text:
0,1 % for de tidstrin, der er angivet i bilag 6, punkt 3.5 a), for dataindsamling i decelerationsmetoden i formen dω/dt
 ± 10 s for de andre varigheder i bilag 6.
 Tillæg 2
 Målefælgens bredde
 1. DÆKKATEGORI C1
 Målefælgens bredde Rm skal være lig med produktet af den nominelle dækbredde SN og koefficienten K2:
 Rm = K2 × SN
 afrundet til den nærmeste stardardfælg, hvor K2 er koefficienten for forholdet mellem fælg/dækbredde. For dæk monteret på 5o-dropcenterfælge med en nominel diameter udtryk ved en tocifret kode:
 K2 = 0,7 for nominelle højde/breddeforhold på 95-75
 K2 = 0,75 for nominelle højde/breddeforhold på 70-60
 K2 = 0,8 for nominelle højde/breddeforhold på 55 og 50
 K2 = 0,85 for nominelle højde/breddeforhold på 45
 K2 = 0,9 for nominelle højde/breddeforhold på 40-30
 K2 = 0,92 for nominelle højde/breddeforhold på 20 og 25
 2. DÆK I KATEGORI C2 OG C3
 Målefælgens bredde Rm skal være lig med produktet af den nominelle dækbredde SN og koefficienten K4:
 Rm = K4 × SN afrundet til nærmeste standardfælgbredde.
 Tabel 1
 Koefficienter til bestemmelse af målefælgens bredde
 Kode for dækkets opbygning
 Fælgtype
 Nominelt højde/breddeforhold
 Forholdet mellem målefælg/dækbredde K4
 B, D, R
 5° konisk
 100-75
 0,70
 70 og 65
 0,75
 60
 0,75
 55
 0,80
 50
 0,80
 45
 0,85
 40
 0,90
 15° konisk (dropcenter)
 90-65
 0,75
 60
 0,80
 55
 0,80
 50
 0,80
 45
 0,85
 40
 0,85
 Bemærkning: Der kan indføres andre faktorer for nye dækkoncepter (-opbygninger).
 Tillæg 3
 Prøvningsrapport og prøvningsdata (rullemodstand)
 DEL 1: RAPPORTERING
 1. Typegodkendende myndighed eller teknisk tjeneste: ...
 2. Ansøgers navn og adresse: ...
 3. Prøvningsrapport nr.: ...
 4. Fabrikant- og mærkenavn eller handelsbetegnelse: ...
 5. Dækkategori (C1, C2 eller C3): ...
 6. Anvendelseskategori: ...
 7. Rullemodstandskoefficient
 (korrigeret temperatur og tromlediameter): ...
 8. Eventuelle bemærkninger: ...
 9. Dato: ...
 10. Underskrift: ...
 DEL 2: PRØVNINGSDATA
 1. Prøvningsdato: ...
 2. Identifikation af prøvningsmaskine og rullens diameter/overflade: ...
 3. Oplysninger om prøvedæk: ...
 3.1. Dækdimensionsbetegnelse og anvendelsesbeskrivelse: ...
 3.2. Dækmærke og handelsbetegnelse: ...
 3.3. Referencedæktryk: ...kPa
 4. Prøvningsdata: ...
 4.1. Målemetode: ...
 4.2. Prøvningshastighed: km/h
 4.3. Belastning: ...N
 4.4. Prøvningsdæktryk, oprindeligt: ...
 4.5. Afstanden fra dækkets akse til rullens ydre overflade ved stationær tilstand, rL: ...m
 4.6. Prøvefælgens bredde og materiale: ...
 4.7. Omgivende temperatur: ...°C
 4.8. Skimtest-belastning (bortset fra ved decelerationsmetoden) ...N
 5. Rullemodstandskoefficient: ...
 5.1. Oprindelig værdi (eller gennemsnit hvis mere end 1): ...N/kN
 5.2. Temperaturkorrigeret N/kN: ...
 5.3. Korrigeret temperatur og tromlediameter: ...N/kN
 Tillæg 4
 Dækstandardiseringsorganer
 1.
 The Tire and Rim Association, Inc. (TRA)
 2.
 The European Tyre and Rim Technical Organisation (ETRTO)
 3.
 The Japan Automobile Tyre Manufacturers' Association (JATMA)
 4.
 The Tyre and Rim Association of Australia (TRAA)
 5.
 South Africa Bureau of Standards (SABS)
 6.
 China Association for Standardization (CAS)
 7.
 Indian Tyre Technical Advisory Committee (ITTAC)
 8.
 Den Internationale Standardiseringsorganisation (ISO)
 Tillæg 5
 Decelerationsmetoden: Måling og databehandling med henblik på bestemmelse af decelerationsværdien i differentieret form dω/dt
 1. Registrer det roterende legemes afhængighed af »afstand-tid« ved deceleration fra perifer position i et hastighedsområde fra 82-78 km/h eller 62-58 km/h, afhængigt af dækkategori


text:
(bilag 6, punkt 3.2, tabel 1), i diskret form (figur 1):
 z = f(tz)
 hvor:
 z er antallet af legemets omdrejninger under decelerationen
 tz er sluttidspunkt for omdrejning nr. z i sekunder registreret med 6 cifre efter nul.
 Figur 1
 Bemærkning 1: Registreringsområdets lave hastighedsområde kan reduceres til 60 km/h, når prøvningshastigheden er 80 km/h og til 40 km/h, når prøvningshastigheden er 60 km/h.
 2. Omtrentlig registreret afhængighed ved kontinuerlig, differentierbar funktion:
 2.1.
 Vælg en med 4 dividerbar værdi tættest på z's maksimum og del den i 4 lige dele med følgende grænser: 0, z1(t1), z2(t2), z3(t3), z4(t4).
 2.2.
 Der udarbejdes et system af 4 ligninger med følgende form:
 hvor de ubekendte:
 A er en dimensionsløs konstant
 B er en konstant i omdrejninger pr. sekund
 TΣ er en konstant i sekunder
 m er antallet af grænser i figur 1.
 I disse 4 ligninger indsættes koordinaterne af den fjerde grænse.
 2.3.
 Konstanterne A, B og TΣ tages som løsning af ligningssystemet i punkt 2.2 ved hjælp af iteration og omtrentlige målte data gennem formlen:
 hvor:
 z(t) er den aktuelle kontinuerlige vinkelafstand i antal omdrejninger (ikke kun værdier i hele tal).
 t er tid i sekunder.
 Bemærkning 2: Der kan anvendes andre omtrentlige funktioner z = f(tz) hvis tilstrækkelighed er dokumenteret.
 3. Decelerationen j beregnes i omdrejninger pr. sekund i anden (s– 2) ved formlen:
 hvor:
 ω er vinkelhastigheden i sekunder pr. sekund (s– 1).
 For tilfældet Un = 80 km/h; ω = 22,222/Rr (eller R).
 For tilfældet Un = 60 km/h; ω = 16,666/Rr (eller R).
 4. Kvaliteten og nøjagtigheden af overslaget over målte data vurderes ud fra parametrene:
 4.1.
 Standardafvigelse i %:
 4.2.
 Determinationskoefficient
 hvor:
 Bemærkning 3: Ovenstående beregninger af denne variant af decelerationsmetoden for måling af dækkenes rullemodstand kan udføres ved hjælp af computerprogrammet »Deceleration Calculator«, som kan downloades fra WP.29-webstedet (1), eller anden software, der muliggør beregning af ikke-lineær regression.
 (1) Angives på et senere tidspunkt.
 BILAG 7
 PROCEDURER FOR PRØVNING AF YDELSE I SNE I FORHOLD TIL VINTERDÆK TIL ANVENDELSE UNDER KRÆVENDE SNEFORHOLD
 1. Særlige definitioner for prøvning i sne, hvis disse adskiller sig fra de eksisterende
 1.1. »Prøvningsforløb«: én passage af et belastet dæk hen over en given prøveoverflade.
 1.2. »Bremseprøvning«: en serie med et bestemt antal ABS-bremseprøvninger af samme dæk, der gentages inden for et kort tidsforløb.
 1.3. »Trækprøvning«: en serie med et bestemt antal prøvninger af hjulslip-træk i overensstemmelse med ASTM-standard F1805-06 af samme dæk, der gentages inden for et kort tidsforløb.
 1.4. »Accelerationsprøvning«: en serie med et bestemt antal accelerationsprøvninger med traction control af samme dæk, der gentages inden for et kort tidsforløb.
 2. Hjulslip-træk-metoden til dæk i kategori C1 og C2 (trækkraftprøvning, jf. punkt 6.4 b) i dette regulativ.
 Prøvningsproceduren ASTM-standard F1805-06 anvendes til at vurdere ydelse i sne ved hjælp af værdier for hjulslip-træk på mellemhårdt sammenpresset sne (snesammenpresningsindekset målt med et CTI-penetrometer (1) skal ligge på mellem 70 og 80).
 2.1. Prøvebanens overflade skal bestå af en mellemhårdt sammenpresset sneoverflade som beskrevet i tabel A2.1 i ASTM- standard F1805-06.
 2.2.

type: contracts

jurisdiction: EU


text:
Dækbelastningen ved prøvning skal være som i alternativ 2 i punkt 11.9.2 i ASTM standard F1805-06.
 3. Metode ved bremsning i sne for dæk i kategori C1 og C2
 3.1. Generelle prøvningsbetingelser
 3.1.1. Prøvebane
 Bremseprøvningerne udføres på en flad prøvebane med tilstrækkelig længde og bredde med en hældning på højst 2 %, som er dækket af sammenpresset sne.
 Sneoverfladen skal bestå af en hårdt sammenpresset snebund, som er mindst 3 cm tyk, og et overfladelag af middelhårdt sammenpresset og præpareret sne, som er ca. 2 cm tykt.
 Lufttemperaturen, målt ca. en meter over jorden, skal være mellem – 2 °C og – 15 °C; snetemperaturen, målt ved en dybde på ca. en cm, skal være mellem – 4 °C og – 15 °C.
 Det anbefales at undgå direkte sollys, store sollys- og fugtighedsvariationer samt vind.
 Snesammenpresningsindekset målt med et CTI-penetrometer skal ligge på mellem 75 og 85.
 3.1.2. Køretøj
 Prøvningen udføres med et seriefremstillet køretøj i køreklar stand, som er udstyret med et ABS-system.
 Det anvendte køretøj skal være af en sådan art, at belastningen af hvert hjul passer til de dæk, der skal prøves. Der kan prøves flere forskellige dækstørrelser på samme køretøj.
 3.1.3. Dæk
 Dækkene tilkøres inden prøvningen for at fjerne støbefinner, kompoundnoduler eller andre grater hidrørende fra støbeprocessen. Den dækoverflade, der er i kontakt med sneen, skal renses før der udføres en prøvning.
 Dækkene forbehandles ved den udendørs temperatur mindst to timer, før de monteres med henblik på prøvning. Dæktrykket justeres til de værdier, der er angivet for prøvningen.
 Hvis ikke både reference- og kandidatdækkene kan monteres på det samme køretøj, kan der som alternativ anvendes et tredje dæk (»kontroldæk«). Først prøves kontroldæk over for referencedæk på et andet køretøj, så prøves kandidatdæk over for kontroldæk på køretøjet.
 3.1.4. Belastning og tryk
 For C1-dæk skal køretøjets belastning være således, at de deraf følgende belastninger af dækkene er på mellem 60 % og 90 % af den belastning, der svarer til dækkets belastningsindeks.
 Det kolde dæktryk skal være 240 kPa.
 3.1.4.1. For C1-dæk skal køretøjets belastning være således, at de deraf følgende belastninger af dækkene er på mellem 60 % og 90 % af den belastning, der svarer til dækkets belastningsindeks.
 Det kolde dæktryk skal være 240 kPa.
 3.1.4.2. For C2-dæk skal køretøjets belastning være således, at de deraf følgende belastninger af dækkene er på mellem 60 % og 100 % af den belastning, der svarer til dækkets belastningsindeks.
 Den statiske belastning af dæk på samme aksel må højst afvige fra hinanden med 10 %.
 Dæktrykket beregnes, så dækket køres med konstant deformation:
 For lodret belastning højere end eller lig med 75 % af dækkets belastningsevne anvendes en konstant deformation, idet prøvningsdæktrykket »Pt« beregnes som følger:
 Qr er den maksimale belastning, der er knyttet til dækkets belastningsindeks som angivet på dæksiden
 Pr er referencetrykket svarende til det maksimale belastningevne Qr
 Qt er dækkets statiske prøvebelastning
 For lodret belastning på under 75 % af dækkets belastningsevne anvendes en konstant deformation, idet prøvningsdæktrykket »Pt« beregnes som følger:
 Pt
 = Pr


