text:
(kørepunkt)
 M
 ref < 0 %
 effekt og drejningsmoment
 Minimalt førerkrav
 n
 act ≤ 1.02 n
 ref og M
 act > M
 ref
 eller
 n
 act > n
 ref og M
 act ≤ M
 ref‧
 eller
 n
 act > 1,02 n
 ref og
 effekt og enten drejningsmoment eller hastighed
 Maksimalt førerkrav
 n
 act > n
 ref og M
 act ≤ M
 ref'
 eller
 n
 act ≥ 0,98 n
 ref og M
 act < M
 ref
 eller
 n
 act < 0,98 n
 ref og
 effekt og enten drejningsmoment eller hastighed
 8. UDLEDNINGSBEREGNINGEN
 Det endelige prøvningsresultat afrundes i én operation til det antal decimaler, der er angivet til højre for decimaltegnet i den gældende emissionsstandard, plus endnu et betydende ciffer i overensstemmelse med ASTM E 29-06B. Ingen mellemværdier, der fører til det endelige specifikke emissionsresultat, må afrundes.
 Beregning af carbonhydrider og/eller andre carbonhydrider end methan er baseret på følgende molforhold for carbon/hydrogen/oxygen (C/H/O) brændsel:
 CH1,86O0,006 for diesel (B7)
 CH2,92O0,46 for ethanol til dedikerede motorer med kompressionstænding (ED95)
 CH1,93O0,032 for benzin (B7)
 CH2,74O0,385 for ethanol (E85)
 CH2,525 for LPG (flydende gas)
 CH4 for NG (naturgas) og biomethan
 I tillæg 5 til dette bilag findes et eksempel på beregningsprocedurerne.
 Emissionsberegninger på molarbasis i overensstemmelse med bilag 7 af gtr nr. 11 vedrørende protokol for emissionsprøvning af udstødningsgas for ikke-vejgående maskiner (NRMM), er tilladt efter forudgående aftale med den typegodkendende myndighed.
 8.1. Korrektion ved omregning tør/våd
 Hvis emissioner måles på tør basis, omregnes den målte koncentration til våd basis ved hjælp af følgende formel.
 (12)
 hvor:
 c
 d
 er tør koncentration i ppm eller volumenprocent
 kw
 er er tør til våd-korrektionsfaktoren (k
 w,a, k
 w,e, eller k
 w,d afhængigt af den anvendte ligning)
 8.1.1. Ufortyndet udstødningsgas
 (13)
 eller
 (14)
 eller
 (15)
 hvor
 (16)
 og
 (17)
 hvor:
 H
 a
 er indsugningsluftens fugtindhold i g vand pr. kg tør luft
 w
 ALF
 er brændstoffets hydrogenindhold, % massefylde
 q
 mf,i
 er brændstoffets øjeblikkelige massestrømshastighed, kg/s
 q
 mad,I
 er den øjeblikkelige massestrømshastighed for tør indsugningsluft, kg/s
 p
 r
 er vanddamptryk efter kølebad, kPa
 p
 b
 er totalt atmosfæretryk, kPa
 w
 DEL
 er brændstoffets hydrogenindhold, % massefylde
 w
 EPS
 er brændstoffets oxygenindhold, % massefylde
 α
 er brændstoffets molforhold for hydrogen
 c
 CO2
 er tør CO-koncentration, %.
 c
 CO
 er tør CO-koncentration, %.
 Ligninger 13 og 14, er næsten identiske, idet faktoren 1,008 i ligning 13 og 15 er en tilnærmelsesværdi for den mere nøjagtige nævner i ligning 14.
 8.1.2. Fortyndet udstødningsgas
 (18)
 Eller
 (19)
 hvor
 (20)
 hvor:
 α
 er brændstoffets molforhold for hydrogen
 c
 CO2w
 er tør CO2-koncentration, %.
 c
 CO2d
 er tør CO2-koncentration, %.
 H
 d
 er fortynderens fugtindhold i g vand pr. kg tør luft
 H
 a
 er indsugningsluftens fugtindhold i g vand pr. kg tør luft
 D
 er fortyndingsfaktoren (jf. punkt 8.5.2.3.2).
 8.1.3. Fortynder
 (21)
 hvor
 (22)
 hvor:
 H
 d
 er fortynderens fugtindhold i g vand pr. kg tør luft
 8.2. NOx korrektion for fugtindhold
 Da NOx-emissionen påvirkes af den omgivende luft, skal NOx-koncentrationen korrigeres for fugtindhold ved hjælp af korrektionsfaktorerne i punkt 8.2.1 eller 8.2.2. Indsugningsluftens


text:
fugtindhold Ha kan afledes af målinger af relativ fugtighed, dugpunkt, damptryk eller måling med tør/våd termometerføler ved anvendelse af generelt accepterede ligninger.
 8.2.1. Motorer med kompressionstænding
 (23)
 hvor:
 Ha
 er indsugningsluftens fugtindhold i g vand pr. kg tør luft
 8.2.2. Motorer med styret tænding
 (24)
 hvor:
 Ha
 er indsugningsluftens fugtindhold i g vand pr. kg tør luft
 8.3. Opdriftskorrektion for partikelfilter
 Prøvetagningsfilteret skal korrigeres for dets opdrift i luft. Opdriftskorrektionen afhænger af prøvetagningsfilterets massefylde, luftens massefylde og kalibrerings-balancevægtens massefylde, og der tages ikke hensyn til partiklernes opdrift. Opdriftskorrektionen anvendes på både tarafiltermassen og bruttofiltermassen.
 Hvis filtermaterialets massefylde ikke kendes, anvendes følgende massefylder:
 a)
 glasfiber med teflon-belægning: 2 300 kg/m3
 b)
 filter med teflon-membran: 2 144 kg/m3
 c)
 filter med teflon-membran og polymethylpenten-filterring: 920 kg/m3.
 For kalibreringsvægte i rustfrit stål anvendes en massefylde på 8 000 kg/ m3. Hvis kalibreringsvægten er af andet materiale, er det nødvendigt at kende dettes massefylde.
