscyklus (diskret og RMC)
 Mellemhastigheden bestemmes ud fra beregningerne i henhold til definitionen heraf (jf. punkt 2.1.42.). I overensstemmelse med punkt 7.7.1.1 skal den denormaliserede hastighed for motorer (n
 denorm), der prøves med både NRSC og NRTC anvendes i stedet for mærkehastigheden ved bestemmelse af mellemhastigheden.
 Motorens indstilling beregnes for hver prøvningssekvens ved hjælp af formlen:
 (7-1)
 hvor:
 S
 =
 dynamometerindstilling, kW
 P
 max
 =
 konstateret eller angivet effekt ved prøvningshastigheden under prøvningsbetingelserne (som oplyst af fabrikanten) i kW
 P
 AUX
 =
 oplyst samlet effekt absorberet af det til prøvningen monterede hjælpeudstyr (jf. punkt 6.3.) ved prøvningshastigheden i kW
 L
 =
 % drejningsmoment
 Under prøvningscyklussen bringes motoren til at fungere ved den motorhastighed og det moment, der er defineret i bilag 5.
 De maksimale drejningsmomentværdier ved de specificerede hastigheder udledes af karakteristikkurven (se punkt 7.6.1 og 7.6.2.). "Målte" værdier måles enten direkte under optegningen af motorkarakteristikken eller bestemmes ud fra motorkarakteristikken. "Oplyste" værdier er specificeret af fabrikanten. Når både målte og oplyste værdier er tilgængelige, kan oplyste værdier anvendes i stedet for målte momenter, hvis de ikke afviger mere end ± 2,5 %. Ellers anvendes de målte drejningsmomenter, som er afledt af motorkarakteristikken.
 7.7.1.3. Generering af stationær 5-sekvensers prøvningscyklus (diskret og RMC)
 Under prøvningscyklussen bringes motoren til at fungere ved den motorhastighed og det moment, der er defineret i bilag 5.
 Maksimalværdien for karakteristikmomentet ved den specificerede hastighed (jf. punkt 7.7.1.1) anvendes til at generere den 5-sekvensers prøvningscyklus. Der kan oplyses et mindste varmt drejningsmoment for drift ved


text:
ibrugtagning. Hvis motoren f.eks. typisk er forbundet med en maskine, der ikke opererer under et vist mindste drejningsmoment, kan dette drejningsmoment oplyses og anvendes til generering af prøvningscyklusserne. Når både målte og oplyste værdier er tilgængelige for prøvningens største drejningsmoment for generering af prøvningscyklusser, kan den angivne værdi anvendes i stedet for den målte værdi, hvis den ligger inden for 95-100 % af den målte værdi.
 Tallene for drejningsmoment er angivet som procent af drejningsmomentet svarende til primæreffekten (3). Primæreffekten defineres som den maksimale effekt, der er tilgængelig under en sekvens med variabel effekt, som kan køres i et ubegrænset antal timer årligt, mellem de oplyste vedligeholdelsesintervaller og under de oplyste omgivende forhold. Vedligeholdelsen skal udføres som foreskrevet af fabrikanten.
 7.7.2. Generering af transient prøvningscyklus (NRTC denormalisering)
 I bilag 5 defineres de relevante prøvningscyklusser i normaliseret format. En normaliseret prøvningscyklus består i en sekvens af parrede procentværdier for hastighed og drejningsmoment.
 Normaliserede værdier for hastighed og drejningsmoment skal transformeres ved følgende konventioner:
 a)
 Den normaliserede hastighed transformeres til en sekvens af referencehastigheder, n
 ref, i overensstemmelse med punkt 7.7.2.2.
 b)
 Det normaliserede drejningsmoment udtrykkes som procentdel af det optegnede drejningsmoment ved den tilsvarende referencehastighed. Disse normaliserede værdier transformeres til en sekvens af referencedrejningsmomenter, T
 ref, i overensstemmelse med punkt 7.7.2.3.
 c)
 Værdierne for referencehastighed og referencedrejningsmoment udtrykt i sammenhængende enheder multipliceres for at beregne referenceeffektværdierne.