text:
(0,75)1,25 = (0,7)Pr
 Pr er referencetrykket svarende til det maksimale belastningevne Qr
 Kontroller dæktryk før prøvning ved omgivende temperatur.
 3.1.5. Instrumentering
 Køretøjet skal være monteret med kalibrerede sensorer, der kan foretage målinger om vinteren. Der skal være et dataindsamlingssystem, som kan lagre målingerne.
 Målesensorerne og -systemerne skal være så præcise, at den relative usikkerhed af de målte eller beregnede middel fuldt udviklede decelerationer er under 1 %.
 3.2. Prøvesekvenser
 3.2.1. ABS-bremseprøvningsforløbene skal for hvert kandidatdæk og standardreferencedæk gentages mindst 6 gange.
 De områder, hvor ABS-bremsningen anvendes fuldt ud, må ikke overlappe.
 Når der skal prøves et nyt sæt dæk, udføres forløbene efter en ændring af køretøjets bane i sideretningen, således at der ikke bremses i det foregående dæks bremsespor.
 Når det ikke længere er muligt at undgå overlapning af de fulde ABS-bremsningsområder, skal prøvebanen genbehandles.
 Påkrævet sekvens:
 6 gentagelser med SRTT, herefter flytning til siden for at prøve det næste dæk på ren overflade
 6 gentagelser med kandidat 1, herefter flytning til siden
 6 gentagelser med kandidat 2, herefter flytning til siden
 6 gentagelser med SRTT, herefter flytning til siden.
 3.2.2. Prøvningsrækkefølge:
 Hvis der kun skal vurderes ét kandidatdæk, skal prøvningsrækkefølgen være:
 R1 — T — R2
 hvor:
 R1
 er den første prøvning af SRTT-dækket, R2 er gentagelsen af SRTT-prøvningen, og T er prøvningen af det kandidatdæk, der skal vurderes.
 Der må maksimalt prøves to kandidatdæk, før SRTT-prøvningen gentages, f.eks.:
 R1 — T1 — T2 — R2.
 3.2.3. De sammenlignende prøvninger af SRTT-dæk og kandidatdæk gentages på to forskellige dage.
 3.3. Prøvningsprocedure
 3.3.1. Køretøjet køres med en hastighed på mindst 28 km/h.
 3.3.2. Når måleområdet er nået, sættes køretøjet i frigear, bremsepedalen trykkes hurtigt ned med en konstant kraft, der er tilstrækkelig til at aktivere ABS-funktionen på alle køretøjets hjul og medføre en stabil deceleration af køretøjet, og holdes nede, indtil hastigheden er under 8 km/h.
 3.3.3. Den middel fuldt udviklede deceleration mellem 25 km/h og 10 km/h beregnes ud fra målingen af tid, afstand, hastighed eller acceleration.
 3.4. Dataevaluering og præsentation af resultater
 3.4.1. Parametre, der skal registreres
 3.4.1.1. For hver dæk- og bremseprøvning beregnes og registreres middel- og standardafvigelsen for den middel fuldt udviklede deceleration.
 Variationskoefficienten (CV) for en bremseprøvning af et dæk beregnes som:
 3.4.1.2 Det vægtede gennemsnit af to på hinanden følgende prøvninger af SRTT-dækket beregnes, idet der tages højde for antallet af kandidatdæk mellem disse:
 Såfremt prøvningsrækkefølgen er R1 — T — R2, skal det vægtede gennemsnit for SRTT-dækket, som anvendes ved sammenligningen af kandidatdækkets ydelse, sættes til:
 wa(SRTT) = (R1 + R2)/2
 hvor:
 R1
 er middel mfdd for den første prøvning med SRTT-dækket, og R2 er middel mfdd for den anden prøvning med SRTT-dækket.
 Såfremt prøvningsrækkefølgen er R1 — T1 — T2 — R2, skal det vægtede gennemsnit (wa) for SRTT-dækket, som anvendes ved sammenligningen af kandidatdækkets ydelse, sættes til:
 wa (SRTT) = 2/3 R1 + 1/3 R2 til sammenligning med kandidatdæk T1 og
 wa (SRTT) = 1/3 R1 + 2/3 R2 til sammenligning med kandidatdæk T2.
 3.4.1.3. Indekset for vejgreb i sne (SG)


text:
for et kandidatdæk beregnes som:
 3.4.2. Statistiske valideringer
 De forskellige sæt af gentagelser af den målte eller beregnede mfdd for hvert dæk bør kontrolleres for normalitet, afvigelse og eventuelle udsving.
 Regelmæssigheden i afvigelser fra middel- og standardværdierne ved successive bremseprøvninger af SRTT-dækket bør kontrolleres.
 Middelværdien af to på hinanden følgende SRTT-bremseprøvninger må højst afvige med 5 %.
 For alle bremseprøvninger gælder, at variationskoefficienten højst må være 6 %.
 Hvis disse betingelser ikke er opfyldt, foretages prøvningerne igen efter en genbehandling af prøvebanen.
 3.4.3. Hvis kandidatdækket ikke kan monteres på samme køretøj som SRTT-dækket, f.eks. på grund af dækdimension, manglende evne til at nå den krævede belastning osv., foretages sammenligningen med alternative dæk, i det følgende benævnt »kontroldæk«, og to forskellige køretøjer. På det ene køretøj skal SRTT-dækket og kontroldækket kunne monteres, og på det andet køretøj skal kontroldækket og kandidatdækket kunne monteres.
 3.4.3.1. Indekset for vejgreb i sne for kontroldækket i forhold til SRTT-dækket (SG1) og for kandidatdækket i forhold til kontroldækket (SG2) bestemmes ved hjælp af fremgangsmåden i punkt 3.1-3.4.2 ovenfor.
 Indekset for vejgreb i sne for kandidatdækket i forhold til SRTT-dækket er produktet af begge indekser for vejgreb i sne, nemlig SG1 × SG2.
 3.4.3.2. De omgivende forhold skal være sammenlignelige. Alle prøvninger skal afsluttes inden for samme dag.
 3.4.3.3. Det samme sæt kontroldæk skal anvendes til sammenligning med SRTT-dækket, og kandidatdækket og skal være monteret i samme hjulposition.
 3.4.3.4. Kontroldæk, der er anvendt til prøvning, skal efterfølgende opbevares på samme betingelser som gælder for SRTT-dæk
 3.4.3.5. SRTT- og kontroldækkene kasseres, hvis der er uregelmæssig slitage eller beskadigelse, eller hvis ydelsen forekommer forringet.
 4. Accelerationsmetode for dæk i kategori C3
 4.1. Efter definitionen af C3-dæk i punkt 2.4.3 finder den yderligere klassificering i forbindelse med denne prøvningsmetode kun anvendelse på:
 a)
 C3-smal (C3N), når den nominelle C3-dækbredde er mindre end 285 mm
 b)
 C3-bred (C3W), når den nominelle C3-dækbredde er større eller lig med 285 mm.
 4.2. Metoder til måling af indeks for vejgreb i sne
 Ydelse i sne er baseret på en prøvningsmetode, hvorved den gennemsnitlige acceleration i en accelerationsprøvning af et kandidatdæk sammenlignes med et standardreferencedæk.
 Den relative ydelse angives med et indeks for vejgreb i sne (SG).
 Ved prøvning i overensstemmelse med accelerationsprøvningen i punkt 4.7 nedenfor skal den gennemsnitlige acceleration for et kandidatsnedæk være mindst 1,25 sammenlignet med en af de to ækvivalente SRTT-dæk — ASTM F 2870 og ASTM 2871.
 4.3. Måleudstyr
 4.3.1. Der anvendes en sensor, som er egnet til måling af hastighed og tilbagelagt afstand i sne- eller isoverfladen mellem to hastigheder.
 Til måling af køretøjets hastighed benyttes et femte hjul eller et berøringsfrit hastighedsmålesystem (herunder radar, GPS osv ...).
 4.3.2. Følgende tolerancer skal overholdes:
 a)
 For hastighedsmålinger: ± 1 % (km/h) eller 0,5 km/h alt efter, hvad der størst
 b)
 For afstandsmålinger: ± 1 × 10– 1 m
 4.3.3. Det anbefales at anvende et display inde i køretøjet, som viser den målte hastighed eller forskellen mellem den målte hastighed og referencehastigheden for prøvningen, således at føreren kan tilpasse køretøjets hastighed.


text:
4.3.4. For den accelerationsprøvning, der er beskrevet i punkt 4.7 nedenfor, anbefales et display med de trækkende dæks slipforhold inde i køretøjet, og i det særlige tilfælde i punkt 4.7.2.1.1 nedenfor skal et sådant anvendes.
 Slipforholdet beregnes ved
 a)
 køretøjets hastighed måles som defineret i 4.3.1 ovenfor (m/s)
 b)
 hjulhastigheden beregnes på et dæk på den trækkende aksel ved at måle dets vinkelhastighed og belastet diameter.
 Hjulhastighed = π × belastet diameter × vinkelhastighed
 hvor π = 3,1416 (m/360deg), den belastede diameter (m) og vinkelhastigheden (omdrejninger pr. sekund = 360 deg/sec).
 4.3.5. Der kan anvendes et dataindsamlingssystem til lagring af målingerne.
 4.4. Generelle prøvningsbetingelser
 4.4.1. Prøvebane
 Prøvningen udføres på en flad prøvebane med tilstrækkelig længde og bredde med en hældning på højst 2 %, som er dækket af sammenpresset sne.
 4.4.1.1. Sneoverfladen skal bestå af en hårdt sammenpresset snebund, som er mindst 3 cm tyk, og et overfladelag af middelhårdt sammenpresset og præpareret sne, som er ca. 2 cm tykt.
 4.4.1.2. Snesammenpresningsindekset målt med et CTI-penetrometer skal ligge på mellem 80 og 90. Vedrørende målemetoden, henvises til de nærmere detaljer i tillægget om ASTM-standard F1805.
 4.4.1.3. Lufttemperaturen, målt ca. en meter over jorden, skal være mellem – 2 °C og – 15 °C; snetemperaturen, målt ved en dybde på ca. en cm, skal være mellem – 4 °C og – 15 °C.
 Lufttemperaturen må ikke variere mere end 10 °C under prøvningen.
 4.5. Forberedelse og tilkøring af dæk
 4.5.1. Prøvedækkene monteres på fælge, jf. ISO 4209-1, ved hjælp af den almindelige monteringsmetode. Med et egnet smøremiddel sikres det, at dækvulsten ligger korrekt an mod fælgen. Ved at begrænse den anvendte mængde smøremiddel kan det undgås, at dækket skrider på fælgen.
 4.5.2. Dækkene tilkøres inden prøvningen for at fjerne støbefinner, kompoundnoduler eller andre grater hidrørende fra støbeprocessen.
 4.5.3. Dækkene forbehandles ved den udendørs temperatur mindst to timer, før de monteres med henblik på prøvning.
 De placeres således, at de alle har samme temperatur som omgivelserne inden prøvningen og er beskyttet mod kraftig opvarmning fra sollyset.
 Den dækoverflade, der er i kontakt med sneen, skal renses før der udføres en prøvning.
 Dæktrykket justeres til de værdier, der er angivet for prøvningen.
 4.6. Prøvesekvens
 Hvis der kun skal vurderes ét kandidatdæk, skal prøvningsrækkefølgen være:
 R1, T, R2
 hvor:
 R1 er den første prøvning af SRTT-dækket, R2 er gentagelsen af SRTT-prøvningen, og T er prøvningen af det kandidatdæk, der skal vurderes.
 Der må maksimalt prøves 3 kandidatdæk, før SRTT-prøvningen gentages, f.eks.: R1, T1, T2, T3, R2.
 Det anbefales, at de zoner, hvor der foretages fuld acceleration, ikke overlapper uden gentagen præparering.
 Når der skal prøves et nyt sæt dæk, udføres forløbene efter en ændring af køretøjets bane, således at der ikke accelereres i det foregående dækspor. Når det ikke længere er muligt at undgå overlapning af zonerne for fulde acceleration, bør prøvebanen genbehandles.
 4.7. Procedure for acceleration i sne med henblik på prøvning af indeks for vejgreb i sne for dækkategori C3N og C3W
 4.7.1. Princip
 Prøvningsmetoden omfatter en procedure for måling af erhvervskøretøjsdæks


text:
ydelse i sne under acceleration, som foretages med et erhvervskøretøj udstyret med traction control-system (TCS, ASR osv.).
 Med en given begyndelseshastighed gives gas, således at traction control-systemet aktiveres, hvorefter den gennemsnitlige acceleration beregnes mellem to givne hastigheder.
 4.7.2. Køretøj
 4.7.2.1 Prøvningen udføres med et seriefremstillet erhvervskøretøj med 2 aksler i køreklar stand med:
 a)
 lav vægt på bagakslen og en motor, som er tilstrækkelig kraftig til at fastholde det gennemsnitlige slip under prøvningen, jf. punkt 4.7.5.1 og 4.7.5.2.1 nedenfor
 b)
 en manuel gearkasse (automatisk gearkasse med manuelt skifte er tilladt) med et udvekslingsforhold, der omfatter et hastighedsområde på mindst 19 km/h mellem 4 km/h og 30 km/h
 c)
 differentialespærre på den trækkende aksel anbefales for at forbedre repeterbarheden
 d)
 et standard kommercielt system, som kontrollerer/begrænser den trækkende aksels slip under acceleration (traction control, ASR, TCS osv.).
 4.7.2.1.1. Såfremt der ikke forefindes et seriefremstillet erhvervskøretøj udstyret med et traction control-system, er det tilladt at anvende et køretøj uden traction control/ASR/TCS, forudsat at køretøjet er udstyret med et system, der indikerer slipforholdet som angivet i punkt 4.3.4 i dette bilag og en obligatorisk differentialespærre på den trækkende aksel, jf. proceduren i punkt 4.7.5.2.1 nedenfor. Hvis en differentialespærre forefindes, skal den anvendes. Hvis en sådan imidlertid ikke forefindes, måles det gennemsnitlige slipforhold på det venstre og højre trækkende hjul.
 4.7.2.2. Følgende ændringer er tilladt:
 a)
 ændringer, der giver mulighed for at øge det antal dækdimensioner, der kan monteres på køretøjet
 b)
 ændringer, som gør det muligt at påbegynde accelerationen og målingerne automatisk.
 Ingen anden ændring af accelerationssystemet er tilladt.
 4.7.3. Køretøjets udstyr
 På den trækkende bagaksel kan der monteres 2 eller 4 prøvedæk, hvis belastningen pr. dæk overholdes.
 På den styrende ikke-trækkende foraksel kan der monteres 2 dæk med en passende størrelse for akselbelastningen. De 2 fordæk kan benyttes under hele prøvningen.
 4.7.4. Belastning og dæktryk
 4.7.4.1. Den statiske belastning af hvert trækkende prøvedæk skal ligge mellem 20 % og 55 % af det prøvede dæks belastningsevne som angivet på dæksiden.
 Den samlede statiske belastning af den styrende foraksel skal ligge mellem 60 % og 160 % af den samlede belastning af den trækkende bagaksel.
 Den statiske belastning af dæk på samme trækkende aksel må højst afvige fra hinanden med 10 %.
 4.7.4.2. Dæktrykket på de trækkende dæk skal være 70 % af det på dæksiden angivne.
 De styrende dæk pumpes til det på dæksiden angivne tryk.
 Hvis trykket ikke angivet på dæksiden, henvises til angivelsen i de relevante dækstandardmanualer svarende til den maksimale belastningsevne.
 4.7.5. Prøvningsforløb
 4.7.5.1. Først monteres der et sæt referencedæk køretøjet på prøveområdet.
 Køretøjet køres ved en konstant hastighed på mellem 4 km/h og 11 km/h og i et udvekslingsforhold, der kan dække hastighedsområdet på mindst 19 km/h for det komplette prøvningsprogram (f.eks. R-T1-T2-T3-R).
 Det anbefalede udvekslingsforhold, der vælges i 3. eller 4. gear, skal mindst give et gennemsnitligt slipforhold på 10 % i det målte hastighedsområde.
 4.7.5.2. Hvis der er tale om køretøjer med traction control-systemer (som allerede indstilles til »on« før kørslen), gives fuld gas, indtil køretøjet


