text:
opladningen af REESS-systemet med opladeren. Prøvningen består af følgende trin:
 a)
 forberedelse af køretøj/REESS-system
 b)
 afladning af REESS
 c)
 bestemmelse af hydrogenemissioner under normal opladning
 d)
 bestemmelse af hydrogenemissioner under opladning med svigtende oplader.
 3. Prøvninger
 3.1. Køretøjsbaseret prøvning
 3.1.1.
 Køretøjet skal være i god mekanisk stand og være tilkørt over mindst 300 km i en periode på syv dage før prøvningen. Køretøjet skal i hele denne periode være udstyret med det REESS-system, der skal underkastes hydrogenemissionsprøvningen.
 3.1.2.
 Hvis REESS-systemet anvendes ved en temperatur, som ligger over den omgivende temperatur, skal operatøren følge fabrikantens procedure for at holde REESS-systemets temperatur inden for det normale driftsområde.
 Fabrikantens repræsentant skal kunne attestere, at REESS-systemets temperaturstyringssystem hverken er beskadiget eller udviser kapacitetsdefekt.
 3.2. Komponentbaseret prøvning
 3.2.1.
 REESS-systemet skal være i god mekanisk stand og have været genstand for mindst 5 standardcyklusser (jf. bilag 9, tillæg 1).
 3.2.2.
 Hvis REESS-systemet anvendes ved en temperatur, som ligger over den omgivende temperatur, skal operatøren følge fabrikantens procedure for at holde REESS-systemets temperatur inden for det normale driftsområde.
 Fabrikantens repræsentant skal kunne attestere, at REESS-systemets temperaturstyringssystem hverken er beskadiget eller udviser kapacitetsdefekt.
 Figur 8.1 Bestemmelse af hydrogenemissioner under opladning af REESS-systemet
 4. Udstyr til hydrogenemissionsprøvning
 4.1. Rullefelt
 Rullefeltet skal opfylde kravene i ændringsserie 06 til regulativ nr. 83.
 4.2. Prøvelokale til måling af hydrogenemission
 Det prøvelokale, hvori målingen af hydrogenemissionen udføres, skal være lufttæt og tilstrækkelig stort til at kunne rumme det køretøj/REESS-system, der skal prøves. Køretøjet/REESS-systemet skal være tilgængeligt fra alle sider, og lokalet skal, når det er lukket, være lufttæt i overensstemmelse med bilag 8, tillæg 1. Lokalets indvendige overflade skal være uigennemtrængelig for carbonhydrider og inaktiv over for hydrogen. Temperaturstyringssystemet skal kunne styre prøvelokalets indvendige rumtemperatur, således at den foreskrevne temperatur fastholdes under hele prøvningen inden for en tolerance på ± 2 K som gennemsnit for hele prøvningen.
 Af hensyn til volumenændringer som følge af hydrogenemission i prøvelokalet kan der anvendes et prøvelokale med variabelt volumen eller andet prøvningsudstyr. Et prøvelokale med variabelt volumen udvider sig og trækker sig sammen i takt med hydrogenemissionen i prøvelokalet. Der kan tages hensyn til udsving i det indvendige volumen på to måder, nemlig enten ved hjælp af bevægelige paneler eller ved en bælganordning, hvor uigennemtrængelige sække i prøvelokalet udvider sig og trækker sig sammen i takt med ændringerne i trykket i lokalet, idet de står i forbindelse med luften uden for prøvelokalet. Anordninger til tilpasning af volumenet skal være således konstrueret, at prøvelokalets integritet, jf. bilag 8, tillæg 1, bevares.
 Alle metoder for tilpasning af volumenet skal begrænse forskellen mellem lufttrykket i prøvelokalet og barometertrykket til højst ± 5 hPa.
 Prøvelokalet skal kunne fastlåses på et bestemt volumen. Et prøvelokale med variabelt volumen skal kunne foretage et udsving i forhold til dets »nominelle volumen« (jf. bilag 8, tillæg 1, punkt 2.1.1), som følger hydrogenemission under prøvningen.
 4.3. Analysesystemer
 4.3.1.
 Hydrogenanalysator
 4.3.1.1.
 Luften i prøvelokalet overvåges ved hjælp af en hydrogenanalysator (elektrokemisk detektortype) eller en chromatograf med termisk ledningsevnedetektion. Luftprøver udtages midt på en af prøvelokalets sidevægge eller


text:
midt på loftet, og bypass-strømme skal føres tilbage til prøvelokalet, helst til et punkt umiddelbart efter blandingsventilatoren i strømmens retning.
 4.3.1.2.
 Hydrogenanalysatoren skal have en responstid for 90 % af slutværdien på mindre end 10 sek. Stabiliteten skal i alle måleområder være bedre end 2 % af fuldt udslag ved nul og ved 80 ± 20 % af fuldt udslag over en 15-minutters periode.
 4.3.1.3.
 Analysatorens repeterbarhed udtrykt som én standardafvigelse skal være bedre end 1 % af fuldt udslag ved nul og ved 80 ± 20 % af fuldt udslag i alle benyttede måleområder.
 4.3.1.4.
 Måleområderne på analysatoren skal vælges ud fra, hvilke der giver den bedste opløsning i forbindelse med måling, kalibrering og lækagekontrol.
 4.3.2.
 Dataregistrering i hydrogenanalysator
 Hydrogenanalysatoren skal have et system til registrering af det elektriske udgangssignal med en hyppighed på mindst en gang pr. minut. Registreringssystemet skal have en mindst lige så god driftskarakteristik som det signal, der skal registreres, og det skal have en permanent resultatregistrering. Registreringen skal tydeligt vise, hvornår den normale ladeprøvning og den svigtende ladefunktion begynder og slutter.
 4.4. Temperaturmåling
 4.4.1.
 Temperaturen i prøvelokalet måles i to punkter ved hjælp af temperaturfølere, der er forbundet, så de viser en gennemsnitsværdi. Målepunkterne skal befinde sig ca. 0,1 m inde i prøvelokalet fra hver sidevægs lodrette midterlinje i en højde af 0,9 m ± 0,2 m.
 4.4.2.
 Temperaturen i nærheden af cellerne registreres ved hjælp af følerne.
 4.4.3.
 Temperaturmålingerne skal under hele hydrogenemissionsmålingen registreres med en hyppighed på mindst én gang i minuttet.
 4.4.4.
 Temperaturmålesystemets nøjagtighed skal være inden for ± 1,0 K, og temperaturen skal kunne måles med en opløsning på ± 0,1 K.
 4.4.5.
 Registrerings- eller databehandlingssystemet skal kunne måle tiden med en opløsning på ± 15 sekunder.
 4.5. Trykmåling
 4.5.1.
 Forskellen Δp mellem barometerstanden i prøveområdet og lufttrykket i prøvelokalet skal under hele hydrogenemissionsmålingen registreres med en hyppighed på mindst én gang i minuttet.
 4.5.2.
 Trykmålingssystemets nøjagtighed skal være inden for ± 2 hPa, og trykket skal kunne måles med en opløsning på ± 0,2 hPa.
 4.5.3.
 Registrerings- eller databehandlingssystemet skal kunne måle tiden med en opløsning på ± 15 sekunder.
 4.6. Registrering af spændings- og strømintensitet
 4.6.1.
 Opladerens spændings- og strømintensitet (batteri) skal under hele hydrogenemissionsmålingen registreres med en hyppighed på mindst én gang i minuttet.
 4.6.2.
 Spændingsregistreringssystemets nøjagtighed skal være inden for ± 1,0 V, og spændingen skal kunne måles med en opløsning på ± 0,1 V.
 4.6.3.
 Strømregistreringssystemets nøjagtighed skal være inden for ± 0,5 A, og strømintensiteten skal kunne måles med en opløsning på ± 0,05 A.
 4.6.4.
 Registrerings- eller databehandlingssystemet skal kunne måle tiden med en opløsning på ±15 sekunder.
 4.7. Ventilatorer
 Lokalet skal være forsynet med en eller flere ventilatorer eller blæsere med en kapacitet på 0,1-0,5 m3/s, således at luften i lokalet kan blandes grundigt. Under målingerne skal det være muligt at opnå en ensartet temperatur og hydrogenkoncentration i lokalet. Køretøjet i lokalet må ikke befinde sig direkte i luftstrømmen fra ventilatorerne eller blæserne.
 4.8. Gasser
 4.8.1.
 Følgende rene gasser skal stå til

type: contracts

jurisdiction: EU


text:
rådighed til kalibrering og drift:
 a)
 renset syntetisk luft: (renhed < 1 ppm C1-ækvivalent, < 1 ppm CO < 400 ppm CO2 < 0,1 ppm NO ) oxygenindhold mellem 18 og 21 % vol.
 b)
 hydrogen (H2) af mindst 99,5 % renhed.
 4.8.2.
 Kalibrerings- og justeringsgasser skal indeholde blandinger af hydrogen (H2) og renset syntetisk luft. De faktiske koncentrationer i en kalibreringsgas må ikke afvige med mere end ± 2 % fra de nominelle værdier. Nøjagtigheden i de fortyndede gasser, der fås ved brug af et gasdeleapparat, skal ligge inden for ± 2 % af den nominelle værdi. De i bilag 8, tillæg 1, anførte koncentrationer kan også opnås ved hjælp af et gasdeleapparat, der benytter syntetisk luft som fortyndende gas.
 5. Prøvningsprocedure
 Prøvningen består af følgende fem trin:
 a)
 forberedelse af køretøj/REESS
 b)
 afladning af REESS
 c)
 bestemmelse af hydrogenemissioner under normal opladning
 d)
 afladning af REESS
 e)
 bestemmelse af hydrogenemissioner under opladning med svigtende oplader.
 Hvis det er nødvendigt at flytte køretøjet/REESS-systemet mellem to trin, skubbes det til det næste prøveområde.
 5.1. Køretøjsbaseret prøvning
 5.1.1.
 Klargøring af køretøjet
 REESS-systemets ældning kontrolleres med henblik på at efterprøve, at køretøjet har kørt mindst 300 km i en periode på syv dage før prøvningen. Køretøjet skal i hele denne periode være udstyret med det REESS-system, der skal underkastes hydrogenemissionsprøvningen. Hvis dette ikke kan godtgøres, anvendes følgende procedure:
 5.1.1.1.
 Afladninger og indledende opladninger af REESS-system
 Proceduren begynder med afladning af køretøjets REESS-system under kørsel på prøvebanen eller på et rullefelt ved en konstant hastighed på 70 % ± 5 % af køretøjets maksimale tredive minutters hastighed.
 Afladningen stoppes:
 a)
 når køretøjet ikke er i stand til at køre ved 65 % af den maksimale tredive minutters hastighed, eller
 b)
 når føreren gennem køretøjets standardinstrumentering modtager signal om at standse køretøjet, eller
 c)
 efter at distancen på 100 km er kørt.
 5.1.1.2.
 Indledende opladning af REESS-system
 Opladningen udføres:
 a)
 med opladeren
 b)
 ved en omgivende temperatur på mellem 293 K og 303 K.
 Fremgangsmåden udelukker alle typer eksterne opladere.
 Kriterierne for ophør af opladningen af REESS-systemet svarer til opladerens automatiske ophør.
 Denne fremgangsmåde omfatter alle typer specielle opladninger, der vil kunne startes automatisk eller manuelt, som for eksempel udligningsopladning eller vedligeholdelsesopladning.
 5.1.1.3.
 Fremgangsmåden i punkt 5.1.1.1 og 5.1.1.2 gentages to gange.
 5.1.2.
 Afladning af REESS
 REESS-systemet aflades under kørsel på prøvebanen eller på et rullefelt ved en konstant hastighed på 70 % ± 5 % af køretøjets maksimale tredive minutters hastighed.
 Standsning af afladningen forekommer:
 a)
 når føreren gennem køretøjets standardinstrumentering modtager signal om at standse køretøjet, eller
 b)
 når køretøjets maksimale hastighed er mindre end 20 km/h.
 5.1.3.
 Stilstand
 Senest 15 minutter efter fuldførelsen af proceduren for batteriafladning, som er beskrevet i punkt 5.1.2, parkeres køretøjet i stilstandsområdet. Køretøjet henstår derefter parkeret i mindst 12 timer, idet der højst må være 36 timer mellem afslutningen af afladningen af REESS-systemet og påbegyndelsen af hydrogenemissionsprøvningen under normal opladning. I denne periode skal køretøjet være i stilstand ved 293 K ± 2 K.
 5.1.4.
 Hydrogenemissionsprøvning