 7.7.2.1. Denormaliseret hastighed (n
 denorm)
 Referencehastigheden (n
 denorm) vælges, så den svarer til de 100 % normaliserede hastighedsværdier, der er angivet i dynamometerskemaet i bilag 5. Den referencecyklus for motoren, der fremkommer ved denormalisering til referencehastigehed, afhænger af at der vælges den korrekte denormaliserede hastighed (n
 denorm). Ved beregningen af den denormaliserede hastighed (n
 denorm), som udledes af den målte karakteristikkurve, kan en af følgende relevante formler anvendes efter aftale med de typegodkendende myndigheder.
 a)
 (7-2)
 Hvor:
 n
 denorm
 =
 denormaliseret hastighed
 n
 hi
 =
 høj hastighed (jf. punkt 2.1.40)
 n
 lo
 =
 lav hastighed (jf. punkt 2.1.44)
 b)
 n
 denorm svarende til den længste vektor, defineret som
 (7-3)
 hvor:
 i
 =
 en indekseringsvariabel, som repræsenterer en registreret værdi i en motorkarakteristik
 n
 normi
 =
 en motorhastighed, der er normaliseret ved division med n
 Pmax.
 P
 normi
 =
 en motorhastighed, der er normaliseret ved division med P
 max.
 Bemærk, at hvis der findes flere maksimalværdier, vælges den denormaliserede hastighed (n
 denorm) som den laveste hastighed af alle punkter med samme maksimale kvadratsum. Der kan anvendes en højere oplyst hastighed, hvis længden af vektoren ved den oplyste hastighed ligger inden for 2 % af længden af vektoren ved den målte værdi.
 Hvis den faldende del af kurven for fuld belastning har en meget stejl kant, kan det give problemer for korrekt afvikling af hastighederne på 105 % af NRTC-cyklussen. I dette tilfælde kan den denormaliserede hastighed (n
 denorm), efter forudgående aftale med de typegodkendende eller certificerende myndigheder, reduceres lidt (højst 3 %) for at sikre en så korrekt afvikling af NRTC som muligt.
 Hvis den målte denormaliserede hastighed (n
 denorm) ikke afviger mere end ± 3


text:
% fra den af fabrikanten angivne denormaliserede hastighed, anvendes den angivne denormaliserede hastighed (n
 denorm) ved emissionsprøvningen. Hvis tolerancen overskrides, anvendes den målte denormaliserede hastighed (n
 denorm) ved emissionsprøvningen.
 7.7.2.2. Denormalisering af motorhastigheden
 Motorhastigheden denormaliseres ved hjælp af følgende ligning:
 (7-4)
 hvor:
 n
 ref
 =
 referencehastighed
 n
 denorm
 =
 denormaliseret hastighed
 n
 idle
 =
 tomgangshastighed
 %speed
 =
 angivet NRTC-normaliseret hastighed
 7.7.2.3. Denormalisering af motorens drejningsmoment
 Drejningsmomentværdierne i dynamometerskemaet i bilag 5, punkt 1.3, er normaliseret til det maksimale drejningsmoment ved den pågældende hastighed. Referencecyklussens drejningsmomentværdier denormaliseres ved hjælp af den karakteristikkurve, der er fastlagt i henhold til punkt 7.6.2, på følgende måde:
 (7-5)
 for den pågældende referencehastighed, bestemt i punkt 7.7.2.2.
 7.7.2.4. Eksempel på denormaliseringsmetode
 Som eksempel vises, hvordan følgende testpunkt denormaliseres:
 % hastighed
 =
 43 %
 % drejningsmoment
 =
 82 %
 Følgende værdier er givet:
 n
 denorm
 =
 2 200 min-1
 n
 idle
 =
 600 min-1
 resulterende i
 hvor det maksimale drejningsmoment, aflæst på karakteristikkurven ved 1 288 min–1, er 700 Nm
 7.8. Procedure for afvikling af specifik prøvningscyklus
 7.8.1. Emissionsprøvningssekvens for diskrete stationære prøvecyklusser
 7.8.1.1. Motoropvarmning ved stationære prøvningscyklusser i diskret modus
 Med henblik på forkonditionering opvarmes motoren i henhold til fabrikantens anbefalinger og god teknisk praksis. Inden emissionsprøvetagningen kan påbegyndes, skal motoren køres, indtil motortemperaturerne (kølervæske og motorolie) er stabiliseret (normal mindst 10 minutter); denne kørsel skal foregå i modus 1 (100 % drejningsmoment og mærkehastighed for den 8-sekvensers prøvningscyklus og mærkehastighed og nominel konstant motoromdrejningshastighed og 100 % drejningsmoment for den 5-sekvensers prøvningscyklus. Prøvningscyklussens målinger påbegyndes umiddelbart efter dette motorkonditioneringspunkt.
