text:
udluftning eller belastning af det udstyr til begrænsning af fordampningsemissionen, der er monteret på køretøjet. Hertil er det normalt tilstrækkeligt at fjerne tankdækslet.
 5.1.7.2. Brændstofbeholderen(-erne) fyldes med referencebrændstof ved en temperatur på 291 ± 8 K (18 ± 8 °C) til et niveau på 40 ± 2 % af beholderens normale rumindhold. Brændstofbeholderens dæksel sættes på.
 5.2. Konditioneringskørsel
 5.2.1. Højst en time efter afslutningen af beholderbelastningen ifølge punkt 5.1.5 eller 5.1.6 i dette bilag anbringes køretøjet på et chassisdynamometer og gennemfører én del 1-prøvningscyklus og to dele 2-prøvningscyklusser af type I-prøvningen, jf. bilag 4a. Der udtages ikke udstødningsemissionsprøver på dette stadium.
 5.3. Soak
 5.3.1. Senest fem minutter efter afslutningen af den i punkt 5.2.1 beskrevne konditionering lukkes motorhjelmen helt til, og køretøjet køres af chassisdynamometeret og parkeres på soak-området med henblik på måling af fordampningstabet fra brændstofsystemet. Køretøjet henstår derefter parkeret i mindst 12 timer og højst 36 timer. Temperaturen i motorolien og kølevæsken skal være faldet til rummets temperatur inden for ± 3 K ved afslutningen af denne periode.
 5.4. Prøvning på dynamometer
 5.4.1. Efter soak gennemgår køretøjet en komplet type I-prøvning, jf. bilag 4a (koldstart, kørsel i og uden for byområder). Derefter standses motoren. Der kan udtages udstødningsemissionsprøver under denne operation, men resultaterne indgår ikke i typegodkendelsen med hensyn til udstødningsemissionen.
 5.4.2. Højst to minutter efter afslutningen af type I-prøvningskørslen som beskrevet i punkt 5.4.1 i dette bilag gennemgår køretøjet yderligere en konditioneringskørsel, der består af en prøvningscyklus (varmstart) med kørsel i byområder af type I-prøven. Derefter standses motoren atter. Der udtages ikke nødvendigvis prøver af udstødningsemissionen på dette stadium.
 5.5. Prøvning af fordampningsemission efter kørsel (hot soak)
 5.5.1. Før prøvens afslutning udluftes prøvelokalet i flere minutter, indtil der er tilvejebragt stabile carbonhydridbaggrundsbetingelser. Ventilatoren (ventilatorerne) sættes også i gang.
 5.5.2. Carbonhydridanalysatoren nulstilles og kalibreres umiddelbart før prøvningen.
 5.5.3. Ved afslutningen af kørecyklussen lukkes motorhjelmen helt til, og alle forbindelser mellem køretøjet og prøveapparaturet frakobles. Køretøjet kører derefter ved egen kraft til prøvelokalet med minimal gasgivning. Motoren standses, før nogen del af køretøjet kommer ind i prøvelokalet. Tidspunktet for standsning af motoren skal registreres i dataregistreringssystemet i måleapparaturet for fordampningsemissionen, og temperaturmålingen indledes. Køretøjets vinduer og bagagerumsklap åbnes på dette tidspunkt, hvis de ikke allerede er åbne.
 5.5.4. Køretøjet skubbes eller føres på anden vis ind i prøvelokalet med motoren slået fra.
 5.5.5. Dørene til prøvelokalet lukkes og forsegles lufttæt senest to minutter efter slukning af motoren og senest syv minutter efter afslutning af konditioneringskørslen.
 5.5.6. Når prøvelokalet er blevet forseglet, påbegyndes en 60 ± 0,5 minutters periode med fordampningsemission efter kørsel (hot soak). Carbonhydridkoncentrationen, temperaturen og barometertrykket måles og udgør begyndelsesværdierne CHCi, Pi og Ti for prøvning af fordampningsemission efter kørsel (hot soak). Disse tal benyttes ved beregningen af fordampningsemissionen i punkt 6. Under denne 60 minutters periode med fordampningsemission efter kørsel (hot soak) må temperaturen T i prøvelokalet ikke være under 296 K og ikke over 304 K.
 5.5.7. Carbonhydridanalysatoren nulstilles og kalibreres umiddelbart før afslutningen af 60 ± 0,5 minutters prøvningsperioden.
 5.5.8. Ved afslutningen af prøvningsperioden


text:
på 60 ± 0,5 minutter måles carbonhydridkoncentrationen i prøvelokalet. Temperaturen og barometertrykket måles ligeledes. Disse udgør de slutværdier CHCf, Pf og Tf for prøvningen af fordampningsemissionen efter kørsel (hot soak), som skal benyttes ved beregningen i punkt 6.
 5.6. Soak
 5.6.1. Køretøjet skubbes eller føres på anden vis hen til stilstandsområdet med motoren standset, og det henstår, så der går mindst 6 timer og højst 36 timer mellem prøvningen af fordampningsemissionen efter kørsel (hot soak) og døgnemissionsprøvningen. Køretøjet skal i mindst 6 timer af denne periode gennemgå soak ved 293 K ± 2 K (20 °C ± 2 °C).
 5.7. Døgnemissionsprøvning
 5.7.1. Køretøjet skal udsættes for omgivelser med en temperaturcyklus ifølge profilen i tillæg 2 til dette bilag med en afvigelse på ± 2 K i perioden. Den gennemsnitlige temperaturafvigelse fra profilen, som beregnes ud fra de enkelte målte afvigelsers absolutte værdi, må højst udgøre ± 1 K. Omgivelsernes temperatur måles mindst én gang i minuttet. Temperaturcyklussen begynder ved tidspunktet Tstart = 0, jf. punkt 5.7.6 i dette bilag.
 5.7.2. Prøvelokalet udluftes i flere minutter umiddelbart før prøven, indtil der er tilvejebragt stabile baggrundsbetingelser. Ventilatoren (ventilatorerne) i lokalet skal samtidig være i gang.
 5.7.3. Køretøjet føres ind i prøvelokalet med motoren standset og vinduer og bagagerumsklap åbne. Ventilatoren (ventilatorerne) skal indstilles således, at lufthastigheden er mindst 8 km/h under køretøjets brændstofbeholder.
 5.7.4. Carbonhydridanalysatoren nulstilles og kalibreres umiddelbart før prøvningen.
 5.7.5. Prøvelokalets døre lukkes lufttæt til.
 5.7.6. Højst 10 minutter efter at dørene er lukket, måles carbonhydridkoncentrationen, temperaturen og barometertrykket, som udgør begyndelsesværdierne CHCi, Pi og Ti for døgnemissionsprøvningen. Dette er tidspunktet Tstart = 0.
 5.7.7. Carbonhydridanalysatoren nulstilles og kalibreres umiddelbart før prøvningens afslutning.
 5.7.8. Perioden for udtagning af emissionsprøver slutter 24 timer ± 6 minutter efter prøveudtagningens begyndelse, jf. punkt 5.7.6 i dette bilag. Det forløbne tidsrum registreres. Carbonhydridkoncentrationen, temperaturen og barometertrykket måles og udgør de slutværdier CHCf, Pf og Tf for døgnemissionsprøvningen, som skal benyttes ved beregningen i punkt 6 i dette bilag. Hermed er prøvningsproceduren for fordampningsemission afsluttet.
 6. Beregning
 6.1. Ved hjælp af den i punkt 5 i dette bilag beskrevne fordampningsemissionsprøvning kan carbonhydridemissionen fra døgnprøvnings- og hot soak-faserne beregnes. Fordampningstabet under hver af disse faser beregnes ved hjælp af udgangs- og slutmålingerne af carbonhydridkoncentrationen, temperaturen og trykket i prøvelokalet samt prøvelokalets nettorumindhold. Der benyttes følgende formel:
 hvor:
 MHC
 =
 massen af carbonhydrider (gram)
 MHC,out
 =
 massen af carbonhydrider, der forlader prøvelokalet, hvis der anvendes prøvelokale med fast volumen til døgnemissionsprøvningen (gram)
 MHC,i
 =
 massen af carbonhydrider, der kommer ind i prøvelokalet, hvis der anvendes prøvelokale med fast volumen til døgnemissionsprøvningen (gram)
 CHC
 =
 målt carbonhydridkoncentration i prøvelokalet (ppm (volumen) C1-ækvivalenter)
 V
 =
 prøvelokalets nettovolumen i m3 med fradrag af køretøjets volumen med vinduer og bagagerumsklap åbne. Hvis køretøjets volumen ikke er bestemt, fratrækkes et volumen på 1,42 m3
 T
 =
 lufttemperatur i prøvelokalet i K
 P
 =
 barometertryk i kPa
 H/C
 =
 hydrogen/carbon-forholdet
 k
 =
 1,2 · (12 + H/C)
 hvor:
 i
 =
 er begyndelsesværdien
 f
 =
 er slutværdien
 H/C
 =
 sættes til 2,33 for fordampningstabet

type: contracts

jurisdiction: EU


text:
ved døgnemissionsprøvningen
 H/C
 =
 sættes til 2,20 for fordampningstabet ved soak.
 6.2. Samlet prøvningsresultat
 Køretøjets samlede carbonhydridmasseemission sættes til at være:
 Mtotal = MDI + MHS
 hvor:
 Mtotal
 =
 masseemissionen i alt fra køretøjet (gram)
 MDI
 =
 carbonhydridmasseemissionen under døgnemissionsprøvningen (gram)
 MHS
 =
 carbonhydridmasseemissionen for hot soak (gram)
 7. PRODUKTIONENS OVERENSSTEMMELSE
 7.1. I forbindelse med den afsluttende rutinemæssige produktionskontrol kan indehaveren af typegodkendelsen påvise produktionens overensstemmelse ved at udtage køretøjer til kontrol, der skal opfylde nedenstående krav.
 7.2. Tæthedsprøvning
 7.2.1. Emissionsbegrænsningssystemets ventilationskanaler til atmosfæren isoleres.
 7.2.2. Brændstofsystemet sættes under et tryk på 370 mm ± 10 mm H2O.
 7.2.3. Trykket stabiliseres, inden brændstofsystemet isoleres fra trykkilden.
 7.2.4. Efter isolering af brændstofsystemet må trykket ikke falde med mere end 50 mm H2O på fem minutter.
 7.3. Ventilationsprøvning
 7.3.1. Emissionsbegrænsningssystemets ventilationskanaler til atmosfæren isoleres.
 7.3.2. Brændstofsystemet sættes under et tryk på 370 mm ± 10 mm H2O.
 7.3.3. Trykket stabiliseres, inden brændstofsystemet isoleres fra trykkilden.
 7.3.4. Emissionsbegrænsningssystemets ventilationskanaler til atmosfæren bringes på ny til at virke på normal måde.
 7.3.5. Trykket i brændstofsystemet skal falde til under 100 mm H2O på ikke under 30 sekunder, men dog inden for 2 minutter.
 7.3.6. På fabrikantens begæring kan ventilationskapaciteten påvises ved en ækvivalent alternativ metode. Den nærmere metode skal af fabrikanten demonstreres over for den tekniske tjeneste under typegodkendelsesproceduren.
 7.4. Udluftningsprøvning
 7.4.1. Apparatur til måling af en luftgennemstrømningshastighed på 1,0 l/min. tilsluttes udluftningsindgangsstudsen, og en trykbeholder med tilstrækkelig kapacitet til at have en målelig virkning på udluftningssystemet tilsluttes udluftningsindgangsstudsen via en omskifter, eller
 7.4.2. fabrikanten kan benytte et flowmeter efter eget valg, hvis dette kan accepteres af den typegodkendende myndighed.
 7.4.3. Køretøjet køres på en sådan måde, at konstruktionsbetingede begrænsninger i udluftningssystemets effektivitet afsløres, og omstændighederne i forbindelse hermed noteres.
 7.4.4. Mens motoren kører på den i punkt 7.4.3 i dette bilag beskrevne måde, bestemmes luftstrømningshastigheden ved enten:
 7.4.4.1.
 at tilslutte det i punkt 7.4.1 i dette bilag beskrevne apparatur. Det observeres, om der indtræffer en tryksænkning fra atmosfærisk tryk til et niveau, der angiver, at 1,0 l luft er strømmet ind i fordampningsemissionsbegrænsningssystemet på et minut. eller
 7.4.4.2.
 ved at aflæse en luftstrømningshastighed på mindst 1,0 l/min., hvis der benyttes et andet flowmeter.
 7.4.4.3.
 På fabrikantens begæring kan anvendes en alternativ metode til udluftningsprøvningen, såfremt den er forelagt for og godkendt af den tekniske tjeneste som led i typegodkendelsesproceduren.
 7.5. Den typegodkendende myndighed, som har meddelt typegodkendelse, kan til hver en tid efterprøve de metoder til overensstemmelsesprøvning, som anvendes på hvert produktionsanlæg.
 7.5.1. Inspektøren udtager et tilstrækkeligt antal køretøjer fra produktionsserien.
 7.5.2. Inspektøren kan underkaste disse køretøjer prøvning i henhold til punkt 7.1 i dette bilag.
 7.6. Hvis kravene i punkt 7.5 i dette bilag ikke er opfyldt, påhviler det den typegodkendende myndighed at sikre, at der træffes alle nødvendige forholdsregler for så hurtigt som muligt at genetablere produktionens overensstemmelse.
 TILLÆG 1
 KALIBRERING AF APPARATUR TIL FORDAMPNINGSEMISSIONSPRØVNING
 1. KALIBRERINGSHYPPIGHED OG KALIBRERINGSMETODER
 1.1. Alt apparatur skal kalibreres inden første ibrugtagning og derefter så hyppigt som nødvendigt, dog under alle omstændigheder inden for den måned,