text:
under normal opladning
 5.1.4.1.
 Før stilstandsperiodens afslutning udluftes prøvelokalet i flere minutter, indtil der er tilvejebragt stabile hydrogenbaggrundsbetingelser. Ventilatoren (ventilatorerne) sættes også i gang.
 5.1.4.2.
 Hydrogenanalysatoren nulstilles og kalibreres umiddelbart før prøvningen.
 5.1.4.3.
 Ved afslutningen af stilstanden flyttes prøvekøretøjet ind i prøvelokalet med motoren standset og vinduer og bagagerumsklap åbne.
 5.1.4.4.
 Køretøjet skal være forbundet til lysnettet. REESS-systemet oplades i overensstemmelse med den normale opladningsprocedure, jf. punkt 5.1.4.7 nedenfor.
 5.1.4.5.
 Dørene til prøvelokalet lukkes og forsegles lufttæt senest to minutter efter den elektriske tilslutning af den normale opladningsfase.
 5.1.4.6.
 Når prøvelokalet er blevet forseglet, påbegyndes den normale opladning med henblik på hydrogenemissionsprøvning. Hydrogenkoncentrationen, temperaturen og barometertrykket måles for at finde udgangsværdierne CH2i, Ti og Pi til brug ved prøvning ved normal opladning.
 Disse tal benyttes ved beregningen af hydrogenemissionen (bilag 8, punkt 6). Under den normale opladningsperiode må temperaturen i prøvelokalet T ikke være under 291 K og ikke over 295 K.
 5.1.4.7.
 Fremgangsmåde ved normal opladning
 Normal opladning foretages med opladeren og består af følgende trin:
 a)
 Opladning ved konstant effekt i t1.
 b)
 Overopladning ved konstant strøm i t2. Overopladningsintensiteten angives af fabrikanten og svarer til den, der anvendes ved udligningsopladningen.
 Kriterierne for ophør af opladning af REESS-systemet svarer til opladerens automatiske ophør ved en ladetid på t1 + t2. Opladningstiden vil blive begrænset til t1 + 5 timer, selv om der gives en klar indikation via standardinstrumenteringen til føreren om, at batteriet endnu ikke er fuldt opladet.
 5.1.4.8.
 Hydrogenanalysatoren nulstilles og kalibreres umiddelbart før prøvningens afslutning.
 5.1.4.9.
 Afslutningen af emissionsprøvetagningsperioden foretages t1 + t2 eller t1 + 5 timer efter påbegyndelsen af den første prøveudtagning, jf. bilag 8, punkt 5.1.4.6. De forskellige forløbne tidsrum registreres. Hydrogenkoncentrationen, temperaturen og barometertrykket måles for at give slutværdierne CH2f,Tf og Pf for den normale ladeprøvning, som anvendes ved beregningen i bilag 8, punkt 6.
 5.1.5.
 Hydrogenemissionsprøvning med svigtende oplader
 5.1.5.1.
 Senest syv dage efter afslutningen af den indledende prøvning påbegyndes proceduren med afladning af køretøjets REESS i overensstemmelse med bilag 8, punkt 5.1.2.
 5.1.5.2.
 Trinnene i proceduren i bilag 8, punkt 5.1.3, gentages.
 5.1.5.3.
 Før stilstandsperiodens afslutning udluftes prøvelokalet i flere minutter, indtil der er tilvejebragt stabile hydrogenbaggrundsbetingelser. Ventilatoren (ventilatorerne) sættes også i gang.
 5.1.5.4.
 Hydrogenanalysatoren nulstilles og kalibreres umiddelbart før prøvningen.
 5.1.5.5.
 Ved afslutningen af stilstanden flyttes prøvekøretøjet ind i prøvelokalet med motoren standset og vinduer og bagagerumsklap åbne.
 5.1.5.6.
 Køretøjet skal være forbundet til lysnettet. REESS-systemet oplades i overensstemmelse med proceduren for svigtende opladning, jf. punkt 5.1.5.9 nedenfor.
 5.1.5.7.
 Dørene til prøvelokalet lukkes og forsegles lufttæt senest to minutter efter den elektriske tilslutning af den svigtende opladningsfase.
 5.1.5.8.
 Når prøvelokalet er blevet forseglet, påbegyndes den svigtende opladning med henblik på hydrogenemissionsprøvning. Hydrogenkoncentrationen, temperaturen og barometertrykket måles for at finde udgangsværdierne CH2i, Ti og Pi til brug ved prøvning ved svigtende opladning.
 Disse tal benyttes ved beregningen af hydrogenemissionen (bilag 8, punkt 6). Under perioden med svigtende opladning må temperaturen i prøvelokalet T ikke være under 291 K og ikke over 295 K.
 5.1.5.9.
 Procedure for svigtende opladning
 Svigtende opladning


text:
foretages med den dertil beregnede oplader og består af følgende trin:
 a)
 Opladning ved konstant effekt i t'1.
 b)
 Opladning ved maksimal strømstyrke som anbefalet af fabrikanten i 30 minutter. I denne fase, afgiver opladeren maksimal strøm som anbefalet af fabrikanten.
 5.1.5.10.
 Hydrogenanalysatoren nulstilles og kalibreres umiddelbart før prøvningens afslutning.
 5.1.5.11.
 Prøveperiodens afslutning indtræder t'1 + 30 minutter efter påbegyndelsen af den indledende udtagning af emissionsprøver, jf. punkt 5.1.5.8 ovenfor. De forløbne tidsrum registreres. Hydrogenkoncentrationen, temperaturen og barometertrykket måles for at give slutværdierne CH2f,Tf og Pf for den prøvning ved svigtende opladning, som anvendes ved beregningen i bilag 8, punkt 6.
 5.2. Komponentbaseret prøvning
 5.2.1.
 Forberedelse af REESS-system
 Aldringen af REESS-systemet kontrolleres med henblik på at bekræfte, at REESS-systemet har gennemført mindst 5 standardcyklusser (som angivet i bilag 8, tillæg 1).
 5.2.2.
 Afladning af REESS
 REESS aflades ved 70 % ± 5 % af systemets nominelle effekt.
 Standsning af afladningen forekommer, når den mindste ladningstilstand som specificeret af fabrikanten er nået.
 5.2.3.
 Stilstand
 Senest 15 minutter efter afslutningen af afladningen af REESS-systemet, jf. punkt 5.2.2 ovenfor, og før påbegyndelse af hydrogenemissionsprøvningen, skal REESS-systemet henstå ved 293 K ± 2 K i mindst 12 timer og højst 36 timer.
 5.2.4.
 Hydrogenemissionsprøvning under normal opladning
 5.2.4.1.
 Før afslutning af REESS-systemets stilstandsperiode udluftes prøvelokalet i flere minutter, indtil der er tilvejebragt stabile hydrogenbaggrundsbetingelser. Ventilatoren (ventilatorerne) sættes også i gang.
 5.2.4.2.
 Hydrogenanalysatoren nulstilles og kalibreres umiddelbart før prøvningen.
 5.2.4.3.
 Ved udgangen af stilstandsperioden flyttes REESS-systemet ind i prøvelokalet.
 5.2.4.4.
 REESS-systemet oplades i overensstemmelse med den normale opladningsprocedure, jf. punkt 5.2.4.7 nedenfor.
 5.2.4.5.
 Dørene til prøvelokalet skal være lukkede og lufttæt forseglede senest to minutter efter den elektriske tilslutning af den normale opladningsfase.
 5.2.4.6.
 Når prøvelokalet er forseglet, påbegyndes den normale opladning med henblik på hydrogenemissionsprøvning. Hydrogenkoncentrationen, temperaturen og barometertrykket måles for at finde udgangsværdierne CH2i, Ti og Pi til brug ved prøvning ved normal opladning.
 Disse tal benyttes ved beregningen af hydrogenemissionen (bilag 8, punkt 6). Under den normale opladningsperiode må temperaturen i prøvelokalet T ikke være under 291 K og ikke over 295 K.
 5.2.4.7.
 Fremgangsmåde ved normal opladning
 Normal opladning foretages med opladeren og består af følgende trin:
 a)
 Opladning ved konstant effekt i t1.
 b)
 Overopladning ved konstant strøm i t2. Overopladningsintensiteten angives af fabrikanten og svarer til den, der anvendes ved udligningsopladningen.
 Kriterierne for ophør af opladning af REESS-systemet svarer til opladerens automatiske ophør ved en ladetid på t1 + t2. Denne opladningstid vil blive begrænset til t1 + 5 timer, selv om der gives en klar indikation via passende instrumentering til føreren om, at REESS-systemet endnu ikke er fuldt opladet.
 5.2.4.8.
 Hydrogenanalysatoren nulstilles og kalibreres umiddelbart før prøvningens afslutning.
 5.2.4.9.
 Emissionsprøvetagningsperioden afsluttes t1 + t2 eller t1 + 5 timer efter påbegyndelsen af den første prøveudtagning, jf. punkt 5.2.4.6 ovenfor. De forskellige forløbne tidsrum registreres. Hydrogenkoncentrationen, temperaturen og barometertrykket måles for at give slutværdierne CH2f,Tf og Pf for den normale ladeprøvning, som anvendes ved beregningen i bilag 8, punkt 6.
 5.2.5.
 Hydrogenemissionsprøvning med svigtende oplader
 5.2.5.1.
 Prøvningsproceduren, der skal


text:
påbegyndes inden for højst syv dage efter afslutningen af prøvningen i punkt 5.2.4 ovenfor, starter med afladning af køretøjets REESS-system i overensstemmelse med punkt 5.2.2 ovenfor.
 5.2.5.2.
 Trinnene i proceduren i punkt 5.2.3 ovenfor gentages.
 5.2.5.3.
 Før stilstandsperiodens afslutning udluftes prøvelokalet i flere minutter, indtil der er tilvejebragt stabile hydrogenbaggrundsbetingelser. Ventilatoren (ventilatorerne) sættes også i gang.
 5.2.5.4.
 Hydrogenanalysatoren nulstilles og kalibreres umiddelbart før prøvningen.
 5.2.5.5.
 Ved udgangen af stilstandsperioden flyttes REESS-systemet ind i prøvelokalet.
 5.2.5.6.
 REESS-systemet oplades i overensstemmelse med proceduren for svigtende opladning, jf. punkt 5.2.5.9 nedenfor.
 5.2.5.7.
 Dørene til prøvelokalet skal være lukkede og lufttæt forseglede senest to minutter efter den elektriske tilslutning af opladningsfasen for svigtende opladning.
 5.2.5.8.
 Når prøvelokalet er blevet forseglet, påbegyndes den svigtende opladning med henblik på hydrogenemissionsprøvning. Hydrogenkoncentrationen, temperaturen og barometertrykket måles for at finde udgangsværdierne CH2i, Ti og Pi til brug ved prøvning ved svigtende opladning.
 Disse tal benyttes ved beregningen af hydrogenemissionen (bilag 8, punkt 6). Under perioden med svigtende opladning må temperaturen i prøvelokalet T ikke være under 291 K og ikke over 295 K.
 5.2.5.9.
 Procedure for svigtende opladning
 Svigtende opladning foretages med den dertil beregnede oplader og består af følgende trin:
 a)
 Opladning ved konstant effekt i t'1.
 b)
 Opladning ved maksimal strømstyrke som anbefalet af fabrikanten i 30 minutter. I denne fase, afgiver opladeren maksimal strøm som anbefalet af fabrikanten.
 5.2.5.10.
 Hydrogenanalysatoren nulstilles og kalibreres umiddelbart før prøvningens afslutning.
 5.2.5.11.
 Prøveperiodens afslutning indtræder t'1 + 30 minutter efter påbegyndelsen af den indledende udtagning af emissionsprøver, jf. punkt 5.2.5.8 ovenfor. De forløbne tidsrum registreres. Hydrogenkoncentrationen, temperaturen og barometertrykket måles for at give slutværdierne CH2f,Tf og Pf for den prøvning ved svigtende opladning, som anvendes ved beregningen i punkt 6 nedenfor.
 6. Beregning
 Ved hjælp af de i punkt 5 beskrevne hydrogenemissionsprøvninger kan hydrogenemissionen fra normal opladning og svigtende opladning beregnes. Hydrogenemissionen fra hver af disse faser beregnes ved hjælp af udgangs- og slutmålingerne af hydrogenkoncentrationen, temperaturen og trykket i prøvelokalet samt prøvelokalets nettorumindhold.
 Der benyttes følgende formel:
 hvor:
 MH2
 =
 hydrogenmasse (gram)
 CH2
 =
 målt hydrogenkoncentration i prøvelokalet (ppm volumenkulstof)
 V
 =
 prøvelokalets nettovolumen i m3 med fradrag af køretøjets volumen med vinduer og bagagerumsklap åbne. Hvis køretøjets volumen ikke er bestemt, fratrækkes et volumen på 1,42 m3
 Vout
 =
 kompensationsvolumen i m3 ved prøvningstemperatur og -tryk
 T
 =
 rumtemperatur i prøvelokalet i K
 P
 =
 absolut tryk i prøvelokalet i kPa
 k
 =
 2,42
 hvor:
 i er udgangsværdien
 f er slutværdien.
 6.1. Prøvningsresultater
 Hydrogenmasseemissionen for REESS-systemet er:
 MN = hydrogenmasseemissionen ved prøvning under normal ladning, i gram
 MD = hydrogenmasseemissionen ved prøvning under svigtende ladning, i gram.
 Tillæg 1 til bilag 8
 Kalibrering af udstyr til hydrogenemissionsprøvning
 1. Kalibreringshyppighed og kalibreringsmetoder
 Alt apparatur skal kalibreres inden første ibrugtagning og derefter så hyppigt som nødvendigt, dog under alle omstændigheder inden for den måned, der går forud for typegodkendelsesprøvningen. De kalibreringsmetoder, der kan anvendes, er beskrevet i dette tillæg.
 2. Kalibrering af prøvelokalet
 2.1. Bestemmelse af prøvelokalets indvendige volumen
 2.1.1.
 Inden prøvelokalet tages i brug første gang, bestemmes dets