 Procedurerne forud for prøvningen, herunder analysatorkalibrering, foretages i overensstemmelse med punkt 7.3.1.
 7.8.1.2. Gennemførelse af prøvningscyklusser i diskret modus
 a)
 Prøvningen foretages i opstigende modusnummerrækkefølge som angivet for prøvningscyklussen (jf. bilag 5).
 b)
 Hver modus skal have en moduslængde på mindst 10 minutter. I hver modus stabiliseres motoren i mindst 5 minutter, og for forurenende luftarter udtages emissionerne i 1-3 minutter mod slutningen af hvert forløb. Det er tilladt at forlænge udtagningstiden for at forbedre partikeludtagningens nøjagtighed.
 Varigheden af den pågældende modus skal registreres og angives i rapporten.
 c)
 Prøveudtagning af partikler foretages enten ved enkeltfiltermetoden eller flerfiltermetoden. Da metoderne kan give let afvigende resultater, skal den anvendte metode angives sammen med resultaterne.
 Anvendes metoden med enkeltfilter, skal de i prøvningscyklussen angivne vægtningsfaktorer og den faktiske udstødningsstrøm tages i betragtning ved prøveindsamlingen gennem tilsvarende indstilling af gennemstrømningshastighed og/eller prøvetagningstid. Den effektive vægtningsfaktor for partikeludtagning skal ligge inden for ± 0,003 af vægtningensfaktoren for den pågældende modus.
 Udtagning af prøverne skal finde sted senest muligt i hvert forløb. I forbindelse med enkeltfiltermetoden skal afslutningen af partikelprøvningen inden for ± 5 s være sammenfaldende med afslutningen af målingen af forurenende luftarter. Prøvetagningstiden skal for hver sekvens være mindst 20 s for metoden med enkeltfilter og mindst 60 s for flerfiltermetoden. For systemer uden mulighed for omføring skal prøvetagningstiden pr. sekvens være mindst 60 s for enkelt- og flerfiltermetoden.
 d)
 Motorens hastighed og belastning, indsugningsluftens temperatur, brændstofstrømmen og luft- eller udstødningsgasstrømmen skal måles i hver sekvens med samme tidsinterval


text:
som for måling af gasformige koncentrationer.
 Eventuelle yderligere data, som er nødvendige for beregningen, registreres.
 e)
 Hvis motoren går i stå, eller emissionsudtagningen afbrydes efter påbegyndelse af emissionsudtagning for en diskret modus og enkeltfiltermetoden, kasseres prøvningsresultaterne, og prøvningen gentages med motoropvarmningsproceduren. I tilfælde af partikelmåling efter flerfiltermetoden (et prøvetagningsfilter for hver driftsmodus) fortsættes prøvningen ved at stabilisere motoren i den foregående modus med henblik på konditionering af motortemperaturen, hvorefter der påbegyndes måling i den modus, hvori motoren gik i stå.
 f)
 Procedurerne efter prøvningen foretages i overensstemmelse med punkt 7.3.2.
 7.8.1.3. Valideringskriterier
 I de enkelte sekvenser i den givne stationære prøvningscyklus efter den indledende overgangsperiode må den målte hastighed højst afvige fra referencehastigheden i ± 1 % af mærkehastigheden, dog ikke over ± 3 min-1, med undtagelse af tomgang, der skal være inden for de af fabrikanten angivne tolerancer. Det målte drejningsmoment må ikke afvige fra referencedrejningsmomentet i mere end ± 2 % af det maksimale drejningsmoment ved prøvningshastigheden.