text:
har nået sluthastigheden.
 Sluthastighed = begyndelseshastighed + 15 km/h
 Prøvekøretøjet må ikke påføres nogen tilbageholdende kraft.
 4.7.5.2.1. I det særlige tilfælde omhandlet i punkt 4.7.2.1.1 i dette bilag, hvor der ikke forefindes et standard erhvervskøretøj udstyret med traction control-system, skal føreren manuelt fastholde et gennemsnitligt slipforhold på mellem 10 % og 40 % (kontrolleret slipprocedure i stedet for fuld slip) inden for de foreskrevne hastigheder. Hvis der ikke forefindes differentialespærre, må forskellen mellem det gennemsnitlige slipforhold på venstre og højre trækkende hjul højst være 8 % for hver kørsel. Alle dæk og kørsler i prøvningsforløbet køres efter den kontrollerede slipprocedure.
 4.7.5.3. Afstanden mellem begyndelseshastigheden og sluthastigheden måles.
 4.7.5.4. For hvert kandidatdæk og standardreferencedæk gentages accelerationsprøvekørslen mindst 6 gange, og variationskoefficienten (standardafvigelse/gennemsnit * 100), beregnet ud fra mindst 6 gyldige kørsler af afstanden, skal være mindre end eller lig med 6 %.
 4.7.5.5 Hvis der er tale om et køretøj med traction control-system, skal det gennemsnitlige slipforhold ligge inden for området 10 %-40 % (beregnet efter punkt 4.3.4 i dette bilag).
 4.7.5.6. Der benyttes den prøvningssekvens, som er defineret i punkt 4.6 ovenfor.
 4.8. Bearbejdning af måleresultaterne
 4.8.1. Beregning af den gennemsnitlige acceleration (AA)
 Hver gang, målingen gentages, beregnes den gennemsnitlige acceleration AA (m · s – 2) ved hjælp af:
 hvor D (m) er den tilbagelagte afstand mellem begyndelseshastigheden S1 (m · s–1) og sluthastigheden Sf (m · s–1).
 4.8.2. Validering af resultaterne
 For kandidatdæk:
 Variationskoefficienten for den gennemsnitlige acceleration beregnes for alle kandidatdæk. Hvis én variationskoefficient er over 6 %, kasseres dataene for det pågældende kandidatdæk, og prøvningen gentages.
 For referencedækket:
 Hvis variationskoefficienten for den gennemsnitlige acceleration »AA« for hver gruppe af mindst 6 kørsler med referencedækket er større 6 %, kasseres alle data, og prøvningen gentages for alle dæk (kandidatdæk og referencedæk).
 For at tage højde for eventuel videreudvikling af prøvningen beregnes valideringskoefficienten på baggrund af de gennemsnitlige værdier for to vilkårlige på hinanden følgende grupper af mindst 6 kørsler med referencedækket. Hvis variationskoefficienten er over 6 %, kasseres dataene for det pågældende kandidatdæk, og prøvningen gentages.
 4.8.3. Beregning af »gennemsnitlig AA«
 Hvis R1 er gennemsnittet af »AA«-værdierne i den første prøvning af referencedækket, og R2, er gennemsnittet af AA-værdierne i den anden prøvning af referencedækket, foretages følgende handlinger i overensstemmelse med tabel 1:
 Tabel 1
 Hvis antallet af kandidatdæksæt mellem to på hinanden følgende prøvninger af referencedækket er:
 og kandidatdæksættet, der skal kvalificeres er:
 beregnes »Ra« som følger:
 1
 R — T1 — R
 T1
 Ra = 1/2 (R1 + R2)
 2
 R — T1 — T2 — R
 T1
 Ra = 2/3 R1 + 1/3 R2
 T2
 Ra = 1/3 R1 + 2/3 R2
 3
 R — T1 — T2 — T3 — R
 T1
 Ra = 3/4 R1 + 1/4 R2
 T2
 Ra = 1/2 (R1 + R2)
 T3
 Ra = 1/4 R1 + 3/4 R2
 »Ta« (a = 1, 2, osv.) er gennemsnittet af AA-værdierne for en prøvning af et kandidatdæk.
 4.8.4 »AFC«-beregning (Acceleration Force Coefficient)
 Også kaldet AFC-Acceleration Force Coefficient
 Beregning af AFC(Ta)


text:
og AFC(Ra) som defineret i tabel 2:
 Tabel 2
 Accelerationskraftkoefficienten »AFC« er:
 Referencedæk
 Kandidatdæk
 Ra og Ta er i m/s2
 »g« = tyngdeaccelerationen (afrundet til 9,81 m/s2).
 4.8.5. Beregning af dækkets relative indeks for vejgreb i sne
 Indekset for vejgreb i sne repræsenterer kandidatdækkets relative ydelse i forhold til referencedækket.
 4.8.6. Beregning af slipforholdet
 Slipforholdet kan beregnes som det gennemsnitlige slipforhold, jf. punkt 4.3.4 i dette bilag, eller ved at sammenligne den gennemsnitlige afstand, jf. punkt 4.7.5.3 i dette bilag, af de mindst 6 kørsler med afstanden foretaget uden slip (meget lav acceleration):
 Ingen slipafstand betyder, hjulafstanden beregnet ud fra en kørsel foretaget med konstant hastighed eller en kontinuerlig lav acceleration.
 4.9. Sammenligning af et kandidatdæks og et referencedæks vejgreb i sne ved hjælp af et kontroldæk
 4.9.1. Anvendelsesområde
 Hvis kandidatdækkets størrelse er væsentligt anderledes end referencedækkets, kan det være umuligt at foretage en direkte sammenligning på det samme køretøj. Ved denne prøvningsmetode benyttes der som mellemled et dæk, der i det følgende er benævnt »kontroldæk«.
 4.9.2. Metodens princip
 Princippet er, at der benyttes et kontroldæk og 2 forskellige køretøjer til at vurdere et kandidatdæk i forhold til et referencedæk.
 Det ene køretøj kan monteres med referencedækket og kontroldækket, mens det andet monteres med kontroldækket og kandidatdækket. Alle betingelser er i overensstemmelse med punkt 4.7 ovenfor.
 Ved første vurdering sammenlignes kontroldækket med referencedækket. Resultatet (indeks 1 for vejgreb i sne) er kontroldækkets relative ydelse i forhold til referencedækket.
 Ved anden vurdering sammenlignes kandidatdækket med kontroldækket. Resultatet (indeks 2 for vejgreb i sne) er kandidatdækkets relative ydelse i forhold til kontroldækket.
 Anden vurdering foretages på samme bane som den første. Lufttemperaturen skal ligge inden for ± 5 °C af temperaturen ved første vurdering. Kontroldæksættet er fysisk det samme sæt, som anvendes ved den første vurdering.
 Kandidatdækkets indeks for vejgreb i sne i forhold til referencedækkets udledes ved at gange den relative ydelse som beregnet ovenfor:
 Indeks for vejgreb i sne × SG1 × SG2.
 4.9.3. Udvælgelse af et dæksæt som kontroldæk
 Et sæt kontroldæk er en gruppe af identiske dæk, som er fremstillet på samme fabrik inden for én uge.
 4.10. Opbevaring
 Før første vurdering (kontroldæk/referencedæk) kan dækkene opbevares på normale betingelser. Alle dæk i et sæt kontroldæk skal opbevares ved samme forhold.
 Så snart sættet af kontroldæk er blevet vurderet i forhold til referencedækket, skal de specifikke opbevaringsforhold for kontroldæk overholdes i tilfælde af udskiftning.
 Hvis prøvningen medfører unormalt slid eller beskadigelser, eller når slid påvirker prøvningsresultaterne, må dækket ikke længere benyttes.
 (1) Se de nærmere detaljer i tillægget om ASTM-standard F1805-06.
 Tillæg 1
 Piktogram — definition af »alpint symbol«
 Mindst 15 mm bredt og 15 mm højt
 Ovenstående tegning ikke i målestoksforhold.
 Tillæg 2
 Prøvningsrapport og prøvningsdata for C1- og C2-dæk
 DEL 1 — RAPPORT
 1. Typegodkendende myndighed eller teknisk tjeneste: ...
 2. Ansøgers navn og adresse: ...
 3. Prøvningsrapport nr.: ...
 4. Fabrikant- og mærkenavn eller handelsbetegnelse: ...
 5. Dækkategori: ...
 6. Anvendelseskategori: ...
 7. Sneindeks i forhold til SRTT-dækket i overensstemmelse med punkt 6.4.1.1.
 7.1. Anvendt prøvningsprocedure


text:
og SRTT-dæk ...
 8. Eventuelle bemærkninger: ...
 9. Dato: ...
 10. Underskrift: ...
 DEL 2 — PRØVNINGSDATA
 1. Prøvningsdato: ...
 2. Prøvebanens placering: ...
 2.1. Banens egenskaber:
 Ved prøvningernes begyndelse
 Ved prøvningernes afslutning
 Specifikation
 Vejrforhold
 Omgivende temperatur
 – 2 °C til – 15 °C
 Snetemperatur
 – 4 °C til – 15 °C
 CTI-indeks
 75 til 85
 Andet
 3. Prøvningskøretøj (mærke, model og type, årgang): ...
 4. Oplysninger om prøvedæk ...
 4.1. Dækdimensionsbetegnelse og anvendelsesbeskrivelse: ...
 4.2. Dækmærke og handelsbetegnelse: ...
 4.3. Data om prøvedæk: ...
 SRTT (1. prøvning)
 Kandidat
 Kandidat
 SRTT (2. prøvning)
 Dækdimensioner
 Prøvefælgens breddekode
 Dækbelastning F/R (kg)
 Belastningsindeks F/R (%)
 Dæktryk F/R (kPa)
 5. Prøvningsresultater: middel fuldt udviklede decelerationer (m/s2)/traktionskoefficient (1).
 Kørsel nr.
 Specifikation
 SRTT (1. prøvning)
 Kandidat
 Kandidat
 SRTT (2. prøvning)
 1
 2
 3
 4
 5
 6
 Middelværdi
 Std.-afvigelse
 CV (%)
 < 6 %
 Validering SRTT
 (SRTT) < 5 %
 SRTT-gennemsnit
 Sneindeks
 100
 (1) Det ikke gældende overstreges.
 Tillæg 3
 Prøvningsrapport og prøvningsdata for C3-dæk
 DEL 1 — RAPPORT
 1. Typegodkendende myndighed eller teknisk tjeneste: ...
 2. Ansøgers navn og adresse: ...
 3. Prøvningsrapport nr.: ...
 4. Fabrikant- og mærkenavn eller handelsbetegnelse: ...
 5. Dækkategori: ...
 6. Anvendelseskategori: ...
 7. Sneindeks i forhold til SRTT-dækket i overensstemmelse med punkt 6.4.1.1
 7.1. Anvendt prøvningsprocedure og SRTT-dæk ...
 8. Eventuelle bemærkninger: ...
 9. Dato: ...
 10. Underskrift: ...
 DEL 2 — PRØVNINGSDATA
 1. Prøvningsdato: ...
 2. Prøvebanens placering: ...
 2.1. Banens egenskaber:
 Ved prøvningernes begyndelse
 Ved prøvningernes afslutning
 Specifikation
 Vejrforhold
 Omgivende temperatur
 – 2 °C til – 15 °C
 Snetemperatur
 – 4 °C til – 15 °C
 CTI-indeks
 80 til 90
 Andet
 3. Prøvningskøretøj (mærke, model og type, årgang): ...
 4. Oplysninger om prøvedæk ...
 4.1. Dækdimensionsbetegnelse og anvendelsesbeskrivelse: ...
 4.2. Dækmærke og handelsbetegnelse: ...
 4.3. Data om prøvedæk: ...
 SRTT (1. prøvning)
 Kandidat 1
 Kandidat 2
 Kandidat 3
 SRTT (2. prøvning)
 Dækdimensioner
 Prøvefælgens breddekode
 Dækbelastning F/R (kg)
 Belastningsindeks F/R (%)
 Dæktryk F/R (kPa)
 5. Prøvningsresultater: Gnsn. deceleration (m/s2)
 Kørsel nr.
 Specifikation
 SRTT (1. prøvning)
 Kandidat 1
 Kandidat 2
 Kandidat 3
 SRTT (2. prøvning)
 1
 2
 3
 4
 5
 6
 Middelværdi
 Std.-afvigelse
 Slipforhold (%)
 CV (%)
 ≤ < 6 %
 Validering SRTT
 (SRTT) ≤ 6 %
 SRTT-gennemsnit
 Sneindeks
 1,00