text:
indvendige volumen på følgende måde: Lokalets indvendige mål måles omhyggeligt, idet der tages højde for uregelmæssigheder som f.eks. stivere. Lokalets indvendige volumen bestemmes ud fra disse målinger.
 Prøvelokalet skal fastlåses på et fast volumen ved en fast omgivende temperatur på 293 K. Denne nominelle volumen skal kunne gentages med en tolerance på ± 0,5 % af den registrerede værdi.
 2.1.2.
 Nettovolumenet bestemmes ved at fratrække 1,42 m3 fra det indvendige volumen. I stedet for 1,42 m3 kan man fratrække prøvekøretøjets faktiske volumen med bagagerumsklap og vinduer åbne eller REESS-systemets volumen.
 2.1.3.
 Prøvelokalet kontrolleres som beskrevet i bilag 8, punkt 2.3. Hvis hydrogenmassen ikke svarer til den indsprøjtede masse inden for ± 2 %, foretages de fornødne indgreb for at afhjælpe problemet.
 2.2. Bestemmelse af baggrundsemissionen i lokalet
 Denne operation tjener til at afgøre, om prøvelokalet indeholder materialer, der udsender væsentlige mængder hydrogen. Kontrollen udføres ved prøvelokalets ibrugtagning, efter hver aktivitet i prøvelokalet, der kan påvirke baggrundsemissionen, og under alle omstændigheder mindst én gang om året.
 2.2.1.
 For et prøvelokale med variabelt volumen kan der måles med fastlåst eller ikke fastlåst volumen, jf. punkt 2.1.1 ovenfor. Den omgivende temperatur skal fastholdes på 293 K ± 2 K i nedennævnte firetimers periode.
 2.2.2.
 Prøvelokalet kan være forseglet med ventilatoren i gang i op til 12 timer, inden den fire timer lange udtagning af baggrundsprøver begynder.
 2.2.3.
 Analysatoren kalibreres (hvis dette er påkrævet) og nulstilles, og måleområdet bestemmes.
 2.2.4.
 Prøvelokalet udluftes, indtil der opnås en stabil værdi for hydrogen; ventilatoren slås til, hvis den ikke allerede er i gang.
 2.2.5.
 Prøvelokalet forsegles, og baggrundskoncentrationen af hydrogen, temperaturen og barometertrykket måles. Disse udgør udgangsværdierne CH2i, Ti og Pi til brug ved beregningen af baggrundskoncentrationen i prøvelokalet.
 2.2.6.
 Lokalet lades uberørt i fire timer med ventilatoren i gang.
 2.2.7.
 Derefter måles hydrogenkoncentrationen i lokalet med den samme analysator. Temperaturen og barometertrykket måles ligeledes. Disse udgør slutværdierne CH2f, Tf og Pf.
 2.2.8.
 Ændringen i massen af hydrogen i prøvelokalet i prøvetidsrummet beregnes i henhold til bilag 8, punkt 2.4, og må ikke overstige 0,5 g.
 2.3. Kalibrering af prøvelokalet og prøve for hydrogenretention
 Kalibreringen af prøvelokalet og prøven for hydrogenretention giver en kontrol af det i punkt 2.1 beregnede volumen (punkt 2.1 ovenfor) og samtidig et mål for eventuelle lækager. Måling af lækager udføres ved prøvelokalets ibrugtagning, efter hver aktivitet i prøvelokalet, der kan påvirke prøvelokalets integritet, og derefter under alle omstændigheder mindst en gang om måneden. Hvis seks på hinanden følgende månedlige retentionskontroller er gennemført, uden at der har skullet foretages korrektioner, kan målingen af lækager derefter foretages en gang i kvartalet, så længe indgreb ikke er påkrævede.
 2.3.1.
 Prøvelokalet udluftes, indtil der opnås en stabil hydrogenkoncentration. Ventilatoren slås til, hvis den ikke allerede er i gang. Hydrogenanalysatoren nulstilles og kalibreres (hvis dette er påkrævet), og dens måleområde indstilles.
 2.3.2.
 Prøvelokalet fastlåses til det nominelle volumen.
 2.3.3.
 Systemet til styring af den omgivende temperatur slås til (hvis det ikke allerede er i gang) og indstilles til en udgangstemperatur på 293 K.
 2.3.4.
 Når prøvelokalet udviser


text:
en stabil temperatur på 293 K ± 2 K, forsegles lokalet, og baggrundskoncentration, temperatur og barometertryk måles. Disse udgør udgangsværdierne CH2i, Ti og Pi til brug ved beregningen af prøvelokalets baggrundsemission.
 2.3.5.
 Prøvelokalet skal ikke længere være fastlåst til det nominelle volumen.
 2.3.6.
 En mængede på ca. 100 g hydrogen sprøjtes ind i prøvelokalet. Hydrogenmassen måles med en nøjagtighed på ± 2 % af den målte værdi.
 2.3.7.
 Efter fem minutters forløb, hvorunder luften i prøvelokalet blandes, måles hydrogenkoncentrationen, temperaturen og barometertrykket. Disse udgør slutværdierne CH2f, Tf og Pf til brug ved kalibrering af prøvelokalet samt udgangsværdierne H2i, Ti og Pi til brug for retentionsprøven.
 2.3.8.
 Ved hjælp af målingerne i punkt 2.3.4 og 2.3.7 og formlen i punkt 2.4 nedenfor beregnes massen af hydrogen i prøvelokalet. Denne masse skal være ± 2 % af den hydrogenmasse, der er målt i overensstemmelse med punkt 2.3.6 ovenfor.
 2.3.9.
 Luften i prøvelokalet skal have mulighed for at blande sig i mindst 10 timer. Når denne periode er gået, måles og registreres den endelige hydrogenkoncentration, temperaturen og barometertrykket. Disse udgør slutværdierne H2f, Tf og Pf for hydrogenretentionskontrollen.
 2.3.10.
 Ved hjælp af formlen i punkt 2.4 nedenfor beregnes hydrogenmassen derefter ud fra målingerne i punkt 2.3.7 og 2.3.9 ovenfor. Denne masse må højst afvige 5 % fra den i punkt 2.3.8 ovenfor beregnede hydrogenmasse.
 2.4. Beregning
 Beregningen af nettoændringen i hydrogenmassen i prøvelokalet benyttes til at bestemme prøvelokalets baggrundskoncentration af hydrogen og dets lækage. Udgangs- og slutværdierne af hydrogenkoncentrationen, temperaturen og barometertrykket benyttes i nedenstående formel til beregning af masseændringen:
 hvor:
 MH2
 =
 hydrogenmasse (gram)
 CH2
 =
 målt hydrogenkoncentration i prøvelokalet (ppm volumenkulstof)
 V
 =
 prøvelokalets volumen i m3 som målt i punkt 2.1.1
 Vout
 =
 kompensationsvolumen i m3 ved prøvningstemperatur og -tryk
 T
 =
 rumtemperatur i prøvelokalet i K
 P
 =
 absolut tryk i prøvelokalet i kPa
 k
 =
 2.42
 hvor:
 i er udgangsværdien
 f er slutværdien.
 3. Kalibrering af hydrogenanalysator
 Analysatoren bør kalibreres ved hjælp af hydrogen i luft og renset syntetisk luft (se bilag 8, punkt 4.8.2).
 Hvert af de normalt benyttede måleområder kalibreres på følgende måde:
 3.1.
 Kalibreringskurven bestemmes ved mindst fem kalibreringspunkter, der er så jævnt fordelt over måleområdet som muligt. Den nominelle koncentration af kalibreringsgassen med den højeste koncentration skal være mindst 80 % af fuldt skalaudslag.
 3.2.
 Kalibreringskurven beregnes ved hjælp af de mindste kvadraters metode. Hvis der derved fremkommer et polynomium af mere end tredje grad, skal der mindst være lige så mange kalibreringspunkter som polynomiets grad plus to.
 3.3.
 Kalibreringskurven må ikke afvige med mere end 2 % fra den nominelle værdi for hver kalibreringsgas.
 3.4.
 Ved hjælp af de polynomiumskoefficienter, der udledes af punkt 3.2 ovenfor, udarbejdes en tabel over analysatorens aflæsninger i forhold til den reelle koncentration med skalainddelinger, der ikke er større end 1 % af fuldt skalaudslag. Dette gøres for hvert måleområde, der kalibreres.
 Tabellen skal desuden indeholde andre relevante data som f.eks.:
 a)
 dato for kalibrering
 b)
 justerings- og nulstillingspotentiometeraflæsninger (evt.)
 c)
 nominel skala
 d)
 referencedata for hver anvendt kalibreringsgas


text:
e)
 den faktiske og den viste værdi for hver anvendt kalibreringsgas samt forskellen i procent
 f)
 analysatorens kalibreringstryk.
 3.5.
 Andre metoder (f.eks. computer eller elektronisk skalaomskifter) kan anvendes, hvis det godtgøres over for den tekniske tjeneste, at disse metoder sikrer en tilsvarende nøjagtighed.
 Tillæg 2 til bilag 8
 Væsentlige karakteristika for køretøjsfamilien
 1.
 Parametre, der definerer familien hvad angår hydrogenemissioner
 Familien kan bestemmes ud fra grundlæggende konstruktionsparametre, der skal være fælles for køretøjer i familien. I visse tilfælde kan parametrene gribe ind i hinanden. Dette må også tages i betragtning for at sikre, at kun køretøjer med ensartede egenskaber hvad angår hydrogenemission medtages i familien.
 2.
 Med henblik herpå anses de køretøjstyper, hvor nedenstående parametre er identiske, for at tilhøre samme hydrogenemissionsgruppe.
 REESS-system:
 a)
 firmanavn eller varemærke for REESS
 b)
 angivelse af alle typer anvendte elektrokemiske par
 c)
 antal REESS-celler
 d)
 antal REESS-delsystemer
 e)
 nominel batterispænding (V) for REESS
 f)
 REESS-energi (kWh)
 g)
 gaskombinationsforhold (i %)
 h)
 type(r) ventilation for REESS-delsystem(er)
 i)
 Type kølesystem (eventuelt).
 Indbygget oplader:
 a)
 de forskellige opladerdeles mærke og type
 b)
 nominel udgangsstrøm (kW)
 c)
 maksimal ladespænding (V)
 d)
 maksimal ladeintensitet (A)
 e)
 styreenhedens mærke og type (eventuelt)
 f)
 diagram over drift, styring og sikkerhed
 g)
 karakteristik af opladningsperioder.
 BILAG 9
 Prøvningsprocedurer for REESS-system
 Tillæg 1 til bilag 9
 Procedure for gennemførelse af en standardcyklus
 En standardcyklus starter med en standardafladning efterfulgt af en standardopladning. Prøvningen skal udføres ved en omgivende temperatur på 20 ± 10 °C.
 Standardafladning:
 Afladningshastighed:
 Afladningsproceduren, herunder afslutningskriterierne, fastlægges af fabrikanten. Såfremt det ikke er specificeret, skal der anvendes 1C-strøm til afladningen for et komplet REESS og REESS-delsystemer.
 Afladningsgrænse (slutspænding):
 Angives af fabrikanten.
 For et komplet køretøj skal afladningsproceduren ved hjælp af et dynamometer defineres af fabrikanten. Afslutning af afladning foregår i overensstemmelse med køretøjets kontrolanordninger.
 Hvileperiode efter afladning:
 Minimalt 15 min.
 Standardopladning:
 Opladningsproceduren fastlægges af fabrikanten. Såfremt det ikke er specificeret, skal der anvendes C/3-strøm til afladningen. Opladningen fortsætter, indtil den afsluttes på normal vis. Afslutning af opladning skal foregå i overensstemmelse med punkt 2 i bilag 9, tillæg 2, for REESS eller REESS-delsystemer.
 For et komplet køretøj, som kan oplades af en ekstern kilde, skal opladningsproceduren ved hjælp af en ekstern elektrisk strømforsyning fastlægges af fabrikanten. For et komplet køretøj, som kan oplades af energikilder i køretøjet, skal fabrikanten fastlægge en opladningsprocedure ved hjælp af et dynamometer. Afslutning af opladning foregår i overensstemmelse med køretøjets kontrolanordninger.
 Tillæg 2 til bilag 9
 Procedure for justering af ladningstilstand (SOC)
 1.
 Justering af SOC foretages ved en omgivende temperatur på 20 ± 10 °C for køretøjsbaserede prøvninger og 22 ± 5 °C for komponentbaserede prøvninger.
 2.
 Den prøvede anordnings SOC justeres efter en af følgende procedurer, alt efter hvad der er relevant. Hvis der er mulighed for forskellige opladningsprocedurer, oplades REESS efter den procedure, der giver den højeste SOC:
 a)
 For et køretøj med et REESS, der er konstrueret til ekstern opladning, skal REESS oplades til den højeste SOC efter den procedure, som fabrikanten har angivet for normal drift, indtil opladningsprocessen afsluttes normalt.


text:
b)
 For et køretøj med et REESS, der er konstrueret til udelukkende at blive opladet af en energikilde på køretøjet, skal REESS oplades til den højeste SOC, som kan opnås ved normal drift af køretøjet. Fabrikanten skal rådgive om, ved hvilken driftstilstand af køretøjet, denne SOC kan opnås.
 c)
 Såfremt REESS eller et REESS-delsystem anvendes som den prøvede anordning, oplades det til den højeste SOC efter den procedure, som fabrikanten har angivet for normal drift, indtil opladningsprocessen afsluttes normalt. De procedurer, som fabrikanten har angivet for fremstilling, service eller vedligeholdelse, kan anses for hensigtsmæssige, hvis de opnår en tilsvarende SOC som ved normale driftsforhold. Hvis den prøvede anordning ikke selv styrer ladningstilstanden, oplades anordningen til mindst 95 % af den maksimale normale ladningstilstand som defineret af fabrikanten for den specifikke konfiguration af den prøvede anordning.
 3.
 Når køretøjet eller REESS-delsystemet prøves, skal ladningstilstanden være mindst 95 % af ladningstilstanden i henhold til punkt 1 og 2 ovenfor for REESS, der er konstrueret til ekstern opladning, og må ikke være mindre end 90 % af ladningstilstanden i henhold til punkt 1 og 2 ovenfor for REESS, der er konstrueret til udelukkende at blive opladet af en energikilde på køretøjet. Ladningstilstanden vil blive bekræftet ved hjælp af en metode, der leveres af fabrikanten.
 BILAG 9A
 Vibrationsprøvning
 1. Formål
 Formålet med denne prøvning er at kontrollere sikkerhedsniveauet for REESS-systemet under et vibrationsmiljø, som det er sandsynligt, at REESS-systemet vil blive udsat for under normal drift af køretøjet.
 2. Anlæg
 2.1.
 Denne prøvning foretages enten med det komplette REESS eller med et eller flere REESS-delsystem(er). Hvis fabrikanten vælger at foretage prøvning med REESS-delsystem(er), skal fabrikanten påvise, at prøvningsresultatet med rimelighed kan repræsentere det komplette REESS-systems sikkerhedsniveau ved de samme betingelser. Hvis den elektroniske styringsenhed for REESS-systemet ikke er integreret i det hus, der omslutter cellerne, kan den elektroniske styringsenhed udelades fra installationen på den prøvede anordning, hvis fabrikanten anmoder herom.
 2.2.
 Den prøvede anordning skal være solidt fastgjort til vibrationsmaskinens platform på en sådan måde, at vibrationerne overføres direkte til den prøvede anordning.
 Den prøvede anordning bør monteres, som den er monteret på køretøjet med anvendelse af dens oprindelige monteringspunkter, hvis sådanne forefindes.
 3. Procedurer
 3.1.
 Generelle prøvningsbetingelser
 Følgende betingelser finder anvendelse på den prøvede anordning:
 a)
 Prøvningen skal udføres ved en omgivende temperatur på 22 ± 5 °C.
 b)
 Ved prøvningens begyndelse justeres ladningstilstanden i overensstemmelse med bilag 9, tillæg 2.
 c)
 Ved prøvningens begyndelse skal alle beskyttelsesanordninger, der påvirker den prøvede anordnings funktion(er) af relevans for prøvningens resultater være operationelle.
 3.2.
 Prøvningsprocedurer
 De prøvede anordninger underkastes en vibration med en sinusbølge, der har en logaritmekurve på mellem 7 Hz og 50 Hz og tilbage til 7 Hz, og som gennemløbes på 15 minutter. Denne cyklus gentages 12 gange på i alt 3 timer i lodret retning i forhold til REESS-systemets monteringsretning som specificeret af fabrikanten.
 Sammenhængen mellem hyppighed og acceleration skal være som angivet i tabel 1:
 Tabel 1
 Frekvens og acceleration
 Frekvens (Hz)
 Acceleration (m/s2)
 7-18
 10
 18-30
 gradvist nedsat fra