 7.8.2. RMC-prøvningscyklusser
 7.8.2.1. Motoropvarmning
 Før de stationære RMC-prøvningscyklusser påbegyndes, skal motoren opvarmes og være i drift, indtil motortemperaturerne (kølervæske og motorolie) er stabiliseret på 50 % af hastigheden og 50 % af drejningsmomentet for RMC-prøvningscyklussen (afledt af den 8-sekvensers prøvningscyklus) og ved mærkehastighed eller nominel motorhastighed og 50 % af drejningsmomentet for RMC-prøvningscyklussen (afledt af den 5-sekvensers prøvningscyklus). Umiddelbart efter denne konditionering af motoren, ændres motorhastighed og drejningsmoment i en lineær rampe på 20 ± 1 s til første modus i prøven. Prøvningscyklussens målinger påbegyndes mellem 5 og 10 s efter afslutningen af rampen.
 7.8.2.2. Gennemførelse af RMC-prøvningscyklus
 RMC-cyklusserne, der er afledt af den 8-sekvensers og 5-sekvensers prøvningscyklusser, vises i bilag 5.
 Motoren skal fungere i det foreskrevne tidsrum i hver sekvens. Overgangen fra én transportform til den næste skal foregå lineært i 20 s ± 1 s efter de tolerancer, der er foreskrevet i punkt 7.8.2.4 (jf. bilag 5).
 For RMC-cyklusser genereres værdierne for referencehastighed og drejningsmoment med en minimumsfrekvens på 1 Hz, og denne sekvens af punkter anvendes til kørsel af cyklussen. I overgangsfasen mellem sekvenserne skal værdierne for referencehastighed og drejningsmoment stige lineært mellem sekvenserne for at generere referencepunkter. De normaliserede værdier for referencedrejningsmoment må ikke stige lineært mellem sekvenserne og derefter denormaliseres. Hvis hastigheds- og drejningsmomentstigningen løber gennem et punkt over motorens drejningsmomentkurve, fortsættes den for at styre referencedrejningsmomenterne, og operatøren tillades af fortsætte til maksimum.
 Gennem hele RMC-prøvningscyklussen (i hver sekvens og inklusive stigningerne mellem sekvenserne) måles koncentrationen af hver forurenende luftart, og der foretages udtagning af partikler. De forurenende luftarter kan måles ufortyndet eller fortyndet og registreres løbende. Hvis de fortyndes, kan de også opsamles i en prøvetagningssæk. Partikelprøven fortyndes med konditioneret og ren luft. Der tages én prøve gennem hele prøvningproceduren, som opsamles på et enkelt partikeludtagningsfilter.
 For at beregne de specifikke emissioner beregnes det faktiske arbejde i cyklussen ved at integrere den faktiske motoreffekt i løbet af hele cyklussen.
 7.8.2.3. Emissionsprøvningssekvens:
 a)
 Gennemførelsen af RMC, udtagningen af udstødningsgasser, dataregistreringen og integreringen af de målte værdier påbegyndes samtidigt.
 b)
 Hastighed og drejningsmoment styres til


text:
den første sekvens i prøvningscyklussen.
 c)
 Hvis motoren på noget tidspunkt i løbet af RMC-cyklussen går i stå, skal prøvningsresultaterne kasseres. Motoren forkonditioneres og prøvningen gentages.
 d)
 Ved afslutning af RMC-cyklussen fortsættes prøveudtagningen, dog ikke for partikler, idet alle systemer er i drift indtil udløbet af systemets responstid. Herefter standses al prøveudtagning og registrering, herunder registrering af baggrundsprøver. Endelig standses eventuelle integreringsanordninger, og afslutningen af prøvningscyklussen anføres i de registrerede data.
 e)
 Procedurerne efter prøvningen foretages i overensstemmelse med punkt 7.4.
 7.8.2.4. Valideringskriterier
 RMC-prøvninger skal valideres ved hjælp af regressionsanalyse som beskrevet i punkt 7.8.3.3 og 7.8.3.5. De tilladte RMC-tolerancer er anført i følgende tabel 7.1. Bemærk, at RMC-tolerancerne er forskellige fra NRTC-tolerancerne i tabel 7.2.