text:
der går forud for typegodkendelsesprøvningen. De kalibreringsmetoder, der kan anvendes, er beskrevet i dette tillæg.
 1.2. De temperaturer, der nævnes først, bør normalt anvendes. Alternativt kan temperaturerne i kantet parentes anvendes.
 2. KALIBRERING AF PRØVELOKALET
 2.1. Bestemmelse af prøvelokalets indvendige volumen
 2.1.1. Inden prøvelokalet tages i brug første gang, bestemmes dets indvendige volumen på følgende måde:
 Lokalets indvendige mål måles omhyggeligt, idet der tages højde for uregelmæssigheder som f. eks. stivere. Lokalets indvendige volumen bestemmes ud fra disse målinger.
 Hvis der er tale om et prøvelokale med variabelt volumen, fastlåses det på et fast volumen ved en lufttemperatur på 303 K (30 °C) [302 K (29 °C)]. Dette nominelle volumen skal kunne gentages med en tolerance på ± 0,5 % af den registrerede værdi.
 2.1.2. Nettovolumenet bestemmes ved at fratrække 1,42 m3 fra det indvendige volumen. I stedet for 1,42 m3 kan fratrækkes prøvekøretøjets faktiske volumen med bagagerumsklap og vinduer åbne.
 2.1.3. Prøvelokalet kontrolleres som beskrevet i punkt 2.3 i dette tillæg. Hvis propanmassen ikke svarer til den indsprøjtede masse inden for ± 2 %, foretages de fornødne indgreb for at afhjælpe problemet.
 2.2. Bestemmelse af baggrundsemissionen i lokalet
 Denne operation tjener til at afgøre, om prøvelokalet indeholder materialer, der udsender væsentlige mængder carbonhydrider. Kontrollen udføres ved prøvelokalets ibrugtagning, efter hver aktivitet i prøvelokalet, der kan påvirke baggrundsemissionen, og under alle omstændigheder mindst én gang om året.
 2.2.1. For et prøvelokale med variabelt volumen kan der måles med fastlåst eller ikke fastlåst volumen, jf. punkt 2.1.1 i dette tillæg; lufttemperaturen skal fastholdes på 308 ± 2 K (35 ± 2 °C) [309 ± 2 K (36 ± 2 °C)] i nedennævnte firetimers periode.
 2.2.2. For et prøvelokale med fast volumen måles der med lukkede luftindtag og -udtag. Lufttemperaturen skal fastholdes på 308 ± 2 K (35 ± 2 °C) [309 ± 2 K (36 ± 2 °C)] i nedennævnte firetimers periode.
 2.2.3. Prøvelokalet kan være forseglet med ventilatoren i gang i op til 12 timer, inden den 4 timer lange udtagning af baggrundsprøver begynder.
 2.2.4. Analysatoren kalibreres (hvis dette er påkrævet) og nulstilles, og måleområdet bestemmes.
 2.2.5. Prøvelokalet udluftes, indtil der opnås en stabil værdi for carbonhydrider. Ventilatoren slås til, hvis den ikke allerede er i gang.
 2.2.6. Prøvelokalet forsegles, og baggrundskoncentrationen af carbonhydrider, temperaturen og barometertrykket måles. Disse udgør begyndelsesværdierne CHCi, Pi og Ti til brug ved beregningen af prøvelokalets baggrundsemission.
 2.2.7. Kammeret lades uberørt i fire timer med ventilatoren i gang.
 2.2.8. Derefter måles carbonhydridkoncentrationen i lokalet med den samme analysator. Temperaturen og barometertrykket måles ligeledes. Disse udgør slutværdierne CHCf, Pf og Tf.
 2.2.9. Ændringen i massen af carbonhydrider i prøvelokalet i prøvetidsrummet beregnes i henhold til punkt 2.4 i dette tillæg og må ikke overstige 0,05 g.
 2.3. Kalibrering af prøvelokalet og prøvning for carbonhydridretention
 Kalibreringen af prøvelokalet og prøven for carbonhydridretention giver en kontrol af det i punkt 2.1 i dette tillæg beregnede volumen og samtidig et mål for eventuelle lækager. Måling af lækager udføres ved prøvelokalets ibrugtagning, efter hver aktivitet i prøvelokalet, der kan påvirke


text:
prøvelokalets integritet, og derefter under alle omstændigheder mindst en gang om måneden. Hvis seks på hinanden følgende månedlige retentionskontroller er gennemført, uden at der har skullet foretages korrektioner, kan målingen af lækager derefter foretages en gang i kvartalet, så længe indgreb ikke er påkrævede.
 2.3.1. Prøvelokalet udluftes, indtil der opnås en stabil carbonhydridkoncentration. Ventilatoren slås til, hvis den ikke allerede er i gang. Carbonhydridanalysatoren nulstilles og kalibreres (hvis dette er påkrævet), og måleområdet bestemmes.
 2.3.2. Hvis der er tale om et prøvelokale med variabelt volumen, skal det fastlåses til det nominelle volumen. Hvis der er tale om et prøvelokale med fast volumen, lukkes luftindtag og -udtag.
 2.3.3. Temperaturstyringssystemet slås til (hvis det ikke allerede er i gang) og indstilles til en begyndelsestemperatur på 308 K (35 °C) [309 K (36 °C)].
 2.3.4. Så snart prøvelokalets temperatur er blevet stabil på 308 K ± 2 K (35 °C ± 2 °C) [309 K ± 2 K (36 °C ± 2 °C)], forsegles prøvelokalet, og baggrundskoncentrationen, temperaturen og barometertrykket måles. Disse udgør begyndelsesværdierne CHCi, Pi og Ti til brug ved beregningen af prøvelokalets baggrundsemission.
 2.3.5. 4 g propan sprøjtes ind i prøvelokalet. Propanens masse måles med en nøjagtighed på ± 0,2 %.
 2.3.6. Efter fem minutters forløb, hvorunder luften i prøvelokalet blandes, måles carbonhydridkoncentrationen, temperaturen og barometertrykket. Disse udgør værdierne CHCf, Pf og Tf til brug ved kalibrering af prøvelokalet samt begyndelsesværdierne CHCi, Pi og Ti til brug for retentionskontrollen.
 2.3.7. På grundlag af målingerne foretaget i overensstemmelse med punkt 2.3.4 og 2.3.6 ovenfor og formlen i punkt 2.4 i dette tillæg beregnes massen af propan i lokalet. Denne masse skal være ± 2 % af den propanmasse, der er målt i overensstemmelse med punkt 2.3.5 i dette tillæg.
 2.3.8. Hvis der er tale om et prøvelokale med variabelt volumen, skal det ikke længere være fastlåst til det nominelle volumen. Hvis der er tale om et prøvelokale med fast volumen, åbnes luftindtag og -udtag.
 2.3.9. Temperaturcyklussen, som går fra 308 K (35 °C) til 293 K (20 °C) og tilbage til 308 K (35 °C) [308,6 K (35,6 °C) til 295,2 K (22,2 °C) og tilbage til 308,6 K (35,6 °C)] i løbet af en periode på 24-timer i overensstemmelse med profilen [den alternative profil], jf. tillæg 2 til dette bilag, sættes i gang senest 15 minutter efter, at prøvelokalet er blevet forseglet (jf. tolerancerne fastsat i punkt 5.7.1 i dette bilag).
 2.3.10. Når de 24 timer er gået, måles og registreres den endelige carbonhydridkoncentration, temperaturen og barometertrykket. Disse udgør slutværdierne CHCf, Pf og Tf for carbonhybridretentionsprøven.
 2.3.11. Ved hjælp af formlen i punkt 2.4 i dette tillæg beregnes massen af carbonhydrider ud fra målingerne i punkt 2.3.6 og 2.3.10 i dette tillæg. Denne masse må højst afvige 3 % fra den i punkt 2.3.7 beregnede mængde carbonhydrid.
 2.4. Beregninger
 Beregningen af nettoændringen i carbonhydridmassen i prøvelokalet benyttes til at bestemme prøvelokalets baggrundskoncentration af carbonhydrider og dets lækage af carbonhydrider. Begyndelses- og slutværdierne af carbonhydridkoncentrationen, temperaturen og barometertrykket benyttes i nedenstående formel


text:
til beregning af masseændringen:
 hvor:
 MHC
 =
 massen af carbonhydrider (gram)
 MHC,out
 =
 massen af carbonhydrider, der forlader prøvelokalet, hvis der anvendes prøvelokale med fast volumen til døgnemissionsprøvningen (gram).
 MHC,i
 =
 massen af carbonhydrider, der kommer ind i prøvelokalet, hvis der anvendes prøvelokale med fast volumen til døgnemissionsprøven (gram)
 CHC
 =
 målt carbonhydridkoncentration i prøvelokalet (ppm carbon
 (Bemærk: ppm kulstof = ppm propan x 3))
 V
 =
 prøvelokalets volumen (m3)
 T
 =
 lufttemperatur i prøvelokalet (K)
 P
 =
 barometertryk (kPa)
 K
 =
 17,6
 hvor:
 i
 er begyndelsesværdien
 f
 er slutværdien.
 3. KONTROL AF FID-CARBONHYDRIDANALYSATOREN
 3.1. Detektorresponsoptimering
 FID-enheden indstilles som angivet af fabrikanten. Der bør benyttes propan i luft for at opnå den bedst mulige respons i det oftest benyttede måleområde.
 3.2. Kalibrering af carbonhydridanalysatoren
 Analysatoren bør kalibreres ved hjælp af propan i luft og renset syntetisk luft. Se punkt 3.2 i tillæg 3 til bilag 4a til dette regulativ.
 Der bestemmes en kalibreringskurve som beskrevet i punkt 4.1 til 4.5 i dette tillæg.
 3.3. Oxygeninterferenskontrol og anbefalede grænseværdier
 Responsfaktoren (Rf) for et bestemt carbonhydrid er forholdet mellem C1-målingen i FID-enheden og gascylinderkoncentrationen, udtrykt som ppm C1. Prøvegassens koncentration skal være således, at den giver en respons på omtrent 80 % af fuldt skalaudslag. Koncentrationen skal være kendt med en nøjagtighed på ± 2 % i forhold til en gravimetrisk standard udtrykt i volumen. Endvidere skal gascylinderen konditioneres i 24 timer ved en temperatur på mellem 293 og 303 K (20 og 30 °C).
 Responsfaktorerne bestemmes ved første ibrugtagning af en analysator og derefter ved de større kontroleftersyn. Den referencegas, der skal anvendes, er propan suppleret med renset luft, som sættes til en responsfaktor på 1,00.
 Den prøvegas, der skal anvendes til oxygeninterferens og til bestemmelse af de anbefalede grænseværdier for responsfaktoren, er følgende:
 Propan og nitrogen:
 0,95 ≤ Rf ≤ 1,05.
 4. KALIBRERING AF CARBONHYDRIDANALYSEAPPARATET
 Hvert af de normalt benyttede måleområder kalibreres på følgende måde.
 4.1.
 Kalibreringskurven bestemmes ved mindst fem kalibreringspunkter, der er så jævnt fordelt over måleområdet som muligt. Den nominelle koncentration af kalibreringsgassen med den højeste koncentration skal være mindst 80 % af fuldt skalaudslag.
 4.2.
 Kalibreringskurven beregnes ved hjælp af de mindste kvadraters metode. Hvis der derved fremkommer et polynomium af mere end tredje grad, skal der mindst være lige så mange kalibreringspunkter som polynomiets grad plus 2.
 4.3.
 Kalibreringskurven må ikke afvige med mere end 2 % fra den nominelle værdi for hver kalibreringsgas.
 4.4.
 Ved hjælp af de polynomiumskoefficienter, der uddrages af punkt 3.2 i dette tillæg, udarbejdes en tabel over den viste aflæsning i forhold til den reelle koncentration i skalainddelinger, der ikke er større end 1 % af fuldt skalaudslag. Dette gøres for hvert måleområde, der kalibreres. Tabellen skal desuden indeholde andre relevante data som f.eks.:
 a)
 kalibreringsdato, måleområde- og nulstillingspotentiometeraflæsninger (evt.)
 b)
 nominel skala
 c)
 referencedata for hver anvendt kalibreringsgas
 d)
 den faktiske og den viste værdi for hver kalibreringsgas samt forskellen i procent
 e)
 FID-enhedens brændstof og type
 f)
 FID-enhedens lufttryk.
 4.5.
 Anden teknologi (f.eks. computer, elektronisk skalaomskifter) kan benyttes,


text:
hvis det over for den relevante myndighed på tilfredsstillende vis godtgøres, at den giver en tilsvarende nøjagtighed.
 TILLÆG 2
 Temperaturprofil på døgnbasis for kalibrering af prøvelokalet og for døgnemissionsprøvningen
 Alternativ temperaturprofil på døgnbasis for kalibrering af prøvelokalet i henhold til bilag 7, tillæg 1, punkt 1.2 og 2.3.9
 Tid (h)
 Temperatur
 (°C)
 Tid (h)
 Temperatur
 (°C)
 Kalibrering
 Prøvning
 13
 0/24
 20,0
 0
 35,6
 14
 1
 20,2
 1
 35,3
 15
 2
 20,5
 2
 34,5
 16
 3
 21,2
 3
 33,2
 17
 4
 23,1
 4
 31,4
 18
 5
 25,1
 5
 29,7
 19
 6
 27,2
 6
 28,2
 20
 7
 29,8
 7
 27,2
 21
 8
 31,8
 8
 26,1
 22
 9
 33,3
 9
 25,1
 23
 10
 34,4
 10
 24,3
 24/0
 11
 35,0
 11
 23,7
 1
 12
 34,7
 12
 23,3
 2
 13
 33,8
 13
 22,9
 3
 14
 32,0
 14
 22,6
 4
 15
 30,0
 15
 22,2
 5
 16
 28,4
 16
 22,5
 6
 17
 26,9
 17
 24,2
 7
 18
 25,2
 18
 26,8
 8
 19
 24,0
 19
 29,6
 9
 20
 23,0
 20
 31,9
 10
 21
 22,0
 21
 33,9
 11
 22
 20,8
 22
 35,1
 12
 23
 20,2
 23
 35,4
 24
 35,6
 BILAG 8
 TYPE VI-PRØVNING
 (Kontrol af de gennemsnitlige udstødningsemissioner af carbonmonoxid og carbonhydrid ved lav omgivende temperatur efter koldstart)
 1. INDLEDNING
 Dette bilag vedrører kun køretøjer med styret tænding. Det beskriver det nødvendige udstyr og proceduren for type VI-prøvningen som defineret i punkt 5.3.5 i dette regulativ med henblik på at kontrollere emissionerne af carbonmonoxid og carbonhydrider ved lav omgivende temperatur. De emner, der er behandlet i dette regulativ, omfatter:
 a)
 krav til udstyret
 b)
 prøvningsbetingelser
 c)
 prøvningsprocedurer og datakrav.
 2. PRØVNINGSUDSTYR
 2.1. Resumé
 2.1.1. Dette kapitel vedrører det nødvendige udstyr til udstødningsemissionsprøvning ved lav omgivende temperatur for køretøjer med motorer med styret tænding. Det nødvendige udstyr og specifikationerne svarer til forskrifterne for type I-prøvningen som specificeret i bilag 4a med tillæg, såfremt der ikke er fastsat specifikke forskrifter for type VI-prøvningen. Afvigelser for så vidt angår type VI-prøvning ved lave temperaturer følger af punkt 2.2-2.6 i dette bilag.
 2.2. Chassisdynamometer
 2.2.1. Kravene i tillæg 1 til bilag 4a finder anvendelse. Dynamometeret justeres for at simulere et køretøjs kørsel på vej ved 266 K (– 7 °C). En sådan justering kan baseres på en bestemmelse af profilen for rulningsmodstanden ved 266 K (– 7 °C). Alternativt kan køremodstanden i henhold til tillæg 7 til bilag 4a justeres med henblik på et fald på 10 % i friløbstiden (coast-down). Den tekniske tjeneste kan godkende, at der anvendes andre metoder til bestemmelse af køremodstanden.
 2.2.2. For kalibrering af standen gælder bestemmelserne i tillæg 1 til bilag 4a.
 2.3. Prøveudtagningssystem
 2.3.1. Bestemmelserne i tillæg 2 og 3 til bilag 4a finder anvendelse.
 2.4. Analyseudstyr
 2.4.1. Bestemmelserne i tillæg 3 til bilag 4a finder anvendelse, men kun for carbonmonoxid-, carbondioxid og samlet carbonhydridprøvning.
 2.4.2. Med hensyn til kalibreringer af analyseudstyret finder bestemmelserne i bilag 4a anvendelse.
 2.5. Gasser
 2.5.1. Bestemmelserne i punkt 3 i tillæg 3 til bilag 4a finder anvendelse, hvor det er relevant.
 2.6. Supplerende udstyr
 2.6.1. Med hensyn til udstyr, der