text:
 28.8.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 L 256/36
 DET BLANDEDE EØS-UDVALGS AFGØRELSE
 Nr. 59/2014
 af 10. april 2014
 om ændring af bilag XX (Miljø) til EØS-aftalen
 DET BLANDEDE EØS-UDVALG HAR —
 under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, i det følgende benævnt »aftalen«, særlig artikel 98, og
 ud fra følgende betragtninger:
 1)
 Kommissionens forordning (EU) nr. 389/2013 af 2. maj 2013 om oprettelse af et EU-register i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87/EF og Europa-Parlamentets og Rådets beslutning nr. 280/2004/EF og nr. 406/2009/EF, og om ophævelse af Kommissionens forordning (EU) nr. 920/2010 og nr. 1193/2011 (1), skal indarbejdes i EØS-aftalen.
 2)
 Forordning (EU) nr. 389/2013 ophæver Kommissionens forordning (EU) nr. 920/2010 (2) og Kommissionens forordning (EU) nr. 1193/2011 (3), som er indarbejdet i EØS-aftalen, og som følgelig skal udgå af EØS-aftalen.
 3)
 Europa-Parlamentets og Rådets beslutning nr. 280/2004/EF af 11. februar 2004 om en mekanisme til overvågning af emissioner af drivhusgasser i Fællesskabet og til gennemførelse af Kyotoprotokollen (4) er ikke indarbejdet i aftalen, og de specifikke rapporteringskrav i beslutningen finder derfor ikke anvendelse på EFTA-staterne.
 4)
 Europa-Parlamentets og Rådets beslutning nr. 406/2009/EF af 23. april 2009 om medlemsstaternes indsats for at reducere deres drivhusgasemissioner med henblik på at opfylde Fællesskabets forpligtelser til at reducere drivhusgasemissionerne frem til 2020 (5) er ikke indarbejdet i aftalen, og de rapporteringskrav og emissionsgrænser, der er foreskrevet i beslutningen, finder derfor ikke anvendelse på EFTA-staterne.
 5)
 EFTA-staterne skal opføres i EU-registret og EU-transaktionsjournalen. Den centrale administrator skal udføre sine opgaver for så vidt angår EFTA-staterne, og EFTA-Tilsynsmyndigheden skal være det organ, der har kompetence til at give den centrale administrator de nødvendige anvisninger med hensyn til bestemmelser vedrørende anvendelsen af forordning (EU) nr. 389/2013 for EFTA-staterne.
 6)
 De kontraherende parter er indforståede med, at den særlige karakter af EU's emissionshandelssystem og det tilhørende standardiserede og sikre registersystem, jf. Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87/EF (6), som fastsætter, at der skal oprettes et EU-register, kræver særlige regler for datalagring og adgangsret med hensyn til EU-registret for at sikre, at kvoterne for drivhusgasemissioner stemmer overens med de funktionelle og tekniske specifikationer for dataudvekslingsstandarder for registersystemer under Kyotoprotokollen, og at overdragelsen af sådanne kvoter er forenelig med de forpligtelser, der følger af Kyotoprotokollen.
 7)
 EU-registret bør afspejle udvidelsen af EU's emissionshandelssystem til at omfatte EFTA-staterne. Ifølge det blandede EØS-udvalgs afgørelse nr. 152/2012 af 26. juli 2012 (7) er EFTA-staternes kvoter omfattet af EU-kontoen for samlet mængde, EU-kontoen for samlet mængde (luftfart), EU-auktionskontoen, EU-tildelingskontoen, EU-kontoen for reserven for nytilkomne, EU-auktionskontoen (luftfart) og EU-kontoen for den særlige reserve.
 8)
 De kontraherende parter anerkender den særlige karakter af EU-registret og EU-transaktionsjournalen og Kommissionens ansvar med hensyn til sikker drift og vedligeholdelse af systemet. Kommissionen bør derfor kunne garantere, at adgangen suspenderes øjeblikkeligt, hvis det er nødvendigt i overensstemmelse med forordning (EU) nr. 389/2013, under hensyntagen til EFTA-Tilsynsmyndighedens rolle. Denne løsning berører ikke fremtidige spørgsmål vedrørende den to-søjlestruktur, der er etableret i henhold til EØS-aftalen.
 9)
 De kontraherende parter anerkender, at det er væsentligt for en kontraherende parts


text:
retshåndhævende myndigheder og skattemyndigheder, Europa-Kommissionens Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig, Den Europæiske Revisionsret, Eurojust, de kompetente myndigheder, der er omhandlet i artikel 11 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/6/EF (8) og i artikel 37, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/60/EF (9), de kompetente nationale tilsynsmyndigheder, de kontraherende parters nationale administratorer og de kompetente myndigheder, der er omhandlet i artikel 18 i direktiv 2003/87/EF, at få ret til at indhente visse data, der er lagret i EU-registret og EU-transaktionsjournalen i klart definerede tilfælde, hvis det er nødvendigt for udførelsen af deres opgaver, jf. artikel 110 i forordning (EU) nr. 389/2013.
 10)
 Af samme grund anerkender de kontraherende parter, selv om de er opmærksomme på, at Rådets afgørelse 2009/371/RIA (10) ikke er indarbejdet i aftalen, at Europol får permanent læseadgang til data i EU-registret og EU-transaktionsjournalen.
 11)
 De kontraherende parter erindrer imidlertid om, at tildelingen af informationsrettigheder og permanent læseadgang i henhold til artikel 110 i Kommissionens forordning (EU) nr. 389/2013 ikke berører aftalen om, at politisamarbejde og retligt samarbejde i straffesager samt skatteforvaltning og -inddrivelse falder uden for EØS-aftalens rammer, og at Kommissionens forordning derfor ikke giver de nævnte institutioner andre rettigheder end dem, der udtrykkeligt foreskrives i forordningens artikel 110.
 12)
 Bilag XX til EØS-aftalen bør derfor ændres i overensstemmelse hermed —
 VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
 Artikel 1
 I bilag XX til EØS-aftalen foretages følgende ændringer:
 1.
 Teksten i punkt 21ana (Kommissionens forordning (EU) nr. 1193/2011) affattes således:
 »32013 R 0389: Kommissionens forordning (EU) nr. 389/2013 af 2. maj 2013 om oprettelse af et EU-register i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87/EF og Europa-Parlamentets og Rådets beslutning nr. 280/2004/EF og nr. 406/2009/EF, og om ophævelse af Kommissionens forordning (EU) nr. 920/2010 og (EU) nr. 1193/2011 (EUT L 122 af 3.5.2013, s. 1).
 Forordningens bestemmelser gælder i forbindelse med denne aftale med følgende tilpasninger:
 a)
 Udstedelsen, overdragelsen og annulleringen af kvoter, som vedrører EFTA-staterne, deres operatører og de luftfartøjsoperatører, der administreres af dem, skal registreres i EU-transaktionsjournalen.
 Den centrale administrator har kompetence til at udføre de opgaver, der er omhandlet i artikel 20, stk. 1, 2 og 3, i direktiv 2003/87/EF, når EFTA-staterne, deres operatører eller de luftfartsoperatører, der er administreret af dem, er berørt.
 b)
 I artikel 8, stk. 4, tilføjes følgende punktum:
 »EFTA-Tilsynsmyndigheden samordner gennemførelsen af denne forordning med de nationale administratorer i de enkelte EFTA-stater og den centrale administrator.«
 c)
 I artikel 34, stk. 7, tilføjes følgende punktum:
 »Ordet »Kommissionen« erstattes af ordet »EFTA-Tilsynsmyndigheden«, når kontohavere under en EFTA-stats jurisdiktion er berørt.«
 d)
 Følgende afsnit tilføjes i artikel 51, stk. 2, artikel 52, stk. 2, artikel 54, stk. 2, og artikel 55, stk. 3:
 »Med hensyn til EFTA-staternes nationale tildelingstabeller giver EFTA-Tilsynsmyndigheden den centrale administrator anvisning.«
 e)
 Følgende afsnit tilføjes i artikel 59, stk. 2:
 »Med hensyn til EFTA-staternes internationale kreditanvendelsesrettigheder giver EFTA-Tilsynsmyndigheden den centrale administrator anvisning.«
 f)
 Følgende afsnit tilføjes i artikel 96, stk. 1, og artikel 97, stk. 2:
 »Hvis konti under en EFTA-stats jurisdiktion er berørt, underretter Kommissionen straks EFTA-Tilsynsmyndigheden om de


text:
anvisninger, der er givet til den centrale administrator, og om grundene til disse anvisninger.
 Hvis suspensionen af adgangsretten ikke er horisontal, og i det omfang den er rettet mod individuelle konti under en EFTA-stats jurisdiktion, skal EFTA-Tilsynsmyndigheden inden for tre arbejdsdage vedtage en beslutning om anvendeligheden af Kommissionens anvisninger på grundlag af Kommissionens forklaringer. Manglen på en beslutning fra EFTA-Tilsynsmyndigheden har ingen indvirkning på gyldigheden af de anvisninger, Kommissionen har givet, eller på den centrale administrators handlinger.«
 g)
 Følgende afsnit tilføjes i artikel 97, stk. 3:
 »Ordet »Kommissionen« erstattes af ordet »EFTA-Tilsynsmyndigheden«, når kontohavere under en EFTA-stats jurisdiktion er berørt.«
 h)
 Følgende afsnit tilføjes i artikel 99, stk. 3:
 »En national administrator i en EFTA-stat kan anmode EFTA-Tilsynsmyndigheden om at genoptage processer, der er afbrudt i overensstemmelse med stk. 1, hvis han vurderer, at de problemer, der forårsagede den midlertidige afbrydelse, er blevet løst. I så fald giver EFTA-Tilsynsmyndigheden efter høring af Kommissionen den centrale administrator anvisning om at genoptage disse processer. I modsat fald afviser den anmodningen inden for en rimelig periode og underretter straks den nationale administrator med angivelse af årsager og de kriterier, der skal opfyldes, for at en efterfølgende anmodning kan accepteres.«
 i)
 Følgende afsnit tilføjes i artikel 110, stk. 3:
 »Hvis der er tale om kontohavere under en EFTA-stats jurisdiktion, kan sådanne data udleveres af den centrale myndighed, forudsat at EFTA-Tilsynsmyndigheden forudgående har givet sit samtykke.«
 j)
 Følgende afsnit tilføjes i artikel 110, stk. 6:
 »Europol holder EFTA-Tilsynsmyndigheden og Kommissionen underrettet om sin brug af data, hvis kontohavere under en EFTA-stats jurisdiktion er berørt.« «
 2.
 Punkt 21an (Kommissionens forordning (EF) nr. 920/2010) udgår.
 Artikel 2
 Den islandske og den norske udgave af forordning (EU) nr. 389/2013, der offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidendes EØS-tillæg, er begge autentiske.
 Artikel 3
 Denne afgørelse træder i kraft den 11. april 2014, forudsat at alle meddelelser er indgivet, jf. EØS-aftalens artikel 103, stk. 1 (11).
 Artikel 4
 Denne afgørelse offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidendes EØS-afsnit og EØS-tillæg.
 Udfærdiget i Bruxelles, den 10. april 2014.
 På Det Blandede EØS-Udvalgs vegne
 Gianluca GRIPPA
 Formand
 (1) EUT L 122 af 3.5.2013, s. 1.
 (2) EUT L 270 af 14.10.2010, s. 1.
 (3) EUT L 315 af 29.11.2011, s. 1.
 (4) EUT L 49 af 19.2.2004, s. 1.
 (5) EUT L 140 af 5.6.2009, s. 136.
 (6) EUT L 275 af 25.10.2003, s. 32.
 (7) EUT L 309 af 8.11.2012, s. 38.
 (8) EUT L 96 af 12.4.2003, s. 16.
 (9) EUT L 309 af 25.11.2005, s. 15.
 (10) EUT L 121 af 15.5.2009, s. 37.
 (11) Ingen forfatningsmæssige krav angivet.


text:
 Avis juridique important
 |
 21999A0527(02)
 Protokol om fastsættelse af de fiskerimuligheder og det finansielle bidrag, der er omhandlet i aftalen mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Republikken Seychellerne om fiskeri ud for Seychellerne, for perioden 18. januar 1999 til 17. januar 2002
 EF-Tidende nr. L 131 af 27/05/1999 s. 0053 - 0060
 PROTOKOLom fastsættelse af de fiskerimuligheder og det finansielle bidrag, der er omhandlet i aftalen mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Republikken Seychellerne om fiskeri ud for Seychellerne, for perioden 18. januar 1999 til 17. januar 2002Artikel 1I henhold til aftalens artikel 2 og uanset aftalens artikel 12 vedrørende forlængelse af aftalen med yderligere perioder udstedes der for en periode på tre år fra 18. januar 1999 licenser for samtidig udøvelse af fiskeri i Seychellernes farvande til 47 notfartøjer til tunfiskeri og 32 langlinefartøjer med flydeline.Artikel 2Den i aftalens artikel 6 omhandlede finansielle godtgørelse fastsættes til 2300000 EUR om året. Den første årlige rate betales senest den 31. oktober 1999 og de øvrige to rater den 31. maj 2000 og 31. maj 2001. Denne finansielle godtgørelse svarer til en fangst i Seychellernes farvande på 46000 t tun om året. Overstiger EF-fartøjernes fangst i Seychellernes farvande 46000 t, forhøjer Det Europæiske Fællesskab sin finansielle godtgørelse forholdsmæssigt.Artikel 3I den i artikel 1 omhandlede periode betaler Det Europæiske Fællesskab yderligere 3450000 EUR til finansiering af nedenstående foranstaltninger efter følgende fordeling:- 1950000 EUR til videnskabelige og tekniske programmer på Seychellerne for at øge kendskabet til fiskebestandene i den del af Det Indiske Ocean, hvor Seychellerne er beliggende, bl.a. stærkt vandrende arter, og til indkøb eller vedligeholdelse eller begge dele, som Seychellerne skønner det hensigtsmæssigt, af udstyr til forbedring af fiskeriadministrationen på Seychellerne- 300000 EUR til stipendier til teoretisk og praktisk uddannelse inden for de forskellige videnskabelige, tekniske og økonomiske fiskeridiscipliner, og til dækning af omkostningerne ved deltagelse i internationale fiskerimøder- 450000 EUR til etablering og udvikling af et satellitsporingssystem- 750000 EUR til etablering af en fond til udvikling af den lokale langlineflåde.Disse foranstaltninger træffes der beslutning om efter aftale mellem Seychellernes myndigheder og Det Europæiske Økonomiske Fællesskab.Alle beløbene indbetales, efterhånden som der er brug for dem, på en konto, som Seychellernes myndigheder angiver.Seychellernes fiskerimyndigheder, "Seychelles Ficheries Agency" sender tre måneder efter årsdagen for protokollens ikrafttrædelse en årlig rapport om gennemførelsen af foranstaltningerne og resultaterne i forbindelse hermed til delegationen for Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber med ansvar for Seychellerne. Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber forbeholder sig ret til at anmode Seychellernes fiskerimyndigheder om yderligere oplysninger om resultaterne og til at revidere betalingerne på baggrund af den faktiske gennemførelse af foranstaltningerne.Artikel 4Betaler Det Europæiske Fællesskab ikke de beløb, der er fastsat i artikel 2 og 3, kan anvendelsen af protokollen suspenderes.Artikel 5Protokollen og bilag I af 17. januar 1996 til aftalen mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab, og Republikken Seychellerne om fiskeri ud for Seychellerne, der trådte i kraft den 28. oktober 1987, ophæves og erstattes med nærværende protokol og bilag I.Artikel 6Denne protokol og bilag I træder i kraft på dagen for undertegnelsen.Denne