 Der anvendes følgende ligning:
 (25)
 med
 (26)
 hvor:
 m
 uncor
 er den ukorrigerede partikelfiltermasse, mg
 ρ
 a
 er luftens massefylde, kg/ m3
 ρ
 w
 kalibrerings-balancevægtens massefylde kg/ m3
 ρ
 f
 er partikelprøvetagningssystemets massefylde, kg/ m3
 ρ
 a
 er totalt atmosfæretryk, kPa
 T
 a
 er lufttemperaturen, hvor vægten er placeret, K
 28,836
 er luftens molarmasse ved referencefugtighed (282,5 K) g/mol)
 8,3144
 er den molare gaskonstant
 Massen af opsamlede partikler mp, som anvendes i punkt 8.4.3 og 8.5.3, beregnes på følgende måde:
 (27)
 hvor:
 m
 f,G
 er den opdriftskorrigerede bruttopartikelfiltermasse, mg
 m
 f,T
 er den opdriftskorrigerede tarapartikelfiltermasse, mg
 8.4. Delstrømsfortynding (PFS) og måling af ufortyndet gas
 De øjeblikkelige koncentrationssignaler for gaskomponenterne bruges til beregning af masseemissioner ved multiplikation med udstødningens øjeblikkelige massestrømshastighed. Udstødningens massestrømshastighed kan måles direkte eller beregnes efter metoderne med måling af indsugningsluft og brændstofstrøm, måling ved hjælp af sporstoffer eller måling af indsugningsluft og luft/brændstofforhold. Man skal være særlig opmærksom på de forskellige instrumenters responstider. Der skal tages højde for forskelle ved at tidsjustere signalerne. For så vidt angår partikler anvendes signalerne for udstødningens massestrømshastighed til at regulere delstrømsfortyndingssystemet, så det udtager en prøve, der er proportionel med udstødningens massestrømshastighed. Proportionalitetens kvalitet kontrolleres ved hjælp af en regressionsanalyse mellem prøvestrøm og udstødningsstrøm i overensstemmelse med punkt 9.4.6.1. Fuldstændig kontrol er vist skematisk i figur 6.
 Figur 6:
 Skematisk gengivelse af system til måling af ufortyndet strøm/delstrøm
 8.4.1. Bestemmelse af udstødningsgassens massestrøm
 8.4.1.1. Indledning
 For at kunne beregne emissionerne i den ufortyndede udstødningsgas og for at kunne styre et delstrømsfortyndingssystem er det nødvendigt at kende udstødningsgassens massestrømshastighed. Til bestemmelse af udstødningens massestrømshastighed kan en af de metoder, der er beskrevet i punkt 8.4.1.3. til 8.4.1.7, anvendes.
 8.4.1.2. Responstid
 For så vidt angår emissionsberegningen skal responstiden for hver af de metoder, der er beskrevet i punkt 8.4.1.3 til 8.4.1.7 være lig med eller mindre end analysatorens responstid på ≤ 10 s, som kræves i henhold til punkt 9.3.5.
 Til styring af et delstrømsfortyndingssystem er det nødvendigt, at systemet har en kortere responstid. Til delstrømsfortyndingssystemer med onlinestyring kræves der en responstid på ≤ 0,3 s. For delstrømsfortyndingssystemer med look ahead-styring på en

type: contracts

jurisdiction: EU


text:
i forvejen registreret prøvekørsel kræves en responstid af målesystemet for udstødningsgasstrøm på ≤ 5 s med en indsvingningstid på ≤ 1 s. Systemets responstid skal være angivet af instrumentets fabrikant. Kravene til den kombinerede responstid for udstødningsgasstrøm og delstrømsfortyndingssystem er angivet i punkt 9.4.6.1.
 8.4.1.3. Direkte måling
 Direkte måling af den øjeblikkelige udstødningsstrøm foretages med systemer som:
 a)
 differenstrykanordninger som f.eks. en venturidyse (for detaljer se ISO 5167)
 b)
 ultrasonisk flowmeter
 c)
 vortex-flowmeter.
 Der skal tages forholdsregler til undgåelse af målefejl, som giver anledning til fejl i emissionsværdier. Sådanne forholdsregler omfatter omhyggelig montering af anordningen i motorens udstødningssystem i henhold til fabrikantens anvisninger og god teknisk praksis. Især må motorens ydelse og emissioner ikke påvirkes af monteringen af anordningen.
 Flowmålerne skal opfylde forskrifterne for linearitet i punkt 9.2.
 8.4.1.4. Metode til måling af luft- og brændstofstrømme
 Dette omfatter måling af luftstrøm og brændstofstrøm med passende flowmålere. Beregningen af den øjeblikkelige udstødningsgasstrøm foretages ved brug af følgende formel:
 (28)
 hvor:
 q
 mew,i
 er udstødningens øjeblikkelige massestrømshastighed, kg/s
 q
 maw,i
 er indsugningsluftens øjeblikkelige massestrømshastighed, kg/s
 q
 mf,i
 er brændstoffets øjeblikkelige massestrømshastighed, kg/s
 Flowmålerne skal opfylde forskrifterne for linearitet i punkt 9.2, men skal være nøjagtige nok til også at opfylde linearitetsforskrifterne for udstødningsgasstrømmen.
 8.4.1.5. Måling af sporstoffer
 Dette omfatter måling af koncentrationen af sporgas i udstødningen.
 En kendt mængde inaktiv gas (f.eks. rent helium) indsprøjtes i udstødningsgasstrømmen som sporstof. Gassen blandes med og fortyndes af udstødningsgassen, men reagerer ikke i udstødningsrøret. Koncentrationen af gassen måles derefter i prøven af udstødningsgas.
 For at sikre en fuldstændig blanding af sporgassen, anbringes prøvetagningssonden for udstødningsgas mindst 1 meter eller 30 gange udstødningsrørets diameter efter sporgassens indsprøjtningspunkt, afhængigt af hvilken afstand der er den største. Prøvetagningssonden kan placeres tættere på indsprøjtningspunktet, hvis det kontrolleres, at der finder en fuldstændig blanding sted, ved at sammenligne koncentrationen af sporgas med referencekoncentrationen, når sporgassen indsprøjtes før motoren.
 Sporgassens strømningshastighed skal indstilles således, at koncentrationen af sporgas ved motorens tomgangshastighed efter blandingen er lavere end sporgasanalysatorens fulde skalaudslag.
 Beregningen af udstødningsgasstrømmen foretages ved brug af følgende formel:
 (29)
 hvor:
 q
 mew,i
 er udstødningens øjeblikkelige massestrømshastighed, kg/s
 q
 vt
 er sporgassens strømningshastighed, cm3/min
 c
 mix,i
 er den øjeblikkelige koncentration af sporgassen efter blanding, ppm
 r
 e
 er udstødningsgassens massefylde, kg/ m3 (jf. tabel 5)
 c
 b
 er baggrundskoncentration af sporgassen i indsugningsluften, ppm.