text:
anvendes til måling af volumen, temperatur, tryk og fugtighed, finder bestemmelserne i punkt 4.6 i bilag 4a anvendelse.
 3. PRØVNINGSSEKVENS OG -BRÆNDSTOF
 3.1. Generelle krav
 3.1.1. Prøvningsforløbet i figur A8/1 viser de trin, der forekommer, efterhånden som prøvekøretøjet gennemgår procedurerne for type VI-prøven. De niveauer for omgivende temperatur, som prøvekøretøjet udsættes for, skal i gennemsnit ligge på: 266 K (– 7 °C) ±3 K og må ikke være under 260 K (– 13 °C) eller over 272 K (– 1 °C).
 Temperaturen må ikke falde til under 263 K (– 10 °C) eller overstige 269 K (– 4 °C) i mere end tre på hinanden følgende minutter.
 3.1.2. Prøverummets temperatur kontrolleres under prøvningen i luftstrømmen fra afkølingsventilatoren (punkt 5.2.1 i dette bilag). Den registrerede omgivende temperatur skal være et aritmetisk gennemsnit af de prøverumstemperaturer, der måles med samme interval mindst hvert minut.
 3.2. Prøvningsprocedure
 Del 1-prøvningscyklus for kørsel i byområder i henhold til figur A4a/1 i bilag A4a/1 består af fire elementære prøvningscyklusser for kørsel i byområder, som sammen udgør en fuldstændig del 1-prøvningscyklus.
 3.2.1. Starten af motoren, starten af prøveudtagningen og gennemførelsen af første cyklus sker i henhold til tabel 1 og figur A4a/1 i bilag 4a.
 3.3. Forberedelse af prøvningen
 3.3.1. For prøvekøretøjet finder bestemmelserne i punkt 3.2 i bilag 4a anvendelse. For indstilling af den ækvivalente inertimasse på prøvestanden finder bestemmelserne i punkt 6.2.1 i bilag 4a anvendelse.
 Figur A8/1
 Procedure for prøvning ved lav omgivende temperatur
 Udstødningsemissionsprøvning ved lav omgivende temperatur
 266 K ± 3 K
 Punkt 5.3
 Tvungen nedkøling
 Punkt 4.3.3.
 Kold soak
 Minimum 1 time
 Soak v. lav temperatur
 Punkt 4.3.2.
 To valgmulig heder
 Konditionering
 Punkt 4
 Hvis nødvendigt: aftapning og genpåfyldning af brændstof
 START
 SLUT
 12-36 h
 3.4. Prøvningsbrændstof
 3.4.1. Prøvningsbrændstoffet skal opfylde specifikationerne i punkt 2 i bilag 10.
 4. KONDITIONERING AF KØRETØJET
 4.1. Resumé
 4.1.1. For at sikre reproducerbare emissionsprøver konditioneres prøvekøretøjerne på en ensartet måde. Konditionering består i en indledende kørsel på et chassisdynamometer, efterfulgt af en soakperiode inden emissionsprøvningen i henhold til punkt 4.3 i dette bilag.
 4.2. Prækonditionering
 4.2.1. Brændstoftanken(e) fyldes med det specificerede prøvningsbrændstof. Såfremt det brændstof, der er i brændstoftanken(e), ikke opfylder specifikationerne i punkt 3.4.1 i dette bilag, aftappes det indeholdte brændstof inden brændstofpåfyldningen. Prøvningsbrændstoffet skal have en temperatur på højst 289 K (+16 °C). Med hensyn til ovennævnte forhold må fordampningsemissionskontrolsystemet hverken være unormalt regenereret eller unormalt belastet.
 4.2.2. Køretøjet flyttes til prøvningsrummet og placeres på chassisdynamometeret.
 4.2.3. Konditioneringen består af en komplet kørecyklus, del I og II, jf. tabel A4a/1 og A4a/2 i figur A4a/1 i bilag 4a. Hvis fabrikanten anmoder om det, kan køretøjer med motorer med styret tænding konditioneres med én del I-kørecyklus og to del II-kørecyklusser.
 4.2.4. Under konditioneringen skal prøvningsrummets temperatur være forholdsvis konstant og må højst være 303 K (30 °C).
 4.2.5. Drivhjulets dæktryk skal justeres i henhold til bestemmelserne i punkt 6.2.3 i bilag 4a.
 4.2.6. Senest ti minutter efter afslutningen af konditioneringen standses motoren.
 4.2.7. Yderligere konditionering kan i undtagelsestilfælde tillades, hvis fabrikanten anmoder om det,


text:
og det godkendes af den tekniske tjeneste. Den tekniske tjeneste kan også vælge at foretage yderligere konditionering. Den yderligere konditionering skal bestå af en eller flere kørecyklusser af del 1-cyklussen som beskrevet i tabel A4a/1 og figur A4a/1 i bilag 4a. Omfanget af en sådan yderligere konditionering registreres i prøvningsrapporten.
 4.3. Soaknedkøling
 4.3.1. En af følgende to metoder vælges af fabrikanten til at stabilisere køretøjet inden emissionsprøvningen.
 4.3.2. Standardmetoden
 Køretøjet opbevares i mellem 12 og 36 timer inden emissionsprøvningen ved lave temperaturer. Den omgivende temperatur (tør kugle) i løbet af denne periode skal i gennemsnit være på
 266 K (– 7 °C) ± 3 K i hver time i denne periode og må ikke være under 260 K (– 13 °C) eller over 272 K (– 1 °C). Endvidere må temperaturen ikke falde under 263 K (– 10 °C) eller overstige 269 K (– 4 °C) i mere end tre på hinanden følgende minutter.
 4.3.3. Kunstig nedkøling
 Køretøjet opbevares i højst 36 timer inden prøvning af udstødningsemission ved lave temperaturer.
 4.3.3.1. Køretøjet må ikke opbevares ved omgivende temperaturer, som overstiger 303 K (30 °C) i denne periode.
 4.3.3.2. Afkøling af køretøjet kan ske ved kunstig nedkøling af køretøjet til prøvningstemperaturen. Suppleres nedkølingen med ventilatorer, skal disse anbringes i lodret stilling, således at der opnås maksimal køling af transmission og motor og ikke primært køling af bundkar. Ventilatorer må ikke placeres under køretøjet.
 4.3.3.3. Den omgivende temperatur skal kun kontrolleres nøje, efter at køretøjet er blevet kølet til 266 K (– 7 °C) ± 2 K, som bestemt ved en repræsentativ samlet motorolietemperatur.
 En repræsentativ samlet motorolietemperatur er temperaturen af motorolien målt nær midten af bundkarret men ikke i overfladen eller bunden af bundkarret. Såfremt to eller flere forskellige steder i motorolien kontrolleres, skal de alle opfylde temperaturforskrifterne.
 4.3.3.4. Køretøjet opbevares i mindst én time efter at være blevet nedkølet til 266 K (– 7 °C) ± 2 K inden prøvningen af udstødningsemission ved lave temperaturer. Den omgivende temperatur (tør kugle) i denne periode skal i gennemsnit være på 266 K (– 7 °C) ± 3 K og må ikke være mindre end 260 K (– 13 °C) eller mere end 272 K (– 1 °C).
 Endvidere må temperaturen ikke falde under 263 K (– 10 °C) eller overstige 269 K (– 4 °C), i mere end tre på hinanden følgende minutter.
 4.3.4. Er køretøjet stabiliseret ved 266 K (-7 °C) i et særskilt område, og flyttes det gennem et varmt område til prøvningsrummet, skal køretøjet stabiliseres igen i prøvningsrummet i mindst seks gange den periode, hvor køretøjet er blevet udsat for varmere temperaturer. Den omgivende temperatur (tør kugle) i denne periode skal i gennemsnit være på 266 K (– 7 °C) ± 3 K og må ikke være mindre end 260 K (-13 °C) eller mere end 272 K (– 1 °C).
 Endvidere må temperaturen ikke falde under 263 K (– 10 °C) eller overstige 269 K (– 4 °C), i mere end tre på hinanden følgende minutter.
 5. DYNAMOMETERPROCEDURE


text:
5.1. Resumé
 5.1.1. Emissionsudtagningen gennemføres over en prøvningsprocedure, der består i del 1-cyklussen (bilag 4a, tabel A4a/1 og figur A4a/1). Start af motor, øjeblikkelig udtagning, kørsel over del 1-cyklussen og standsning af motor udgør en fuldstændig prøvning ved lav omgivende temperatur med en samlet prøvetid på 780 sek. Udstødningsemissionerne fortyndes med den omgivende luft og en kontinuerlig proportional prøve indsamles til analyse. De udstødningsgasser, der indsamles i sækken, analyseres for carbonhydrider, carbonmonoxid og carbondioxid. En tilsvarende prøve af fortyndingsluften analyseres på samme måde for samlet carbonmonoxid, carbonhydrider og carbondioxid.
 5.2. Betjening af dynamometeret
 5.2.1. Afkølingsventilator
 5.2.1.1. Der anbringes en afkølingsventilator, således at køleluften på passende måde rettes mod køleren (vandkøling) eller mod luftindtaget (luftkøling) og mod køretøjet.
 5.2.1.2. For køretøjer med motoren anbragt foran anbringes ventilatoren foran køretøjet, højst 300 mm fra dette. For køretøjer med hækmotor, eller hvis ovennævnte opstilling er upraktisk, placeres afkølingsventilatoren således, at der opnås tilstrækkelig luft til afkøling af køretøjet.
 5.2.1.3. Ventilatoren skal have en sådan hastighed, at luftens lineære hastighed ved ventilatorafgangspunktet i driftsområdet 10-50 km/h ligger inden for ±5 km/h af den tilsvarende rullehastighed. Den valgte blæser skal have følgende specifikationer:
 a)
 Areal: mindst 0,2 m2
 b)
 Den laveste kants højde over jorden: ca. 20 cm.
 Alternativt skal blæserens lineære lufthastighed være mindst 6 m/s (21,6 km/h). Til særlige køretøjstyper (f.eks. varevogne og terrængående køretøjer) kan en anden ventilatorhøjde anvendes.
 5.2.1.4. Køretøjets hastighed som målt fra dynamometerets rulle(r) skal anvendes (punkt 1.2.6 i tillæg 1 i bilag 4a).
 5.2.2. (Reserveret)
 5.2.3. Der kan om nødvendigt gennemføres midlertidige prøvningscyklusser for at fastslå, hvordan gaspedal og bremse bedst kan påvirkes for at opnå en cyklus, som nærmer sig den teoretiske cyklus inden for de foreskrevne grænser, eller for at tillade justeringer af udtagningssystemet. En sådan kørsel gennemføres før »START« i henhold til figur A8/1.
 5.2.4. Luftfugtigheden sættes tilstrækkeligt lavt til at hindre kondensering på dynamometerrullen(-erne).
 5.2.5. Dynamometeret opvarmes grundigt som anbefalet af dynamometerfabrikanten, og der anvendes procedurer eller kontrolmetoder, som sikrer stabil rulningsmodstand.
 5.2.6. Tiden mellem dynamometeropvarmningen og starten af emissionsprøvningen må højst være 10 min., hvis dynamometerlejerne ikke er opvarmet uafhængigt. Er dynamometerlejerne opvarmet uafhængigt, begynder emissionsprøvningen højst 20 min. efter opvarmningen af dynamometeret.
 5.2.7. Skal dynamometeret indstilles manuelt, indstilles det højst en time inden udstødningsemissionsprøvefasen. Prøvekøretøjet må ikke anvendes til at foretage indstillingen. Et dynamometer med automatisk styring af forudvalgte effektindstillinger kan indstilles når som helst inden starten af emissionsprøvningen.
 5.2.8. Inden kørselsprogrammet for emissionsprøvningen kan begynde, skal prøverummets temperatur være på 266 K (– 7 °C) ± 2 K som målt i luftstrømmen fra afkølingsventilatoren højst 1,5 meter fra køretøjet.
 5.2.9. Under kørslen skal køretøjets varmeapparat og afiser være afbrudt.
 5.2.10. Den samlede kørselsafstand eller de samlede rulleomdrejninger skal registreres.
 5.2.11. 4-hjulstrukne køretøjer prøves i en funktionsmåde som 2-hjulstrukne. Dynamometeret aflæses, medens køretøjet kører i sin egentlige, konstruktionsbestemte køremåde.
 5.3. Gennemførelse af prøvningen
 5.3.1. Punkt 6.4 med undtagelse af punkt 6.4.1.2 i bilag 4a finder anvendelse på start af motor, gennemførelse af prøvningen og emissionsudtagning. Udtagning begynder før eller ved begyndelsen af


text:
startprocessen og slutter ved afslutningen af den afsluttende tomgangsperiode af den sidste elementære del 1-kørecyklus (kørsel i byområder) efter 780 sekunder.
 Den første kørecyklus begynder med en tomgangsperiode på 11 sekunder, så snart motoren er startet.
 5.3.2. Ved analyse af de prøveudtagne emissioner finder bestemmelserne i punkt 6.5 med undtagelse af punkt 6.5.2 i bilag 4a anvendelse. Ved gennemførelse af analysen af emissionsprøven skal den tekniske tjeneste så vidt muligt undgå fugt fra kondens i sækkene til udtagning af udstødningsgas.
 5.3.3. Ved beregninger af masseemissionerne finder bestemmelserne i punkt 6.6 i bilag 4a anvendelse.
 6. ANDRE KRAV
 6.1. Irrationel emissionskontrolstrategi
 6.1.1. Enhver irrationel emissionskontrolstrategi, som resulterer i en nedsættelse af effektiviteten af emissionskontrolsystemet under normal kørsel ved lave temperaturer, der ikke er omfattet af de standardiserede emissionsprøver, kan betragtes som en manipulationsanordning.
 BILAG 9
 TYPE V-PRØVNING
 (Beskrivelse af holdbarhedsprøvning til kontrol af forureningsbegrænsende udstyrs holdbarhed)
 1. INDLEDNING
 1.1. I dette bilag beskrives en prøvning til kontrol af holdbarheden af forureningsbegrænsende udstyr monteret på køretøjer med motor med styret tænding eller kompressionstænding. Holdbarhedskravene påvises på grundlag af en af de tre valgmuligheder i punkt 1.2, 1.3 og 1.4 nedenfor.
 1.2. Holdbarhedsprøvningen af et komplet køretøj er en ældningsprøvning svarende til 160 000 kilometer. Prøvningen udføres på en prøvebane, på vej eller på et chassisdynamometer
 1.3. Fabrikanten kan vælge at anvende en holdbarhedsprøvning på ældningsprøvebænk. De tekniske forskrifter for denne prøvning er fastsat i punkt 2.2 i dette bilag.
 1.4. Fabrikanten kan som et alternativ til holdbarhedsprøvning vælge at anvende de tildelte forringelsesfaktorer fra tabel 3 i punkt 5.3.6.2 i dette regulativ.
 1.5. Efter anmodning fra fabrikanten kan den tekniske tjeneste udføre type I-prøvningen, før holdbarhedsprøvningen af et komplet køretøj eller på prøvebænk er afsluttet, ved at bruge tildelte forringelsesfaktorer i tabel 3 i punkt 5.3.6.2 i dette regulativ. Den tekniske tjeneste kan efter afslutning af holdbarhedsprøvningen af et komplet køretøj eller på ældningsprøvebænk ændre de i henhold til bilag 2 til dette regulativ registrerede typegodkendelsesresultater ved at udskifte forringelsesfaktorerne i skemaet ovenfor med de forringelsesfaktorer, der måles ved ældningsprøvningen af et komplet køretøj eller på prøvebænk.
 1.6. Forringelsesfaktorer fastsættes enten ved de procedurer, der er fastsat i punkt 1.2 og 1.3 i dette bilag eller ved hjælp af de tildelte værdier, der er fastsat i den i bilag1.4 nævnte tabel. Forringelsesfaktorerne anvendes til at konstatere, om der er overensstemmelse med de relevante emissionsgrænseværdier som fastsat i tabel 1 i punkt 5.3.1.4 i dette regulativ i løbet af køretøjets livscyclus.
 2. TEKNISKE KRAV
 2.1. Fabrikanten kan som et alternativ til prøvningscyklussen i punkt 6.1 for holdbarhedsprøvning af komplette køretøjer vælge at anvende standardvejcyklussen (Standard Road Cycle — SRC) som beskrevet i tillæg 3 til dette bilag. Denne prøvningscyklus skal foretages, indtil køretøjet har kørt mindst 160 000 km.
 2.2. Holdbarhedsprøvning ved ældning på prøvebænk
 2.2.1. Ud over de tekniske krav til holdbarhedsprøvning på ældningsprøvebænk som fastsat i punkt 1.3 i dette bilag gælder de tekniske krav i dette punkt 2.
 Brændstoffet, der skal anvendes under prøvningen, skal være et af de brændstoffer,