 Tabel 7.1
 RMC-regressionslinjernes tolerancer
 Hastighed
 Moment
 Effekt
 Middelfejl på estimatet (SEE) af y på x
 maks. 1 % af mærkehastighed
 maks. 2 % af maksimalt motordrejningsmoment
 maks. 2 % af maksimal motoreffekt
 Regressionslinjens hældning, a
 1
 0,99-1,01
 0,98-1,02
 0,98-1,02
 Determinationskoefficient
 min. 0,990
 min. 0,950
 min. 0,950
 Regressionslinjens skæring med y-aksen, a
 0
 ±1 % af mærkehastighed
 ±20 Nm, dog mindst 2 % af maksimalt drejningsmoment
 ±4 kW, dog mindst 2 % af maksimal effekt
 Hvis RMC-prøvningen ikke udføres på en transient prøvebænk med sekundvis tilgængelige værdier for hastighed og drejningsmoment, anvendes følgende valideringskriterier.
 For hver sekvens er kravene til hastighed og drejningsmoment opgivet i punkt 7.8.1.3. For de 20 sekunders lineære hastigheds- og momentovergange mellem de stationære RMC-prøvningssekvenser (punkt 7.4.1.2.) gælder følgende tolerancer for hastighed og belastning for stigningen, idet hastigheden holdes lineært inden for ± 2 % af mærkehastigheden. Drejningsmomentet holdes lineært inden for ± 5 % af det maksimale drejningsmoment ved mærkehastigheden.
 7.8.3. Transient prøvningscyklus (NRTC)
 Kommandoer om referencehastigheder og -momenter skal foretages sekventielt med henblik på gennemførelse af den transiente prøvningscyklus. Kommandoer til hastighed og drejningsmoment foretages med en frekvens på mindst 5 Hz. Fordi referenceprøvningscyklussen er angivet til 1 Hz, skal de mellemliggende hastigheds- og drejningsmomentkommandoer interpoleres lineært fra de referenceværdier for moment, som genereres ved generering af cyklussen.
 Små denormaliserede hastighedsværdier tæt på den varme tomgangshastighed kan medføre, at regulatoren for lav tomgangshastighed aktiveres, og at motorens drejningsmoment overskrider referencedrejningsmomentet, selv ved et minimalt operatørkrav. I sådanne tilfælde anbefales det at styre dynamometeret, således at det prioriterer referencedrejningsmomentet frem for referencehastigheden, og lade motoren styre hastigheden.
 Under koldstartsforhold kan motorerne anvende en forbedret tomgangsanordning til hurtig opvarmning af motoren og efterbehandlingssystemet. Under sådanne forhold vil meget lave normaliserede hastigheder generere referencehastigheder, der er lavere end en sådan øget tomgangshastighed I sådanne tilfælde anbefales det at styre dynamometeret, så det prioriterer opnåelsen af referencedrejningsmomentet, og lade motoren styre hastigheden, når operatørkravet er minimalt.
 Under emissionsprøvning registeres referencehastighederne, drejningsmomenterne og feedback-værdierne for hastighed og drejningsmoment med en mindste frekvens på 1 Hz, men helst 5 Hz eller endda 10 Hz. Denne større registreringsfrekvens er vigtig, fordi den hjælper med til at minimere den skævhed, der skyldes tidsforsinkelsen mellem referenceværdierne og de målte værdier for hastighed og drejningsmoment.
 Referencehastighed/-drejningsmoment og feedback-hastighed/-drejningsmoment kan registreres ved lavere frekvenser (så lavt som 1 Hz), hvis


text:
gennemsnitsværdierne i tidsintervallerne mellem de registrerede værdier registreres. Gennemsnitsværdierne beregnes på grundlag af feedback-værdier ajourført ved en frekvens på mindst 5 Hz. De registrerede værdier skal anvendes til at beregne godkendelsesstatistik for cyklussen og det samlede arbejde.