text:
10 til 2
 30-50
 2
 På anmodning fra fabrikanten kan der anvendes et højere accelerationsniveau og en højere maksimal frekvens.
 På fabrikantens anmodning kan der som erstatning for frekvens-/accelerations-korrelationen i tabel 1 anvendes en vibrationsprøveprofil, som fastlægges af køretøjets fabrikant, kontrolleres for køretøjets anvendelse og aftales med den tekniske tjeneste. Godkendelsen af et REESS-system prøvet i henhold til denne betingelse begrænses til godkendelse af den specifikke køretøjstype.
 Efter vibrationen udføres en standardcyklus som beskrevet i bilag 8, tillæg 1, hvis dette ikke umuliggøres af den prøvede anordning.
 Prøvningen afsluttes med en observationsperiode på 1 time ved omgivende temperatur i prøvningsmiljøet.
 BILAG 9B
 Prøvning for temperaturudsving og cyklisk prøvning
 1. Formål
 Formålet med denne prøvning er at kontrollere REESS-systemets modstandsdygtighed over for pludselige temperaturændringer. REESS-systemet underkastes et nærmere angivet antal temperaturcyklusser, som begynder ved omgivende temperatur efterfulgt af cykliske temperaturbelastninger ved høje og lave temperaturer. Herved simuleres hurtige miljømæssige temperaturændringer, som det er sandsynligt, at REESS-systemet udsættes for i sin levetid.
 2. Anlæg
 Denne prøvning skal udføres enten med det komplette REESS eller med et eller flere REESS-delsystem(er). Hvis fabrikanten vælger at udføre prøvning med REESS-delsystem(er), skal fabrikanten påvise, at prøvningsresultatet med rimelighed kan repræsentere det komplette REESS-systems sikkerhedsniveau ved de samme betingelser. Hvis den elektroniske styringsenhed for REESS-systemet ikke er integreret i det hus, der omslutter cellerne, kan den elektroniske styringsenhed udelades fra installationen på den prøvede anordning, hvis fabrikanten anmoder herom.
 3. Procedurer
 3.1. Generelle prøvningsbetingelser
 Følgende betingelser gælder for den prøvede anordning ved prøvningens begyndelse:
 a)
 Ladningstilstanden justeres i overensstemmelse med bilag 9, tillæg 2.
 b)
 Alle beskyttelsesanordninger, som kan påvirke den prøvede anordnings funktion, og som er relevante for resultatet af prøvningen, skal være operationelle.
 3.2. Prøvningsprocedure
 Den prøvede anordning opbevares i mindst seks timer ved en prøvningstemperatur på 60 ± 2 °C eller højere, såfremt fabrikanten anmoder herom, efterfulgt af lagring i mindst seks timer ved en prøvningstemperatur på -40 ± 2 °C eller derunder, hvis fabrikanten anmoder herom. Det maksimale tidsinterval mellem prøvningens ekstreme temperaturer skal være 30 minutter. Denne procedure gentages, indtil mindst 5 cyklusser er afsluttet, hvorefter den prøvede anordning opbevares i 24 timer ved en omgivende temperatur på 22 ± 5 °C.
 Efter 24 timers opbevaring udføres en standardcyklus, jf. bilag 9, tillæg 1, hvis dette ikke umuliggøres af den prøvede anordning.
 Prøvningen afsluttes med en observationsperiode på 1 time ved omgivende temperatur i prøvningsmiljøet.
 BILAG 9C
 Mekanisk chok
 1. Formål
 Formålet med denne prøvning er at kontrollere sikkerhedsniveauet i REESS-systemet under de inertibelastninger, som kan forekomme ved ulykker.
 2. Anlæg
 2.1.
 Denne prøvning udføres enten med det komplette REESS eller med et eller flere REESS-delsystem(er). Hvis fabrikanten vælger at udføre prøvning med REESS-delsystem(er), skal fabrikanten påvise, at prøvningsresultatet med rimelighed kan repræsentere det komplette REESS-systems sikkerhedsniveau ved de samme betingelser. Hvis den elektroniske styringsenhed for REESS-systemet ikke er integreret i det hus, der omslutter cellerne, kan den elektroniske styringsenhed udelades fra installationen på den prøvede anordning, hvis fabrikanten anmoder herom.
 2.2.
 Den prøvede anordning skal være forbundet til prøverammen kun ved


text:
de påtænkte beslag leveret med henblik på fastholdelse af REESS-system eller REESS-delsystem til køretøjet.
 3. Procedurer
 3.1.
 Generelle prøvningsbetingelser og krav
 Følgende betingelser finder anvendelse på prøvningen:
 a)
 Prøvningen skal udføres ved en omgivende temperatur på 20 ± 10 °C.
 b)
 Ved prøvningens begyndelse justeres ladningstilstanden i overensstemmelse med bilag 9, tillæg 2.
 c)
 Ved prøvningens begyndelse skal alle beskyttelsesanordninger, der påvirker den prøvede anordnings funktion(er) af relevans for prøvningens resultater være operationelle.
 3.2.
 Prøvningsprocedure
 Den prøvede anordning skal decelereres eller accelereres i overensstemmelse med de accelerationskorridorer, der er specificeret i tabel 1 til 3. Fabrikanten beslutter, hvorvidt prøvningerne skal foretages enten i positiv eller negativ retning eller begge dele.
 For hver af de angivne prøveimpulser, anvendes en særskilt prøvet anordning.
 Testimpulsen skal ligge inden for den mindste og den største værdi som angivet i tabel 1 til 3. Der kan anvendes et højere stødniveau og/eller længere varighed som beskrevet i de maksimale værdier i tabel 1 til 3 på den prøvede anordning, hvis dette anbefales af fabrikanten.
 Figur 1 Generisk beskrivelse af prøveimpulser
 Tabel 1 for køretøjer i klasse M1 og N1:
 Punkt
 Tid (ms)
 Acceleration (g)
 Langsgående
 Tværgående
 A
 20
 0
 0
 B
 50
 20
 8
 C
 65
 20
 8
 D
 100
 0
 0
 E
 0
 10
 4,5
 F
 50
 28
 15
 G
 80
 28
 15
 H
 120
 0
 0
 Tabel 2 for køretøjer i klasse M2 og N2:
 Punkt
 Tid (ms)
 Acceleration (g)
 Langsgående
 Tværgående
 A
 20
 0
 0
 B
 50
 10
 5
 C
 65
 10
 5
 D
 100
 0
 0
 E
 0
 5
 2,5
 F
 50
 17
 10
 G
 80
 17
 10
 H
 120
 0
 0
 Tabel 3 for køretøjer i klasse M3 og N3:
 Punkt
 Tid (ms)
 Acceleration (g)
 Langsgående
 Tværgående
 A
 20
 0
 0
 B
 50
 6,6
 5
 C
 65
 6,6
 5
 D
 100
 0
 0
 E
 0
 4
 2,5
 F
 50
 12
 10
 G
 80
 12
 10
 H
 120
 0
 0
 Prøvningen afsluttes med en observationsperiode på 1 time ved omgivende temperatur i prøvningsmiljøet.
 BILAG 9D
 Mekanisk modstandsevne
 1. Formål
 Formålet med denne prøvning er at kontrollere REESS-systemets sikkerhedsniveau under de inertibelastninger, som kan forekomme ved ulykker.
 2. Anlæg
 2.1.
 Denne prøvning udføres enten med det komplette REESS eller med et eller flere REESS-delsystem(er). Hvis fabrikanten vælger at udføre prøvning med REESS-delsystem(er), skal fabrikanten påvise, at prøvningsresultatet med rimelighed kan repræsentere det komplette REESS-systems sikkerhedsniveau ved de samme betingelser. Hvis den elektroniske styringsenhed for REESS-systemet ikke er integreret i det hus, der omslutter cellerne, kan den elektroniske styringsenhed udelades fra installationen på den prøvede anordning, hvis fabrikanten anmoder herom.
 2.2.
 Den prøvede anordning skal være forbundet til prøverammen som anbefalet af fabrikanten.
 3. Procedurer
 3.1.
 Generelle prøvningsbetingelser
 Følgende betingelser og krav finder anvendelse på prøvningen:
 a)
 Prøvningen skal udføres ved en omgivende temperatur på 20 ± 10 °C.
 b)
 Ved prøvningens begyndelse justeres ladningstilstanden i overensstemmelse med bilag 9, tillæg 2.
 c)
 Ved prøvningens begyndelse skal alle indre og ydre beskyttelsesanordninger, der påvirker den prøvede anordnings funktion, og som er af relevans for


text:
prøvningens resultater, være operationelle.
 d)
 Hvis punkt 6.4.2.1.2 finder anvendelse, kan køretøjets karosseri, elektriske beskyttelsesbarrierer, indkapslinger eller andre mekaniske funktionsenheder, der yder beskyttelse mod kontakt, uanset om det er udvendigt eller indvendigt i REESS, fastgøres til det den prøvede anordning, hvis fabrikanten anmoder herom. Fabrikanten skal definere de relevante dele, der anvendes til mekanisk beskyttelse af REESS. Prøvningen kan udføres med REESS-systemet monteret på dette køretøjs konstruktion på en måde, der er repræsentativ for dens montering i køretøjet.
 3.2.
 Sammentrykningsprøvning
 3.2.1.
 Sammentrykningskraft
 Den prøvede anordning sammentrykkes mellem en modstand og en sammentrykningsplade som beskrevet i figur 1 med en kraft på mindst 100 kN, men ikke over 105 kN, medmindre andet er angivet i overensstemmelse med punkt 6.4.2 i dette regulativ, med en igangsætningstid på mindre end 3 minutter og en varighedstid på mindst 100 ms, men ikke over 10 sekunder.
 Figur 1
 På fabrikantens anmodning kan der anvendes en højere sammentrykningskraft, en længere igangsætningstid, en længere varighed eller en kombination af disse.
 Kraftpåførelsen fastlægges af fabrikanten under hensyn til kørselsretningerne for REESS i forhold til systemets montering i køretøjet. Kraften påføres vandret og vinkelret på køreretningen for REESS-systemet.
 Prøvningen afsluttes med en observationsperiode på 1 time ved omgivende temperatur i prøvningsmiljøet.
 BILAG 9E
 Brandbestandighed
 1. Formål
 Formålet med denne prøvning er at kontrollere REESS-systemets modstandsdygtighed mod eksponering for brand udefra som følge af f.eks. udslip af brændstof fra et køretøj (enten køretøjet selv eller et køretøj i nærheden). I denne situation bør føreren og passagererne have tilstrækkelig tid til at evakuere.
 2. Anlæg
 2.1.
 Denne prøvning udføres enten med det komplette REESS eller med et eller flere REESS-delsystem(er). Hvis fabrikanten vælger at udføre prøvning med REESS-delsystem(er), skal fabrikanten påvise, at prøvningsresultatet med rimelighed kan repræsentere det komplette REESS-systems sikkerhedsniveau ved de samme betingelser. Hvis den elektroniske styringsenhed for REESS-systemet ikke er integreret i det hus, der omslutter cellerne, kan den elektroniske styringsenhed udelades fra installationen på den prøvede anordning, hvis fabrikanten anmoder herom. Når de relevante REESS-delsystemer er fordelt i køretøjet, kan prøvningen gennemføres på hver relevant del af REESS-delsystemet.
 3. Procedurer
 3.1.
 Generelle prøvningsbetingelser
 Følgende betingelser og krav finder anvendelse på prøvningen:
 a)
 Prøvningen skal udføres ved en omgivende temperatur på mindst 0 °C.
 b)
 Ved prøvningens begyndelse justeres ladningstilstanden i overensstemmelse med bilag 9, tillæg 2.
 c)
 Ved prøvningens begyndelse skal alle beskyttelsesanordninger, der påvirker den prøvede anordnings funktion(er) og er af relevans for prøvningens resultater være operationelle.
 3.2.
 Prøvningsprocedure
 En køretøjsbaseret prøvning eller en komponentbaseret prøvning udføres efter fabrikantens valg:
 3.2.1.
 Køretøjsbaseret prøvning
 Den prøvede anordning monteres på en prøveramme, der i videst muligt omfang simulerer den faktiske montering; til dette formål bør der anvendes ikke-brændbart materiale, med undtagelse af materiale, der indgår i REESS-systemet. Den metode, hvorved de prøvede anordninger er fastgjort i rammen, skal opfylde de relevante forskrifter for montering i et køretøj. I tilfælde af et REESS-system konstrueret til et bestemt køretøj skal køretøjsdele, som på nogen måde indvirker på brandens forløb tages i betragtning.
 3.2.2.
 Komponentbaseret prøvning
 I tilfælde af komponentbaseret prøvning