text:
der er specificeret i punkt 4 i dette bilag.
 2.3. Den anvendte holdbarhedsprøvning på prøvebænk skal passe til motortypen, jf. punkt 2.3.1 og 2.3.2 i dette bilag.
 2.3.1. Køretøjer med styret tænding
 2.3.1.1. Følgende procedure for prøvning på ældningsprøvebænk finder anvendelse på køretøjer med styret tænding inklusive hybridkøretøjer, der anvender en katalysator som vigtigste emissionsbegrænsende efterbehandlingssystem.
 Proceduren for prøvning på ældningsprøvebænk kræver installation af et system bestående af katalysator og lambdasonde på en prøvebænk til katalysatorældning.
 Ældningen på prøvebænk foretages i henhold til standardprøvebænkcyklussen (SBC) for den periode, der beregnes med formlen for ældningstid på prøvebænk (bench ageing time) (BAT). BAT-formlen kræver tids- og temperaturdata om katalysatoren, som måles ved SRC, der er beskrevet i tillæg 3 til dette bilag.
 2.3.1.2. SBC. Standardældning af katalysator på prøvebænk foretages i henhold til SBC. SBC foretages i en periode, der beregnes med BAT-formlen. SBC er beskrevet i tillæg 1 til dette bilag.
 2.3.1.3. Tids- og temperaturdata om katalysator (catalyst time-at-temperature data). Katalysatortemperaturen måles i løbet af mindst to fulde cyklusser af SRC-cyklussen som beskrevet i tillæg 3 til dette bilag.
 Katalysatortemperaturen måles i punktet med den højeste temperatur i den varmeste katalysator på prøvningskøretøjet. Alternativt kan temperaturen måles i et andet punkt, såfremt den på grundlag af et velbegrundet teknisk skøn korrigeres således, at den repræsenterer den temperatur, der måles i det varmeste punkt.
 Katalysatortemperaturen måles ved en frekvens på mindst 1 hertz (en måling pr. sekund).
 De målte katalysatortemperaturer registreres i et histogram med temperaturintervaller på højst 25 °C.
 2.3.1.4. Ældningstiden på prøvebænk (BAT) beregnes ved hjælp af følgende BAT-formel:
 te for en temperatur-bin = th e((R/Tr)-(R/Tv))
 Samlet te = summen af te for alle temperaturgrupper
 Ældningstid på prøvebænk = A (samlet te)
 hvor:
 A
 =
 1,1
 Denne værdi korrigerer katalysatorældningstiden for at tage hensyn til forringelse fra andre kilder end den termiske ældning af katalysatoren.
 R
 =
 Katalysatorens termiske reaktivitet = 17 500
 th
 =
 Tiden (i timer), der måles inden for den fastsatte temperatur-bin for et køretøjs katalysatortemperaturhistogram, korrigeret til den fulde livscyklus, dvs. at alle histogramværdier skal ganges med 400, hvis histogrammet viser 400 km og livscyklussen er 160 000 km (160 000/400).
 Samlet te
 =
 Den ækvivalente tid (i timer) til ældning af katalysatoren ved en temperatur Tr på prøvebænken til katalysatorældning ved hjælp af katalysatorens ældningscyklus med henblik på at opnå samme forringelse som den, katalysatoren udsættes for ved termisk deaktivering over 160 000 km.
 te for en bin
 =
 Den ækvivalente tid (i timer) til ældning af katalysatoren ved en temperatur Tr på prøvebænken til katalysatorældning ved hjælp af katalysatorens ældningscyklus med henblik på at opnå samme forringelse som den, katalysatoren udsættes for ved termisk deaktivering ved temperaturen bin for Tv over 160 000 km.
 Tr
 =
 Katalysatorens effektive referencetemperatur (i K) på prøvebænken under ældningscyklussen. Den effektive temperatur er den konstante temperatur, der medfører samme ældningsgrad som de forskellige temperaturer, der opstår under prøvebænkens ældningscyklus.
 Tv
 =
 Midtpunktstemperaturen (i K) for køretøjets temperatur-bin i histogrammet for katalysatortemperatur på vej.
 2.3.1.5. Effektiv referencetemperatur i en


text:
standardprøvebænkcyklus (SBC). Den effektive referencetemperatur i SBC bestemmes for det aktuelle katalysatorsystem og den aktuelle ældningsprøvebænk, der vil blive anvendt ved hjælp af følgende procedurer:
 a)
 Måling af tids- og temperaturdata i katalysatorsystemet på prøvebænken til katalysatorældning i henhold til SBC. Katalysatortemperaturen måles i punktet med den højeste temperatur i den varmeste katalysator i systemet. Alternativt kan temperaturen måles i et andet punkt, såfremt den korrigeres således, at den repræsenterer den temperatur, der måles i det varmeste punkt.
 Katalysatortemperaturen måles ved en frekvens på mindst 1 hertz (en måling pr. sekund) ved mindst 20 minutters ældning på prøvebænk. De målte katalysatortemperaturer registreres i et histogram med temperaturintervaller på højst 10 °C.
 b)
 BAT-formlen anvendes til at beregne den effektive referencetemperatur ved hjælp af gentagne ændringer af referencetemperaturen (Tr), indtil den beregnede ældningstid svarer til eller overstiger den aktuelle tid i katalysatorens temperaturhistogram. Den resulterende temperatur er den effektive referencetemperatur i SBC for det pågældende katalysatorsystem og den pågældende ældningsprøvebænk.
 2.3.1.6. Prøvebænk til katalysatorældning. Prøvebænken til katalysatorældning følger SBC og giver passende udstødningsstrøm, udstødningsbestanddele og udstødningstemperatur på katalysatorens indgangsside.
 Alt udstyr og alle procedurer til ældning på prøvebænk skal registrere passende data (f.eks. målte A/F-forhold og tids- og temperaturdata i katalysatoren) for at sikre, at der er opnået tilstrækkelig ældning.
 2.3.1.7. Prøvningskrav. For at beregne forringelsesfaktorer skal der på prøvningskøretøjet mindst foretages 2 type I-prøvninger inden ældning af det emissionsbegrænsende hardware på prøvebænk og mindst 2 type I-prøvninger efter geninstallering af dette hardware, der er blevet ældet på prøvebænken.
 Fabrikanten kan foretage yderligere prøvning. Beregningen af forringelsesfaktorer skal foretages i henhold til beregningsmetoden i punkt 7 i dette bilag.
 2.3.2. Køretøjer med kompressionstænding
 2.3.2.1. Følgende procedure for ældning på prøvebænk anvendes for køretøjer med kompressionstænding, herunder hybridkøretøjer.
 Proceduren for ældning på prøvebænk kræver installation af efterbehandlingssystemet på en prøvebænk til ældning af efterbehandlingssystemer.
 Ældningen på prøvebænk foretages i henhold til standarddieselprøvebænkcyklussen (SDBC) for det antal regenereringer/afsvovlinger, der beregnes med formlen for ældningstid på prøvebænk (bench ageing duration) (BAD).
 2.3.2.2. SDBC. Der foretages en standardældning på prøvebænk i henhold til SDBC. SDBC foretages i en periode, der beregnes med BAD-formlen. SDBC er beskrevet i tillæg 2 til dette bilag.
 2.3.2.3. Regenereringsdata. Regenereringsintervallerne måles i løbet af mindst 10 fulde cyklusser af SRC-cyklussen som beskrevet i tillæg 3 til dette bilag. Alternativt anvendes intervallerne fra Ki-beregningen.
 I givet fald anvendes afsvovlingsintervallerne på grundlag af fabrikantens data.
 2.3.2.4. Varighed af ældning på prøvebænk (diesel) Varigheden af ældning på prøvebænk beregnes ved hjælp af BAD-formlen som følger:
 Varighed af ældning på prøvebænk = antal regenererings- og/eller afsvovlingscyklusser (det længstvarende gælder) svarende til 160 000 km kørsel.
 2.3.2.5. Ældningsprøvebænk. Ældningsprøvebænken følger SDBC og giver passende udstødningsstrøm, udstødningsbestanddele og udstødningstemperatur ved efterbehandlingssystemets indtag.
 Fabrikanten registrerer antallet af regenereringer/afsvovlinger (eventuelt) for at sikre tilstrækkelig ældning.
 2.3.2.6. Prøvningskrav. For at beregne forringelsesfaktorer skal der mindst foretages 2 type I-prøvninger inden ældning af det emissionsbegrænsende hardware på prøvebænk og mindst 2 type I-prøvninger efter geninstallering af dette hardware, der er blevet ældet på prøvebænken. Fabrikanten kan foretage yderligere prøvning. Beregningen


text:
af forringelsesfaktorer skal foretages i henhold til beregningsmetoden i punkt 7 i dette bilag og i henhold til de yderligere krav i dette regulativ.
 3. PRØVNINGSKØRETØJ
 3.1. Køretøjet skal være i god mekanisk stand; motoren og det forureningsbegrænsende udstyr skal fremtræde i ny stand. Køretøjet kan være det samme som det, der indleveres til type I-prøven; type I-prøven må først udføres, efter at køretøjet har kørt mindst 3 000 km af den forældningscyklus, der er beskrevet i punkt 6.1 i dette bilag.
 4. BRÆNDSTOF
 Holdbarhedsprøven udføres med et passende brændstof, som fås i handelen.
 5. KØRETØJETS VEDLIGEHOLDELSE OG INDSTILLING
 Al vedligeholdelse, indstilling og brug af testkøretøjets betjeningsorganer udføres som foreskrevet af fabrikanten.
 6. KØRSEL PÅ BANE, VEJ ELLER CHASSISDYNAMOMETER
 6.1. Prøvningscyklus
 På bane, vej eller rullestand skal distancen køres efter følgende prøvningscyklus (figur A9/1):
 6.1.1.
 holdbarhedsprøvningscyklussen består af 11 cyklusser, hver dækkende en distance på 6 km
 6.1.2.
 under de første ni cyklusser bringes køretøjet til standsning fire gange midt i cyklussen, hver gang med motoren i tomgang i 15 sekunder
 6.1.3.
 normal acceleration og deceleration
 6.1.4.
 5 decelerationer midt i hver cyklus med et hastighedsfald fra cyklushastigheden til 32 km/h, hvorefter køretøjet gradvis igen accelereres op til cyklushastigheden
 6.1.5.
 den 10. cyklus gennemkøres med en konstant hastighed på 89 km/h
 6.1.6.
 den 11. cyklus påbegyndes med maksimal acceleration fra stilstand til 113 km/h. Halvvejs gennemføres en normal opbremsning, indtil køretøjet er bragt til standsning. Dette efterfølges af en tomgangsperiode på 15 sekunder og endnu en maksimal acceleration.
 Kørecyklussen gentages derpå fra begyndelsen.
 Maksimumshastigheden i hver cyklus fremgår af nedenstående tabel A9/1:
 Tabel A9/1
 Maksimumshastighed i hver cyklus
 Cyklus
 Cyklushastighed i km/h
 1
 64
 2
 48
 3
 64
 4
 64
 5
 56
 6
 48
 7
 56
 8
 72
 9
 56
 10
 89
 11
 113
 Figur A9/1
 Kørecyklus
 Decelerer til 32 km/h; accelerer derefter til omgangshastighed
 Stop; accelerer derefter til omgangshastighed
 2.1 Sænk hastigheden til 32 km/h og accelerer derefter til omgangshastighed
 3.1 Decelerer til 32 km/h;accelerer derefter til omgangshastighed
 4.2
 4.7
 3. Stop og accelerer derefter til omgangshastighed
 Decelerer til 32 km/h; accelerer derefter til omgangshastighed
 Stop og accelerer derefter til omgangshastighed
 5.3
 0 og 6 kilometer
 Decelerer til 32 km/h; accelerer derefter til omgangshastighed
 Start - Slut
 0.6
 Stop og accelerer derefter til omgangshastighed
 1.1
 6.2. Holdbarhedsprøven eller, såfremt fabrikanten har anmodet herom, den alternative holdbarhedsprøve skal gennemkøres, indtil køretøjet har kørt i alt 160 000 km.
 6.3. Prøvningsudstyr
 6.3.1. Chassisdynamometer
 6.3.1.1. Hvis holdbarhedsprøven udføres på chassisdynamometer, skal dynamometeret kunne gennemkøre den i punkt 6.1 i dette bilag beskrevne cyklus. Dynamometeret skal specielt være forsynet med systemer til simulering af inerti og fremdriftsmodstand.
 6.3.1.2. Effektabsorptionsenheden skal være indstillet således, at den absorberer den effekt, der overføres til drivhjulene ved en konstant hastighed på 80 km/h. Måden, hvorpå denne effekt bestemmes og effektabsorptionen indstilles, er den samme som den, der er beskrevet i tillæg 7 til bilag 4a til dette regulativ.
 6.3.1.3. Køretøjets kølesystem skal kunne give køretøjet en driftstemperatur, der svarer til den, der forekommer ved kørsel på vej


text:
(olie, vand, udstødningssystem osv.).
 6.3.1.4. En række øvrige indstillingsmuligheder og specifikationer for rullestanden vil om nødvendigt blive betragtet som identiske med dem, der er beskrevet i bilag 4a til dette regulativ (f.eks. inertien, som kan være enten mekanisk eller elektronisk).
 6.3.1.5. Køretøjet kan evt. flyttes til en anden rullestand med henblik på emissionsmåling.
 6.3.2. Kørsel på bane eller vej
 Hvis holdbarhedsprøvningen udføres på bane eller vej, skal køretøjets referencemasse mindst være lig med den referencemasse, der kræves ved prøvning på chassisdynamometer.
 7. MÅLING AF EMISSIONEN AF FORURENENDE STOFFER
 Ved prøvningens begyndelse (0 km) og for hver 10 000 km (± 400 km) eller hyppigere, indtil der er kørt 160 000 km, måles udstødningsemissionen som beskrevet i den i punkt 5.3.1 i dette regulativ fastsatte type I-prøvning. De grænseværdier, der anvendes, er dem, der er fastsat i punkt 5.3.1.4 i dette regulativ.
 Hvis der er tale om køretøjer med periodisk regenererende systemer som defineret i punkt 2.20 i dette regulativ, kontrolleres det, at køretøjet ikke er ved at nå til en regenereringsperiode. Hvis dette er tilfældet, køres køretøjet indtil afslutningen af regenereringen. Hvis en regenerering finder sted under emissionsmålingen, skal der gennemføres en ny prøvning (inkl. konditionering), og der ses bort fra det første resultat.
 Alle måleresultaterne for udstødningsemissionen indskrives i en kurve som en funktion af køredistancen afrundet til nærmeste hele kilometertal, og gennem alle disse datapunkter trækkes den bedst passende rette linje ved brug af de mindste kvadraters metode. I denne beregning tages prøveresultatet ved 0 km ikke i betragtning.
 Dataene vil kun kunne accepteres til brug ved beregningen af forringelsesfaktoren, hvis datapunkterne mellem de interpolerede 6 400 km- og 160 000 km-punkter på denne linje ligger inden for ovennævnte grænser.
 Dataene kan dog stadig accepteres, hvis den bedst passende rette linje skærer en gældende grænseværdi med negativ hældning (dvs. at det interpolerede 6 400 km-punkt ligger højere end det interpolerede 160 000 km-punkt), men det faktiske 160 000 km-datapunkt ligger under grænseværdien.
 En multiplikativ forringelsesfaktor for udstødningsemissionen beregnes for hvert forurenende stof på følgende måde:
 hvor:
 Mi1
 =
 masseemissionen af det forurenende stof »i« i g/km interpoleret til 6 400 km
 Mi2
 =
 masseemissionen af det forurenende stof »i« i g/km interpoleret til 160 000 km.
 Disse interpolerede værdier skal beregnes med mindst fire decimaler, inden den ene værdi divideres med den anden for at bestemme forringelsesfaktoren. Slutværdien afrundes til tre decimaler.
 Hvis en forringelsesfaktor er under en, skal den pågældende forringelsesfaktor være en.
 På anmodning af fabrikanten beregnes en supplerende forringelsesfaktor for udstødningsemissionen for hvert forurenende stof på følgende måde:
 D. E. F. = Mi2 – Mi1
 TILLÆG 1
 STANDARDPRØVEBÆNKCYKLUS (STANDARD BENCH CYCLE — SBC)
 1. INDLEDNING
 Standardældningsproceduren ved holdbarhedsprøvning består i ældning af et katalysator- eller lambdasondesystem på en ældningsprøvebænk i henhold til standardprøvebænkcyklussen (SBC) som beskrevet i dette tillæg. SBC kræver anvendelse af en ældningsprøvebænk med en motor som kilde til fødegas til katalysatoren. SBC er en cyklus på 60 s, der gentages efter behov på ældningsprøvebænken med henblik på ældning af den nødvendige varighed.