 7.8.3.1. Forkonditionering af motoren
 For at opfylde stabilitetsvilkårene for den efterfølgende emissionsprøvning skal prøvetagningssystemet og motoren forkonditioneres enten ved at gennemkøre en komplet NRTC-forcyklus, eller ved at lade motoren og målesystemerne fungere under forhold, der svarer til selve prøvningscyklussen. Hvis den foregående prøve også var en NRTC-varmprøvning, er yderligere konditionering ikke nødvendig.
 Der kan anvendes naturlig eller kunstig nedkøling. Ved kunstig nedkøling etableres i overensstemmelse med god teknisk praksis systemer til at sende køleluft hen over maskinen, sende køleolie gennem motorens smøresystem, bortlede varme fra kølemiddelet gennem motorens kølesystem og aflede varme fra udstødningens efterbehandlingssystem. Ved kunstig nedkøling af et efterbehandlingssystem, må køleluften først tilføres, når efterbehandlingssystemet er nedkølet til under den temperatur, hvor katalysen aktiveres. Køleprocedurer, der fører til ikke-repræsentative emissioner, er ikke tilladt.
 Procedurerne forud for prøvningen, herunder analysatorkalibrering, foretages i overensstemmelse med punkt 7.3.1.
 7.8.3.2. Gennemførelse af en NRTC-transient prøvningscyklus
 Prøvning påbegyndes på følgende måde:
 Prøvningssekvensen påbegyndes umiddelbart efter, at motoren er startet fra nedkølet tilstand, hvis der er tale om kold NRTC-prøvning, eller fra varm soak-tilstand, hvis der er tale om varm NRTC-prøvning. Instrukserne (i bilag 5) skal følges.
 Datalogging, udtagning af udstødningsgasser og integrering af de målte værdier påbegyndes samtidigt med motorstart. Prøvningscyklussen påbegyndes, når motoren starter, og gennemføres i henhold til planen i bilag 5.
 Ved afslutning af cyklussen fortsættes prøveudtagningen, idet alle systemer er i drift indtil udløbet af systemets responstid. Herefter standses al prøveudtagning og registrering, herunder registrering af baggrundsprøver. Endelig standses eventuelle integreringsanordninger, og afslutningen af prøvningscyklussen anføres i de registrerede data.
 Procedurerne efter prøvningen foretages i overensstemmelse med punkt 7.3.2.
 7.8.3.3. Kriterier for cyklusvalidering i forbindelse med transient prøvningscyklus
 For at kontrollere en prøvnings validitet anvendes kriterierne for cyklusvalidering på referenceværdierne og feedback-værdierne for hastighed, drejningsmoment, effekt og samlet arbejde.
 7.8.3.4. Beregning af det udførte arbejde i cyklussen
 Før beregning af det udførte arbejde i cyklussen udelades alle hastigheds- og drejningsmomentværdier registreret under start af motoren. Punkter med negative drejningsmomentværdier skal oplyses som nul arbejde. Det faktisk udførte arbejde under cyklussen W
 act (kWh) beregnes ved hjælp af feedback-værdier for motorhastighed og drejningsmoment. Arbejdet i cyklussen W
 ref (kWh) beregnes ved hjælp af referenceværdier for motorhastighed og drejningsmoment. Det faktiske arbejde W
 act benyttes til sammenligning med arbejdet W
 ref i referencecyklussen og til beregning af emissioner ved bremset effekt (jf. punkt 7.2).
 W
 act skal ligge mellem 85 % og 105 % af W
 ref.
 7.8.3.5. Valideringsstatistik (jf. bilag 4B tillæg A.2.)
 Den lineære regression mellem referenceværdierne og feed-backværdierne for hastighed, drejningsmoment og effekt beregnes.
 For at minimere den skævhed, der skyldes tidsforsinkelsen mellem værdierne for reference- og feedback-referencecyklussen, kan hele sekvensen af feedback-signaler bestående af motorhastighed og drejningsmoment fremskyndes eller forsinkes i forhold til sekvensen af referencehastigheds- og drejningsmomentsignalerne. Hvis responssignalerne forskydes, skal hastighed og drejningsmoment forskydes lige meget i samme


text:
retning.