text:
kan fabrikanten vælge enten brandprøvning med benzin eller med LPG-brænder.
 Den prøvede anordning anbringes på et gitterbord, der er anbragt over bakken i en retning, der er i overensstemmelse med den af fabrikanten tilsigtede konstruktion.
 Gitterbordet skal være lavet af stålstænger med en diameter på 6-10 mm, med 4-6 cm mellemrum. Om nødvendigt kan stålstængerne understøttes af dele af fladstål.
 3.3.
 Brandprøvning med benzin til både køretøjsbaseret og komponentbaseret prøvning
 Den flamme, den prøvede anordning udsættes for, dannes ved afbrænding af kommercielt brændstof til motorer med styret tænding (i det følgende benævnt »brændstoffet«) i en bakke. Mængden af brændstof skal være tilstrækkelig, til at flammen kan brænde frit under hele prøvningen.
 Branden skal dække hele bakkens område under hele brandeksponeringen. Bakkens størrelse skal vælges således, at flammerne kan nå op på den prøvede anordnings sider. Derfor skal bakkens rand rage mindst 20 cm og højst 50 cm ud i forhold til den vandrette projektion af den prøvede anordning. Ved prøvens begyndelse må der højst være 8 cm fra brændstoffets overflade til bakkens overkant.
 3.3.1.
 Bakken med brændstof anbringes under den prøvede anordning på en sådan måde, at afstanden fra brændstofoverfladen i bakken til bunden af den prøvede anordning svarer til køretøjets konstruktive højde over vejen i ulastet stand, hvis punkt 3.2.1 ovenfor anvendes, eller er ca. 50 cm, hvis punkt 3.2.2 ovenfor anvendes. Enten bakken eller prøverammen eller begge skal kunne bevæges frit.
 3.3.2.
 Under fase C af prøvningen dækkes bakken med en skærm. Skærmen skal være placeret 3 cm ± 1 cm over brændstofoverfladen, målt inden antændelse af brændstoffet. Skærmen skal være af ildfast materiale, jf. bilag 9E, tillæg 1. Der må ikke være nogen mellemrum mellem stenene, og de skal holdes over brændstofbakken på en sådan måde, at hullerne i dem ikke er dækket. Risten skal være 2-4 cm mindre end bakkens indvendige mål i både længde og bredde, så der fremkommer en ventilationsåbning mellem risten og bakkens sidevægge på 1-2 cm. Før prøvningen skal skærmens temperatur mindst være den omgivende temperatur. De ildfaste sten kan fugtes med henblik på at garantere repeterbare prøvningsbetingelser.
 3.3.3.
 Udføres prøven i det fri, skal der afskærmes mod vinden, og lufthastigheden i bakkens højde må ikke være over 2,5 km/h.
 3.3.4.
 Prøvningen omfatter de tre faser B-D, hvis brændstoffet mindst har temperaturen 20 °C. Ellers omfatter prøvningen de fire faser A-D.
 3.3.4.1.
 Fase A: Forvarmning (figur 1)
 Brændstoffet i bakken antændes mindst 3 m fra den prøvede anordning. Efter 60 sekunders forvarmning anbringes bakken under den prøvede anordning. Hvis bakken er for stor til at blive flyttet uden risiko for spild af bl.a. væske, flyttes i stedet den prøvede anordning og prøveopstillingen hen over bakken.
 Figur 1 Fase A: Forvarmning
 3.3.4.2.
 Fase B: Direkte flammepåvirkning (figur 2)
 Den prøvede anordning udsættes for flammerne fra det frit brændende brændstof i 70 sekunder.
 Figur 2 Fase B: Direkte flammepåvirkning
 3.3.4.3.
 Fase C: Indirekte flammepåvirkning (figur 3)
 Umiddelbart efter fase B anbringes skærmen mellem den brændende bakke og den prøvede anordning. Den prøvede anordning udsættes


text:
for denne dæmpede flamme i yderligere 60 sekunder.
 I stedet for at gennemføre fase C af prøvningen kan fase B efter fabrikantens valg fortsættes i yderligere 60 sekunder.
 Dette er imidlertid kun tilladt, hvis det kan påvises til den tekniske tjenestes tilfredshed, at det ikke vil resultere i, at prøvningen bliver mindre krævende.
 Figur 3 Fase C: Indirekte flammepåvirkning
 3.3.4.4.
 Fase D: Prøvningens afslutning (figur 4)
 Den brændende bakke, som er tildækket med skærmen, flyttes tilbage til positionen beskrevet i fase A. Der foretages ingen slukning af den prøvede anordning. Efter fjernelse af bakken observeres den prøvede anordning, indtil dennes overfladetemperatur er faldet til omgivende temperatur eller har været faldende i mindst 3 timer.
 Figur 4 Fase D: Prøvningens afslutning
 3.4.
 Brandprøvning med LPG-brænder til komponentbaseret prøvning
 3.4.1.
 Den prøvede anordning anbringes på prøvningsudstyret i den position, som fabrikanten har til hensigt at anvende.
 3.4.2.
 LPG-brænderen skal anvendes til at frembringe de flammer, som den prøvede anordning eksponeres for. Flammen skal have en højde på ca. 60 cm eller derover uden den prøvede anordning.
 3.4.3.
 Flammetemperaturen måles kontinuerligt ved hjælp af temperaturfølere. Der beregnes en gennemsnitstemperatur mindst hvert sekund under hele brandeksponeringen i form af det aritmetiske gennemsnit af temperaturerne målt af alle temperaturfølere, der opfylder placeringskravene i punkt 3.4.4.
 3.4.4.
 Alle temperaturfølere skal monteres i en højde af 5 ± 1 cm under det laveste punkt på den prøvede anordnings udvendige overflade, når de er indstillet som beskrevet i punkt 3.4.1. Der skal være placeret mindst én temperaturføler midt på den prøvede anordning, og mindst fire temperaturfølere inden for 10 cm fra topanordningens kant mod dens centrum med næsten samme afstand mellem sensorerne.
 3.4.5.
 Gennem brændstofforbrænding udsættes den prøvede anordnings bund direkte og fuldstændigt for den lige flamme. LPG-brænderens flamme skal rage mindst 20 cm op over den vandrette projektion af den prøvede anordning.
 3.4.6.
 Der skal nås en gennemsnitstemperatur på 800 °C inden for 30 sekunder, og der fastholdes en temperatur på mellem 800 °C og 1 100 °C. Den prøvede anordning eksponeres herefter for flammen i 2 minutter.
 3.4.7.
 Efter direkte eksponering for flammen observeres den prøvede anordning, indtil dennes overfladetemperatur er faldet til omgivende temperatur eller har været faldende i mindst 3 timer.
 Tillæg 1 til Bilag 9E
 Dimensioner og tekniske specifikationer for ildfaste sten
 Brandbestandighed:
 (Seger-Kegel) SK 30
 Al2O3-indhold:
 30-33 %
 Porevolumen (Po):
 20-22 % vol.
 Densitet:
 1 900 -2 000 kg/m3
 Effektiv hulandel:
 44,18 %
 Bilag 9F
 Ekstern kortslutningsbeskyttelse
 1. Formål
 Formålet med denne prøvning er at kontrollere, hvor effektivt der beskyttes mod kortslutning med henblik på at afskære REESS fra yderligere alvorlige hændelser forårsaget af kortslutningsstrømmen.
 2. Anlæg
 Denne prøvning udføres enten med et komplet køretøj eller med det komplette REESS eller et eller flere REESS-delsystem(er). Hvis fabrikanten vælger at prøve med et eller flere REESS-delsystem(er), skal den prøvede anordning kunne levere den nominelle spænding til det komplette REESS, og fabrikanten skal påvise, at prøvningsresultatet med rimelighed kan repræsentere ydeevnen for det komplette REESS med hensyn til sikkerhed under de samme forhold. Hvis


text:
den elektroniske styringsenhed for REESS-systemet ikke er integreret i det hus, der omslutter cellerne, kan den elektroniske styringsenhed udelades fra installationen på den prøvede anordning, hvis fabrikanten anmoder herom.
 Ved prøvning med et komplet køretøj kan fabrikanten give oplysninger om tilslutning af et breakout-ledningsbundt til et sted lige uden for REESS, som gør det muligt at påføre REESS-systemet en kortslutning.
 3. Procedurer
 3.1. Generelle prøvningsbetingelser
 Følgende betingelser finder anvendelse på prøvningen:
 a)
 Prøvningen skal udføres ved en omgivende temperatur på 20 ± 10 °C eller højere såfremt fabrikanten anmoder herom.
 b)
 Ved prøvningens begyndelse justeres ladningstilstanden i overensstemmelse med bilag 9, tillæg 2.
 c)
 Ved prøvningens begyndelse skal alle beskyttelsesanordninger, der påvirker den prøvede anordnings funktion(er) og er af relevans for prøvningens resultater, være operationelle.
 d)
 Ved prøvning med et komplet køretøj forbindes et breakout-ledningsbundt til den af fabrikanten angivne placering, og køretøjsbeskyttelsessystemer, der er relevante for resultatet af prøvningen, skal være i drift.
 3.2. Kortslutning
 Ved prøvningens begyndelse skal alle relevante hovedkredsløbsafbrydere for opladning og afladning være slået til med henblik på at repræsentere den indstilling, hvor aktiv kørsel er mulig, og den indstilling, hvor ekstern opladning er mulig. Hvis dette ikke kan nås ved en enkelt prøvning, skal to eller flere prøvninger udføres.
 Ved prøvning med et komplet REESS eller et eller flere REESS-delsystem(er), forbindes den prøvede anordnings positive og negative poler med hinanden, så der opstår en kortslutning. Den forbindelse, der anvendes til dette formål, skal have en modstand på højst 5 mΩ.
 Ved prøvning med et komplet køretøj foretages kortslutningen gennem breakout-ledningsbundtet. Den forbindelse, der anvendes til at skabe denne kortslutning (kablet indbefattet), skal have en modstand på højst 5 mΩ.
 Kortslutningstilstanden opretholdes, indtil REESS-systemets beskyttelsesfunktion afslutter kortslutningen eller i mindst en time, efter at temperaturen målt på den prøvede anordnings hus har stabiliseret sig således, at dens temperaturgradient varierer med mindre end 4 °C på 2 timer.
 3.3. Standardcyklus og observationsperiode
 Lige efter afslutningen af kortslutningen gennemføres en standardcyklus som beskrevet i bilag 9, tillæg 1, hvis dette ikke hæmmes af den prøvede anordning.
 Prøvningen afsluttes med en observationsperiode på 1 time ved omgivende temperatur i prøvningsmiljøet.
 BILAG 9G
 Beskyttelse mod overopladning
 1. Formål
 Formålet med denne prøvning er at kontrollere, hvor effektivt der beskyttes mod overopladning med henblik på at forebygge yderligere alvorlige hændelser i REESS forårsaget af for høj SOC.
 2. Anlæg
 Denne prøvning udføres under standarddriftsforhold enten med et komplet køretøj eller med det komplette REESS. Supplerende systemer, som ikke påvirker prøvningsresultaterne, kan udelades fra den prøvede anordning.
 Prøvningen kan udføres med en modificeret udgave af den prøvede anordning, forudsat at disse modificeringer ikke påvirker prøvningsresultaterne.
 3. Procedurer
 3.1.
 Generelle prøvningsbetingelser
 Følgende betingelser og krav finder anvendelse på prøvningen:
 a)
 Prøvningen skal udføres ved en omgivende temperatur på 20 ± 10 °C eller højere, såfremt fabrikanten anmoder herom.
 b)
 REESS-systemets ladningstilstand skal justeres, så den ligger i midten af det normale driftsområde ved normal drift, jf. fabrikantens anbefalinger, f.eks. ved kørsel af køretøjet eller ved hjælp af en ekstern oplader. Finjustering er


text:
ikke påkrævet, så længe REESS kan fungere i normal driftstilstand.
 c)
 Ved køretøjsbaseret prøvning af køretøjer med indbyggede energikonverteringssystemer (f.eks. forbrændingsmotor, brændselscelle osv.) påfyldes brændstoffet, så sådanne energiomdannelsessystemer kan fungere.
 d)
 Ved prøvningens begyndelse skal alle beskyttelsesanordninger, der påvirker den prøvede anordnings funktion(er) og er af relevans for prøvningens resultater, være operationelle. Alle relevante hovedkredsløbsafbrydere for opladning skal være lukkede.
 3.2.
 Opladning
 Proceduren for opladning af REESS med henblik på køretøjsbaseret prøvning skal være i overensstemmelse med punkt 3.2.1 og 3.2.2 og vælges i overensstemmelse med den relevante køretøjsdriftstilstand og beskyttelsessystemets funktionalitet. Alternativt skal proceduren for opladning af REESS med henblik på køretøjsbaseret prøvning være i overensstemmelse med punkt 3.2.3. I forbindelse med komponentbaseret prøvning skal opladningsproceduren være i overensstemmelse med punkt 3.2.4.
 3.2.1.
 Ladning ved køretøjsdrift
 Denne procedure finder anvendelse på køretøjsbaseret prøvning, mens køretøjet er i en indstilling, hvor aktiv kørsel er mulig:
 a)
 For køretøjer, der kan oplades af energikilder i køretøjet (f.eks. energigenvinding, energikonverteringssystemer i køretøjet), skal køretøjet køres på et rullefelt. Den køretøjsdrift på rullefeltet (f.eks. simulering af kontinuerlig nedadgående kørsel), som vil levere så høj en ladestrøm, som med rimelighed kan lade sig gøre, bestemmes — om nødvendigt gennem samråd med fabrikanten.
 b)
 REESS oplades af køretøjet på et rullefelt i overensstemmelse med punkt 3.2.1, litra a). Køretøjets drift på rullefeltet indstilles, når køretøjets overladningsbeskyttelse afslutter REESS-ladestrømmen, eller REESS-systemets temperatur stabiliseres, således at temperaturen varierer med en gradient på under 2 °C gennem 1 time. Hvis køretøjets overladningsbeskyttelse til automatisk afbrydelse af køretøjets drift ikke fungerer, eller hvis der ikke findes en sådan beskyttelsesfunktion, fortsættes opladningen, indtil REESS-temperaturen når op på 10 °C over den maksimale driftstemperatur, som angivet af fabrikanten.
 c)
 Straks efter afslutningen af opladningen gennemføres en standardcyklus som beskrevet i bilag 9, tillæg 1, hvis dette ikke umuliggøres af køretøjet, med køretøjet i drift på et rullefelt.
 3.2.2.
 Opladning ved hjælp af ekstern elektrisk strømforsyning (køretøjsbaseret prøvning).
 Denne procedure finder anvendelse på køretøjsbaseret prøvning af eksternt opladelige køretøjer:
 a)
 Køretøjsindgangen til normal anvendelse, hvis en sådan forefindes, anvendes til at forbinde det eksterne elektriske strømforsyningsudstyr. Ladestyringskommunikationen fra den eksterne elektriske strømforsyning ændres eller deaktiveres for at muliggøre den opladning, der er angivet i punkt 3.2.2, litra b), nedenfor.
 b)
 REESS oplades af det eksterne elektriske strømforsyningsudstyr ved den maksimale ladestrøm som angivet af fabrikanten. Opladningen skal afsluttes, når køretøjets overladningsbeskyttelse afbryder REESS-ladestrømmen. Hvis køretøjets overladningsbeskyttelse ikke fungerer, eller hvis der ikke findes en sådan beskyttelse, fortsættes opladningen, indtil REESS-temperaturen når op på 10 °C over den maksimale driftstemperatur, som angivet af fabrikanten. Hvis ladestrømmen ikke afsluttes, og REESS-temperaturen forbliver under 10 °C over den maksimale driftstemperatur, indstilles køretøjets drift 12 timer efter påbegyndelsen af opladningen med eksternt elektrisk strømforsyningsudstyr.
 c)
 Straks efter afslutningen af opladningen gennemføres en standardcyklus som beskrevet i bilag 9, tillæg 1, hvis dette ikke umuliggøres af køretøjet, med køretøjet i drift på et rullefelt og med ekstern elektrisk strømforsyningsudstyr til opladning.
 3.2.3.
 Ladning ved tilslutning af breakout-ledningsbundt (køretøjsbaseret prøvning).
 Denne procedure finder anvendelse på køretøjsbaserede prøvninger af