text:
SBC defineres på grundlag af katalysatortemperatur, motorens luft/brændstofforhold (A/F) og mængden af sekundærlufttilførsel foran den første katalysator.
 2. KONTROL AF KATALYSATORTEMPERATUR
 2.1. Katalysatortemperaturen måles i katalysatormassen i det punkt, hvor den højeste temperatur forekommer i den varmeste katalysator. Alternativt kan fødegastemperaturen måles og konverteres til katalysatormassetemperatur ved hjælp af en lineær transformation, der beregnes ud fra korrelationsdata, som indsamles ud fra katalysatordesign og ældningsprøvebænken til brug i ældningsprocessen.
 2.2. Katalysatortemperaturen kontrolleres ved støkiometrisk drift (01 til 40 s pr. cyklus) til mindst 800 °C (±10 °C) ved valg af passende motorhastighed, belastning og tændingsindstilling for motoren. Den maksimale katalysatortemperatur, der forekommer i løbet af cyklussen ved 890 °C (±10 °C), kontrolleres ved at vælge det passende A/F-forhold for motoren i løbet af den »fede« fase som beskrevet i tabel A9.Till1/2.
 2.3. Ved anvendelse af en anden lav kontroltemperatur end 800 °C skal den høje kontroltemperatur være 90 °C højere end den lave kontroltemperatur.
 Tabel A9.App1/2
 Standardprøvebænkcyklus (Standard Bench Cycle — SBC)
 Tid
 (sekunder)
 Motorens luft/brændstofforhold
 Sekundær-lufttilførsel
 1-40
 Støkiometrisk med belastning, tændingsindstilling og motorhastighed, der kontrolleres for at opnå en katalysatortemperatur på mindst 800 °C
 Ingen
 41-45
 »Fed« (A/F-forhold, der vælges for at opnå en maksimal katalysatortemperatur over hele cyklussen på 890 °C eller 90 °C højere end den laveste kontroltemperatur)
 Ingen
 46-55
 »Fed« (A/F-forhold, der vælges for at opnå en maksimal katalysatortemperatur over hele cyklussen på 890 °C eller 90 °C højere end den laveste kontroltemperatur)
 3 % (±1 %)
 56-60
 Støkiometrisk med belastning, tændingsindstilling og motorhastighed, der kontrolleres for at opnå en katalysatortemperatur på mindst 800 °C
 3 % (±1 %)
 Figur A9.App1/2
 Standardprøvebænkcyklus
 Luft-brændstof-blandingsforhold
 Luft-brændstofblandingsforh.
 Støkiometri
 Luftindsprøjtning
 Sekundærluft
 Tid (sekunder)
 Begrænsning af katalysatortemp. til 800 °C
 »Rich«
 3. UDSTYR OG PROCEDURER FOR ÆLDNINGSPRØVEBÆNK
 3.1. Konfigurering af ældningsprøvebænk. Ældningsprøvebænken skal give passende udstødningsstrøm, temperatur, luft-/brændstofforhold, udstødningsbestanddele og sekundær lufttilførsel ved katalysatorens indtag.
 Standardældningsprøvebænken består af en motor, en motorkontrol og et motordynamometer. Andre opstillinger accepteres også (f.eks. komplet køretøj på dynamometer eller en brænder, der giver de korrekte udstødningsforhold), så længe forholdene ved katalysatorindtaget og kontrolspecifikationerne i dette tillæg overholdes.
 En enkelt ældningsprøvebænk kan være udformet således, at udstødningsstrømmen er inddelt i flere strømme, såfremt hver udstødningsstrøm opfylder kravene i dette tillæg. Hvis prøvebænken har mere end én udstødningsstrøm, kan flere katalysatorsystemer ældes samtidigt.
 3.2. Montering af udstødningssystem. Hele systemet bestående af katalysator og lambdasonde sammen med alle udstødningsrør, der forbinder disse komponenter, monteres på prøvebænken. For motorer med flere udstødningsstrømme (f.eks. V6- og V8-motorer) skal hver sektion i udstødningssystemet parallelmonteres separat på prøvebænken.
 For udstødningssystemer med flere rækkemonterede katalysatorer monteres hele katalysatorsystemet bestående af alle katalysatorer, alle lambdasonder og de tilknyttede udstødningsrør som en samlet helhed med henblik på ældning. Alternativt kan hver enkelt katalysator udsættes for ældning af passende varighed.
 3.3. Temperaturmåling. Katalysatortemperaturen måles ved hjælp af et termoelement placeret i katalysatormassen i punktet med den højeste temperatur i den varmeste katalysator. Alternativt kan fødegastemperaturen lige før katalysatorindtaget måles og konverteres til katalysatormassetemperatur ved hjælp af en lineær transformation, der beregnes ud fra indsamlede korrelationsdata om katalysatordesignet


text:
og ældningsprøvebænken til brug i ældningsprocessen. Katalysatortemperaturen registreres digitalt ved en hastighed på 1 hertz (1 måling pr. sekund).
 3.4. Luft/brændstof-måling. Der træffes foranstaltninger med henblik på måling af luft/brændstof-forholdet (A/F) (f.eks.»wide-range« lambdasonder) så tæt som muligt på katalysatorens ind- og udtagsflanger. Dataene fra disse sensorer skal registreres digitalt ved en hastighed på 1 hertz (1 måling pr. sekund).
 3.5. Udstødningsstrømbalance. Der træffes foranstaltninger med henblik på at sikre, at en passende mængde udstødning (der måles i g/s ved støkiometri med en tolerance på ±5 g/s) strømmer gennem hvert katalysatorsystem, der ældes på prøvebænken.
 Den korrekte gennemstrømningshastighed bestemmes på grundlag af den udstødningsstrøm, der normalt forekommer i det originale køretøjs motor ved en stationær motorhastighed og belastning, der vælges for prøvebænkældning i punkt 3.6.
 3.6. Opstilling. Motorhastigheden, belastningen og tændingsindstillingen vælges således, at man opnår en temperatur i katalysatormassen på 800 °C (±10 °C) ved stationær støkiometrisk drift.
 Lufttilførselssystemet indstilles til at levere den nødvendige luftstrøm til at frembringe 3,0 % oxygen (± 0,1 %) i den stationære støkiometriske udstødningsstrøm lige før den første katalysator. En typisk A/F-værdi opstrøms (i henhold til punkt 3.4 i dette tillæg) er lambda 1,16 (hvilket svarer til ca. 3 % oxygen).
 Med tændt lufttilførsel justeres det »fede« A/F-forhold således, at der opnås en temperatur i katalysatormassen på 890 °C (±10 °C). En typisk A/F-værdi for dette trin er lambda 0,94 (ca. 2 % CO).
 3.7. Ældningscyklus. Standardprocedurerne for ældning på prøvebænk bygger på SBC. SBC gentages, indtil ældningsgraden, der beregnes ved hjælp af BAT-formlen for ældningstid, er nået.
 3.8. Kvalitetssikring. Temperaturerne og A/F-forholdet i punkt 3.3 og 3.4 i dette tillæg kontrolleres regelmæssigt (mindst hver 50. time) under ældning. Der foretages de nødvendige justeringer for at sikre, at SBC overholdes under hele ældningsprocessen.
 Efter afsluttet ældning registreres katalysatorens tids- og temperaturdata, der blev indsamlet under ældningsprocessen, i et histogram med temperaturintervaller på højst 10 °C. BAT-formlen og den beregnede effektive referencetemperatur for ældningscyklussen i henhold til punkt 2.3.1.4 i dette bilag anvendes til at bestemme, om katalysatoren har været udsat for en passende grad af termisk ældning. Ældningen på prøvebænk forlænges, hvis den termiske effekt af den beregnede ældningstid ikke er mindst 95 % af den ønskede termiske ældning.
 3.9. Start og slut. Det skal sikres, at den maksimale katalysatortemperatur for hurtig forringelse (f.eks. 1 050 °C) ikke forekommer ved start eller slut. Der kan anvendes særlige start- og slutprocedurer med lav temperatur for at sikre dette.
 4. EKSPERIMENTEL BESTEMMELSE AF R-FAKTOREN FOR PROCEDURERNE FOR HOLDBARHEDSPRØVNING VED ÆLDNING PÅ PRØVEBÆNK.
 4.1. R-faktoren er katalysatorens termiske reaktivitetskoefficient, der anvendes i BAT-formlen. Fabrikanterne kan bestemme værdien af R eksperimentelt ved følgende procedurer.
 4.1.1. Ved hjælp af den relevante prøvebænkcyklus og den relevante hardware til ældning på prøvebænk ældes flere katalysatorer (mindst 3 af samme konstruktion) ved forskellige kontroltemperaturer mellem den normale driftstemperatur og den temperatur, hvor der opstår skade. Emissionerne (eller katalysator-ineffektiviteten (1-katalysator-effektivitet)) måles for hver udstødningskomponent. Det skal sikres, at den endelige prøvning giver data mellem en og to gange emissionsnormen.
 4.1.2. Der foretages et


text:
estimat af værdien af »R« og en beregning af den effektive referencetemperatur (Tr) for ældningscyklussen på prøvebænk for hver kontroltemperatur i henhold til punkt 2.3.1.4 i dette bilag.
 4.1.3. Emissionerne (eller katalysator-ineffektiviteten) registreres i forhold til ældningstid for hver katalysator. Den mindst kvadratiske og bedst tilpassede linje beregnes på grundlag af de pågældende data. For at de pågældende data kan benyttes til dette formål, bør de have et omtrentligt fælles skæringspunkt mellem 0 og 6 400 km. Se f.eks. figur A9.Till1/3.
 4.1.4. Beregn hældningen for den bedst tilpassede linje for hver ældningstemperatur.
 Figur A9.App1/3
 Eksempel på katalysatorældning
 Temp. B
 Temp. C
 Temp. A
 1 × std.
 2 × std.
 Ældningstid (timer)
 Emissioner
 4.1.5. Den naturlige logaritme (ln) af hældningen for hver bedst tilpassede linje (bestemt i punkt i 4.1.4 i dette tillæg) registreres langs den lodrette akse i forhold til den omvendte ældningstemperatur (1/(ældningstemperatur, grader K)) langs den vandrette akse. De mindst kvadratiske og bedst tilpassede linjer beregnes på grundlag af de pågældende data. Linjens hældning er R-faktoren. Se f.eks. figur A9.Till1/4.
 4.1.6. R-faktoren sammenlignes med den oprindelige værdi, der blev anvendt i punkt 4.1.2 i dette tillæg. Hvis den beregnede R-faktor adskiller sig fra den oprindelige værdi med mere end 5 %, vælges en ny R-faktor, som ligger mellem den oprindelige og de beregnede værdier, hvorefter trinnene i punkt 4.1.2-4.1.6 gentages for at finde en ny R-faktor. Denne procedure gentages, indtil den beregnede R-faktor er mindre end 5 % fra den R-faktor, der oprindeligt blev antaget.
 4.1.7. Sammenlign R-faktoren, der fastsættes separat for hver udstødningskomponent. Den laveste R-faktor (»worst case«) anvendes i BAT-formlen.
 Figur A9.App1/4
 Bestemmelse af R-faktoren
 1/(ældningstemperatur)
 hældning = ændringsrate emissioner/tid
 – Ln(hældning)
 TILLÆG 2
 STANDARDCYKLUS FOR DIESELPRØVEBÆNK (STANDARD DIESEL BENCH CYCLE — SDBC)
 1. Indledning
 For partikelfiltre er antallet af regenereringer kritisk for ældningsprocessen. For systemer, der kræver afsvovlingscyklusser (f.eks. katalysator med NOx-lagring), har denne proces også stor betydning.
 Standardproceduren for holdbarhedsprøvning ved ældning på dieselprøvebænk består i ældningen af et efterbehandlingssystem på en ældningsprøvebænk i henhold til SDBC som beskrevet i dette tillæg. SDBC kræver anvendelse af en ældningsprøvebænk med en motor som kilde til fødegas til systemet.
 Systemets regenererings-/afsvovlingsstrategier skal i løbet af SDBC forblive under normale driftsforhold.
 2. SDBC reproducer den motorhastighed og de belastningsforhold, der forekommer i SRC-cyklussen svarende til den periode, for hvilken holdbarheden skal bestemmes. Motorindstillingerne på prøvebænken kan for at fremskynde ældningsprocessen ændres for at reducere systemets belastningstider. For eksempel kan indsprøjtningsindstillingen eller EGR-strategien ændres.
 3. Udstyr og procedurer for ældningsprøvebænk
 3.1. Standardældningsprøvebænken består af en motor, en motorkontrol og et motordynamometer. Andre opstillinger accepteres også (f.eks. komplet køretøj på dynamometer eller en brænder, der giver de korrekte udstødningsforhold), så længe forholdene ved efterbehandlingssystemet og kontrolspecifikationerne i dette tillæg overholdes.
 En enkelt ældningsprøvebænk kan være udformet således, at udstødningsstrømmen er inddelt i flere strømme, såfremt hver udstødningsstrøm opfylder kravene i dette tillæg. Hvis prøvebænken har mere end én udstødningsstrøm, kan flere udstødningssystemer ældes samtidig.
 3.2. Montering af udstødningssystem. Hele efterbehandlingssystemet sammen med alle udstødningsrør, der forbinder disse komponenter, monteres