 Der anvendes mindste kvadraters metode, med bedste tilnærmelse repræsenteret ved en ligning med formen:
 (7-6)
 hvor:
 y
 =
 feedback-værdi for hastighed (min–1), drejningsmoment (Nm) eller effekt (kW)
 a
 1
 =
 Regressionslinjens hældning
 x
 =
 referenceværdien for hastighed (min–1), drejningsmoment (Nm) eller effekt (kW)
 a
 0
 =
 regressionslinjens skæring med y-aksen
 For hver regressionslinje beregnes middelfejlen på estimatet (SEE) af y på x og determinationskoefficienten (r
 2) (bilag 4B, tillæg A.2).
 Det anbefales, at denne analyse foretages ved 1 Hz. For at en test kan anses for gyldig, skal kriterierne i tabel 7.2 nedenfor være opfyldt.
 Tabel 7.2
 Regressionslinjernes tolerancer
 Hastighed
 Moment
 Effekt
 Middelfejl på estimatet (SEE) af y på x
 ≤ 5,0 % af maks. prøvningshastighed
 ≤ 10 % af motorens maks. drejningsmoment
 ≤ 10 % af motorens maks. effekt
 Regressionslinjens hældning, a
 1
 0,95-1,03
 0,83-1,03
 0,89-1,03
 Determinationskoefficient, r
 2
 min. 0,970
 min. 0,850
 min. 0,910
 Regressionslinjens skæring med y-aksen, a
 0
 ≤ 10 % af tomgang
 ± 20 Nm eller ±2 % af maks. drejningsmoment; det største gælder
 ± 4 kW eller ±2 % af maks. effekt; det største gælder
 Alene til brug ved regressionsanalysen tillades sletning af punkter som anført i tabel 7.3 i dette punkt, før regressionsberegningen foretages. Disse punkter må dog ikke slettes ved beregning af arbejde udført i cyklussen og emissioner. Et tomgangspunkt defineres som et punkt med et normaliseret referencedrejningsmoment på 0 % og en normaliseret referencehastighed på 0 %. Punktsletning kan anvendes på cyklussen eller enhver del af denne; de slettede punkter skal specificeres.
 Tabel 7.3
 Punkter, som det er tilladt at slette af regressionsanalysen
 Hændelse
 Betingelser (n = motorhastighed, t = drejningsmoment)
 Tilladt punktsletning
 Minimalt operatørkrav
 (tomgangspunkt)
 n
 ref = n
 idle
 samt
 T
 ref = 0
 samt
 T
 act > (T
 ref – 0,02 T
 maxmappedtorque)
 samt
 T
 act < (T
 ref + 0,02 T
 maxmappedtorque)
 hastighed og effekt
 Minimalt operatørkrav
 n
 act ≤ 1,02 n
 ref and T
 act > T
 ref
 eller
 n
 act > n
 ref and T
 act ≤ T
 ref'
 eller
 n
 act > 1,02 n
 ref og T
 ref < T
 act ≤ (T
 ref + 0,02 T
 maxmappedtorque)
 effekt og enten moment eller hastighed
 Maksimalt operatørkrav
 n
 act < n
 ref og T
 act ≥ T
 ref
 eller
 n
 act ≥ 0,98 n
 ref og T
 act < T
 ref
 eller
 n
 act < 0,98 n
 ref og T
 ref > T
 act ≥ (T
 ref – 0,02 T
 maxmappedtorque)
 effekt og enten moment eller hastighed
 8. MÅLINGSPROCEDURER
 8.1. Kalibrering og præstationskontrol
 8.1.1. Indledning
 Dette afsnit beskriver den påkrævede kalibrering og verifikation af målesystemerne. Se punkt 9.4 for specifikationer, der gælder for de enkelte instrumenter.
 Kalibrering eller verifikation foretages generelt gennem hele målekæden.
 Hvis der ikke specificeres kalibrering eller verifikation af en del af et målesystem, kalibreres den del af systemet, og dens præstation verificeres med en frekvens, der svarer til fabrikantens anbefalinger og er i overensstemmelse med god teknisk praksis.
 For at opfylde de specificerede tolerancer for kalibrering og verifikation anvendes standarder,