text: protokol og bilag I anvendes fra den 18. januar 1999.BILAG""BILAG IBETINGELSER FOR EF-FARTØJERS FISKERI I SEYCHELLERNES FARVANDE1. Bestemmelser vedrørende ansøgning om og udstedelse af licenserFølgende procedure følges ved ansøgning om og udstedelse af licenser, der giver EF-fartøjer adgang til at udøve fiskeri i Seychellernes farvande:1.1. Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber forelægger via sin repræsentant i Seychellerne senest 20 dage før datoen for den ønskede gyldighedsperiodes begyndelse Seychellernes myndigheder en ansøgning for hvert fartøj, som ønsker at udøve fiskeri i medfør af aftalen. Ansøgningen udfærdiges på den formular, som Seychellerne udleverer i dette øjemed, og for hvilken modellen er vedlagt som tillæg 1.1.2. Licensen udstedes for et bestemt fartøj. Efter anmodning fra Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber kan, og i tilfælde af force majeure skal, licensen for dette fartøj erstattes med en licens for et andet EF-fartøj.1.3. Licenserne udstedes af Seychellernes myndigheder til rederen eller dennes repræsentant eller agent. Repræsentanten for Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber på Seychellerne underrettes om de licenser, der udstedes af Seychellernes myndigheder.1.4. Licensen skal til enhver tid forefindes om bord. Så snart Seychellernes myndigheder har modtaget meddelelse om forskudsbetalingen fra Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, skal de opføre det pågældende fartøj på listen over fartøjer med fiskeritilladelse, som fremsendes til Seychellernes kontrolmyndigheder. Indtil den originale licens foreligger, kan der udleveres en kopi (telefax) af den udstedte licens, som skal forefindes om bord på fartøjet.1.5. Seychellernes myndigheder giver inden aftalens ikrafttrædelsesdato meddelelse om, hvorledes licensafgifterne skal betales, særlig om hvilke bankkonti og valutaer, der skal benyttes.2. Licensernes gyldighedsperiode og betaling2.1. Licenserne gælder for en periode på et år. De kan fornyes.2.2. Afgiften fastsættes til 25 EUR pr. ton, der tages i Seychellernes farvande.Licenserne udstedes efter forskudsbetaling til Seychellerne af et fast beløb for hvert fartøj pr. år på 7500 EUR for notfartøjer til tunfiskeri, på 1375 EUR for hvert langlinefartøj med flydeline på over 150 BRT og på 1000 EUR for hvert langlinefartøj med flydeline på 150 BRT eller derunder, svarende til afgiften for henholdsvis 300 tons tun, 55 tons og 40 tons taget i Seychellernes farvande pr. år.2.3. Langlinefartøjer med flydeline skal, inden de påbegynder deres fiskesæson i Seychellernes farvande, og når sæsonen er slut, anløbe havnen i Victoria for at få kontrolleret, hvilke fangster de har om bord. Efter anmodning fra rederen kan Seychellernes myndigheder dog fritage fartøjerne fra denne forpligtelse.Fiskerilicenserne for langlinefartøjer med flydeline tillader, ud over fangst af tun, fangst af sværdfisk, marlin og sejlfisk.2.4. Seychellernes fiskerimyndigheder udarbejder en opgørelse over de skyldige afgifter i det forløbne kalenderår på grundlag af EF-fartøjernes fangstjournaler og andre oplysninger, som Seychellernes fiskerimyndigheder ligger inde med.Opgørelsen for det forløbne år sendes inden den 31. marts til Kommissionen, der inden den 15. april sender den samtidigt til rederne og de pågældende medlemsstaters nationale myndigheder.Hvis rederne bestrider Seychellernes fiskerimyndigheders opgørelse, kan de henvende sig til de videnskabelige institutter med ansvar for efterprøvelse af fiskeridata (f.eks. Institut Français de Recherche Scientifique pour le Développement en Coopération (ORSTOM) og Det Spanske Institut for Oceanografi (IEO) og derefter blive enige med Seychellernes


text: myndigheder om den endelige opgørelse inden den 15. maj i det pågældende år. Hvis rederne ikke inden nævnte dato har indgivet bemærkninger, betragtes Seychellernes fiskerimyndigheders opgørelse som endelig.Medlemsstaterne sender Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber den endelige opgørelse for deres egen flåde.Rederne foretager eventuelt supplerende indbetaling i forhold til forskuddet til Seychellernes myndigheder senest 31. maj i det pågældende år.Hvis opgørelsen udviser et beløb, der er lavere end det indbetalte forskud, får rederen dog ikke forskellen godtgjort.3. Fangstopgørelser3.1. EF-fartøjer med fiskerilicens for Seychellernes farvande skal føre logbog ifølge modellen i tillæg 2 og 3 for hver fiskeriperiode, der tilbringes i Seychellernes farvande. Logbøgerne udfyldes også, selv om der ingen fangster tages.3.2. For de perioder, hvor et fartøj, der er omhandlet i punkt 3.1 ikke befinder sig i Seychellernes farvande, skal der i logbogen anføres angivelsen "Uden for Seychellernes EØZ".3.3. Med hensyn til aflevering af de i punkt 3.1 og 3.2 omhandlede logbøger skal EF-fartøjerne:- hvis de anløber havnen i Victoria, aflevere de behørigt udfyldte logbøger til Seychellernes myndigheder senest 5 dage efter ankomsten til havnen, og under alle omstændigheder inden de forlader havnen- i alle andre tilfælde aflevere logbøgerne til Seychellernes myndigheder senest 14 dage efter ankomsten til andre havne end Victoria.En kopi af logbøgerne sendes til de videnskabelige institutter, jf. punkt 2.4.3.4. Hvis disse bestemmelser ikke overholdes, anvendes sanktionerne i punkt 10.4. ObservatørerNotfartøjerne til tunfiskeri skal på anmodning af Seychellernes myndigheder tage en kvalificeret observatør om bord, der er udpeget af disse myndigheder til at kontrollere fartøjets position og fangster taget i Seychellernes farvande. Observatørerne skal have adgang til alle faciliteter, der er nødvendige for udførslen af deres opgaver, herunder adgang til lokaler, dokumenter og kommunikationsudstyr. Observatøren må ikke opholde sig længere om bord end den tid, det tager ham at udføre sine opgaver. Han behandles som en officer, medens han befinder sig om bord. Såfremt et notfartøj med en seychellisk observatør om bord forlader Seychellernes farvande, træffes alle fornødne foranstaltninger til at sikre, at observatøren så hurtigt som muligt vender tilbage til Seychellerne for rederens regning.5. Beskæftigelse af fiskereHvert notfartøj påmønstrer i sin fangstsæson mindst to seychelliske fiskere, der er udpeget af Seychellernes myndigheder efter samråd med rederne. Fiskernes ansættelseskontrakter udfærdiges i Victoria mellem rederens repræsentant og fiskerne i samråd med Seychellernes myndigheder. Kontrakten omfatter socialsikringsordninger for fiskerne, herunder livs- og ulykkesforsikring og sygesikring.6. LandingerNotfartøjer, der lander deres fangst i Victorias havn, skal så vidt muligt stille deres bifangster til rådighed for Seychellernes myndigheder til lokale markedspriser. Fællesskabets notfartøjer bidrager endvidere til at sikre Seychellernes tunfiskekonservesindustri forsyninger til verdensmarkedspris.7. MeddelelserUnder fiskeri i Seychellernes farvande giver fartøjerne via telefax eller evt. radio senest tre timer efter hver indsejling i og udsejling af zonen og hver tredje dag direkte Seychellernes myndigheder meddelelse om deres position og fangster om bord.Telefaxnummeret og radiofrekvensen anføres på licensen.En kopi af telefaxmeddelelserne eller af optagelsen af radiomeddelelserne opbevares af Seychellernes myndigheder og rederne, indtil begge parter har godkendt den endelige opgørelse over afgifterne, jf. punkt 2.4.Hvis disse bestemmelser ikke overholdes, anvendes sanktionerne i punkt 10.8. FiskerizonerFor


text: ikke at påføre kystfiskeriet i Seychellernes farvande skade tillades EF-fartøjers fiskeri ikke i de zoner, der er opregnet i Seychellernes lovgivning, eller inden for tre sømil fra faststående fiskeredskaber udlagt af Seychellernes myndigheder, og hvis geografiske position er blevet meddelt rederens repræsentant eller agent.9. Havnefaciliteter og benyttelse af forsyningsmuligheder og tjenesteydelserEF-fartøjer skal så vidt muligt på Seychellerne skaffe sig alle forsyninger og tjenesteydelser, der er nødvendige for deres aktiviteter. Seychellernes myndigheder fastlægger i samråd med rederne betingelserne for anvendelse af havnefaciliteter og om nødvendigt betingelserne for benyttelse af forsyningsmuligheder og tjenesteydelser.10. SanktionerHvis ovenstående bestemmelser, foranstaltningerne til forvaltning og bevarelse af ressourcerne og Seychellernes lovgivning ikke overholdes, kan fartøjets fiskerilicens suspenderes, tilbagekaldes eller nægtes fornyet. Suspension eller tilbagekaldelse af en fiskerilicens betragtes med henblik på anvendelsen af punkt 1.2 dette bilag som et tilfælde af force majeure.Når en licens suspenderes eller tilbagekaldes, skal Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber straks underrettes om alle relevante kendsgerninger.Tillæg 1>PIC FILE= "L_1999131DA.005702.EPS">Tillæg 2>PIC FILE= "L_1999131DA.005802.EPS">Tillæg 3>PIC FILE= "L_1999131DA.005902.EPS">>PIC FILE= "L_1999131DA.006001.EPS">


text:
 Avis juridique important
 |
 21999D0189
 Afgørelse truffet af Det Blandede EØS-udvalg nr. 189/1999 af 17. december 1999 om ændring af bilag i (dyre- og plantesundhed) til EØS-aftalen
 EF-Tidende nr. L 074 af 15/03/2001 s. 0024 - 0025
 Afgørelse truffet af Det Blandede EØS-udvalgnr. 189/1999af 17. december 1999om ændring af bilag I (dyre- og plantesundhed) til EØS-aftalenDET BLANDEDE EØS-UDVALG HAR -under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde som tilpasset ved protokollen om tilpasning af aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, i det følgende benævnt "aftalen", særlig artikel 98, ogud fra følgende betragtninger:(1) Bilag I til aftalen blev ændret ved afgørelse nr. 134/1999 truffet af Det Blandede EØS-udvalg den 5. november 1999(1).(2) Rådets direktiv 91/67/EØF af 28. januar 1991 om dyresundhedsmæssige betingelser for afsætning af akvakulturdyr og -produkter(2) blev indarbejdet i aftalen ved afgørelse nr. 69/98 truffet af Det Blandede EØS-udvalg den 17. juli 1998(3)-TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE:Artikel 1Tilpasningerne i punkt 5 (Rådets direktiv 91/67/EØF) i del 4.1 i kapitel I i bilag I til aftalen affattes således:"Følgende artikler indsættes:'Artikel 28c1. Dette direktiv finder anvendelse på forsendelser til og fra Norge.2. Forsendelser af levende laksefisk (Salmonidae) samt rogn og mælke deraf er dog ikke tilladt i en overgangsperiode indtil den 31. december 1999. Efter anmodning fra en af de kontraherende parter forlænges overgangsperioden årligt. Overgangsperioden kan dog ikke forlænges efter den 31. december 2002.3. I denne overgangsperiode, og med forbehold af stk. 1, har Norge tilladelse til at indføre strengere regler for afsætning på sit eget marked af fisk opdrættet i Norge.Artikel 28d1. Forsendelser af følgende arter til og fra Island er tilladt:- Atlanterhavslaks: rogn og mælke- Regnbueørred: rogn og mælke- Havørred: rogn og mælke- Havaborre: kun rogn- Helleflynder: kun fiskeyngel- Hummer: levende, beregnet til konsum.2. For forsendelser til og fra Island af andre end de i stk. 1 nævnte arter indrømmes der Island en overgangsperiode indtil den 30. juni 2001. I overgangsperioden gælder de nationale bestemmelser fortsat.'."Artikel 2Denne afgørelse træder i kraft den 18. december 1999, forudsat at Det Blandede EØS-udvalg har modtaget alle fornødne meddelelser i henhold til aftalens artikel 103, stk. 1.Artikel 3Denne afgørelse offentliggøres i EØS-afsnittet i og EØS-tillægget til De Europæiske Fællesskabers Tidende.Udfærdiget i Bruxelles, den 17. december 1999.På Det Blandede EØS-udvalgs vegneN. v. LiechtensteinFormand(1) EFT L 15 af 18.1.2001, s. 18.(2) EFT L 46 af 19.2.1991, s. 1.(3) EFT L 158 af 24.6.1999, s. 1.


text:
 Avis juridique important
 |
 22002D0293
 2002/293/EF: Afgørelse nr. 13/2002 af 12. februar 2002 truffet af det blandede udvalg, der er nedsat i henhold til aftalen om gensidig anerkendelse mellem Det Europæiske Fællesskab og Amerikas Forenede Stater, vedrørende opførelse af overensstemmelsesvurderingsorganer på listen i sektorbilaget om elektromagnetisk kompatibilitet
 EF-Tidende nr. L 101 af 17/04/2002 s. 0029 - 0029
 Afgørelse nr. 13/2002af 12. februar 2002truffet af det blandede udvalg, der er nedsat i henhold til aftalen om gensidig anerkendelse mellem Det Europæiske Fællesskab og Amerikas Forenede Stater, vedrørende opførelse af overensstemmelsesvurderingsorganer på listen i sektorbilaget om elektromagnetisk kompatibilitet(2002/293/EF)DET BLANDEDE UDVALG HAR -under henvisning til aftalen om gensidig anerkendelse mellem Det Europæiske Fællesskab og Amerikas Forenede Stater, særlig artikel 7 og 14, ogud fra følgende betragtning:Det blandede udvalg skal træffe afgørelse om at opføre et eller flere overensstemmelsesvurderingsorganer på listen i et sektorbilag -TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE:1. Overensstemmelsesvurderingsorganet i tillæg A tilføjes til listen over overensstemmelsesvurderingsorganer i kolonnen "USA's adgang til EF's marked" i afsnit V i sektorbilaget om elektromagnetisk kompatibilitet.2. Det konkrete omfang af de produkter og overensstemmelsesvurderingsprocedurer, for hvilke overensstemmelsesvurderingsorganet i tillæg A opføres på listen, er aftalt mellem parterne og vil blive ajourført af dem.3. Denne afgørelse, der er udfærdiget i to eksemplarer, undertegnes af repræsentanter i det blandede udvalg, som har bemyndigelse til at handle på vegne af parterne med henblik på ændring af aftalen. Afgørelsen får virkning fra datoen for den sidste undertegnelse.Washington D.C., den 30. januar 2002.Bruxelles, den 12. februar 2002.På vegne af Amerikas Forenede StaterCatherine NovelliPå vegne af Det Europæiske FællesskabRoderick AbbottTillæg AAmerikansk overensstemmelsesvurderingsorgan, der tilføjes til listen over overensstemmelsesvurderingsorganer i kolonnen "USA's adgang til EF's marked" i afsnit V i sektorbilaget om elektromagnetisk kompatibilitet (EMK)TIMCO Engineering, Inc. 849 NW State Road 45 P.O. Box 370 Newberry, Florida 32669 USA Tlf. (1-352) 472 55 00 Fax (1-352) 472 20 30