text:
på prøvebænken. For motorer med flere udstødningsstrømme (f.eks. V6- og V8-motorer) skal hver sektion af udstødningssystemet monteres separat på prøvebænken.
 Hele efterbehandlingssystemet monteres som en samlet enhed til ældning. Alternativt kan hver enkelt komponent udsættes for ældning af passende varighed.
 TILLÆG 3
 STANDARDVEJCYKLUS (STANDARD ROAD CYCLE — SRC)
 1. INDLEDNING
 Standardvejcyklussen (SRC) er en prøvningscyklus på 1 kilometer. Køretøjet køres på en prøvebane eller på et kilometerdynamometer.
 Cyklussen består af 7 omgange a 6 km. Omgangslængden kan ændres efter længden på prøvebanen til kilometerakkumulering.
 Standardvejcyklus
 Omgang
 Beskrivelse
 Typisk acceleration m/s2
 1
 (motorstart) tomgang 10 s
 0
 1
 Moderat acceleration til 48 km/h
 1,79
 1
 Stabil hastighed på 48 km/h i
 omgang
 0
 1
 Moderat deceleration til 32 km/h
 – 2,23
 1
 Moderat acceleration til 48 km/h
 1,79
 1
 Stabil hastighed på 48 km/h i
 omgang
 0
 1
 Moderat deceleration til standsning
 – 2,23
 1
 Tomgang i 5 s
 0
 1
 Moderat acceleration til 56 km/h
 1,79
 1
 Stabil hastighed på 56 km/h i
 omgang
 0
 1
 Moderat deceleration til 40 km/h
 – 2,23
 1
 Moderat acceleration til 56 km/h
 1,79
 1
 Stabil hastighed på 56 km/h i
 omgang
 0
 1
 Moderat deceleration til standsning
 – 2,23
 2
 Tomgang i 10 s
 0
 2
 Moderat acceleration til 64 km/h
 1,34
 2
 Stabil hastighed på 64 km/h i
 omgang
 0
 2
 Moderat deceleration til 48 km/h
 – 2,23
 2
 Moderat acceleration til 64 km/h
 1,34
 2
 Stabil hastighed på 64 km/h i
 omgang
 0
 2
 Moderat deceleration til standsning
 – 2,23
 2
 Tomgang i 5 s
 0
 2
 Moderat acceleration til 72 km/h
 1,34
 2
 Stabil hastighed på 72 km/h i
 omgang
 0
 2
 Moderat deceleration til 56 km/h
 – 2,23
 2
 Moderat acceleration til 72 km/h
 1,34
 2
 Stabil hastighed på 72 km/h i
 omgang
 0
 2
 Moderat deceleration til standsning
 – 2,23
 3
 Tomgang i 10 s
 0
 3
 Hård acceleration til 88 km/h
 1,79
 3
 Stabil hastighed på 88 km/h i
 omgang
 0
 3
 Moderat deceleration til 72 km/h
 – 2,23
 3
 Moderat acceleration til 88 km/h
 0,89
 3
 Stabil hastighed på 88 km/h i
 omgang
 0
 3
 Moderat deceleration til 72 km/h
 – 2,23
 3
 Moderat acceleration til 97 km/h
 0,89
 3
 Stabil hastighed på 97 km/h i
 omgang
 0
 3
 Moderat deceleration til 80 km/h
 – 2,23
 3
 Moderat acceleration til 97 km/h
 0,89
 3
 Stabil hastighed på 97 km/h i
 omgang
 0
 3
 Moderat deceleration til standsning
 – 1,79
 4
 Tomgang i 10 s
 0
 4
 Hård acceleration til 129 km/h
 1,34
 4
 Friløb til 113 km/h
 – 0,45
 4
 Stabil hastighed på 113 km/h i
 omgang
 0
 4
 Moderat deceleration til 80 km/h
 – 1,34
 4
 Moderat acceleration til 105 km/h
 0,89
 4
 Stabil hastighed på 105 km/h i
 omgang
 0
 4
 Moderat deceleration til 80 km/h
 – 1,34
 5
 Moderat acceleration til 121 km/h
 0,45
 5
 Stabil hastighed på 121 km/h i
 omgang
 0
 5
 Moderat deceleration til 80 km/h
 – 1,34
 5
 Let acceleration til 113 km/h
 0,45
 5
 Stabil hastighed på 113


text:
km/h i
 omgang
 0
 5
 Moderat deceleration til 80 km/h
 – 1,34
 6
 Moderat acceleration til 113 km/h
 0,89
 6
 Friløb til 97 km/h
 – 0,45
 6
 Stabil hastighed på 97 km/h i
 omgang
 0
 6
 Moderat deceleration til 80 km/h
 – 1,79
 6
 Moderat acceleration til 104 km/h
 0,45
 6
 Stabil hastighed på 104 km/h i
 omgang
 0
 6
 Moderat deceleration til standsning
 – 1,79
 7
 Tomgang i 45 s
 0
 7
 Hård acceleration til 88 km/h
 1,79
 7
 Stabil hastighed på 88 km/h i
 omgang
 0
 7
 Moderat deceleration til 64 km/h
 – 2,23
 7
 Moderat acceleration til 88 km/h
 0,89
 7
 Stabil hastighed på 88 km/h i
 omgang
 0
 7
 Moderat deceleration til 64 km/h
 – 2,23
 7
 Moderat acceleration til 80 km/h
 0,89
 7
 Stabil hastighed på 80 km/h i
 omgang
 0
 7
 Moderat deceleration til 64 km/h
 – 2,23
 7
 Moderat acceleration til 80 km/h
 0,89
 7
 Stabil hastighed på 80 km/h i
 omgang
 0
 7
 Moderat deceleration til standsning
 – 2,23
 Standardvejcyklussen repræsenteres grafisk i nedenstående figur:
 Hastighed (km/h)
 Omgange (5,95 km)
 Standardvejcyklus
 BILAG 10
 SPECIFIKATIONER FOR REFERENCEBRÆNDSTOFFER
 1. SPECIFIKATIONER FOR REFERENCEBRÆNDSTOFFER TIL PRØVNING AF KØRETØJERS EMISSIONSGRÆNSEVÆRDIER
 1.1. Tekniske data for det referencebrændstof, som skal anvendes til prøvning af køretøjer med motor med styret tænding
 Type: Benzin (E5)
 Parameter
 Enhed
 Grænseværdier (1)
 Prøvningsmetode
 Minimum
 Maksimum
 Research-oktantal (RON)
 95,0
 —
 EN 25164
 prEN ISO 5164
 Motoroktantal (MON)
 85,0
 —
 EN 25163
 prEN ISO 5163
 Massefylde ved 15 °C
 kg/m3
 743
 756
 EN ISO 3675
 EN ISO 12185
 Damptryk
 kPa
 56,0
 60,0
 EN ISO 13016-1 (DVPE)
 Vandindhold
 % v/v
 0,015
 ASTM E 1064
 Destillering:
 —
 fordampet ved 70 °C
 % v/v
 24,0
 44,0
 EN-ISO 3405
 —
 fordampet ved 100 °C
 % v/v
 48,0
 60,0
 EN-ISO 3405
 —
 fordampet ved 150 °C
 % v/v
 82,0
 90,0
 EN-ISO 3405
 —
 slutkogepunkt
 °C
 190
 210
 EN-ISO 3405
 Restkoncentrationer
 % v/v
 —
 2,0
 EN-ISO 3405
 Carbonhydridanalyse:
 —
 Olefiner
 % v/v
 3,0
 13,0
 ASTM D 1319
 —
 Aromater
 % v/v
 29,0
 35,0
 ASTM D 1319
 —
 Benzen
 % v/v
 —
 1,0
 EN 12177
 —
 Mættede forbindelser
 % v/v
 Rapport
 ASTM 1319
 Carbon/hydrogen-forhold
 Rapport
 Carbon-oxygen-forhold
 Rapport
 Induktionstid (2)
 minutter
 480
 —
 EN-ISO 7536
 Oxygenindhold (3)
 % m/m
 Rapport
 EN 1601
 Harpiks
 mg/ml
 —
 0,04
 EN-ISO 6246
 Svovlindhold (4)
 mg/kg
 —
 10
 EN ISO 20846
 EN ISO 20884
 Kobberkorrosion
 —
 Klasse 1
 EN-ISO 2160
 Blyindhold
 mg/l
 —
 5
 EN 237
 Fosforindhold (5)
 mg/l
 —
 1,3
 ASTM D 3231
 Ethanol (3)
 % v/v
 4,7
 5,3
 EN 1601
 EN 13132
 Type: Benzin (E10)
 Parameter
 Enhed
 Grænseværdier (6)
 Prøvningsmetode
 Minimum
 Maksimum
 Research-oktantal, RON (7)
 95,0
 98,0
 EN ISO 5164
 Motoroktantal, MON (7)
 85,0
 89,0
 EN ISO 5163
 Massefylde ved 15 °C
 kg/m3
 743,0
 756,0
 EN ISO 12185
 Damptryk (DVPE)
 kPa
 56,0
 60,0
 EN 13016-1
 Vandindhold
 % v/v
 maks. 0,05
 Udseende ved – 7 °C: Klar og blank
 EN 12937
 Destillering:
 —
 fordampet ved 70 °C
 % v/v
 34,0
 46,0
 EN ISO 3405
 —
 fordampet ved 100 °C
 % v/v
 54,0
 62,0
 EN ISO 3405
 —
 fordampet


text:
ved 150 °C
 % v/v
 86,0
 94,0
 EN ISO 3405
 —
 slutkogepunkt
 °C
 170
 195
 EN ISO 3405
 Restkoncentrationer
 % v/v
 —
 2,0
 EN ISO 3405
 Carbonhydridanalyse:
 —
 olefiner
 % v/v
 6,0
 13,0
 EN 22854
 —
 aromater
 % v/v
 25,0
 32,0
 EN 22854
 —
 benzen
 % v/v
 —
 1,00
 EN 22854
 EN 238
 —
 mættede forbindelser
 % v/v
 Angives
 EN 22854
 Carbon/hydrogen-forhold
 Angives
 Carbon-oxygen-forhold
 Angives
 Induktionstid (8)
 minutter
 480
 —
 EN ISO 7536
 Oxygenindhold (9)
 % m/m
 3,3
 3,7
 EN 22854
 Vasket med opløsningsmiddel
 (Harpiksindhold)
 mg/100ml
 —
 4
 EN ISO 6246
 Svovlindhold (10)
 mg/kg
 —
 10
 EN ISO 20846
 EN ISO 20884
 Kobberstrimmelkorrosion, 3 timer, 50 °C
 —
 Klasse 1
 EN ISO 2160
 Blyindhold
 mg/l
 —
 5
 EN 237
 Fosforindhold (11)
 mg/l
 —
 1,3
 ASTM D 3231
 Ethanol (9)
 % v/v
 9,0
 10,0
 EN 22854
 Type: Ethanol (E85)
 Parameter
 Enhed
 Grænseværdier (12)
 Prøvningsmetode (13)
 Minimum
 Maksimum
 Research-oktantal (RON)
 95,0
 —
 EN ISO 5164
 Motoroktantal (MON)
 85,0
 —
 EN ISO 5163
 Massefylde ved 15 °C
 kg/m3
 Rapport
 ISO 3675
 Damptryk
 kPa
 40,0
 60,0
 EN ISO 13016-1 (DVPE)
 Svovlindhold (14)
 (15)
 mg/kg
 —
 10
 EN ISO 20846
 EN ISO 20884
 Oxidationsstabilitet
 minutter
 360
 EN ISO 7536
 Harpiksindhold (vasket med opløsningsmiddel)
 mg/(100 ml)
 —
 5
 EN-ISO 6246
 Udseende
 bestemmes ved den omgivende temperatur, dog mindst 15 °C.
 Klar og blank, synligt fri for opslæmmede eller udfældede kontaminanter
 Visuel inspektion
 Ethanol og højere alkoholer (18)
 % v/v
 83
 85
 EN 1601
 EN 13132
 EN 14517
 Højere alkoholer (C3-C8)
 % v/v
 —
 2,0
 Methanol
 % v/v
 0,5
 Benzin (16)
 % v/v
 Rest
 EN 228
 Fosfor
 mg/l
 0,3 (17)
 ASTM D 3231
 Vandindhold
 % v/v
 0,3
 ASTM E 1064
 Uorganisk chloridindhold
 mg/l
 1
 ISO 6227
 pHe
 6,5
 9,0
 ASTM D 6423
 Kobberstrimmelkorrosion
 (3 timer ved 50°C)
 Klassificering
 Klasse 1
 EN ISO 2160
 Syreindhold (beregnet som eddikesyre CH3COOH)
 % m/m
 (mg/l)
 —
 0,005
 (40)
 ASTM D 1613
 Carbon/hydrogen-forhold
 Angives
 Carbon-oxygen-forhold
 Angives
 1.2. Tekniske data for referencebrændstof til brug ved prøvning af køretøjer med kompressionstænding
 Type: Dieselolie (B5)
 Parameter
 Enhed
 Grænseværdier (19)
 Prøvningsmetode
 Minimum
 Maksimum
 Cetantal (20)
 52,0
 54,0
 EN-ISO 5165
 Massefylde ved 15 °C
 kg/m3
 833
 837
 EN-ISO 3675
 Destillering:
 —
 50 %-point
 °C
 245
 —
 EN-ISO 3405
 —
 95 %-point
 °C
 345
 350
 EN-ISO 3405
 —
 slutkogepunkt
 °C
 —
 370
 EN-ISO 3405
 Flammepunkt
 °C
 55
 —
 EN 22719
 Koldfilterpunkt (CFPP)
 °C
 —
 – 5
 EN 116
 Viskositet ved 40 °C
 mm2/s
 2,3
 3,3
 EN-ISO 3104
 Polycykliske aromatiske kulbrinter
 % m/m
 2,0
 6,0
 EN 12916
 Svovlindhold (21)
 mg/kg
 —
 10
 EN ISO 20846
 /EN ISO 20884
 Kobberkorrosion
 —
 Klasse 1
 EN-ISO 2160
 Kulstofrest efter Conradson (10 % destillationsrest)
 % m/m
 —
 0,2
 EN-ISO 10370
 Askeindhold
 % m/m
 —
 0,01
 EN-ISO 6245
 Vandindhold
 % m/m
 —
 0,02
 EN-ISO 12937
 Neutralisationstal (stærk syre)
 mg KOH/g
 —
 0,02
 ASTM D 974
 Oxidationsstabilitet (22)
 mg/ml
 —
 0.025
 EN-ISO 12205
 Smøreegenskab (HFRR slidskanningsdiameter ved 60 °C)
 μm
 —
 400
 EN ISO 12156
 Oxidationsstabilitet ved 110 °C (22)
 (24)
 h
 20,0
 EN 14112
 FAME (23)
 % v/v
 4,5
 5,5
 EN 14078
 Type: Dieselolie