 Sporgassens baggrundskoncentration (c
 b) kan bestemmes som gennemsnittet af baggrundskoncentrationen, målt henholdsvis umiddelbart før prøvekørslen og efter prøvekørslen.
 Når baggrundskoncentrationen er mindre end 1% af koncentrationen af sporgas efter blanding (cmix.i) ved maksimal udstødningsstrøm, kan der ses bort fra baggrundskoncentrationen.
 Systemet som helhed skal opfylde linearitetsforskrifterne i punkt 9.2 for udstødningsgasstrømmen.
 8.4.1.6. Målemetode med luftstrøm og luft/brændstof-blandingsforhold
 Dette indebærer beregning af udstødningsmasse ud fra luftstrøm og luft/brændstof-blandingsforhold. Beregning af udstødningsgassens øjeblikkelige massestrøm foretages efter følgende formel:
 (30)
 hvor
 (31)
 (32)
 hvor:
 q
 maw,i
 er den øjeblikkelige massestrømshastighed for indsugningsluft, kg/s
 er det støkiometriske luft/brændstofforhold, kg/kg
 λ
 i
 er den øjeblikkelige luftoverskudskoefficient
 c
 CO2d
 er tør CO-koncentration, %.
 c
 COd
 er tør CO-koncentration, ppm
 c
 HCw
 er våd HC-koncentration,


text:
ppm.
 Luftstrømmåler og analysatorer skal opfylde forskrifterne for linearitet i punkt 9.2, og systemet som helhed skal opfylde linearitetsforskrifterne for udstødningsgasstrømmen i punkt 9.2.
 Hvis udstyr til måling af luft-/brændstofforholdet, som f.eks. en føler af zirconia-typen, anvendes til måling af luftoverskudskoefficienten, skal det opfylde specifikationerne i punkt 9.3.2.7.
 8.4.1.7. Kulstofbalancemetoden
 Dette indebærer beregning af udstødningsmasse ud fra luftstrøm og de gasformige udstødningskomponenter, der indeholder carbon. Beregning af udstødningsgassens øjeblikkelige massestrøm foretages efter følgende formel:
 (33)
 hvor
 (34)
 og
 (35)
 hvor:
 q
 mf,i
 er brændstoffets øjeblikkelige massestrømshastighed, kg/s
 H
 a
 er indsugningsluftens fugtindhold i g vand pr. kg tør luft
 w
 BET
 er brændstoffets carbonindhold, % massefylde
 w
 ALF
 er brændstoffets hydrogenindhold, % massefylde
 w
 DEL
 er brændstoffets nitrogenindhold, % massefylde
 w
 EPS
 er brændstoffets oxygenindhold, % massefylde
 c
 CO2d
 er tør CO2-koncentration, %.
 c
 CO2d,a
 er tør CO2-koncentration i den omgivende luft, %
 c
 CO
 er tør CO-koncentration, ppm
 c
 HCw
 er våd HC-koncentration, ppm.
 8.4.2. Bestemmelse af indholdet af gassens komponenter
 8.4.2.1. Indledning
 Gaskomponenterne i den ufortyndede udstødningsgas fra den motor, der er indleveret til prøvning, skal måles med de måle- og prøvetagningssystemer, der er beskrevet i punkt 9.3 og tillæg 2. Dataevalueringen er beskrevet i punkt 8.4.2.2.
 Beregningsprocedurerne er beskrevet i punkt 8.4.2.3 og 8.4.2.4, som er ækvivalente for referencebrændstoffet i bilag 5. Proceduren i punkt 8.4.2.3 er den mest enkle, fordi den anvender u-tabelværdier for forholdet mellem komponentens og udstødningsgassens massefylde. Proceduren i punkt 8.4.2.4 er mere nøjagtig for brændstofmængder, der afviger fra specifikationerne i bilag 5, men kræver elementær analyse af brændstofsammensætningen.
 8.4.2.2. Evaluering af data
 Emissionsrelevante data registreres og opbevares i overensstemmelse med punkt 7.6.6.
 Til beregning af masseemissionen af gaskomponenter tidsjusteres sporene af de registrerede koncentrationer og sporet af udstødningsgassens massestrømshastighed ved hjælp af transformationstiden som defineret i punkt 3.1. Derfor skal responstiden for udstødningsgassens massestrømssystem og hver enkel gasemissionsanalysator bestemmes efter punkt 8.4.1.2 og 9.3.5 og registreres.
 8.4.2.3. Beregning af masseemission på grundlag af tabelværdier
 Massen af de forurenende stoffer (g/test) bestemmes ved at beregne de øjeblikkelige masseemissioner fra de ufortyndede koncentrationer af de forurenende stoffer og udstødningsgassens massestrøm, justeret for transformationstid som bestemt i overensstemmelse med punkt 8.4.2.2, dog integreres de øjeblikkelige værdier over hele cyklussen og multipliceres med u-værdierne fra tabel 5. Hvis der er tale om måling på tør basis, anvendes tør til våd-korrektion i overensstemmelse med punkt 8.1 på de øjeblikkelige koncentrationsværdier, før der foretages yderligere beregninger.
 Ved beregning af NOx multipliceres masseemissionen med korrektionsfaktoren for fugtighed k
 h,D, eller k
 h,G, som bestemt i overensstemmelse med punkt 8.2.
 Der anvendes følgende ligning:
 (i g/test)
 (36)
 hvor:
 Ugas
 er værdien af den pågældende udstødningskomponent i tabel 5
 c
 gas,i
 er den øjeblikkelige koncentration af komponenten i udstødningsgassen, ppm
 q
 mew,i
 er udstødningens øjeblikkelige massestrøm, kg/s
 f
 er dataindsamlingsfrekvensen, Hz
 n
 er antallet af målinger
 Tabel 5
 u-værdier for ufortyndet udstødningsgas og komponentmassefylde
 Brændstof
 ρe
 Gas
 NOx
 CO
 HC
 CO2
 O2
 CH4
 ρgas [kg/m3]
 2,053
 1,250
 (2)
 1,9636
 1,4277
 0,716
 ugas
 (3)
 Diesel (B7)
 1,2943
 0,001586
 0,000966
 0,000482
 0,001517
 0,001103


text:
0,000553
 Ethanol (ED95)
 1,2768
 0,001609
 0,000980
 0,000780
 0,001539
 0,001119
 0,000561
 CNG (4)
 1,2661
 0,001621
 0,000987
 0,000528 (5)
 0,001551
 0,001128
 0,000565
 Propan
 1,2805
 0,001603
 0,000976
 0,000512
 0,001533
 0,001115
 0,000559
 Butan
 1,2832
 0,001600
 0,000974
 0,000505
 0,001530
 0,001113
 0,000558
 LPG (6)
 1,2811
 0,001602
 0,000976
 0,000510
 0,001533
 0,001115
 0,000559
 Benzin (E10)
 1,2931
 0,001587
 0,000966
 0,000499
 0,001518
 0,001104
 0,000553
 Ethanol (E85)
 1,2797
 0,001604
 0,000977
 0,000730
 0,001534
 0,001116
 0,000559
 8.4.2.4. Beregning af masseemission på grundlag af nøjagtige ligninger
 Massen af de forurenende stoffer (g/test) bestemmes ved at beregne de øjeblikkelige masseemissioner fra de ufortyndede koncentrationer af de forurenende stoffer, u-værdierne og udstødningsgassens massestrøm, justeret for transformationstid som bestemt i overensstemmelse med punkt 8.4.2.2, idet de øjeblikkelige værdier i løbet af cyklussen integreres. Hvis der er tale om måling på tør basis, anvendes tør til våd-korrektion i overensstemmelse med punkt 8.1 på de øjeblikkelige koncentrationsværdier, før der foretages yderligere beregninger.