text:
 Avis juridique important
 |
 21987A0407(01)
 Ændring af tillægsaftalen til aftalen vedrørende urmagervarer mellem Det europæiske økonomiske Fællesskab og medlemsstaterne på den ene side og Schweiz på den anden side
 EF-Tidende nr. C 094 af 07/04/1987 s. 0001 - 0004
 AEndring af tillaegsaftalen til aftalen vedroerende urmagervarer mellem Det europaeiske oekonomiske Faellesskab og medlemsstaterne paa den ene side og Schweiz paa den anden side (87/C 94/01) I 1. Listen ifoelge artikel 2 i tillaegsaftalen af 20. juli 1972 (1) til aftalen vedroerende urmagervarer mellem Det europaeiske oekonomiske Faellesskab og medlemsstaterne paa den ene side og Schweiz paa den anden side aendres i overensstemmelse med bilaget. 2. Den tidligere liste annulleres (2). II Denne aendring traeder i kraft den 24. oktober 1986. (1) EFT nr. L 118 af 30.4.1974. (2) EFT nr. C 251 af 18.9.1984. BILAG >PIC FILE= "T0045104"> >PIC FILE= "T0045105"> >PIC FILE= "T0045106">


text:
 Avis juridique important
 |
 21977A0919(01)
 Konventionen om beskyttelse af Rhinen mod kemisk forurening
 EF-Tidende nr. L 240 af 19/09/1977 s. 0037 - 0063 den spanske specialudgave: Kapitel 15 bind 2 s. 0048-0057 den portugisiske specialudgave: Kapitel 15 bind 2 s. 0048-0057 DA L 240 19/09/1977 P. 0053-0063 DE L 240 19/09/1977 P. 0053-0063 EN L 240 19/09/1977 P. 0037-0047 FR L 240 19/09/1977 P. 0037-0047 IT L 240 19/09/1977 P. 0053-0063 NL L 240 19/09/1977 P. 0053-0063
 UEBEREINKOMMEN zum Schutz des Rheins gegen chemische VerunreinigungDIE REGIERUNG DER BUNDESREPUBLIK DEUTSCHLAND, DIE REGIERUNG DER FRANZOESISCHEN REPUBLIK, DIE REGIERUNG DES GROSSHERZOGTUMS LUXEMBURG, DIE REGIERUNG DES KOENIGREICHS DER NIEDERLANDE, DIE REGIERUNG DER SCHWEIZERISCHEN EIDGENOSSENSCHAFT UND DIE EUROPAEISCHE WIRTSCHAFTSGEMEINSCHAFT, unter Bezugnahme auf die Vereinbarung vom 29. April 1963 und die Zusatzvereinbarung vom 3. Dezember 1976 ueber die Internationale Kommission zum Schutz des Rheins gegen Verunreinigung, im Hinblick daraufm dass die chemische Verunreinigung des Rheinwassers seine Tier- und Pflanzenwelt bedroht und auch unerwuenschte Auswirkungen auf das Meerwasser hat, im Bewusstsein der Gefahren, die sich hieraus fuer bestimmte Nutzungen des Rheinwassers ergeben koennen, von dem Wunsch geleitet, die Guete des Rheinwassers im Hinblick auf diese Nutzungen zu verbessern, in Erwaegung, dass der Rhein weiteren Nutzungen, insbesondere der Schiffahrt und als Vorfluter fuer Abwasser dient, ueberzeugt, dass das internationale Vorgehen zum Schutz des Rheinwassers gegen chemische Verunreinigung im Zusammenhang mit den sonstigen Bemuehungen zum Schutz des Rheinwassers, insbesondere den Bemuehungen zum Abschluss von UEbereinkommen gegen Verunreinigung durch Chloride und thermische Verunreinigung bewertet werden muss, und dass dieses Vorgehen Teil der fortlaufenden und zusammenhaengenden Massnahmen ist, um Suesswasser und Meerwasser vor Verunreinigung zu schuetzen, im Hinblick auf das Vorgehen der Europaeischen Wirtschaftsgemeinschaft zum Schutz der Gewaesser, insbesondere im Rahmen der Richtlinie des Rates vom 4. Mai 1976 betreffend die Verschmutzung infolge der Ableitung bestimmter gefaehrlicher Stoffe in die Gewaesser der Gemeinschaft, bezugnehmend auf die Ergebnisse der Ministerkonferenzen vom 25. und 26. Oktober 1972 in Den Haag, vom 4. und 5. Dezember 1973 in Bonn und vom 1. April 1976 in Paris ueber den Schutz des Rheins gegen Verunreinigung, SIND WIE FOLGT UEBEREINGEKOMMEN: Artikel 1 (1) Die Vertragsparteien ergreifen zur Verbesserung der Guete des Rheinwassers nach Massgabe der folgenden Bestimmungen die geeigneten Massnahmen, a) um die Verunreinigung der oberirdischen Gewaesser des Rheineinzugsgebiets durch die gefaehrlichen Stoffe der Stoffe der Familien und Gruppen von Stoffen aus Anhang I (im folgenden als "Stoffe aus Anhang I" bezeichnet) zu beseitigen. Sie beabsichtigen, die Beseitigung der Ableitung dieser Stoffe schrittweise zu erreichen, wobei die Ergebnisse der von den Sachverstaendigen fuer jeden einzelnen dieser Stoffe durchgefuehrten Untersuchungen sowie die verfuegbaren technischen Mittel zu beruecksichtigen sind; b) um die Verunreinigung des Rheinwassers durch die gefaehrlichen Stoffe der Familien und Gruppen von Stoffen aus Anhang II (im folgenden als "Stoffe aus Anhang II" bezeichnet) zu verringern. (2) Die in Absatz 1 genannten Massnahmen beruecksichtigen in einem vernuenftigen Masse den Umstand, dass das Rheinwasser zu folgenden Zwecken genutzt wird: a) Trinkwassergewinnung fuer den menschlichen Verbrauch, b) Verbrauch durch Haustiere oder freilebende Tiere, c) Erhaltung und Pflege der


text: Lebensbedingungen freilebender Tiere und wildwachsender Pflanzen und Erhaltung der Selbstreinigungskraft der Gewaesser, d) Fischerei, e) Erholung unter Beruecksichtigung hygienischer und aesthetischer Erfordernisse, f) unmittelbare oder mittelbare Zuleitungen von Suesswasser zu landwirtschaftlich genutzten Flaechen, g) Gewinnung von Wasser zu gewerblichen Zwekken, und die Notwendigkeit, eine annehmbare Guete des Meerwassers zu erhalten. (3) Die Bestimmungen dieses UEbereinkommens stellen nur einen ersten Schritt zur Erreichung des in Absatz 1 genannten Zieles dar, (4) Anhang A dieses UEbereinkommens umschreibt, was die Vertragsparteien bei dessen Durchfuehrung unter "Rhein" verstehen. Artikel 2 (1) Die Regierungen, die Vertragspartei dieses UEbereinkommens sind, lassen nach Massgabe des Anhangs III Nummer 1 zu ihrem Gebrauch eine nationale Bestandsaufnahme der Ableitungen vornehmen, die in die oberirdischen Gewaesser des Rheineinzugsgebiets erfolgen und Stoffe aus Anhang I enthalten koennen, fuer welche Emissionsnormen gelten. (2) Die Regierungen teilen der Internationalen Kommission uim Schutz des Rheins gegen Verunreinigung (im folgenden als "Internationale Kommission" bezeichnet) nach Massgabe des Anhangs III Nummer 2 die Bestandteile ihrer Bestandsaufnahme mit, die regelmaessig, und zwar mindestens alle drei Jahre, auf den neuesten Stand gebracht wird. (3) Die Vorschlaege der Internationalen Kommission nach Artikel 6 Absatz 3 koennen erforderlichenfalls eine Bestandsaufnahme verschiedener Stoffe aus Anhang II umfassen. Artikel 3 (1) Jede Ableitung in die oberirdischen Gewaesser des Rheineinzugsgebiets, die einen der Stoffe aus Anhang I enthalten kann, bedarf einer vorherigen Genehmigung der zustaendigen Behoerde der betreffenden Regierung. (2) Fuer Ableitungen dieser Stoffe in die oberirdischen Gewaesser des Rheineinzugsgebiets und, sofern es fuer die Anwendung dieses UEbereinkommens erforderlich ist, fuer Ableitungen dieser Stoffe in die Kanalisation, werden mit dieser Genehmigung Emissionsnormen festgesetzt, welche die anch Artikel 5 festgelegten Grenzwerte nicht ueberschreiten duerfen. (3) Bei bestehenden Ableitungen dieser Stoffe setzt die Genehmigung eine Frist fest, innerhalb derer die in der Genehmigung festgelegten Bedingungen erfuellt werden muessen. Diese Frist darf die nach Artikel 5 Absatz 3 gesetzten Fristbegrenzungen nicht ueberschreiten. (4) Die Genehmigung darf nur fuer einen begrenzten Zeitraum erteilt werden. Sie kann unter Beruecksichtigung etwaiger AEnderungen der Grenzwerte des Artikels 5 erneuert werden. Artikel 4 (1) Die in den Genehmigungen nach Artikel 3 festgesetzten Emissionsnormen legen folgendes fest: a) die in Ableitungen zulaessige maximale Konzentration eines Stoffes. Im Fall der Verduennung ist der in Artikel 5 Absatz 2 Buchstabe a) vorgesehene Grenzwert durch den Verduennungsfaktor zu teilen; b) die in einem oder mehreren bestimmten Zeitraeumen in Ableitungen zulaessige Hoechstmenge eines Stoffes. Diese Menge kann erforderlichenfalls darueber hinaus in Gewichtseinheit des Schadstoffs je Einheit des charakteristischen Elements der verunreinigenden Taetigkeit (beispielsweise Gewichtseinheit je Rohstoff oder je Produkteinheit) ausgedrueckt werden. (2) Erklaert der Ableiter, dass er die vorgeschriebenen Emissionsnormen nicht einhalten kann, oder stellt die zustaendige Behoerde der betreffenden Regierung dies fest, so wird die Genehmigung verweigert. (3) Werden die Emissionsnormen nicht eingehalten, so trifft die zustaendige Behoerde der betreffenden Regierung alle zweckdienlichen Massnahmen, um sicherzustellen, dass die Voraussetzungen fuer die Genehmigung erfuellt werden und dass die Ableitung erforderlichenfalls verboten wird. Artikel 5 (1) Die Internationale Kommission schlaegt die in Artikel 3 Absatz 2 vorgesehenen Grenzwerte vor und, falls erforderlich, deren Anwendung auf die Ableitungen


text: in die Kanalisation. Diese Grenzwerte werden nach dem Verfahren des Artikels 14 festgelegt. Nach ihrer Annahme werden sie in Anhang IV aufgenommen. (2) Diese Grenzwerte werden bestimmt a) durch die in den Ableitungen zulaessige maximale Konzentration eines Stoffes und, b) sofern zweckdienlich, durch die zulaessige Hoechstmenge eines solchen Stoffes, ausgedrueckt in Gewichtseinheit des Schadstoffs je Einheit des charakteristischen Elements der verunreinigenden Taetigkeit (beispielsweise Gewichtseinheit je Rohstoff oder je Produkteinheit). Sofern zweckdienlich, werden die Grenzwerte fuer industrielle Abwaesser fuer einzelne Industriezweige und Produktarten festgelegt. Die Grenzwerte fuer die Stoffe aus Anhang I werden hauptsaechlich an Hand der nachstehenden Faktoren festgesetzt: - Toxizitaet, - Langlebigkeit, - Bioakkumulation, und zwar unter Beruecksichtigung der besten verfuegbaren technischen Hilfsmittel. (3) Die Internationale Kommission schlaegt den Vertragsparteien die Fristbegrenzungen nach Artikel 3 Absatz 3 vor, und zwar unter Beruecksichtigung der besonderen Merkmale der betreffenden Industriezweige und gegebenenfalls der Produktarten. Diese Fristbegrenzungen werden nach dem Verfahren des Artikels 14 festgelegt. (4) Die Internationale Kommission verwendet die an den internationalen Messpunkten angefallenen Ergebnisse, um zu ermitteln, in welchem Masse sich der Gehalt des Rheinwassers an Stoffen aus Anhang I nach Anwendung der vorstehenen Vorschriften veraendert. (5) Die Internationale Kommission kann im Hinblick auf die Guete des Rheinwassers, falls erforderlich, insbesondere unter Beruecksichtigung der Toxizitaet, der Langlebigkeit und der Bioakkumulation des betreffenden Stoffes, andere Massnahmen zur Verminderung der Verunreinigung des Rheinwassers vorschlagen. Diese Vorschlaege werden nach dem Verfahren des Artikels 14 angenommen. Artikel 6 (1) Jede Ableitung eines der Stoffe aus Anhang II, welche die Guete des Rheinwassers beeintraechtigen kann, muss zwecks strenger Begrenzung Gegenstand einer Regelung durch die nationalen Behoerden sein. (2) Die Regierungen, die Vertragspartei dieses UEbereinkommens sind, bemuehen sich, innerhalb einer Frist von zwei Jahren nach Inkrafttreten dieses UEbereinkommens nationale Programme zur Verringerung der Verunreinigung des Rheinwassers durch die Stoffe aus Anhang II aufzustellen, zu deren Durchfuehrung sie insbesondere die in den Absaetzen 1, 4, 5, 6 und 7 dieses Artikels erwaehnten Mittel anwenden. (3) Vor Festlegung der nationalen Programme beraten die Vertragsparteien in der Internationalen Kommission mit dem Ziel, diese Programme aufeinander abzustimmen. Zu diesem Zweck vergleicht die Internationale Kommission regelmaessig die Entwuerfe der nationalen Programme, um sicherzustellen, dass diese Entwuerfe hinsichtlich ihrer Ziele und Mittel miteinander im Einklang stehen; sie legt Vorschlaege vor, insbesondere um gemeinsame Ziele fuer die Verringerung der Verunreinigung des Rheinwassers zu erreichen. Diese Vorschlaege werden nach dem Verfahren des Artikels 14 angenommen. Der Vergleich der Entwuerfe der nationalen Programme darf nicht zu einer Verzoegerung der Massnahmen fuehren, die auf nationaler oder regionaler Ebene zur Verringerung der Verunreinigung des Rheinwassers zu treffen sind. (4) Jede Ableitung, die einen der Stoffe aus Anhang II enthalten kann, bedarf einer vorherigen Genehmigung der zustaendigen Behoerde der betreffenden Regierung, in der die Emissionsnormen festgesetzt werden. Diese sind nach den gemaess Absatz 5 festgelegten Qualitaetszielen auszurichten. (5) Die Programme nach Absatz 2 umfassen Qualitaetsziele fuer das Rheinwasser. (6) Die Programme koennen auch spezufische Vorschriften fuer die Zusammensetzung und die Verwendung von Stoffen oder Stoffgruppen sowie Produkten enthalten; sie beruecksichtigen die letzten wirtschaftlich realisierbaren technischen Fortschritte. (7)