text:
(B7)
 Parameter
 Enhed
 Grænseværdier (25)
 Prøvningsmetode
 Minimum
 Maksimum
 Cetantal
 46,0
 EN ISO 4264
 Cetantal (26)
 52,0
 56,0
 EN ISO 5165
 Massefylde ved 15 °C
 kg/m3
 833,0
 837,0
 EN ISO 12185
 Destillering:
 —
 50 %-point
 °C
 245,0
 —
 EN ISO 3405
 —
 95 %-point
 °C
 345,0
 360,0
 EN ISO 3405
 —
 slutkogepunkt
 °C
 —
 370,0
 EN ISO 3405
 Flammepunkt
 °C
 55
 —
 EN ISO 2719
 Uklarhedspunkt (cloud point)
 °C
 —
 -10
 EN 23015
 Viskositet ved 40 °C
 mm2/s
 2,30
 3,30
 EN ISO 3104
 Polycykliske aromatiske kulbrinter
 % m/m
 2,0
 4,0
 EN 12916
 Svovlindhold
 mg/kg
 —
 10,0
 EN ISO 20846
 EN ISO 20884
 Kobberstrimmelkorrosion, 3 timer, 50 °C
 —
 Klasse 1
 EN ISO 2160
 Kulstofrest efter Conradson (10 % destillationsrest)
 % m/m
 —
 0,20
 EN ISO 10370
 Askeindhold
 % m/m
 —
 0.010
 EN ISO 6245
 Forureninger i alt
 mg/kg
 —
 24
 EN 12662
 Vandindhold
 mg/kg
 —
 200
 EN ISO 12937
 Syretal
 mg KOH/g
 —
 0,10
 EN ISO 6618
 Smøreegenskab (HFRR slidskanningsdiameter ved 60 °C)
 μm
 —
 400
 EN ISO 12156
 Oxidationsstabilitet ved 110 °C (27)
 h
 20,0
 EN 15751
 FAME (28)
 % v/v
 6,0
 7,0
 EN 14078
 2. TEKNISKE DATA FOR DET REFERENCEBRÆNDSTOF, SOM SKAL ANVENDES TIL PRØVNING AF KØRETØJER MED MOTOR MED STYRET TÆNDING VED LAV OMGIVENDE TEMPERATUR — TYPE VI-PRØVE
 Type: Benzin (E5)
 Parameter
 Enhed
 Grænseværdier (29)
 Prøvningsmetode
 Minimum
 Maksimum
 Research-oktantal (RON)
 95,0
 —
 EN 25164
 pr. EN ISO 5164
 Motoroktantal (MON)
 85,0
 —
 EN 25163
 pr. EN ISO 5163
 Massefylde ved 15 °C
 kg/m3
 743
 756
 EN ISO 3675
 EN ISO 12185
 Damptryk
 kPa
 56,0
 95,0
 EN ISO 13016-1 (DVPE)
 Vandindhold
 % v/v
 0,015
 ASTM E 1064
 Destillering:
 —
 fordampet ved 70 °C
 % v/v
 24,0
 44,0
 EN-ISO 3405
 —
 fordampet ved 100 °C
 % v/v
 50,0
 60,0
 EN-ISO 3405
 —
 fordampet ved 150 °C
 % v/v
 82,0
 90,0
 EN-ISO 3405
 —
 slutkogepunkt
 °C
 190
 210
 EN-ISO 3405
 Restkoncentrationer
 % v/v
 —
 2,0
 EN-ISO 3405
 Carbonhydridanalyse:
 —
 Olefiner
 % v/v
 3,0
 13,0
 ASTM D 1319
 —
 Aromater
 % v/v
 29,0
 35,0
 ASTM D 1319
 —
 Benzen
 % v/v
 —
 1,0
 EN 12177
 —
 Mættede forbindelser
 % v/v
 Rapport
 ASTM 1319
 Carbon/hydrogen-forhold
 Rapport
 Carbon-oxygen-forhold
 Rapport
 Induktionstid (30)
 minutter
 480
 —
 EN-ISO 7536
 Oxygenindhold (31)
 % m/m
 Rapport
 EN 1601
 Harpiks
 mg/ml
 —
 0,04
 EN-ISO 6246
 Svovlindhold (32)
 mg/kg
 —
 10
 EN ISO 20846
 EN ISO 20884
 Kobberkorrosion
 —
 Klasse 1
 EN-ISO 2160
 Blyindhold
 mg/l
 —
 5
 EN 237
 Fosforindhold (33)
 mg/l
 —
 1,3
 ASTM D 3231
 Ethanol (31)
 % v/v
 4,7
 5,3
 EN 1601
 EN 13132
 Type: Benzin (E10)
 Parameter
 Enhed
 Grænseværdier (34)
 Prøvningsmetode
 Minimum
 Maksimum
 Research-oktantal, RON (35)
 95,0
 98,0
 EN ISO 5164
 Motoroktantal, MON (35)
 85,0
 89,0
 EN ISO 5163
 Massefylde ved 15 °C
 kg/m3
 743,0
 756,0
 EN ISO 12185
 Damptryk (DVPE)
 kPa
 56,0
 95,0
 EN 13016-1
 Vandindhold
 % v/v
 maks. 0,05
 Udseende ved – 7 °C: Klar og blank
 EN 12937
 Destillering:
 —
 fordampet ved 70 °C
 % v/v
 34,0
 46,0
 EN ISO 3405
 —
 fordampet ved 100 °C
 % v/v
 54,0
 62,0
 EN ISO 3405
 —


text:
fordampet ved 150 °C
 % v/v
 86,0
 94,0
 EN ISO 3405
 —
 slutkogepunkt
 °C
 170
 195
 EN ISO 3405
 Restkoncentrationer
 % v/v
 —
 2,0
 EN ISO 3405
 Carbonhydridanalyse:
 —
 olefiner
 % v/v
 6,0
 13,0
 EN 22854
 —
 aromater
 % v/v
 25,0
 32,0
 EN 22854
 —
 benzen
 % v/v
 —
 1,00
 EN 22854
 EN 238
 —
 mættede forbindelser
 % v/v
 Angives
 EN 22854
 Carbon/hydrogen-forhold
 Angives
 Carbon-oxygen-forhold
 Angives
 Induktionstid (36)
 minutter
 480
 —
 EN ISO 7536
 Oxygenindhold (37)
 % m/m
 3,3
 3,7
 EN 22854
 Vasket med opløsningsmiddel
 (Harpiksindhold)
 mg/100ml
 —
 4
 EN ISO 6246
 Svovlindhold (38)
 mg/kg
 —
 10
 EN ISO 20846
 EN ISO 20884
 Kobberstrimmelkorrosion, 3 timer, 50 °C
 —
 Klasse 1
 EN ISO 2160
 Blyindhold
 mg/l
 —
 5
 EN 237
 Fosforindhold (39)
 mg/l
 —
 1,3
 ASTM D 3231
 Ethanol (37)
 % v/v
 9,0
 10,0
 EN 22854
 Type: Ethanol (E75)
 Parameter
 Enhed
 Grænseværdier (40)
 Prøvningsmetode (41)
 Minimum
 Maksimum
 Research-oktantal (RON)
 95
 —
 EN ISO 5164
 Motoroktantal (MON)
 85
 —
 EN ISO 5163
 Massefylde ved 15 °C
 kg/m3
 Angives
 EN ISO 12185
 Damptryk
 kPa
 50
 60
 EN ISO 1 30 16-1 (DVPE)
 Svovlindhold (42)
 (43)
 mg/kg
 —
 10
 EN ISO 20846
 EN ISO 20884
 Oxidationsstabilitet
 minutter
 360
 —
 EN ISO 7536
 Harpiksindhold
 (vasket med opløsningsmiddel)
 mg/100ml
 —
 4
 EN ISO 6246
 Udseende skal bestemmes ved omgivende temperatur, dog mindst 15 °C.
 Klar og blank, synligt fri for opslæmmede eller udfældede kontaminanter
 Visuel inspektion
 Ethanol og højere alkoholer (46)
 % (v/v)
 70
 80
 EN 1601
 EN 13132
 EN 1451 7
 Højere alkoholer (C3 - C8)
 % (v/v)
 —
 2
 Methanol
 —
 0,5
 Benzin (44)
 % (v/v)
 Rest
 EN 228
 Fosfor
 mg/l
 0,3 (45)
 EN 15487
 ASTM D 3231
 Vandindhold
 % (v/v)
 —
 0,3
 ASTM E 1064
 EN 15489
 Uorganisk chloridindhold
 mg/1
 —
 1
 ISO 6227 — EN 15492
 pHe
 6,5
 9
 ASTM D 6423
 EN 15490
 Kobberstrimmelkorrosion
 (3 timer ved 50 °C)
 Klassificering
 Gruppe I
 EN ISO 2160
 Syreindhold
 (beregnet som eddikesyre CH3COOH)
 % m/m
 0,005
 ASTM 0161 3
 EN 15491
 mg/1
 40
 Carbon/hydrogen-forhold
 Angives
 Carbon-oxygen-forhold
 Angives
 (1) De i specifikationerne anførte værdier er »sande værdier«. Deres grænseværdier er fastsat i henhold til ISO 4259 »Petroleum products — Determination and application of precision data in relation to methods of test«, idet minimumsværdien er fastsat på grundlag af en minimumsforskel på 2R over nul. For maksimal- og minimalværdi har minimalforskellen været 4R (R = reproducerbarhed).
 Uanset denne værdi, som er nødvendig af tekniske årsager, bør brændstoffabrikanten tilstræbe en nulværdi, hvor den anførte maksimumsværdi er 2R, og en gennemsnitsværdi, hvor der anføres maksimums- og minimumsgrænseværdier. Dersom det bliver nødvendigt at afgøre, om et brændstof opfylder kravene i specifikationerne, anvendes ISO 4259.
 (2) Brændstoffet kan indeholde oxidationsinhibitorer og metaldeaktivatorer, som normalt anvendes til stabilisering af benzinproduktionen på raffinaderier, men additiver i form af detergenter eller dispergerende stoffer eller opløsningsolier må ikke tilsættes.
 (3) Ethanol, der opfylder specifikationerne i EN 15376, er det eneste oxygenat, der som led i produktionsprocessen må tilsættes referencebrændstoffet.
 (4) Det faktiske svovlindhold i det brændstof, der anvendes til type I-prøvning, angives.
 (5)


text:
Der må ikke som led i produktionsprocessen tilsættes forbindelser indeholdende fosfor, jern, mangan eller bly til dette referencebrændstof.
 (6) De i specifikationerne anførte værdier er »sande værdier«. Deres grænseværdier er fastsat i henhold til ISO 4259 »Petroleum products — Determination and application of precision data in relation to methods of test«, idet minimumsværdien er fastsat på grundlag af en minimumsforskel på 2R over nul. For maksimal- og minimalværdi har minimalforskellen været 4R (R = reproducerbarhed). Uanset denne værdi, som er nødvendig af tekniske årsager, bør brændstoffabrikanten tilstræbe en nulværdi, hvor den anførte maksimumsværdi er 2R, og en gennemsnitsværdi, hvor der anføres maksimums- og minimumsgrænseværdier. Dersom det bliver nødvendigt at afgøre, om et brændstof opfylder kravene i specifikationerne, anvendes ISO 4259.
 (7) En korrektionsfaktor på 0,2 for MON og RON fratrækkes ved beregning af det endelige resultat i overensstemmelse med EN 228:2008.
 (8) Brændstoffet kan indeholde oxidationsinhibitorer og metaldeaktivatorer, som normalt anvendes til stabilisering af benzinproduktionen på raffinaderier, men additiver i form af detergenter eller dispergerende stoffer eller opløsningsolier må ikke tilsættes.
 (9) Ethanol er det eneste oxygenat, der som led i produktionsprocessen må tilsættes referencebrændstoffet. Den ethanol, der anvendes, skal være i overensstemmelse med EN 15376.
 (10) Det faktiske svovlindhold i det brændstof, der anvendes til type I-prøven, angives.
 (11) Der må ikke som led i produktionsprocessen tilsættes forbindelser indeholdende fosfor, jern, mangan eller bly til dette referencebrændstof.
 (12) De i specifikationerne anførte værdier er »sande værdier«. Deres grænseværdier er fastsat i henhold til ISO 4259 »Petroleum products — Determination and application of precision data in relation to methods of test«, idet minimumsværdien er fastsat på grundlag af en minimumsforskel på 2R over nul. For maksimal- og minimalværdi har minimalforskellen været 4R (R = reproducerbarhed).
 Uanset denne værdi, som er nødvendig af tekniske årsager, bør brændstoffabrikanten tilstræbe en nulværdi, hvor den anførte maksimumsværdi er 2R, og en gennemsnitsværdi, hvor der anføres maksimums- og minimumsgrænseværdier. Dersom det bliver nødvendigt at afgøre, om et brændstof opfylder kravene i specifikationerne, anvendes ISO 4259.
 (13) I tilfælde af tvist anvendes procedurerne for tvistbilæggelse og fortolkning af resultater baseret på prøvningsmetodepræcision som beskrevet i EN ISO 4259.
 (14) I tilfælde af national tvist om svovlindholdet anvendes enten EN ISO 20846 eller EN ISO 20884 på tilsvarende vis som referencen i det nationale bilag til EN 228.
 (15) Det faktiske svovlindhold i det brændstof, der anvendes til type I-prøvningen, angives.
 (16) Indholdet af blyfri benzin kan bestemmes som 100 minus summen af procentdelen for vand- og alkoholindhold.
 (17) Der må ikke som led i produktionsprocessen tilsættes forbindelser indeholdende fosfor, jern, mangan eller bly til dette referencebrændstof.
 (18) Ethanol, der opfylder specifikationerne i EN 15376, er det eneste oxygenat, der som led i produktionsprocessen må tilsættes referencebrændstoffet.
 (19) De i specifikationerne anførte værdier er »sande værdier«. Deres grænseværdier er fastsat i henhold til ISO 4259 »Petroleum products — Determination and application of precision data in relation to methods of test«, idet minimumsværdien er fastsat på grundlag af en minimumsforskel på 2R over nul. For maksimal- og minimalværdi


text:
har minimalforskellen været 4R (R = reproducerbarhed).
 Uanset denne værdi, som er nødvendig af tekniske årsager, bør brændstoffabrikanten tilstræbe en nulværdi, hvor den anførte maksimumsværdi er 2R, og en gennemsnitsværdi, hvor der anføres maksimums- og minimumsgrænseværdier. Dersom det bliver nødvendigt at afgøre, om et brændstof opfylder kravene i specifikationerne, anvendes ISO 4259.
 (20) Det angivne interval for cetantal opfylder ikke kravet om et interval på mindst 4R. I tilfælde af tvist mellem brændstofleverandør og -bruger kan bestemmelserne i ISO 4259 imidlertid anvendes, forudsat at målingerne gentages et tilstrækkeligt antal gange til, at den fornødne præcision kan opnås. Dette må foretrækkes frem for enkeltstående målinger.
 (21) Det faktiske svovlindhold i det brændstof, der anvendes til type I-prøvningen, angives.
 (22) Selv om iltningsstabiliteten kontrolleres, må holdbarheden antages at være begrænset. Der bør indhentes retningslinjer for opbevaring og holdbarhed fra leverandøren.
 (23) FAME-indholdet skal opfylde specifikationerne i EN 14214.
 (24) Oxidationsstabiliteten påvises ved EN-ISO 12205 eller EN 14112. Dette krav kontrolleres i henhold til CEN/TC19-evaluering af oxidativ stabilitet og prøvningsgrænseværdier.
 (25) De i specifikationerne anførte værdier er »sande værdier«. Deres grænseværdier er fastsat i henhold til ISO 4259 »Petroleum products — Determination and application of precision data in relation to methods of test«, idet minimumsværdien er fastsat på grundlag af en minimumsforskel på 2R over nul. For maksimal- og minimalværdi har minimalforskellen været 4R (R = reproducerbarhed). Uanset denne værdi, som er nødvendig af tekniske årsager, bør brændstoffabrikanten tilstræbe en nulværdi, hvor den anførte maksimumsværdi er 2R, og en gennemsnitsværdi, hvor der anføres maksimums- og minimumsgrænseværdier. Dersom det bliver nødvendigt at afgøre, om et brændstof opfylder kravene i specifikationerne, anvendes ISO 4259.
 (26) Det angivne interval for cetantal opfylder ikke kravet om et interval på mindst 4R. I tilfælde af tvist mellem brændstofleverandør og -bruger kan bestemmelserne i ISO 4259 imidlertid anvendes, forudsat at målingerne gentages et tilstrækkeligt antal gange til, at den fornødne præcision kan opnås. Dette må foretrækkes frem for enkeltstående målinger.
 (27) Selv om iltningsstabiliteten kontrolleres, må holdbarheden antages at være begrænset. Der bør indhentes retningslinjer for opbevaring og holdbarhed fra leverandøren.
 (28) FAME-indholdet skal opfylde specifikationerne i EN 14214.
 (29) De i specifikationerne anførte værdier er »sande værdier«. Deres grænseværdier er fastsat i henhold til ISO 4259 »Petroleum products — Determination and application of precision data in relation to methods of test«, idet minimumsværdien er fastsat på grundlag af en minimumsforskel på 2R over nul. For maksimal- og minimalværdi har minimalforskellen været 4R (R = reproducerbarhed).
 Uanset denne værdi, som er nødvendig af tekniske årsager, bør brændstoffabrikanten tilstræbe en nulværdi, hvor den anførte maksimumsværdi er 2R, og en gennemsnitsværdi, hvor der anføres maksimums- og minimumsgrænseværdier. Dersom det bliver nødvendigt at afgøre, om et brændstof opfylder kravene i specifikationerne, anvendes ISO 4259.
 (30) Brændstoffet kan indeholde oxidationsinhibitorer og metaldeaktivatorer, som normalt anvendes til stabilisering af benzinproduktionen på raffinaderier, men additiver i form af detergenter eller dispergerende stoffer eller opløsningsolier må ikke tilsættes.
 (31) Ethanol, der opfylder specifikationerne i EN 15376, er det eneste oxygenat, der som led i produktionsprocessen må