 Ved beregning af NOx multipliceres masseemissionen med korrektionsfaktoren for fugtighed k
 h,D, eller k
 h,G, som bestemt i overensstemmelse med punkt 8.2.
 Der anvendes følgende ligning:
 (in g/test)
 (37)
 hvor:
 u
 gas
 beregnes ved hjælp af ligning 38 eller 39
 c
 gas,i
 er den øjeblikkelige koncentration af komponenten i udstødningsgassen, ppm
 q
 mew,i
 er udstødningens øjeblikkelige massestrøm, kg/s
 f
 er dataindsamlingsfrekvensen, Hz
 n
 er antallet af målinger
 De øjeblikkelige u-værdier beregnes på følgende måde:
 (38)
 eller
 (39)
 hvor
 (40)
 hvor:
 M
 gas
 Er gaskomponentens molmasse, g/mol (jf. tillæg 5 til dette bilag)
 Me,i
 er udstødningsgassens øjeblikkelige molarmasse, g/mol
 ρ
 gas
 er gaskomponentens massefylde, kg/m3
 ρ
 e,i
 er udstødningsgassens øjeblikkelige massefylde, kg/m3
 Udstødningens molarmasse, M
 e, udledes af en generel brændstofsammensætning CH
 Oe
 N
 d
 S
 g
 , idet det antages, at der finder en fuldstændig forbrænding sted, som følger:
 (41)
 hvor:
 q
 maw,i
 er indsugningsluftens øjeblikkelige massestrømshastighed, kg/s
 q
 mf,i
 er brændstoffets øjeblikkelige massestrømshastighed, kg/s
 H
 a
 er indsugningsluftens fugtindhold i g vand pr. kg tør luft
 M
 a
 den tørre indsugningslufts molarmasse (= 28,965 g/mol)
 Udstødningens massefylde ρ
 e afledes som følger:
 (42)
 hvor:
 q
 mad,i
 er indsugningsluftens øjeblikkelige massestrømshastighed, kg/s
 q
 mf,i
 er brændstoffets øjeblikkelige massestrømshastighed, kg/s
 H
 a
 er indsugningsluftens fugtindhold i g vand pr. kg tør luft
 k
 fw
 er den brændstofspecifikke faktor for våd masse af udstødning (ligning 16) i punkt 8.1.1.
 8.4.3. Partikelbestemmelse
 8.4.3.1. Evaluering af data
 Partikelmassen beregnes ved hjælp af ligning 27 i punkt 8.3. Til evalueringen af partikelkoncentrationen registreres den samlede masse af opsamlede partikler (m
 sep) gennem filteret gennem prøvningscyklussen.
 Efter forudgående godkendelse fra den typegodkendende myndighed kan partikelmassen korrigeres for partikelniveauet i fortynderen som bestemt i overensstemmelse med punkt 7.5.6 i henhold til god teknisk praksis og de særlige konstruktionskarakteristika for det system, der er anvendt til partikelmåling.
 8.4.3.2. Beregning af masseemission
 Afhængigt af systemets konstruktion beregnes partikelmassen (g/test) efter en af metoderne i punkt 8.4.3.2.1 eller 8.4.3.2.2 efter opdriftskorrektion af partikelprøvetagningsfilteret i overensstemmelse med punkt 8.3.
 8.4.3.2.1. Beregning baseret på prøvetagningskoefficient
 (43)
 hvor:
 m
 p
 er partikelmasse opsamlet gennem cyklus, mg
 r
 s
 er den gennemsnitlige prøvetagningskoefficient gennem prøvningscyklussen
 hvor
 (44)
 hvor:
 m
 se
 er


text:
den opsamlede masse i løbet af cyklussen, kg
 m
 se
 er den samlede udstødningsmassestrøm gennem cyklussen, kg
 m
 sep
 er massen af fortyndet udstødningsgas, der passerer gennem filtrene til opsamling af partikler, kg
 m
 sed
 er massen af fortyndet udstødningsgas gennem fortyndingstunnelen, kg
 Er der tale om et system med totalprøveudtagning, er msep og msed identiske.
 8.4.3.2.2. Beregning baseret på fortyndingsforhold
 (45)
 hvor:
 m
 p
 er partikelmasse opsamlet gennem cyklus, mg
 m
 sep
 er massen af fortyndet udstødningsgas, der passerer gennem filtrene til opsamling af partikler, kg
 m
 edf
 er massen af ækvivalent fortyndet udstødningsgas gennem cyklussen, kg
 Den samlede masse af ækvivalent fortyndet udstødningsgas gennem cyklussen bestemmes på følgende måde:
 (46)
 (47)
 (48)
 hvor:
 q
 medf,i
 er udstødningens øjeblikkelige massestrømshastighed, kg/s
 q
 mew,i
 er udstødningens øjeblikkelige massestrømshastighed, kg/s
 r
 d,i
 er det øjeblikkelige fortyndingsforhold
 q
 mdew,i
 er udstødningens øjeblikkelige massestrømshastighed, kg/s
 q
 mdw,i
 er udstødningens øjeblikkelige massestrømshastighed, kg/s
 f
 er dataindsamlingsfrekvensen, Hz
 n
 er antallet af målinger
 8.5. Måling med fuldstrømsfortynding (CVS)
 Koncentrationssignalerne, der er opnået ved integration gennem cyklussen eller ved opsamling i sæk, anvendes til beregning af masseemissionerne ved multiplikation med den fortyndede udstødnings massestrømshastighed. Udstødningens massestrømshastighed måles med prøvetagning med et system med konstant prøvevolumen (CVS), som kan anvende en fortrængningspumpe (PDP), en kritisk venturi (CGV) eller en subsonisk venturi (SSV) med eller uden strømningskompensation.