text:
både eksternt opladelige køretøjer og køretøjer, som kun kan oplades af energikilder i køretøjet, og om hvilke fabrikanten giver oplysninger vedrørende tilslutning af breakout-ledningsbundt på en placering lige uden for REESS, som muliggør opladning af REESS-systemet:
 a)
 Breakout-ledningsbundtet forbindes til køretøjet som angivet af fabrikanten. Strøm/spændingsindstilling på det eksterne opladnings-/afladningsudstyr til kørselscyklussen skal være mindst 10 % højere end strøm-/spændingsgrænsen for den prøvede anordning. Det eksterne elektriske strømforsyningsudstyr forbindes til breakout-ledningsbundtet. REESS oplades af den eksterne elektriske strømforsyning ved den maksimale ladestrøm som angivet af fabrikanten.
 b)
 Opladningen skal afsluttes, når køretøjets overladningsbeskyttelse afbryder REESS-ladestrømmen. Hvis køretøjets overladningsbeskyttelse ikke fungerer, eller hvis der ikke findes en sådan beskyttelse, fortsættes opladningen, indtil REESS-temperaturen er 10 °C over den maksimale driftstemperatur, som angivet af fabrikanten. Hvis ladestrømmen ikke afsluttes, og REESS-temperaturen forbliver under 10 °C over den maksimale driftstemperatur, indstilles køretøjets drift 12 timer efter påbegyndelsen af opladningen med eksternt elektrisk strømforsyningsudstyr.
 c)
 Straks efter afslutningen af opladningen gennemføres en standardcyklus (for et komplet køretøj) som beskrevet i bilag 9, tillæg 1, hvis dette ikke umuliggøres af den prøvede anordning.
 3.2.4.
 Opladning ved hjælp af ekstern elektrisk strømforsyning (komponentbaseret prøvning).
 Denne procedure finder anvendelse på komponentbaseret prøvning:
 a)
 Det eksterne opladnings-/afladningsudstyr skal være tilsluttet REESS-systemets hovedterminaler. Kontrolgrænserne for ladning skal være deaktiverede.
 b)
 REESS oplades af det eksterne elektriske opladnings-/afladningsudstyr ved den maksimale ladestrøm som angivet af fabrikanten. Opladningen skal afsluttes, når REESS-overladningsbeskyttelsen afbryder REESS-ladestrømmen. Hvis REESS-overladningsbeskyttelsen ikke fungerer, eller hvis der ikke findes en sådan beskyttelse, fortsættes opladningen, indtil REESS-temperaturen når op på 10 °C over den maksimale driftstemperatur, som angivet af fabrikanten. Hvis ladestrømmen ikke afsluttes, og REESS-temperaturen forbliver under 10 °C over den maksimale driftstemperatur, afbrydes opladningen 12 timer efter påbegyndelsen af opladningen med eksternt elektrisk strømforsyningsudstyr.
 c)
 Straks efter afslutningen af opladningen gennemføres en standardcyklus som beskrevet i bilag 9, tillæg 1, hvis dette ikke umuliggøres af REESS, ved anvendelse af eksternt opladnings-/afladningsudstyr.
 3.3.
 Prøvningen afsluttes med en observationsperiode på 1 time ved omgivende temperatur i prøvningsmiljøet.
 BILAG 9H
 Beskyttelse mod overafladning
 1. Formål
 Formålet med denne prøvning er at kontrollere, hvor effektivt der beskyttes mod overafladning med henblik på at forebygge alvorlige hændelser i REESS forårsaget af for lav SOC.
 2. Anlæg
 Denne prøvning udføres under standarddriftsforhold enten med et komplet køretøj eller med det komplette REESS. Supplerende systemer, som ikke påvirker prøvningsresultaterne, kan udelades fra den prøvede anordning.
 Prøvningen kan udføres med en modificeret udgave af den prøvede anordning, forudsat at disse modificeringer ikke påvirker prøvningsresultaterne.
 3. Procedurer
 3.1.
 Generelle prøvningsbetingelser
 Følgende betingelser og krav finder anvendelse på prøvningen:
 a)
 Prøvningen skal udføres ved en omgivende temperatur på 20 ± 10 °C eller højere, såfremt fabrikanten anmoder herom.
 b)
 REESS-systemets ladningstilstand skal justeres ved lavt niveau, men inden for det normale driftsområde ved normal drift, jf. fabrikantens anbefalinger. Dette opnås f.eks. ved kørsel af køretøjet eller ved hjælp af en ekstern oplader. Finjustering er ikke påkrævet, så længe REESS er i normal driftstilstand.
 c)
 Ved køretøjsbaseret prøvning af køretøjer med indbyggede energikonverteringssystemer (f.eks. forbrændingsmotor, brændselscelle osv.)


text:
reduceres den elektriske energi fra sådanne indbyggede energiomdannelsessystemer, f.eks. ved at justere brændstofniveauet til næsten tomt, men dog tilstrækkeligt til, at køretøjet kan bringes i en indstilling, hvor aktiv kørsel er mulig.
 d)
 Ved prøvningens begyndelse skal alle beskyttelsesanordninger, der påvirker den prøvede anordnings funktion og er af relevans for prøvningens resultater, være operationelle.
 3.2.
 Afladning
 Proceduren for afladning af REESS med henblik på køretøjsbaseret prøvning skal være i overensstemmelse med punkt 3.2.1 og 3.2.2. Alternativt skal proceduren for afladning af REESS med henblik på køretøjsbaseret prøvning være i overensstemmelse med punkt 3.2.3. I forbindelse med den komponentbaserede prøvning skal afladningsproceduren være i overensstemmelse med punkt 3.2.4.
 3.2.1.
 Afladning ved kørsel med køretøj
 Denne procedure finder anvendelse på køretøjsbaseret prøvning, mens køretøjet er i en indstilling, hvor aktiv kørsel er mulig:
 a)
 Køretøjet køres på et rullefelt. Den køretøjsdrift på rullefeltet (f.eks. simulering af kontinuerlig kørsel ved konstant hastighed), som vil levere så konstant en afladningsstrøm, som med rimelighed kan lade sig gøre, bestemmes — om nødvendigt gennem samråd med fabrikanten.
 b)
 REESS aflades ved køretøjsdrift på et rullefelt i overensstemmelse med punkt 3.2.1, litra a). Køretøjets drift på rullefeltet indstilles, når køretøjets overafladningsbeskyttelse afslutter REESS-afladningsstrømmen, eller REESS-systemets temperatur stabiliseres, således at temperaturen varierer med en gradient på under 4 °C gennem 2 timer. Hvis en overafladningsbeskyttelse ikke fungerer, eller hvis der ikke er en sådan funktion, skal afladningen fortsættes, indtil REESS er afladt til 25 % af sin nominelle spænding.
 c)
 Straks efter afslutningen af afladningen gennemføres en standardladning efterfulgt af en standardafladning, jf. bilag 9, tillæg 1, medmindre dette umuliggøres af køretøjet.
 3.2.2.
 Afladning med elektrisk hjælpeudstyr (køretøjsbaseret prøvning)
 Denne procedure finder anvendelse på køretøjsbaseret prøvning med stationært køretøj:
 a)
 Køretøjet omstilles til stationær driftstilstand, der gør det muligt for supplerende elektrisk udstyr at forbruge elektrisk energi fra REESS. En sådan driftstilstand bestemmes om nødvendigt i samråd med fabrikanten. Udstyr (f.eks. hjulklodser), der forhindrer køretøjet i at bevæge sig, kan anvendes, hvis det er hensigtsmæssigt for at garantere sikkerheden under prøvningen.
 b)
 REESS aflades gennem drift af elektrisk udstyr som f.eks. luftkonditionering, opvarmning, belysning, audiovisuelt udstyr osv., som kan tændes under de betingelser, der er angivet i punkt 3.2.2, litra a). Driften indstilles, når køretøjets overafladningsbeskyttelse afslutter REESS-afladningsstrømmen, eller REESS-systemets temperatur stabiliseres, således at temperaturen varierer med en gradient på under 4 °C gennem 2 timer. Hvis en overafladningsbeskyttelse ikke fungerer, eller hvis der ikke er en sådan funktion, skal afladningen fortsættes, indtil REESS er afladt til 25 % af sin nominelle spænding.
 c)
 Straks efter afslutningen af afladningen gennemføres en standardladning efterfulgt af en standardafladning, jf. bilag 9, tillæg 1, medmindre dette umuliggøres af køretøjet.
 3.2.3.
 Afladning af REESS ved hjælp af afladningsmodstand (køretøjsbaseret prøvning)
 Denne procedure finder anvendelse på køretøjer, for hvilke fabrikanten giver oplysninger om tilslutning af et breakout-ledningsbundt på en placering lige uden for REESS, som muliggør afladning af REESS:
 a)
 Breakout-ledningsbundtet forbindes til køretøjet som angivet af fabrikanten. Køretøjet bringes i indstilling, hvor aktiv kørsel er mulig.
 b)
 En afladningsmodstand tilsluttes breakout-ledningsbundtet, og


text:
REESS aflades ved en afladningshastighed ved normale driftsforhold i overensstemmelse med fabrikantens oplysninger. Der kan anvendes en modstand med en afladningseffekt på 1 kW.
 c)
 Prøvningen indstilles, når køretøjets overafladningsbeskyttelse afslutter REESS-afladningsstrømmen, eller REESS-systemets temperatur stabiliseres, således at temperaturen varierer med en gradient på under 4 °C gennem 2 timer. Hvis en automatisk funktion til afbrydelse af afladning ikke fungerer, eller hvis der ikke er en sådan funktion, skal afladningen fortsættes, indtil REESS er afladt til 25 % af sin nominelle spænding.
 d)
 Straks efter afslutningen af afladningen gennemføres en standardladning efterfulgt af en standardafladning, jf. bilag 9, tillæg 1, medmindre dette umuliggøres af køretøjet.
 3.2.4.
 Afladning med eksternt udstyr (komponentbaseret prøvning)
 Denne procedure finder anvendelse på komponentbaseret prøvning:
 a)
 Alle relevante hovedkredsløbsafbrydere skal være lukkede. Det eksterne opladnings-/afladningsudstyr forbindes til den prøvede anordnings hovedterminaler.
 b)
 Der gennemføres en afladning med en stabil strøm inden for det normale driftsområde som specificeret af fabrikanten.
 c)
 Afladningen fortsættes, indtil den prøvede anordning (automatisk) afslutter REESS-afladningsstrømmen, eller den prøvede anordnings temperatur stabiliseres, således at temperaturen varierer med en gradient på under 4 °C gennem 2 timer. Hvis en automatisk afbrydningsfunktion ikke fungerer, eller hvis der ikke er en sådan funktion, skal afladningen fortsættes, indtil den prøvede anordning er afladt til 25 % af sin nominelle spænding.
 d)
 Straks efter afslutningen af afladningen gennemføres en standardladning efterfulgt af en standardafladning, jf. bilag 9, tillæg 1, medmindre dette umuliggøres af den prøvede anordning.
 3.3.
 Prøvningen afsluttes med en observationsperiode på 1 time ved omgivende temperatur i prøvningsmiljøet.
 BILAG 9I
 Beskyttelse mod overtemperatur
 1.
 Formål
 Formålet med denne prøvning er at kontrollere, hvor effektivt REES-systemet beskytter mod indre overophedning under driften. I tilfælde af at ingen særlige beskyttelsesforanstaltninger er nødvendige for at forhindre, at REESS-systemet når en farlig tilstand på grund af intern overtemperatur, skal den sikre drift påvises.
 2.
 Prøvningen kan udføres med et komplet REESS i overensstemmelse med punkt 3 og 4 eller med et komplet køretøj i henhold til punkt 5 og 6.
 3.
 Montering med henblik på prøvning ved anvendelse af et komplet REESS
 3.1.
 Supplerende systemer, som ikke påvirker prøvningsresultaterne, kan udelades fra den prøvede anordning. Prøvningen kan udføres med en modificeret udgave af den prøvede anordning, forudsat at disse modificeringer ikke påvirker prøvningsresultaterne.
 3.2.
 Hvis et REESS er udstyret med en kølefunktion, og hvis REESS forbliver funktionsdygtigt og leverer sin normale kraft uden kølefunktionen i drift, skal kølesystemet deaktiveres før prøvningen.
 3.3.
 Temperaturen i den prøvede anordning måles fortløbende inde i huset i nærheden af cellerne under prøvningen for at overvåge ændringer i temperaturen. Den indbyggede sensor, hvis en sådan findes, kan anvendes med kompatible værktøjer til aflæsning af signalet.
 3.4.
 REESS anbringes i en konvektionsovn eller et klimastyret lokale. REESS-systemet skal om nødvendigt være forbundet til resten af køretøjets styresystem med forlængede kabler. Eksternt opladnings-/afladningsudstyr kan tilsluttes under køretøjsfabrikantens opsyn.
 4.
 Prøvningsprocedurer med henblik på prøvning ved anvendelse af et komplet REESS.
 4.1.
 Ved prøvningens begyndelse skal alle beskyttelsesanordninger, der påvirker den prøvede anordnings funktion og er af relevans