text: In den Programmen werden die Fristen fuer ihre Durchfuehrung festgelegt. (8) Die Programme und die Ergebnisse ihrer Durchfuehrung werden der Internationalen Kommission in zusammengefasster Form mitgeteilt. Artikel 7 (1) Die Vertragsparteien treffen alle gesetzgeberischen und Verwaltungsmassnahmen, um zu gewaehrleisten, dass das Lagern und Ablagern der Stoffe aus den Anhaengen I und II so vorgenommen werden, dass fuer das Rheinwasser keine Gefahr der Verunreinigung besteht. (2) Die Internationale Kommission schlaegt den Vertragsparteien, falls erforderlich, geeignete Massnahmen zum Schutz des Grundwassers vor, um der Verunreinigung des Rheinwassers durch die Stoffe aus den Anhaengen I und II vorzubeugen. Artikel 8 (1) Die Vertragsparteien sorgen dafuer, dass die Ableitungen nach Massgabe dieses UEbereinkommens kontrolliert werden. (2) Sie unterrichten die Internationale Kommission jaehrlich ueber die gewonnenen Erfahrungen. Artikel 9 Die Durchfuehrung der auf Grund dieses UEbereinkommens getroffenen Massnahmen darf keinesfalls eine unmittelbare oder mittelbare Zunahme der Verunreinigung des Rheinwassers zur Folge haben. Artikel 10 (1) Zur Kontrolle des Gehalts des Rheinwassers an Stoffen aus den Anhaengen I und II uebernimmt jede betroffene Regierung an den vereinbarten Messstationen am Rhein die Aufstellung und den Betrieb der Messsysteme und -geraete zur Feststellung der Konzentration der genannten Stoffe. (2) Jede betroffene Regierung unterrichter die Internationale Kommission regelmaessig, und zwar mindestens einmal jaehrlich, ueber die Ergebnisse dieser Kontrollen. (3) Die Internationale Kommission erstellt einen Jahresbericht, in dem die Ergebnisse der Kontrollen zusammengefasst werden, und der es erlaubt, die Entwicklung der Guete des Rheinwassers zu verfolgen. Artikel 11 Stellt eine Regierung, die Vertragspartei dieses UEbereinkommens ist, im Rheinwasser ein ploetzliches erhebliches Ansteigen der Stoffe aus den Anhaengen I und II fest oder erhaelt sie von einem Unfall Kenntnis, dessen Auswirkungen geeignet sind, die Guete dieses Wassers ernstlich zu bedrohen, so unterrichtet sie nach einem von der Internationalen Kommission auszuarbeitenden Verfahren unverzueglich die Internationale Kommission und die Vertragsparteien, die hiervon betroffen sein koennen. Artikel 12 (1) Die Vertragsparteien unterrichten die Internationale Kommission regelmaessig ueber ihre bei der Durchfuehrung dieses UEbereinkommens gewonnenen Erfahrungen. (2) Die Internationale Kommission spricht gegebenenfalls Empfehlungen aus, um die Durchfuehrung dieses UEbereinkommens nach und nach zu verbessern. Artikel 13 Die Internationale Kommission erarbeitet Empfehlungen, um durch den Einsetz geeigneter Mess- und Analysenmethoden zu vergleichbaren Ergebnissen zu gelangen. Artikel 14 (1) Die Anhaenge I bis IV, die Bestandteil dieses UEbereinkommens sind, koennen zur Anpassung an die technische und wissenschaftliche Entwicklung oder zur wirksameren Bekaempfung der chemischen Verunreinigung des Rheinwassers geaendert und ergaenzt werden. (2) Zu diesem Zweck empfiehlt die Internationale Kommission die ihr angebracht erscheinenden AEnderungen oder Zusaetze. (3) Die geaenderten oder ergaenzten Texte treten nach einstimmiger Annahme durch die Vertragsparteien in Kraft. Artikel 15 Jede Streitigkeit zwischen Vertragsparteien ueber die Auslegung oder die Durchfuehrung dieses UEbereinkommens, die nicht durch Verhandlungen beigelegt werden kann, wird, sofern die Streitparteien nichts anderes beschliessen, auf Antrag einer Streitpartei dem Schiedsverfahren nach Massgabe des Anhangs B unterworfen, der Bestandteil des UEbereinkommens ist. Artikel 16 Bei der Durchfuehrung dieses UEbereinkommens handeln die Europaeische Wirtschaftsgemeinschaft und ihre Mitgliedstaaten im Bereich ihrer jeweiligen Zustaendigkeit. Artikel 17 (1) Jede Unterzeichnerpartei notifiziert der Regierung der Schweizerischen Eidgenossenschaft, dass


text: ihre Verfahren zum Inkrafttreten dieses UEbereinkommens durchgefuehrt sind. (2) Vorbehaltlich der Notifikation durch jede Vertragspartei, dass die erforderlichen Verfahren fuer das Inkrafttreten der Zusatzvereinbarung zur Vereinbarung ueber die Internationale Kommission zum Schutz des Rheins gegen Verunreinigung durchgefuehrt sind, tritt dieses UEbereinkommen am ersten Tag des uebernaechsten Monats nach Eingang der letzten Notifikation gemaess Absatz 1 in Kraft. Artikel 18 Dieses UEbereinkommen kann nach Ablauf von drei Jahren nach seinem Inkrafttreten jederzeit von jeder Vertragspartei durch eine Erklaerung an die Regierung der Schweizerischen Eidgenossenschaft gekuendigt werden. Die Kuendigung wird fuer die kuendigende Vertragspartei sechs Monate nach Eingang der Erklaerung bei der Regierung der Schweizerischen Eidgenossenschaft wirksam. Artikel 19 Die Regierung der Schweizerischen Eidgenossenschaft unterrichtet die Vertragsparteien vom Zeitpunkt des Eingangs jeder Notifikation oder Erklaerung nach den Artikeln 14, 17 und 18. Artikel 20 (1) Wird die Vereinbarung vom 29. April 1963 ueber die Internationale Kommission zum Schutz des Rheins gegen Verunreinigung von einer ihrer Vertragsparteien gekuendigt, so nehmen die Vertragsparteien unverzueglich Konsultationen ueber die erforderlichen Massnahmen auf, um die Fortfuehrung der Aufgaben zu gewaehrleisten, die der Internationalen Kommission nach diesem UEbereinkommen obliegen. (2) Wird innerhalb sechs Monaten nach Aufnahme der Konsultationen keine Einigung erzielt, so kann jede Vertragspartei dieses UEbereinkommen jederzeit nach Artikel 18 kuendigen, ohne den Ablauf der Frist von drei Jahren abzuwarten. Artikel 21 Dieses UEbereinkommen, das in einer Urschrift in deutscher, franzoesischer und niederlaendischer Sprache abgefasst ist, wobei jeder Wortlaut gleichermassen verbindlich ist, wird im Archiv der Regierung der Schweizerischen Eidgenossenschaft hinterlegt; diese uebermittelt jeder Vertragspartei eine beglaubigte Abschrift. Geschehen zu Bonn am 3. Dezember 1976. Fuer die Regierung der Bundesrepublik Deutschland: Fuer die Regierung der Franzoesischen Republik: Fuer die Regierung des Grossherzogtums Luxemburg: Fuer die Regierung des Koenigreichs der Niederlande: Fuer die Regierung der Schweizerischen Eidgenossenschaft: Fuer die Europaeische Wirtschaftsgemeinschaft: ANHANG A Fuer die Durchfuehrung dieses UEbereinkommens beginnt der Rhein am Ausfluss des Untersees und umfasst die Arme, durch die sein Wasser frei in die Nordsee fliesst, bis zur Kuestenlinie, einschliesslich der IJssel bis Kampen. Bei der Aufstellung der nationalen Programme nach Artikel 6 dieses UEbereinkommens, soweit es um Qualitaetsziele geht, und der Koordinierung dieser Programme in der Internationalen Kommission wird je nach Fall eine Unterscheidung zwischen Suesswasser und Brackwasser des Flusses beruecksichtigt. ANHANG B SCHEIDSVERFAHREN (1) Sofern die Streitparteien nichts anderes beschliessen, bestimmt sich das Schiedsverfahren nach diesem Anhang. (2) Das Schiedsgericht besteht aus drei Mitgliedern, jede Streitpartei bestellt einen Schiedsrichter; die beiden so bestellten Schiedsrichter bestimmen einvernehmlich den dritten Schiedsrichter, der als Obmann des Schiedsgerichts taetig wird. Ist der Obmann des Schiedsgerichts nicht binnen zwei Monaten nach Ernennung des zweiten Schiedsrichters bestellt worden, so bestellt ihn der Praesident des Europaeischen Gerichtshofs fuer Menschenrechte auf Antrag der zuerst handelnden Partei binnen weiterer zwei Monate. (3) Hat eine der Streitparteien nicht binnen zwei Monaten nach Eingang des Antrags nach Artikel 15 des UEbereinkommens einen Schiedsrichter bestellt, so kann die andere Partei den Praesidenten des Europaeischen Gerichtshofs fuer Menschenrechte hiermit befassen, der den Obmann des Schiedsgerichts binnen weiterer zwei Monate bestellt. Sobald der Obmann des Schiedsgerichts ernannt ist,


text: fordert er die Partei, die noch keinen Schiedsrichter bestellt hat, auf, dies binnen zwei Monaten zu tun. Nach Ablauf dieser Frist befasst er den Praesidenten des Europaeischen Gerichtshofs fuer Menschenrechte, der diese Ernennung binnen weiterer zwei Monate vornimmt. (4) Ist der Praesident des Europaeischen Gerichtshofs fuer Menschenrechte in den in den vorstehenden Absaetzen erwaehnten Faellen verhindert oder ist er Staatsangehoeriger einer der Streitparteien, so obliegt die Bestellung des Obmanns des Schiedsgerichts oder die Ernennung des Schiedsrichters dem Vizepraesidenten des Gerichtshofs oder dem dienstaeltesten Mitglied des Gerichtshofs, die nicht verhindert und nicht Staatsangehoerige einer Streitpartei sind. (5) Diese Bestimmungen finden sinngemaess bei der Besetzung frei werdender Stellen Anwendung. (6) Das Schiedsgericht entscheidet nach den Regeln des Voelkerrechts und insbesondere nach den Vorschriften des UEbereinkommens. (7) Die Entscheidungen des Schiedsgerichts sowohl in Verfahrens- als auch in materiellen Fragen werden mit der Mehrheit der Stimmen seiner Mitglieder getroffen; die Abwesenheit oder die Stimmenthaltung eines von den Parteien bestellten Mitglieds des Gerichtes hindert das Gericht nicht, zu entscheiden. Bei Stimmengleichheit gibt die Stimme des Obmanns den Ausschlag. Die Entscheidungen des Gerichtes sind fuer die Parteien bindend. Diese tragen die Kosten fuer den von ihnen bestellten Schiedsrichter und teilen sich zu gleichen Teilen in die anderen Kosten. Fuer die weiteren Fragen gibt sich das Schiedsgericht eine Verfahrensordnung. (8) Im Fall von Streitigkeiten zwischen zwei Vertragsparteien, von denen nur eine ein Mitgliedstaat der Europaeischen Wirtschaftsgemeinschaft ist - die ihrerseits selbst Vertragspartei ist -, richtet die andere Partei gemeinsam innerhalb einer Frist von zwei Monaten nach Eingang des Antrags mitteilen, ob der Mitgliedstaat, die Gemeinschaft oder der Mitgliedstaat und die Gemeinschaft gemeinsam als Streitpartei auftreten. Ergeht eine solche Mitteilung nicht innerhalb dieser Frist, so gelten der Mitgliedstaat und die Gemeinschaft fuer die Anwendung dieses Anhangs als ein und dieselbe Streitpartei. Das gleiche gilt, wenn der Mitgliedstaat und die Gemeinschaft gemeinsam als Streitpartei auftreten. ANHANG I Stoffamilien und Stoffgruppen Der Anhang I umfasst bestimmte einzelne Stoffe folgender Stoffamilien oder -gruppen, die hauptsaechlich auf Grund ihrer Toxizitaet, ihrer Langlebigkeit, ihrer Bioakkumulation auszuwaehlen sind, mit Ausnahme von biologisch unschaedlichen Stoffen und Stoffen, die rasch in biologisch unschaedliche Stoffe umgewandelt werden: 1. organische Halogenverbindungen und Stoffe, die im Wasser derartige Verbindungen bilden koennen, 2. organische Phosphorverbindungen, 3. organische Zinnverbindungen, 4. Stoffe, deren krebserregende Wirkung im oder durch das Wasser erwiesen ist (1),(1) Sofern bestimmte Stoffe aus Anhang II krebserregende Wirkung haben, fallen sie unter Nummer 4 dieses Anhangs. 5. Quecksilber und Quecksilberverbindungen, 6. Kadmium und Kadmiumverbindungen, 7. bestaendige Mineraloele und aus Erdoel gewonnene bestaendige Kohlenwasserstoffe. ANHANG II Stoffamilien und Stoffgruppen Der Anhang II umfasst - diejenigen Stoffe der im Anhang I aufgefuehrten Stoffamilien und Stoffgruppen, fuer welche die in Artikel 5 des UEbereinkommens vorgesehenen Grenzwerte nicht festgelegt werden, - bestimmte einzelne Stoffe und bestimmte Stoffkategorien aus den nachstehend aufgefuehrten Stoffamilien und Stoffgruppen, dir fuer die Gewaesser schaedlich sind, wobei die schaedlichen Auswirkungen jedoch auf eine bestimmte Zone beschraenkt sein koennen und von den Merkmalen des aufnehmenden Gewaessers und der Lokalisierung abhaengen. Stoffamilien und Stoffgruppen nach dem zweiten Gedankenstrich: 1. Folgende Metalloide