 For så vidt angår opsamling i prøvesæk og partikelopsamling udtages der en proportional prøve fra CVS-systemets fortyndede udstødningsgas. Ved et system uden strømningskompensation må forholdet mellem prøvestrømmen og CVS-strømmen ikke variere mere end ± 2,5 % fra det punkt, der er fastsat for prøvningen. Ved et system med strømningskompensation skal de enkelte strømningshastigheder konstant ligge inden for ±2,5 % af de respektive tilstræbte strømningshastigheder.
 Hele prøvningsopsætningen er vist skematisk i figur 7.
 Figur 7
 Skematisk gengivelse af fuldstrømsmålesystem
 8.5.1. Bestemmelse af den fortyndede udstødningsgasstrøm
 8.5.1.1. Indledning
 For at beregne emissionerne i den fortyndede udstødningsgas må man kende den fortyndede udstødningsgas massetrømshastighed. Den totale fortyndede udstødningsgasstrøm i hele cyklussen (kg/test) beregnes af måleværdierne for hele cyklussen og de tilsvarende kalibreringsdata for flowmeteret (V
 0 for PDP, Kv for CFV, Cd for SSV) med en af metoderne beskrevet i punkt 8.5.1.2 til 8.5.1.4. Hvis den samlede prøvestrøm af udskilte partikler (m
 sep) udgør over 0,5 % af den totale CVS-strøm (m
 ed), skal CVS-strømmen korrigeres for m
 sep, eller partikelprøvestrømmen returneres til CVS før flowmeteret.
 8.5.1.2. PDP-CVS system
 Beregningen af massestrømmen gennem hele cyklussen foretages som følger, hvis den fortyndede udstødnings temperatur holdes inden for ± 6 K gennem hele cyklussen ved hjælp af en varmeveksler:
 (49)
 hvor:
 V
 0
 er volumen gas pumpet pr. omdrejning under prøvningsbetingelserne, m3/rev
 n
 P
 er det samlede antal pumpeomdrejninger pr. prøvning
 p
 p
 er det absolutte tryk ved pumpeindgangen, kPa
 T
 er gennemsnitstemperatur af fortyndet udstødningsgas ved pumpeindgang, K.
 Anvendes et system med strømningskompensation (dvs. uden varmeveksler) skal de øjeblikkelige masseemissioner beregnes og integreres over hele cyklussen. I så fald beregnes den øjeblikkelige masse af den fortyndede udstødningsgas på følgende måde:
 (50)
 hvor:
 n
 P,i
 er


text:
det samlede antal pumpeomdrejninger pr. tidsinterval
 8.5.1.3. CFV-CVS system
 Beregningen af massestrømmen gennem hele cyklussen foretages som følger, hvis den fortyndede udstødnings temperatur holdes inden for ± 11 K gennem hele cyklussen ved hjælp af en varmeveksler:
 (51)
 hvor:
 t
 er cyklustiden, s
 K
 V
 er kalibreringsfaktoren for kritisk venturi ved standardbetingelser
 p
 p
 er det absolutte tryk ved venturiens indgang, kPa
 T
 er den absolutte temperatur ved venturiens indgang, K
 Anvendes et system med strømningskompensation (dvs. uden varmeveksler) skal de øjeblikkelige masseemissioner beregnes og integreres over hele cyklussen. I så fald beregnes den øjeblikkelige masse af den fortyndede udstødningsgas på følgende måde:
 (52)
 hvor:
 Δti
 er tidsintervallet, s
 8.5.1.4. absolut tryk ved venturiens indgang (kPa) T absolut temperatur ved venturiens indgang (K)
 Beregningen af massestrømmen gennem hele cyklussen foretages som følger, hvis den fortyndede udstødnings temperatur holdes inden for ± 11 K gennem hele cyklussen ved hjælp af en varmeveksler:
 (53)
 hvor
 (54)
 hvor:
 A
 0
 er 0,006111 i SI-enheder på
 d
 V
 er SVV-halsens diameter, m
 C
 d
 er SSV-udladningskoefficienten
 p
 p
 er det absolutte tryk ved venturiens indgang, kPa
 T
 er temperaturen ved venturiens indgang, K
 r
 p
 er forholdet mellem det absolutte statiske tryk ved indgang og SVV-hals
 r
 D
 er SSV-halsens diameter, d, i forhold til indgangsrørets indvendige diameter, D.
 Anvendes et system med strømningskompensation (dvs. uden varmeveksler) skal de øjeblikkelige masseemissioner beregnes og integreres over hele cyklussen. I så fald beregnes den øjeblikkelige masse af den fortyndede udstødningsgas på følgende måde:
 (55)
 hvor:
 Δt
 i
 er tidsintervallet, s
 Realtidsberegningen indledes med enten en rimelig værdi for Cd, f.eks. 0,98, eller en rimelig værdi for Qssv. Hvis beregningen indledes med Qssv, anvendes begyndelsesværdien for Qssv til anslåelse af Reynolds-tallet.
 Under alle emissionsprøvninger skal Reynolds-tallet ved SSV-halsen befinde sig inden for området af de Reynolds-tal, der anvendes til at aflede kalibreringskurven udviklet i punkt 9.5.4.
 8.5.2. Bestemmelse af indholdet af gassens komponenter
 8.5.2.1. Indledning
 De gasformige komponenter i den fortyndede udstødningsgas afgivet af den afprøvede motor skal måles med de metoder, der er beskrevet i tillæg 2 til dette bilag. Fortynding af udstødningen foretages med filtreret omgivende luft, syntetisk luft eller nitrogen. Fuldstrømssystemet skal have tilstrækkelig flowkapacitet til helt at udelukke dannelse af kondensvand i fortyndings- og prøvetagningssystemer. Dataevaluerings- og beregningsmetoder er beskrevet i punkt 8.5.2.2 og 8.5.2.3.
 8.5.2.2. Evaluering af data
 Emissionsrelevante data registreres og opbevares i overensstemmelse med punkt 7.6.6.