text:
for prøvningens resultater være operationelle, med undtagelse af deaktiveringer af systemet implementeret i overensstemmelse med punkt 3.2 ovenfor.
 4.2.
 Den prøvede anordning oplades og aflades kontinuerligt ved eksternt opladnings-/afladningsudstyr ved en strøm, der øger temperaturen i cellerne så hurtigt som muligt inden for rammerne af normal drift som defineret af fabrikanten, indtil prøvningens afslutning.
 Alternativt kan opladning og afladning udføres ved at køre køretøjet på et rullefelt, hvor køretøjsdriften bestemmes i samråd med fabrikanten for at opnå ovenstående betingelser.
 4.3.
 Temperaturen i lokalet eller ovnen øges gradvist fra 20 ± 10 °C eller ved en højere temperatur, hvis fabrikanten anmoder herom, indtil den når den temperatur, der bestemmes i overensstemmelse med punkt 4.3.1 eller 4.3.2 nedenfor, og fastholdes derefter ved denne eller en højere temperatur, indtil prøvningens slutning.
 4.3.1.
 Når REESS-systemet er udstyret med beskyttelsesforanstaltninger mod indre overophedning, forhøjes denne temperatur til den temperatur, der af fabrikanten er defineret som værende den operationelle temperaturtærskel for sådanne beskyttelsesforanstaltninger, med henblik på at sikre, at temperaturen i den prøvede anordning stiger som foreskrevet i punkt 4.2 ovenfor.
 4.3.2.
 Når REESS-systemet ikke er udstyret med specifikke foranstaltninger mod indre overophedning, forhøjes temperaturen til den maksimale operationelle temperatur, der er angivet af fabrikanten.
 4.4.
 Afslutning af prøvningen: Prøvningen afsluttes, når et af følgende iagttages:
 a)
 Den prøvede anordning hæmmer og/eller begrænser opladningen og/eller afladningen for at undgå temperaturstigning.
 b)
 Temperaturen i den prøvede anordning er stabiliseret, hvilket betyder, at temperaturen varierer med en gradient på mindre end 4 °C over 2 timer.
 c)
 Enhver manglende opfyldelse af de acceptkriterier, der er beskrevet i punkt 6.9.2.1 i dette regulativ.
 5.
 Montering med henblik på prøvning ved anvendelse af et komplet køretøj
 5.1.
 Hvis der er tale om et REESS med kølefunktion, deaktiveres kølesystemet i overensstemmelse med fabrikantens oplysninger eller det bringes i betydeligt reduceret driftstilstand (for et REESS, der ikke kan fungere med kølesystemet deaktiveret) under prøvningen.
 5.2.
 Under prøvningen måles REESS-systemets temperatur kontinuerligt i kabinen i nærheden af cellerne for at overvåge temperaturændringer via indbyggede sensorer og kompatible værktøjer, jf. fabrikantens oplysninger, med henblik på aflæsning af værdierne.
 5.3.
 Køretøjet anbringes i et klimastyret lokale, der er indstillet til en temperatur på mellem 40 °C og 45 °C i mindst 6 timer.
 6.
 Prøvningsprocedurer med henblik på prøvning ved anvendelse af et komplet køretøj.
 6.1.
 Køretøjet oplades og aflades kontinuerligt på en måde, der øger temperaturen i cellerne så hurtigt som muligt inden for rammerne af normal drift som defineret af fabrikanten, indtil prøvningens afslutning.
 Opladning og afladning udføres ved at køre køretøjet på et rullefelt, hvor køretøjsdriften bestemmes i samråd med fabrikanten for at opnå ovenstående betingelser.
 For et køretøj, der kan oplades af en ekstern strømforsyning, kan opladningen udføres med en sådan, hvis dette forventes at resultere i en hurtigere temperaturstigning.
 6.2.
 Prøvningen afsluttes, når et af følgende iagttages:
 a)
 Køretøjet afslutter opladning og/eller afladning
 b)
 Temperaturen i REESS stabiliseres, således at temperaturen varierer med en gradient på mindre end 4 °C over 2 timer.
 c)
 Enhver manglende opfyldelse af de acceptkriterier,


text:
der er beskrevet i punkt 6.9.2.1 i dette regulativ.
 d)
 Der skal gå tre timer fra det tidspunkt, hvor opladnings-/afladningscyklusserne i punkt 6.1 påbegyndes.
 BILAG 9J
 Overstrømssikring
 1.
 Formål
 Formålet med denne prøvning er at kontrollere overstrømsbeskyttelsens funktion under jævnstrømsopladning og dens evne til at beskytte REESS mod eventuelle alvorlige hændelser som følge af for høje ladningsniveauer, jf. fabrikantens oplysninger.
 2.
 Prøvningsbetingelser
 a)
 Prøvningen skal udføres ved en omgivende temperatur på 20 ± 10 °C.
 b)
 REESS-systemets ladningstilstand skal justeres, så den ligger i midten af det normale driftsområde ved normal drift, jf. fabrikantens anbefalinger. Dette opnås f.eks. ved kørsel af køretøjet eller ved hjælp af en ekstern oplader. Finjustering er ikke påkrævet, så længe REESS er i normal driftstilstand.
 c)
 Overstrømsniveauet (ved antagelse af svigt i det eksterne jævnstrømsforsyningsudstyr) og den maksimalt anvendelige spænding (inden for normalområdet), bestemmes, om nødvendigt i samråd med fabrikanten.
 3.
 Overstrømsprøvningen udføres i overensstemmelse med punkt 4 eller 5, alt efter hvad der er relevant, og i overensstemmelse med fabrikantens oplysninger.
 4.
 Overstrøm under opladning ved ekstern elektrisk strømforsyning
 Denne prøvningsprocedure finder anvendelse på køretøjsbaseret prøvning af køretøjer, der kan oplades af en ekstern jævnstrømsforsyning:
 a)
 Køretøjsindgangen til jævnstrømsopladning anvendes til at forbinde det eksterne jævnstrømforsyningsudstyr. Den eksterne elektriske strømforsynings ladestyringskommunikationen ændres eller deaktiveres for at muliggøre det overstrømsniveau, der er bestemt i samråd med fabrikanten.
 b)
 Opladning af REESS ved hjælp af det eksterne jævnstrømsforsyningsudstyr påbegyndes for at opnå den højeste normale ladestrøm som angivet af fabrikanten. Derefter øges ladestrømmen i løbet af 5 sekunder fra den højeste normale ladestrøm til det overstrømsniveau, der er bestemt i overensstemmelse med punkt 2, litra c), ovenfor. Opladningen fortsætter derefter på dette overstrømsniveau.
 c)
 Opladningen indstilles, når køretøjets overstrømsbeskyttelse afbryder REESS-ladestrømmen, eller REESS-temperaturen stabiliseres, således at temperaturen varierer med en gradient på under 4 °C gennem 2 timer.
 d)
 Straks efter afslutningen af opladningen gennemføres en standardcyklus som beskrevet i bilag 9, tillæg 1, hvis dette ikke umuliggøres af den prøvede anordning.
 5.
 Overstrøm under opladning ved hjælp af breakout-ledningsbundt
 Denne prøvning finder anvendelse på REESS for køretøjer, som kan oplades af en ekstern jævnstrømsforsyning, og om hvilke fabrikanten giver oplysninger vedrørende tilslutning af breakout-ledningsbundt på en placering lige uden for REESS, som muliggør opladning af REESS-systemet:
 a)
 Breakout-ledningsbundtet forbindes til køretøjet eller REESS som angivet af fabrikanten.
 b)
 Det eksterne elektriske strømforsyningsudstyr samt overstrømsforsyningen forbindes til breakout-ledningsbundtet, og opladningen af REESS påbegyndes for at opnå den højeste normale ladestrøm som angivet af fabrikanten
 c)
 Derefter øges ladestrømmen i løbet af 5 sekunder fra den højeste normale ladestrøm til det overstrømsniveau, der er bestemt i overensstemmelse med punkt 2, litra c), ovenfor. Opladningen fortsætter derefter på dette overstrømsniveau.
 d)
 Opladningen indstilles, når køretøjets overstrømsbeskyttelse afbryder opladningen eller den prøvede anordnings temperatur stabiliseres, således at temperaturen varierer med en gradient på under 4 °C gennem 2 timer.
 e)
 Straks efter afslutningen af opladningen gennemføres en standardcyklus som beskrevet i bilag 9, tillæg 1, hvis dette ikke umuliggøres af den prøvede anordning.
 6.
 Prøvningen afsluttes med en observationsperiode


text:
 3.10.2019
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 L 254/62
 DET BLANDEDE EØS-UDVALGS AFGØRELSE
 Nr. 245/2017
 af 15. december 2017
 om ændring af bilag XX (Miljø) til EØS-aftalen [2019/1651]
 DET BLANDEDE EØS-UDVALG HAR —
 under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (»EØS-aftalen«), særlig artikel 98, og
 ud fra følgende betragtninger:
 (1)
 Kommissionens forordning (EU) 2017/1505 af 28. august 2017 om ændring af bilag I, II og III til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1221/2009 om organisationers frivillige deltagelse i en fællesskabsordning for miljøledelse og miljørevision (EMAS) (1) skal indarbejdes i EØS-aftalen.
 (2)
 Bilag XX til EØS-aftalen bør derfor ændres —
 VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
 Artikel 1
 I bilag XX til EØS-aftalen foretages følgende ændringer:
 1)
 Følgende led tilføjes i punkt 1ea (Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1221/2009):
 »—
 32017 R 1505: Kommissionens forordning (EU) 2017/1505 af 28. august 2017 (EUT L 222 af 29.8.2017, s. 1).«
 2)
 Følgende punkt indsættes efter punkt 1eah (Kommissionens afgørelse (EU) 2016/1621):
 »1eai.
 32017 R 1505: Kommissionens forordning (EU) 2017/1505 af 28. august 2017 om ændring af bilag I, II og III til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1221/2009 om organisationers frivillige deltagelse i en fællesskabsordning for miljøledelse og miljørevision (EMAS) (EUT L 222 af 29.8.2017, s. 1).«
 Artikel 2
 Den islandske og den norske udgave af forordning (EU) 2017/1505, der offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidendes EØS-tillæg, er begge autentiske.
 Artikel 3
 Denne afgørelse træder i kraft den 16. december 2017, forudsat at alle meddelelser er indgivet, jf. EØS-aftalens artikel 103, stk. 1 (*1).
 Artikel 4
 Denne afgørelse offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidendes EØS-afsnit og EØS-tillæg.
 Udfærdiget i Bruxelles, den 15. december 2017.
 På Det Blandede EØS-Udvalgs vegne
 Sabine MONAUNI
 Formand
 (1) EUT L 222 af 29.8.2017, s. 1.
 (*1) Ingen forfatningsmæssige krav angivet.


text:
 23.8.2018
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 L 215/39
 DET BLANDEDE EØS-UDVALGS AFGØRELSE
 Nr. 240/2016
 af 2. december 2016
 om ændring af bilag II (Tekniske forskrifter, standarder, prøvning og certificering) til EØS-aftalen [2018/1178]
 DET BLANDEDE EØS-UDVALG HAR —
 under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (»EØS-aftalen«), særlig artikel 98, og
 ud fra følgende betragtninger:
 (1)
 Kommissionens forordning (EU) 2016/235 af 18. februar 2016 om ændring af bilag II til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 110/2008 om definition, betegnelse, præsentation og mærkning af samt beskyttelse af geografiske betegnelser for spiritus (1) skal indarbejdes i EØS-aftalen.
 (2)
 Denne afgørelse vedrører lovgivning om spiritus. Lovgivning om spiritus gælder ikke for Liechtenstein, så længe anvendelsen af aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund om handel med landbrugsprodukter er udvidet til at omfatte Liechtenstein, jf. indledningen til kapitel XXVII i bilag II til EØS-aftalen. Denne afgørelse skal derfor ikke gælde for Liechtenstein.
 (3)
 Bilag II til EØS-aftalen bør derfor ændres —
 VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
 Artikel 1
 Følgende led tilføjes i punkt 9 (Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 110/2008) i kapitel XXVII i bilag II til EØS-aftalen:
 »—
 32016 R 0235: Kommissionens forordning (EU) 2016/235 af 18. februar 2016 (EUT L 44 af 19.2.2016, s. 7).«
 Artikel 2
 Den islandske og den norske udgave af forordning (EU) 2016/235, der offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidendes EØS-tillæg, er begge autentiske.
 Artikel 3
 Denne afgørelse træder i kraft den 3. december 2016, forudsat at alle meddelelser er indgivet, jf. EØS-aftalens artikel 103, stk. 1 (*1).
 Artikel 4
 Denne afgørelse offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidendes EØS-afsnit og EØS-tillæg.
 Udfærdiget i Bruxelles, den 2. december 2016.
 På Det Blandede EØS-Udvalgs vegne
 Bergdís ELLERTSDÓTTIR
 Formand
 (1) EUT L 44 af 19.2.2016, s. 7.
 (*1) Ingen forfatningsmæssige krav angivet.