text: und Metalle und ihre Verbindungen: 1. Zink 2. Kupfer 3. Nickel 4. Chrom 5. Blei 6. Selen 7. Arsen 8. Antimon 9. Molybdaen 10. Titan 11. Zinn 12. Barium 13. Beryllium 14. Bor 15. Uran 16. Vanadium 17. Kobalt 18. Thallium 19. Tellur 20. Silber; 2. Biozide und davon abgeleitete Verbindungen, die nicht im Anhang I aufgefuehrt sind; 3. Stoffe, die eine abtraegliche Wirkung auf den Geschmack und/oder den Geruch der Erzeugnisse haben, die aus den Gewaessern fuer den menschlichen Verzehr gewonnen werden, sowie Verbindungen, die im Wasser zur Bildung solcher Stoffe fuehren koennen; 4. giftige oder langlebige organische Siliziumverbindungen und Stoffe, die im Wasser zur Bildung solcher Verbindungen fuehren koennen, mit Ausnahme derjenigen, die biologisch unschaedlich sind oder die sich im Wasser rasch in biologisch unschaedliche Stoffe umwandeln; 5. anorganische Phosphorverbindungen und reiner Phosphor; 6. nichtbestaendige Mineraloele und aus Erdoel gewonnene nichtbestaendige Kohlenwasserstoffe; 7. Zyanide, Fluoride; 8. Stoffe, die sich auf die Sauerstoffbilanz unguenstig auswirken, insbesondere Ammoniak, Nitrite. ANHANG III 1. Die nationale Bestandsaufnahme nach Artikel 2 Absatz 1 dieses UEbereinkommens umfasst die Ableiter, die Ableitepunkte, die abgeleiteten Stoffe, unterschieden nach ihrer Art, sowie die Menge dieser Stoffe. 2. Die in Artikel 2 Absatz 2 des UEbereinkommens genannten Bestandteile der Bestandsaufnahme beziehen sich auf die jeweiligen Globalmengen der verschiedenen Stoffe aus Anhang I, die in die Gewaesser des Rheineinzugsgebiets zwischen den von der Internationalen Kommission vorgeschlagenen und von allen Vertragsparteien angenommenen Messpunkten eingeleitet werden. ANHANG IV Grenzwerte (Artikel 5) >PLATZ FUER EINE TABELLE>


text:
 Avis juridique important
 |
 21987A0929(01)
 Ordning i form af brevveksling mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Amerikas Forenede Stater om Fællesskabets eksport af pastaprodukter til Amerikas Forenede Stater - Ledsageskrivelse fra Fællesskabet til De Forenede Stater
 EF-Tidende nr. L 275 af 29/09/1987 s. 0037 - 0041 den finske specialudgave: kapitel 3 bind 24 s. 0139 den svenske specialudgave: kapitel 3 bind 24 s. 0139
 ***** ORDNING i form af brevveksling mellem Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab og Amerikas Forenede Stater om Faellesskabets eksport af pastaprodukter til Amerikas Forenede Stater A. Brev fra Faellesskabet Bruxelles, den . . . . . . Hr. . . . . . . Hoslagt sender jeg Dem teksten og bilaget til den ordning for pastaprodukter, som Faellesskabet og Amerikas Forenede Stater er naaet til enighed om i henhold til litra D i aftalen USA-EOEF af 10. august 1986 og de deri angivne betingelser. Jeg bekraefter hermed, at Faellesskabet er indforstaaet med denne ordning. Jeg vile vaere Dem taknemmelig, saafremt De over for mig vil bekraefte, at regeringen for Amerikas Forenede Stater ligeledes er indforstaaet med denne ordning. Paa vegne af Raadet for De Europaeiske Faellesskaber B. Brev fra Amerikas Forenede Stater . . . . . . , den . . . . . . Hr. . . . . . . Jeg anerkender hermed modtagelsen af Deres skrivelse af 5. august 1987, hvormed De fremsendte teksten til ordningen for pastaprodukter, og som har foelgende ordlyd: »Hoslagt sender jeg Dem teksten og bilaget til den ordning for pastaprodukter, som Faellesskabet og Amerikas Forenede Stater er naaet til enighed om i henhold til litra D i aftalen USA-EOEF af 10. august 1986 og de deri angivne betingelser. Jeg bekraefter hermed, at Faellesskabet er indforstaaet med denne ordning. Jeg ville vaere Dem taknemmelig, saafremt De over for mig vil bekraefte, at regeringen for Amerikas Forenede Stater ligeledes er indforstaaet med denne ordning«. Jeg skal herved bekraefte, at regeringen for Amerikas Forenede Stater er indforstaaet med denne ordning. For regeringen for Amerikas Forenede Stater BILAG A. For at fremme en hurtig og noejagtig tilpasning til det aftalte niveau for anvendelse af proceduren for aktiv foraedling, der er omhandlet under punkt 4 i den ordning, hvortil dette bilag er knyttet (»det aftalte niveau«), er USA og EF blevet enige om, hvordan virkemaaden af denne ordning skal gennemgaas de foerste fire gange. 1. Den foerste gennemgang skal foretages i foerste halvdel af december 1987 og gaelde den handel, der har fundet sted i oktober 1987. Paa grundlag af denne gennemgang skal EF i overensstemmelse med litra B forhoeje eller nedsaette den procentvise nedsaettelse af eksportrestitutionerne, som er omhandlet under punkt 1 i ordningen, hvortil dette bilag er knyttet, for at naa det aftalte niveau. Denne aendring faar virkning fra 1. januar 1988. 2. Anden gennemgang skal foretages i foerste halvdel af marts 1988 og gaelde den handel, der har fundet sted fra november til udgangen af januar. Paa grundlag af denne anden gennemgang skal EF i overensstemmelse med litra B


text: forhoeje eller nedsaette den procentvise nedsaettelse af de eksportrestitutioner, der er anvendt mellem 1. januar og 31. marts 1988, for at naa det aftalte niveau. Denne aendring faar virkning fra 1. april 1988. 3. Tredje gennemgang skal foretages i foerste halvdel af juni 1988 og gaelde den handel, der har fundet sted fra februar til udgangen af april. Paa grundlag af denne tredje gennemgang skal EF i overensstemmelse med litra B forhoeje eller nedsaette den procentvise nedsaettelse af de eksportrestitutioner, der er anvendt mellem 1. april og 30. juni 1988, for at naa det aftalte niveau. Denne aendring faar virkning fra 1. juli 1988. 4. Fjerde gennemgang skal foretages i foerste halvdel af september 1988 og gaelde den handel, der har fundet sted fra maj til udgangen af juli. Paa grundlag af denne fjerde gennemgang skal EF i overensstemmelse med litra B forhoeje eller nedsaette den procentvise nedsaettelse af de eksportrestitutioner, der er anvendt mellem 1. juli og 30. september 1988, for at naa det aftalte niveau. Denne aendring faar virkning fra 1. oktober 1988. B. De aendringer, der skal foretages i den procentvise nedsaettelse af eksportrestitutionerne, der er omhandlet i punkt 1 i ordningen, hvortil dette bilag er knyttet, som en foelge af hver af de i litra A omhandlede gennemgange, beregnes saaledes, at det aftalte niveau naas i den foelgende periode. Saafremt udnyttelsesgraden under proceduren for aktiv foraedling i en periode overstiger eller er lig med plus eller minus 10 procentpoints af det aftalte niveau, skal aendringen som foelge af den paagaeldende gennemgang vaere mindst 5 % af den generelle restitution, medmindre andet aftales. Saafremt udnyttelsesgraden under proceduren for aktiv foraedling er mindre end plus eller minus 10 procentpoints af det aftalte niveau, skal aendringen vaere mindst 1 % af den generelle restitution, medmindre andet aftales. Saafemt udnyttelsesgraden ligger paa det aftalte niveau, er en aendring ikke noedvendig. C. Ved fjerde ovennaevnte gennemgang er EF og USA enige om at undersoege, hvor meget det faktiske niveau for EF's eksport af pastaprodukter til USA under proceduren for aktiv foraedling i perioden fra november 1987 til udgangen af juli 1988 har afveget fra det aftalte niveau. Underskud eller overskud laegges til eller traekkes fra det aftalte niveau for den seksmaanedersperiode, der begynder den 1. oktober 1988. D. Efter de fire foerste gennemgaaede perioder, dvs. fra og med seksmaanedersperioden fra 1. august 1988 til udgangen af januar 1989, skal der, idet det forventes, at EF's eksport af pastaprodukter til USA vil ligge paa eller naer det aftalte niveau, foretages en gennemgang og aendringer af tilpasningen af den generelle restitution som fastsat i punkt 6 i den ordning, hvortil dette bilag er knyttet. Skrivelse fra Faellesskabet til Amerikas Forenede Stater Hr. . . . . . ., Under henvisning til litra A, nr. 1, i bilaget til ordningen (foerste gennemgang) og under hensyntagen til den tid, der kraeves til den tekniske ivaerksaettelse af proceduren for aktiv foraedling samt til at de repraesentantive oplysninger fra en periode paa en maaned er utilstraekkelige, har


text: jeg forstaaet, at begge parter, selv om de er forpligtet til en snarlig gennemfoerelse af ordningen, ogsaa er bekendt med EF-eksportoerernes vanskeligheder ved i loebet af saa kort tid at tilpasse sig det aftalte niveau for handel med varer, der er omfattet af proceduren for aktiv foraedling. Resultaterne af den foerste gennemgang boer foelgelig behandles med varsomhed. Oplysning om undertegnelsen af ordningen mellem Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab og Amerikas Forenede Stater om Faellesskabets eksport af pastaprodukter til Amerikas Forenede Stater Ordningen i form af brevveksling mellem Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab og Amerikas Forenede Stater om Faellesskabets eksport af pastaprodukter til Amerikas Forenede Stater (1) er for saa vidt angaar den engelske udgave blevet undertegnet af de to befuldmaegtigede parter (Willy De Clercq paa vegne af Raadet for De Europaeiske Faellesskaber og Clayton Yeutter for Amerikas Forenede Staters regering) den 12. august 1987 og den 15. september 1987 i henholdsvis Bruxelles og Washington. (1) Se side 37 i denne Tidende.


text:
 8.7.2021
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 L 242/5
 GENNEMFØRELSESPROTOKOL til fiskeripartnerskabsaftalen mellem Den Gabonesiske Republik og Det Europæiske Fællesskab (2021-2026)
 DEN EUROPÆISKE UNION, i det følgende benævnt »Unionen«,
 og
 DEN GABONESISKE REPUBLIK, i det følgende benævnt »Gabon«,
 i det følgende under ét benævnt »parterne«,
 SOM TAGER HENSYN TIL det tætte samarbejde mellem parterne, navnlig i forbindelse med forbindelserne mellem gruppen af stater i Afrika, Caribien og Stillehavet (AVS) og Unionen, og deres fælles ønske om at intensivere disse forbindelser,
 SOM ER PARTER i partnerskabsaftalen om fiskeri mellem Den Gabonesiske Republik og Det Europæiske Fællesskab (i det følgende benævnt »aftalen«),
 SOM HENVISER TIL aftalens bestemmelser,
 SOM OGSÅ MINDER OM princippet om, at alle stater skal træffe passende foranstaltninger for at sikre en bæredygtig forvaltning og bevarelse af de marine ressourcer og samarbejde med henblik herpå,
 SOM PÅ NY BEKRÆFTER målet om at sikre bæredygtig udnyttelse af overskydende marine biologiske ressourcer,
 SOM OGSÅ TAGER HENSYN TIL vigtigheden af at sikre bæredygtig fælles udnyttelse og forvaltning af fælles bestande,
 DER HENVISER TIL, at det er vigtigt at fremme internationalt samarbejde inden for videnskabelig forskning,
 ER BLEVET ENIGE OM følgende:
 DEL I
 ALMINDELIGE BESTEMMELSER
 Artikel 1
 Definitioner
 I denne protokol gælder de definitioner, der er anført i aftalens artikel 1. Derudover forstås ved:
 1)
 »fiskeri«: sporing af fisk, udsætning, sætning, trækning og indhaling af fiskeredskaber, ombordtagning af fangst, omladning, opbevaring om bord, forarbejdning om bord, overførsel, anbringelse i bur af fisk, opfedning og landing af fisk og fiskevarer
 2)
 »EU-myndigheder«: Europa-Kommissionen
 3)
 »Gabons myndigheder«: Gabons fiskeriministerie
 4)
 »fangst«: akvatiske marine arter fanget med et fiskeredskab, der anvendes af et fiskerfartøj
 5)
 »landing«: losning af enhver mængde fiskevarer fra et fiskerfartøj på land
 6)
 »delegation«: den Europæiske Unions delegation i Gabon
 7)
 »alvorlig tvist«: uenighed som følge af fortolkningen af denne protokol og hindring af dens gennemførelse
 8)
 »anordning til tiltrækning af fisk«: et kunstigt eller naturligt objekt på den vandoverflade, som forskellige arter af fisk, de tiltrækker, er samlet under, hvorved det gøres lettere at fange disse arter
 9)
 »Gabons lovgivning«: lovgivningen om Gabons fiskeri
 10)
 »fiskerilicens«: en administrativ tilladelse udstedt af Gabons myndigheder til en operatør, der giver vedkommende ret til at fiske i Gabons fiskerizone i en nærmere angivet periode; svarer til den fiskeritilladelse, der er fastsat regler for i EU-lovgivningen
 11)
 »EU-fartøj«: et fiskerfartøj eller et hjælpefartøj, der fører en EU-medlemsstats flag og er registreret i Unionen
 12)
 »hjælpefartøj«: ethvert fartøj, bortset fra et fartøj, som medføres om bord, der ikke er rigget med driftsklare fiskeredskaber, der er udformet med henblik på at fange eller tiltrække fisk, og som letter, bistår med eller forbereder fiskeri
 13)
 »observatør«: enhver person, der er bemyndiget af en national myndighed i overensstemmelse med bilaget til at overvåge gennemførelsen af de regler, der gælder for fiskeriet, eller til at observere fiskeriet med videnskabelige formål for øje
 14)
 »operatør«: enhver fysisk eller juridisk person, der driver eller ejer en virksomhed, som udfører aktiviteter i et led i produktions-, forarbejdnings-, afsætnings-, distributions- eller detailkæderne for fiskevarer og