 8.5.2.3. Beregning af masseemission
 8.5.2.3.1. Systemer med konstant massestrøm
 For systemer med varmeveksler bestemmes massen af forurenende stoffer ved hjælp af følgende ligning:
 (i g/prøvning)
 (56)
 hvor:
 Ugas
 er værdien af den pågældende udstødningskomponent i tabel 6
 c
 gas
 er komponentens gennemsnitlige baggrundskorrigerede koncentration, ppm
 m
 ed
 er den samlede masse af fortyndet udstødningsgas i hele cyklussen, kg
 Hvis der er tale om måling på tør basis, anvendes tør til våd-korrektion i overensstemmelse med punkt 8.1.
 Ved beregning af NOx multipliceres masseemissionen med korrektionsfaktoren for fugtighed k
 h,D, eller k
 h,G, som bestemt i overensstemmelse med punkt 8.2.
 u-værdierne er anført i tabel 6.


text:
Ved beregning af u
 gas-værdierne er det antaget, at massefylden af den fortyndede udstødningsgas er lig med luftens massefylde. Derfor er u
 gas-værdierne identiske for enkeltgaskomponenter men forskellige for HC.
 Tabel 6
 u-værdier for fortyndet udstødningsgas og komponentmassefylde
 Brændstof
 ρde
 Gas
 NOx
 CO
 HC
 CO2
 O2
 CH4
 ρgas [kg/m3]
 2,053
 1,250
 (7)
 1,9636
 1,4277
 0,716
 ugas
 (8)
 Diesel (B7)
 1,293
 0,001588
 0,000967
 0,000483
 0,001519
 0,001104
 0,000553
 Ethanol (ED95)
 1,293
 0,001588
 0,000967
 0,000770
 0,001519
 0,001104
 0,000553
 CNG (9)
 1,293
 0,001588
 0,000967
 0,000517 (10)
 0,001519
 0,001104
 0,000553
 Propan
 1,293
 0,001588
 0,000967
 0,000507
 0,001519
 0,001104
 0,000553
 Butan
 1,293
 0,001588
 0,000967
 0,000501
 0,001519
 0,001104
 0,000553
 LPG (11)
 1,293
 0,001588
 0,000967
 0,000505
 0,001519
 0,001104
 0,000553
 Benzin (E10)
 1,293
 0,001588
 0,000967
 0,000499
 0,001519
 0,001104
 0,000554
 Ethanol (E85)
 1,293
 0,001588
 0,000967
 0,000722
 0,001519
 0,001104
 0,000554
 Alternativt kan u-værdierne beregnes som følger ved hjælp af den nøjagtige beregningsmetode som beskrevet i store træk i punkt 8.4.2.4:
 (57)
 hvor:
 M
 gas
 Er gaskomponentens molmasse, g/mol (jf. tillæg 5 til dette bilag)
 Me
 er udstødningsgassens molarmasse, g/mol
 Md
 er fortynderens molarmasse = 28,965 g/mol
 D
 er fortyndingsfaktoren (jf. punkt 8.5.2.3.2).
 8.5.2.3.2. Bestemmelse af baggrundskorrigerede koncentrationer
 Til beregning af nettokoncentrationen af forurenende stoffer skal de gennemsnitlige baggrundskoncentrationer af forurenende gasser i fortynderen trækkes fra de målte koncentrationer. Baggrundskoncentrationernes gennemsnitsstørrelse kan bestemmes ved prøvesækmetoden eller ved kontinuerlig måling med integration. Der anvendes følgende ligning:
 (58)
 hvor:
 c
 gas,e
 er koncentrationen af den målte komponent i den fortyndede udstødningsgas, ppm
 c
 d
 er koncentrationen af den målte komponent i fortynderen, ppm
 D
 er fortyndingsfaktoren.
 Fortyndingsfaktoren beregnes således:
 a)
 For dieseldrevne motorer og LPG-drevne motorer:
 (59)
 b)
 For naturgas og LPG-drevne gasmotorer:
 (60)
 hvor:
 c
 CO2,e
 er våd koncentration af CO2 i den fortyndede udstødningsgas, % vol.
 c
 HC,e
 er våd koncentration af HC i den fortyndede udstødningsgas, ppm C1
 c
 NMHC,e
 er våd koncentration af NMHC i den fortyndede udstødningsgas, ppm C1
 c
 CO,e
 er våd koncentration af CO i den fortyndede udstødningsgas, ppm
 F
 S
 er den støkiometriske faktor
 Den støkiometriske faktor beregnes på følgende måde:
 (61)
 hvor:
 α
 er brændstoffets molforhold for hydrogen (H/C)
 Kendes brændstoffets sammensætning ikke, kan der i stedet anvendes følgende støkiometriske koefficienter:
 F
 S (diesel)
 =
 13,4
 F
 S (LPG)
 =
 11,6
 F
 S (NG)
 =
 9,5
 F
 S (E10)
 =
 13,3
 F
 S (E85)
 =
 11,5
 8.5.2.3.3. Systemer med strømningskompensation
 For systemer uden varmeveksler bestemmes massen af forurenende stoffer (g/test) ved beregning af den øjeblikkelige masseemission og integration af de øjeblikkelige værdier over hele cyklussen. Desuden skal de øjeblikkelige koncentrationsværdier direkte korrigeres for baggrundskoncentration. Der anvendes følgende ligning:
 (62)
 hvor:
 c
 gas,e
 er koncentrationen af den målte komponent i den fortyndede udstødningsgas, ppm
 c
 d
 er koncentrationen af den målte komponent i fortynderen, ppm
 m
 ed,i
 er den øjeblikkelige masse af den fortyndede udstødningsgas, kg
 m
 ed
 er den samlede masse af fortyndet udstødningsgas gennem cyklussen, kg
 u
 gas
 er tabelværdien fra tabel 6
 D
 er fortyndingsfaktoren.
 8.5.3. Partikelbestemmelse
 8.5.3.1. Beregning af masseemission
 Partikelmassen (g/test) beregnes efter opdriftskorrektion af partikelprøvetagningsfilteret i overensstemmelse med punkt 8.3 som


text:
følger:
 (63)
 hvor:
 m
 p
 er partikelmasse opsamlet gennem cyklus, mg
 m
 sep
 er massen af fortyndet udstødningsgas, der passerer gennem filtrene til opsamling af partikler, kg
 m
 ed
 er den samlede masse af fortyndet udstødningsgas gennem cyklussen, kg
 hvor
 (64)
 hvor:
 m
 set
 er massen af dobbelt fortyndet udstødningsgas gennem partikelfilter, kg
 m
 ssd
 er massen af sekundær fortynder, kg
 Hvis fortynderens baggrundskoncentration af partikler bestemmes i overensstemmelse med punkt 7.5.6, kan partikelmassen baggrundskorrigeres. I så fald beregnes partikelmassen (g/test) på følgende måde:
 (65)
 hvor:
 m
 sep
 er massen af fortyndet udstødningsgas, der passerer gennem filtrene til opsamling af partikler, kg
 m
 ed
 er den samlede masse af fortyndet udstødningsgas gennem cyklussen, kg
 m
 sd
 er massen af fortynderen udtaget af baggrundspartikeludskiller, kg
 m
 b
 er massen af udskilte baggrundspartikler i fortynderen, mg
 D
 er fortyndingsfaktoren som bestemt i punkt 8.5.2.3.2.