text:
tilsættes referencebrændstoffet.
 (32) Det faktiske svovlindhold i det brændstof, der er anvendt til type VI-prøven, skal angives.
 (33) Der må ikke som led i produktionsprocessen tilsættes forbindelser indeholdende fosfor, jern, mangan eller bly til dette referencebrændstof.
 (34) De i specifikationerne anførte værdier er »sande værdier«. Deres grænseværdier er fastsat i henhold til ISO 4259 »Petroleum products — Determination and application of precision data in relation to methods of test«, idet minimumsværdien er fastsat på grundlag af en minimumsforskel på 2R over nul. For maksimal- og minimalværdi har minimalforskellen været 4R (R = reproducerbarhed). Uanset denne værdi, som er nødvendig af tekniske årsager, bør brændstoffabrikanten tilstræbe en nulværdi, hvor den anførte maksimumsværdi er 2R, og en gennemsnitsværdi, hvor der anføres maksimums- og minimumsgrænseværdier. Dersom det bliver nødvendigt at afgøre, om et brændstof opfylder kravene i specifikationerne, anvendes ISO 4259.
 (35) En korrektionsfaktor på 0,2 for MON og RON fratrækkes ved beregning af det endelige resultat i overensstemmelse med EN 228:2008.
 (36) Brændstoffet kan indeholde oxidationsinhibitorer og metaldeaktivatorer, som normalt anvendes til stabilisering af benzinproduktionen på raffinaderier, men additiver i form af detergenter eller dispergerende stoffer eller opløsningsolier må ikke tilsættes.
 (37) Ethanol er det eneste oxygenat, der som led i produktionsprocessen må tilsættes referencebrændstoffet. Den ethanol, der anvendes, skal være i overensstemmelse med EN 15376.
 (38) Det faktiske svovlindhold i det brændstof, der anvendes til type I-prøven, angives.
 (39) Der må ikke som led i produktionsprocessen tilsættes forbindelser indeholdende fosfor, jern, mangan eller bly til dette referencebrændstof.
 (40) De i specifikationerne omhandlede værdier er »sande værdier«. Deres grænseværdier er fastsat i henhold til ISO 4259 Olieprodukter — Bestemmelse og anvendelse af præcisionsdata i relation til prøvningsmetoder. Ved fastsættelsen af en minimumsværdi er der medregnet en minimumsdifference på 2R over nul. Ved fastsættelsen af en maksimums- og minimumsværdi har minimumsforskellen været 4R (R = reproducerbarhed). Uanset denne procedure, som er nødvendig af tekniske årsager, skal brændstoffabrikanten tilstræbe en nulværdi, hvor den anførte maksimumsværdi er 2R, og en gennemsnitsværdi, hvor der anføres maksimums- og minimumsgrænseværdier. Dersom det bliver nødvendigt at afgøre, om et brændstof opfylder kravene i specifikationerne, anvendes ISO 4259.
 (41) I tilfælde af tvist anvendes procedurerne for tvistbilæggelse og fortolkning af resultater baseret på prøvningsmetodepræcision som beskrevet i EN ISO 4259.
 (42) I tilfælde af national tvist om svovlindholdet anvendes enten EN ISO 20846 eller EN ISO 20884 på tilsvarende vis som referencen i det nationale bilag til EN 228.
 (43) Det faktiske svovlindhold i det brændstof, der er anvendt til type VI-prøven, skal angives.
 (44) Indholdet af blyfri benzin kan bestemmes som 100 minus summen af procentdelen for vand- og alkoholindhold.
 (45) Der må ikke som led i produktionsprocessen tilsættes forbindelser indeholdende fosfor, jern, mangan eller bly til dette referencebrændstof.
 (46) Ethanol, der opfylder specifikationerne i EN 15376, er det eneste oxygenat, der som led i produktionsprocessen må tilsættes referencebrændstoffet.
 BILAG 10A
 SPECIFIKATIONER FOR GASHOLDIGE REFERENCEBRÆNDSTOFFER
 1. SPECIFIKATIONER FOR GASHOLDIGE REFERENCEBRÆNDSTOFFER
 1.1. Tekniske data for LPG-referencebrændstoffer til prøvning af køretøjer efter emissionsgrænserne i tabel 1 i punkt 5.3.1.4 — Type


text:
I-prøvning
 Type: LPG
 Parameter
 Enhed
 Brændstof A
 Brændstof B
 Prøvningsmetode
 Sammensætning:
 ISO 7941
 C3-indhold
 % vol.
 30 ± 2
 85 ± 2
 C4-indhold
 % vol.
 Rest (1)
 Rest (1)
 < C3, >C4
 % vol.
 maks. 2
 maks. 2
 olefiner
 % vol.
 maks. 12
 maks. 15
 Fordampningsrest
 mg/kg
 maks. 50
 maks. 50
 ISO 13757 eller
 EN 15470
 Vand ved 0 °C
 fri
 fri
 EN 15469
 Totalt svovlindhold
 mg/kg
 maks. 50
 maks. 50
 EN 24260 eller
 ASTM 6667
 Hydrogensulfid
 intet
 intet
 ISO 8819
 Kobberstrimmelkorrosion
 klassificering
 Klasse 1
 Klasse 1
 ISO 6251 (2)
 Lugt
 karakteristisk
 karakteristisk
 Motoroktantal
 min. 89
 min. 89
 EN 589, bilag B
 1.2. Tekniske data for NG/biomethanreferencebrændstoffer
 Type: NG/biomethan
 Karakteristika
 Enheder
 Grundlag
 Grænser
 Prøvningsmetode
 min.
 maks.
 Referencebrændstof G20
 Sammensætning:
 Methan
 % mol
 100
 99
 100
 ISO 6974
 Rest (3)
 % mol
 —
 —
 1
 ISO 6974
 N2
 % mol
 ISO 6974
 Svovlindhold
 mg/m3
 (4)
 —
 —
 10
 ISO 6326-5
 Wobbeindeks (netto)
 MJ/m3
 (5)
 48,2
 47,2
 49,2
 Referencebrændstof G25
 Sammensætning:
 Methan
 % mol
 86
 84
 88
 ISO 6974
 Rest (3)
 % mol
 —
 —
 1
 ISO 6974
 N2
 % mol
 14
 12
 16
 ISO 6974
 Svovlindhold
 mg/m3
 (4)
 —
 —
 10
 ISO 6326-5
 Wobbeindeks (netto)
 MJ/m3
 (5)
 39,4
 38,2
 40,6
 1.3. Tekniske data for hydrogen til forbrændingsmotorer
 Type: Hydrogen til forbrændingsmotorer
 Karakteristika
 Enheder
 Grænser
 Prøvningsmetode
 min.
 maks.
 Hydrogenrenhedsgrad
 % mol
 98
 100
 ISO 14687-1
 Samlede carbonhydrider
 μmol/mol
 0
 100
 ISO 14687-1
 Vand (6)
 μmol/mol
 0
 (7)
 ISO 14687-1
 Ilt
 μmol/mol
 0
 (7)
 ISO 14687-1
 Argon
 μmol/mol
 0
 (7)
 ISO 14687-1
 Kvælstof
 μmol/mol
 0
 (7)
 ISO 14687-1
 CO
 μmol/mol
 0
 1
 ISO 14687-1
 Svovl
 μmol/mol
 0
 2
 ISO 14687-1
 Faste partikler (8)
 ISO 14687-1
 1.4. Tekniske data for hydrogen til brændselscellekøretøjer
 Type: Hydrogen til brændselscellekøretøjer
 Karakteristika
 Enheder
 Grænser
 Prøvningsmetode
 min.
 maks.
 Hydrogenbrændstof (9)
 % mol
 99,99
 100
 ISO 14687-2
 Samlede gasser (10)
 μmol/mol
 0
 100
 Samlede carbonhydrider
 μmol/mol
 0
 2
 ISO 14687-2
 Vand
 μmol/mol
 0
 5
 ISO 14687-2
 Ilt
 μmol/mol
 0
 5
 ISO 14687-2
 Helium (He), nitrogen (N2), argon (Ar)
 μmol/mol
 0
 100
 ISO 14687-2
 CO2
 μmol/mol
 0
 2
 ISO 14687-2
 CO
 μmol/mol
 0
 0,2
 ISO 14687-2
 Samlede svovlforbindelser
 μmol/mol
 0
 0.004
 ISO 14687-2
 Formaldehyd (HCHO)
 μmol/mol
 0
 0,01
 ISO 14687-2
 Myresyre (HCOOH)
 μmol/mol
 0
 0,2
 ISO 14687-2
 Ammoniak (NH3)
 μmol/mol
 0
 0,1
 ISO 14687-2
 Samlede halogenerede forbindelser
 μmol/mol
 0
 0,05
 ISO 14687-2
 Partikelstørrelse
 μm
 0
 10
 ISO 14687-2
 Partikelkoncentration
 μg/l
 0
 1
 ISO 14687-2
 1.5. Tekniske data for hydrogen og NG/biomethanbrændstoffer
 Type: H2NG
 Hydrogen- og NG/biomethanbrændstoffer, der tilsammen udgør en H2NG-blanding, skal hver især opfylde de parametre, der er opstillet for dem i dette bilag.
 (1) Rest læses som følger: rest = 100 – C3 ≤ C3 ≥ C4.
 (2) Denne metode giver ikke nødvendigvis nøjagtig bestemmelse af tilstedeværende korroderende stoffer, hvis prøven indeholder korrosionsinhibitorer eller andre kemikalier, som nedsætter korrosiviteten af prøven over for kobberstrimlen. Tilsætning af sådanne stoffer alene med det formål at påvirke prøvningsresultaterne er derfor forbudt.
 (3) Inaktive (forskellig fra N2) + C2 + C2+.
 (4) Værdien fastlægges ved 293,2 K (20 °C) og 101,3 kPa.
 (5)


text:
Værdien fastlægges ved 273,2 K (0 °C) og 101,3 kPa.
 (6) Må ikke kondenseres
 (7) Samlet vand, oxygen, nitrogen og argon: ≤ 1 900 μmol/mol.
 (8) Hydrogenet må ikke indeholde støv, sand, snavs, harpiks, olier eller andre stoffer i en mængde, der kan skade brændstofpåfyldningsudstyret eller det køretøj (den motor), der tilføres brændstof.
 (9) Hydrogenbrændstofindekset bestemmes ved at trække det samlede indhold af ikke hydrogene gasformige bestanddele, der er opført i tabellen (samlede gasser), angivet i mol-%, fra 100 mol-%. Det er mindre end summen af de maksimalt tilladte grænseværdier for alle ikke hydrogene bestanddele, der er angivet i tabellen.
 (10) Den samlede værdi af gasser er summen af værdierne af ikke hydrogene bestanddele, som er opført i tabellen, undtagen partiklerne.
 BILAG 11
 EGENDIAGNOSESYSTEM (OBD-SYSTEM) FOR MOTORKØRETØJER
 1. INDLEDNING
 Dette bilag omhandler de funktionelle aspekter ved egendiagnosesystemer til emissionsbegrænsning på motorkøretøjer.
 2. DEFINITIONER
 I dette bilag alene forstås ved:
 2.1. »Egendiagnosesystem (OBD-system)«: et fejlfindingssystem til emissionsbegrænsning, som er monteret i køretøjet og er i stand til at finde det sandsynlige fejlsted ved hjælp af fejlkoder i computerhukommelsen.
 2.2. »Køretøjstype«: en klasse af motorkøretøjer, der ikke frembyder væsentlige forskelle med hensyn til væsentlige egenskaber for motor og egendiagnosesystem.
 2.3. »Køretøjsfamilie«: en af fabrikanten foretaget gruppering af køretøjer, der som følge af deres konstruktion forventes at have ensartede egenskaber, hvad angår emission af forurenende stoffer fra udstødningen samt egendiagnosesystem. Hvert køretøj i familien skal have opfyldt kravene i dette regulativ som defineret i dette bilags tillæg 2.
 2.4. »Emissionsbegrænsningssystem«: den elektroniske motorstyreenhed og alle de emissionsrelaterede komponenter i et udstødnings- og fordampningssystem, som afgiver signal til eller modtager signal fra denne styreenhed.
 2.5. »Fejlindikator (MI)«: en synlig eller hørlig indikator, der tydeligt informerer føreren i tilfælde af funktionsfejl ved nogen af de emissionsrelaterede komponenter, der er tilsluttet egendiagnosesystemet, eller ved egendiagnosesystemet selv.
 2.6. »Funktionsfejl«: et svigt af emissionsrelaterede komponenter eller systemer, som medfører overskridelse af emissionsgrænserne i punkt 3.3.2 eller indebærer, at egendiagnosesystemet ikke kan opfylde de grundlæggende overvågningskrav i dette bilag.
 2.7. »Sekundærluft«: luft, der tilføres udstødningssystemet ved hjælp af en pumpe eller indsugningsventil eller på anden måde med det formål at fremme oxideringen af HC og CO i udstødningsgassen.
 2.8. »Fejltænding«: manglende forbrænding i cylinderen på en motor med styret tænding som følge af manglende gnistdannelse, ukorrekt brændstofdosering, dårlig kompression eller anden årsag. Ved egendiagnoseovervågning er fejltænding den procentdel af det samlede antal fejltændinger (som angivet af fabrikanten), der medfører, at emissionerne overskrider grænserne i punkt 3.3.2 i dette bilag, eller den procentdel, der kan medføre overophedning af katalysatoren (-erne) med uoprettelig skade til følge. 2.9.
 2.9. »Type I-prøvning«: den kørecyklus (del 1 og 2), som anvendes ved godkendelsesprøvning for så vidt angår emissioner, som nærmere beskrevet i tabel A4a/1 og A4a/2 i bilag 4a.
 2.10. »Kørecyklus«: start af motoren efterfulgt af en køremåde, hvor eventuelle tilstedeværende fejl vil blive detekteret, samt standsning af motoren.
 2.11. »Opvarmningscyklus«: køretøjet køres tilstrækkeligt til, at kølemidlets temperatur er steget med mindst 22 K efter start af motoren og nået op på mindst 343