text:
 Avis juridique important
 |
 21994D1231(07)
 Afgørelse truffet af Det Blandede EØS-Udvalg nr. 36/94 den 15. december 1994 om ændring af bilag II, Tekniske forskrifter, standarder, prøvning og certificering, til EØS-aftalen
 EF-Tidende nr. L 372 af 31/12/1994 s. 0009 - 0009
 AFGOERELSE TRUFFET AF DET BLANDEDE EOES-UDVALGnr. 36/94den 15. december 1994om aendring af bilag II, Tekniske forskrifter, standarder, proevning og certificering, til EOES-aftalen DET BLANDEDE EOES-UDVALG HAR -under henvisning til aftalen om Det Europaeiske Samarbejdsomraade som tilpasset ved protokollen om tilpasning af aftalen om Det Europaeiske OEkonomiske Samarbejdsomraade, i det foelgende benaevnt »aftalen«, saerlig artikel 98, ogud fra foelgende betragtninger: Bilag II til aftalen aendredes ved afgoerelse truffet af Det Blandede EOES-Udvalg nr. 7/94 af 21. marts 1994 om aendring af protokol 47 og visse bilag til EOES-aftalen (); Kommissionens forordning (EF) nr. 955/94 af 28. april 1994 om aendring af bilag I og II til Raadets forordning (EOEF) nr. 2377/90 om en faelles fremgangsmaade for fastsaettelse af maksimalgraensevaerdier for restkoncentrationer af veterinaermedicinske praeparater i animalske levnedsmidler () skal indarbejdes i aftalen -TRUFFET FOELGENDE AFGOERELSE: Artikel 1Foelgende led indsaettes i punkt 14 (Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2377/90) i kapitel XII i bilag II til aftalen: »-394 R 0955: Kommissionens forordning (EF) nr. 955/94 af 28. april 1994 (EFT nr. L 108 af 29. 4. 1994, s. 8).«Artikel 2Udgaverne af forordning (EF) nr. 955/94 paa finsk, islandsk, norsk og svensk, som er knyttet til de respektive sproglige udgaver af denne afgoerelse, er autentiske. Artikel 3Denne afgoerelse traeder i kraft den 1. februar 1995, forudsat at alle de meddelelser, der kraeves i henhold til aftalens artikel 103, stk. 1, er givet Det Blandede EOES-Udvalg. Artikel 4Denne afgoerelse offentliggoeres i EOES-afsnittet af og EOES-tillaegget til De Europaeiske Faellesskabers Tidende. Udfaerdiget i Bruxelles, den 15. december 1994. Paa Det Blandede EOES-Udvalgs vegneH. HAFSTEINFormand() EFT nr. L 160 af 28. 6. 1994, s. 1. () EFT nr. L 108 af 29. 4. 1994, s. 8.


text:
 Avis juridique important
 |
 21997D1120(01)
 Afgørelse truffet af Det Blandede EØS-Udvalg nr. 51/97 af 31. juli 1997 om ændring af bilag II (Tekniske forskrifter, standarder, prøvning og certificering) til EØS-aftalen
 EF-Tidende nr. L 316 af 20/11/1997 s. 0012 - 0013
 AFGØRELSE TRUFFET AF DET BLANDEDE EØS-UDVALG Nr. 51/97 af 31. juli 1997 om ændring af bilag II (Tekniske forskrifter, standarder, prøvning og certificering) til EØS-aftalen DET BLANDEDE EØS-UDVALG HAR -under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde som tilpasset ved protokollen om tilpasning af aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, i det følgende benævnt »aftalen«, særlig artikel 98, ogud fra følgende betragtninger:Bilag II til aftalen blev ændret ved afgørelse nr. 14/97 truffet af Det Blandede EØS-Udvalg (1);Rådets direktiv 96/32/EF af 21. maj 1996 om ændring af bilag II til direktiv 76/895/EØF om fastsættelse af maksimalgrænseværdier for pesticidrester på og i frugt og grøntsager og bilag II til direktiv 90/642/EØF om fastsættelse af maksimalgrænseværdier for pesticidrester på og i visse produkter af vegetabilsk oprindelse, herunder frugt og grøntsager, samt om opstilling af en fortegnelse over maksimalgrænseværdier (2), skal indarbejdes i aftalen -TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE:Artikel 1 1. Følgende led indsættes i punkt 13 (Rådets direktiv 76/895/EØF) i kapitel XII i bilag II til aftalen:»- 396 L 0032: Rådets direktiv 96/32/EF af 21. maj 1996 (EFT L 144 af 18. 6. 1996, s. 12).«2. Følgende led indsættes i punkt 54 (Rådets direktiv 90/642/EØF) i kapitel XII i bilag II til aftalen:»- 396 L 0032: Rådets direktiv 96/32/EF af 21. maj 1996 (EFT L 144 af 18. 6. 1996, s. 12).«Artikel 2 Teksterne til direktiv 96/32/EF på islandsk og norsk, der er knyttet som bilag til de respektive sproglige udgaver af denne afgørelse, er autentiske.Artikel 3 Denne afgørelse træder i kraft den 1. august 1997, forudsat at Det Blandede EØS-Udvalg har modtaget alle fornødne meddelelser i henhold til aftalens artikel 103, stk. 1.Artikel 4 Denne afgørelse offentliggøres i EØS-afsnittet i og EØS-tillægget til De Europæiske Fællesskabers Tidende.Udfærdiget i Bruxelles, den 31. juli 1997.På Det Blandede EØS-Udvalgs vegneE. BULLFormand(1) EFT L 182 af 10. 7. 1997, s. 46.(2) EFT L 144 af 18. 6. 1996, s. 12.


text:
 11.3.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 L 62/16
 DET BLANDEDE EØS-UDVALGS AFGØRELSE
 Nr. 128/2009
 af 4. december 2009
 om ændring af bilag II (Tekniske forskrifter, standarder, prøvning og certificering) til EØS-aftalen
 DET BLANDEDE EØS-UDVALG HAR —
 under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, som ændret ved protokollen om tilpasning af aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, i det følgende benævnt »aftalen«, særlig artikel 98, og
 ud fra følgende betragtninger:
 (1)
 Bilag II til aftalen blev ændret ved Det Blandede EØS-udvalgs afgørelse nr. 62/2009 den 29. maj 2009 (1).
 (2)
 Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1394/2007 af 13. november 2007 om lægemidler til avanceret terapi og om ændring af direktiv 2001/83/EF og forordning (EF) nr. 726/2004 (2), berigtiget i EUT L 87 af 31.3.2009, s. 174, bør indarbejdes i aftalen.
 (3)
 Kommissionens forordning (EF) nr. 1234/2008 af 24. november 2008 om behandling af ændringer af betingelserne i markedsføringstilladelser for humanmedicinske lægemidler og veterinærlægemidler (3) bør indarbejdes i aftalen.
 (4)
 Kommissionens direktiv 2006/130/EF af 11. december 2006 om gennemførelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/82/EF for så vidt angår fastsættelse af kriterier for undtagelser fra kravet om dyrlægerecept for visse veterinærlægemidler til fødevareproducerende dyr (4) bør indarbejdes i aftalen.
 (5)
 Ved forordning (EF) nr. 1234/2008 ophæves Kommissionens forordning (EF) nr. 1084/2003 (5) og (EF) nr. 1085/2003 (6), som er indarbejdet i aftalen og derfor bør ophæves i henhold til aftalen —
 TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE:
 Artikel 1
 I kapitel XIII i bilag II til aftalen foretages følgende ændringer:
 1)
 Følgende led indsættes i punkt 15q (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83/EF):
 »—
 32007 R 1394: Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1394/2007 af 13. november 2007 (EUT L 324 af 10.12.2007, s. 121), berigtiget i EUT L 87 af 31.3.2009, s. 174.«
 2)
 I punkt 15zb (Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 726/2004) indsættes følgende:
 », ændret ved:
 —
 32007 R 1394: Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1394/2007 af 13. november 2007 (EUT L 324 af 10.12.2007, s. 121), berigtiget i EUT L 87 af 31.3.2009, s. 174.«
 3)
 Punkt 15r (Kommissionens forordning (EF) nr. 1084/2003) og 15s (Kommissionens forordning (EF) nr. 1085/2003) udgår.
 4)
 Følgende punkter indsættes efter punkt 15zf (Kommissionens direktiv 2005/28/EF):
 »15zg.
 32006 L 0121: Kommissionens direktiv 2006/130/EF af 11. december 2006 om gennemførelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/82/EF for så vidt angår fastsættelse af kriterier for undtagelser fra kravet om dyrlægerecept for visse veterinærlægemidler til fødevareproducerende dyr (EUT L 349 af 12.12.2006, s. 15).
 15zh.
 32007 R 1394: Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1394/2007 af 13. november 2007 om lægemidler til avanceret terapi og om ændring af direktiv 2001/83/EF og forordning (EF) nr. 726/2004 (EUT L 324 af 10.12.2007, s. 121), berigtiget i EUT L 87 af 31.3.2009, s. 174.
 Forordningens bestemmelser gælder i forbindelse med aftalen med følgende tilpasning:
 EFTA-staterne deltager i fuldt omfang i det arbejde, der udføres i Udvalget for Avancerede Terapier, men uden stemmeret.
 15zi.
 32008 R 1234: Kommissionens forordning (EF) nr. 1234/2008 af 24. november 2008 om behandling


text:
af ændringer af betingelserne i markedsføringstilladelser for humanmedicinske lægemidler og veterinærlægemidler (EUT L 334 af 12.12.2008, s. 7).«
 Artikel 2
 Den islandske og den norske udgave af forordning (EF) nr. 1394/2007, berigtiget i EUT L 87 af 31.3.2009, s. 174, forordning (EF) nr. 1234/2008 og direktiv 2006/130/EF, der offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidendes EØS-tillæg, er autentiske.
 Artikel 3
 Denne afgørelse træder i kraft den 5. december 2009, forudsat at Det Blandede EØS-udvalg har modtaget alle meddelelser i henhold til aftalens artikel 103, stk. 1 (7), eller på det tidspunkt, hvor Det Blandede EØS-udvalgs afgørelse nr. 61/2009 af 29. maj 2009 træder i kraft, hvis dette sker senere.
 Artikel 4
 Denne afgørelse offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidendes EØS-afsnit og EØS-tillæg.
 Udfærdiget i Bruxelles, den 4. december 2009.
 På vegne af Det Blandede EØS-udvalg
 Oda Helen SLETNES
 Formand
 (1) EUT L 232 af 3.9.2009, s. 18.
 (2) EUT L 324 af 10.12.2007, s. 121.
 (3) EUT L 334 af 12.12.2008, s. 7.
 (4) EUT L 349 af 12.12.2006, s. 15.
 (5) EUT L 159 af 27.6.2003, s. 1.
 (6) EUT L 159 af 27.6.2003, s. 24.
 (7) Ingen forfatningsmæssige krav angivet.


text:
 Vigtig juridisk meddelelse
 |
 22007A0807(01)
 Fiskeripartnerskabsaftale mellem Det Europæiske Fællesskab på den ene side og Republikken Kiribati på den anden side
 EU-Tidende nr. L 205 af 07/08/2007 s. 0003 - 0007
 20070723Fiskeripartnerskabsaftalemellem Det Europæiske Fællesskab på den ene side og Republikken Kiribati på den anden sideDET EUROPÆISKE FÆLLESSKAB, i det følgende benævnt "Fællesskabet",på den ene sideogREPUBLIKKEN KIRIBATI, i det følgende benævnt "Kiribati",på den anden sidei det følgende tilsammen benævnt "parterne",SOM TAGER I BETRAGTNING, at der er et nært samarbejde mellem Fællesskabet og Kiribati, bl.a. som led i Cotonou-aftalen, og at parterne har et fælles ønske om at udbygge forbindelserne yderligere,SOM TAGER HENSYN TIL, at de to parter ønsker at fremme en ansvarlig udnyttelse af deres fiskeressourcer gennem samarbejde,SOM HENVISER TIL De Forenede Nationers havretskonvention og De Forenede Nationers aftale om fiskebestande,SOM ANERKENDER, at Kiribatis højhedsområde eller jurisdiktion omfatter farvandene ud til 200 sømil fra basislinjerne, jf. De Forenede Nationers havretskonvention,SOM ER BEVIDST OM betydningen af principperne i adfærdskodeksen for ansvarligt fiskeri, der blev vedtaget på FAO-konferencen i 1995,SOM ER BESLUTTET PÅ i fælles interesse at samarbejde om at skabe et ansvarligt fiskeri for at sikre, at de levende marine ressourcer bevares på lang sigt og udnyttes bæredygtigt,SOM ER OVERBEVIST OM, at et sådant samarbejde bør baseres på, at initiativer og foranstaltninger, hvad enten de gennemføres i fællesskab eller unilateralt, skal supplere hinanden, være forenelige med den fastlagte politik og skabe en synergieffekt,SOM ER BESLUTTET PÅ med henblik herpå at indlede en dialog om den fiskeripolitik, som Kiribatis regering har vedtaget, at finde egnede metoder til at sikre, at politikken gennemføres effektivt, og at inddrage erhvervslivet og civilsamfundet i processen,SOM ØNSKER at fastsætte nærmere bestemmelser og vilkår for EF-fartøjers fiskeri i Kiribatis farvande og for EF-støtten til skabelse af et ansvarligt fiskeri i disse farvande,SOM ER FAST BESLUTTET PÅ at skabe et endnu snævrere økonomisk samarbejde inden for fiskeriet og dertil knyttede aktiviteter ved at oprette og udbygge blandede selskaber, hvori der deltager virksomheder fra begge parter,ER BLEVET ENIGE OM FØLGENDE:Artikel 1FormålVed denne aftale fastsættes der principper, regler og procedurer for:a) økonomisk, finansielt, teknisk og videnskabeligt samarbejde inden for fiskeriet med henblik på at skabe et ansvarligt fiskeri i Kiribatis farvande, så fiskeressourcerne bevares og udnyttes på en bæredygtig måde, og at udvikle Kiribatis fiskerierhvervb) EF-fiskerfartøjers adgang til Kiribatis farvandec) samarbejde om fiskerikontrol i Kiribatis farvande med henblik på at sikre, at ovennævnte betingelser overholdes, at foranstaltningerne til bevarelse og forvaltning af fiskeressourcerne bliver effektive, og at ulovligt, urapporteret og ureguleret fiskeri (UUU-fiskeri) bekæmpesd) partnerskaber mellem virksomheder med henblik på i fælles interesse at udvikle økonomiske aktiviteter inden for fiskeriet og tilknyttede aktiviteter.Artikel 2DefinitionerI denne aftale forstås ved:a) "Kiribatis myndigheder": Kiribatis regeringb) "EF-myndigheder": Europa-Kommissionenc) "Kiribatis farvande": de farvande, der fiskerimæssigt hører under Kiribatis højhedsområde eller jurisdiktiond) "fiskeri": faktisk eller forsøgt fiskeri efter eller fangst, udtagning, slagtning eller høst af fisk, herunder enhver anden aktivitet, som rimeligvis må forventes at resultere i faktisk eller forsøgt fiskeri efter eller fangst, udtagning, slagtning eller høst af fisk, eller enhver handling til støtte eller