 8,6. Generelle beregninger
 8.6.1. Forskydningskorrektion
 Ved forskydningskorrektion, jf. punkt 7.8.4, beregnes den korrigerede koncentrationsværdi som følger:
 (66)
 hvor:
 c
 ref,z
 er referencekoncentrationen af nulstillingsgassen (normalt nul), ppm
 c
 ref,s
 er referencekoncentrationen af kalibreringsgassen, ppm
 c
 pre,z
 er analysatorkoncentrationen af nulstillingsgassen forud for prøvning, ppm
 c
 pre,s
 er analysatorkoncentrationen af kalibreringsgassen forud for prøvning, ppm
 c
 post,z
 er analysatorkoncentrationen af nulstillingsgassen efter prøvning, ppm
 c
 post,s
 er analysatorkoncentrationen af kalibreringsgassen efter prøvning, ppm
 cgas
 er koncentrationen af prøvegassen, ppm
 Der beregnes to sæt specifikke emissionsresultater for hver komponent i overensstemmelse med punkt 8.6.3 efter udførelse af eventuelle andre korrektioner. Et sæt beregnes ved hjælp af ukorrigerede koncentrationer, og et andet sæt beregnes ved hjælp af koncentrationer korrigeret for forskydning, jf. ligning 66.
 Afhængigt af det anvendte målesystem og den anvendte beregningsmetode, beregnes de ukorrigerede emissionsresultater ved ligning 36, 37, 56, 57 eller 62. Til beregning af de korrigerede emissioner erstattes c
 gas i henholdsvis ligning 36, 37 56, 57 eller 62 med c
 cor i ligning 66. Hvis de øjeblikkelige koncentrationsværdier c
 gas,i anvendes i de respektive ligninger, skal den korrigerede værdi også anvendes som øjeblikkelig værdi c
 cor,i. I ligning 57 anvendes korrektionen på både den målte koncentration og baggrundskoncentrationen.
 Sammenligningen skal udføres som procentdel af de ukorrigerede resultater. Forskellen mellem den ukorrigerede og de korrigerede specifikke emissionsværdier skal ligge inden for ± 4% af de ukorrigerede specifikke emissionsværdier eller inden for ± 4% af den pågældende grænseværdi, hvis sidstnævnte er større. Hvis forskydningen er over 4 %, kasseres prøvningsresultaterne.
 Hvis der anvendes forskydningskorrektion, er det kun de forskydningskorrigerede emissionsresultater, der skal anvendes til rapportering af emissionerne.
 8.6.2. Beregning af NMHC og CH4
 Beregningen af NMHC og CH4 afhænger af den anvendte kalibreringsmetode. FID for målingen uden NMC (nederste forløb i tillæg 2 til dette bilag, figur 11), skal kalibreres med propan. Til kalibrering af FID i serier med NMC (øverste forløb i tillæg 2 til dette bilag, figur 11), er følgende metoder tilladt.
 a)
 kalibreringsgas – propan; propan ledes uden om NMC.
 b)
 kalibreringsgas – methan; methan strømmer gennem NMC.
 Koncentration af NMHC og CH4 beregnes på følgende måde (a):
 (67)
 (68)
 Koncentration af NMHC og CH4


text:
beregnes på følgende måde (b):
 (67a)
 (68a)
 hvor:
 c
 HC(w/NMC)
 er HC-koncentrationen med luftprøvestrøm gennem NMC, ppm
 c
 HC(w/oNMC)
 er HC-koncentrationen med luftprøvestrøm ledt uden om NMC, ppm
 r
 h
 er responsfaktoren for methan som bestemt i overensstemmelse med punkt 9.3.7.2.
 E
 M
 er virkningsgraden for methan som bestemt i overensstemmelse med punkt 9.3.8.1.
 E
 E
 er virkningsgraden for ethan som bestemt i overensstemmelse med punkt 9.3.8.2.
 Hvis r
 h < 1,05, kan den udelades i ligning 67, 67a og 68a.
 8.6.3. Beregning af specifikke emissioner
 De specifikke emissioner e
 gas eller e
 PM (g/kWh) beregnes for hver enkelt komponent som følger, afhængigt af typen af prøvningscyklus.
 For WHSC, varm WHTC eller kold WHTC anvendes følgende ligning:
 (69)
 (70)
 hvor:
 m
 er masseemissionen af komponenten, g/prøvning
 W
 act
 er faktisk arbejde i cyklus i henhold til punkt 7.8.6, kWh.
 For WHTC skal det endelige prøvningsresultat være et vægtet gennemsnit for koldstartsprøvning og varmstartsprøvning efter følgende ligning:
 hvor:
 m
 cold
 er masseemissionen af komponenten ved koldstartsprøvningen, g/prøvning
 m
 hot
 er masseemissionen af komponenten ved varmstartsprøvningen, g/prøvning
 W
 act,cold
 det faktiske arbejde ved koldstartsprøvningen, kWh
 W
 act,hot
 det faktiske arbejde ved varmstartsprøvningen, kWh
 Hvis periodisk regenerering, jf. punkt 6.6.2, finder anvendelse, multipliceres regenereringsjusteringsfaktorerne k
 r,u eller k
 r,d med eller adderes til de specifikke emissionsresultater e i henholdsvis ligning 69 og 70.
 9. SPECIFIKATIONER FOR UDSTYR OG KONTROL
 Dette bilag indeholder ikke detaljerede oplysninger om udstyr eller systemer til måling af strømninger, tryk eller temperaturer. Det er kun de linearitetskrav til sådant udstyr eller systemer, der er nødvendige for at gennemføre emissionsprøvninger, der er anført i punkt 9.2.
 9.1. Dynamometerspecifikationer
 Der skal anvendes et motordynamometer med specifikationer, der gør det velegnet til udførelse af prøvningscyklusserne beskrevet i 7.2.1 og 7.2.2.
 Instrumenterne til måling af drejningsmoment og hastighed skal gøre det muligt at måle akseleffekten med den nøjagtighed, der er nødvendig for at opfylde kriterierne for validering af cyklussen. Det kan være nødvendigt at foretage yderligere beregninger. Nøjagtigheden af måleapparatet er således, at linearitetskravene i punkt 9.2, tabel 7 ikke overskrides.
 9.2. Linearitetskrav
 Kalibreringen af alle måleinstrumenter og -systemer skal kunne henføres til nationale (internationale) standarder. Måleinstrumenterne og – systemerne skal opfylde linearitetskravene i tabel 7. Kontrol af linearitet i henhold til punkt 9.2.1 skal for gasanalysatorerne foretages mindst hver 3. måned, samt hver gang der er foretaget reparationer eller ændringer, som kan tænkes at påvirke kalibreringen. For de andre instrumenter og systemer skal kontrollen af lineariteten foretages i henhold til interne kontrolprocedurer af instrumentfabrikanten eller i henhold til kravene i ISO 9000.
 Tabel 7
 Linearitetskrav til instrumenter og systemer
 Målesystem
 Hældning
 a1
 Middelfejl
 SEE
 Determinationskoefficient,
 r2
 Motorhastighed
 ≤ 0,05% maks.
 0,98 - 1,02
 ≤ 2 % maks.
 ≥ 0,990
 Drejningsmoment
 ≤ 1 % maks.
 0,98 - 1,02
 ≤ 2 % maks.
 ≥ 0,990
 Brændstofstrøm
 ≤ 1 % maks.
 0,98 - 1,02
 ≤ 2 % maks.
 ≥ 0,990
 Luftstrøm
 ≤ 1 % maks.
 0,98 - 1,02
 ≤ 2 % maks.
 ≥ 0,990
 Udstødningsgasstrøm
 ≤ 1 % maks.
 0,98 - 1,02
 ≤ 2 %


text:
maks.
 ≥ 0,990
 Fortynderstrøm
 ≤ 1 % maks.
 0,98 - 1,02
 ≤ 2 % maks.
 ≥ 0,990
 Fortyndet udstødningsgasstrøm
 ≤ 1 % maks.
 0,98 - 1,02
 ≤ 2 % maks.
 ≥ 0,990
 Prøvestrøm
 ≤ 1 % maks.
 0,98 - 1,02
 ≤ 2 % maks.
 ≥ 0,990
 Gasanalysatorer
 ≤ 0,5 % maks.
 0,99 - 1,01
 ≤ 1 % maks.
 ≥ 0,998
 Gasdeleapparater
 ≤ 0,5 % maks.
 0,98 - 1,02
 ≤ 2 % maks.
 ≥ 0,990
 Temperaturer
 ≤ 1 % maks.
 0,99 - 1,01
 ≤ 1 % maks.
 ≥ 0,998
 Tryk
 ≤ 1 % maks.
 0,99 - 1,01
 ≤ 1 % maks.
 ≥ 0,998
 Partikelrest
 ≤ 1 % maks.
 0,99 - 1,01
 ≤ 1 % maks.
 ≥ 0,998
 9.2.1. Kontrol af linearitet
 9.2.1.1. Indledning
 Der skal foretages en linearitetskontrol af alle målesystemer anført i tabel 7. Der skal indføres mindst 10 referenceværdier i målesystemet, og de målte værdier skal sammenholdes med referenceværdierne ved lineær regression efter mindste kvadraters metode, jf. ligning 11 7.8.7. De øverste grænser i tabel 7 henviser til de maksimale værdier, der forventes under prøvningen.
 9.2.1.2. Almindelige forskrifter
 Målesystemerne skal opvarmes i overensstemmelse med fabrikantens anbefalinger. Målesystemerne skal anvendes ved de temperaturer, tryk og strømme, der er specificeret for dem.
 9.2.1.3. Procedure
 Linearitetskontrollen gennemføres i nedenstående trin for hvert normalt anvendt driftsområde.
 a)
 Instrumentet nulstilles ved at indføre et nulsignal. I gasanalysatorer indføres renset syntetisk luft (eller nitrogen) direkte til analysatorporten.
 b)
 Instrumentet kalibreres ved at indføre et kalibreringssignal. I gasanalysatorer indføres en passende kalibreringsgas direkte til analysatorporten.
 c)
 Nulstillingsproceduren i a) gentages.
 d)
 Kontrollen foretages ved at indføre mindst 10 referenceværdier (herunder nul), som ligger inden for området fra 0 til de højeste værdier, der forventes under emissionsprøvningen. I gasanalysatorer indføres kendte gaskoncentrationer i overensstemmelse med punkt 9.3.3.2 direkte til analysatorporten.
 e)
 Med en registreringsfrekvens på mindst 1 Hz måles referenceværdierne, og de målte værdier registreres i 30 sekunder.
 f)
 De aritmetiske middelværdier for perioden på 30 s anvendes til at beregne parametrene for lineær regression efter mindste kvadraters metode i henhold til ligning 11 i punkt 7.8.7.
 g)
 Parametrene for lineær regression skal opfylde forskrifterne i punkt 9.2, tabel 7.
 h)
 Om nødvendigt gentages kontrollen af nulstillingen, og kontrolproceduren gentages.
 9.3. Systemer til måling og prøvetagning af gasemissioner
 9.3.1. Analysatorspecifikationer
 9.3.1.1. Generelt
 Analysatorernes måleområde og responstid skal være passende til den foreskrevne nøjagtighed ved bestemmelse af koncentrationen af udstødningsgassens komponenter under stationære eller transiente forhold.
 Udstyrets elektromagnetiske kompatibilitet (EMC) skal være således, at yderligere fejl mindskes til det mindst mulige.
 9.3.1.2. Nøjagtighed
 Nøjagtigheden, defineret som analysatorens afvigelse fra referenceværdien, må ikke være over ± 2% af den aflæste værdi eller ± 0,3% af fuld skalavisning; det største gælder.
 9.3.1.3. Præcision
 Præcisionen, defineret som 2,5 gange standardafvigelsen af ti gentagne målinger på en given kalibreringsgas, må for måleområder over 155 ppm (eller ppm C) ikke være over ± 1 % af fuldt skalaudslag; for måleområder under 155 ppm (eller ppm C) må præcisionen ikke være over ± 2 %.
 9.3.1.4. Støj
 Analysatorens top-til-top respons på nulstillingsgas og kalibreringsgas


text:
må i et vilkårligt 10 sekunders interval ikke overstige 2 % af fuldt skalaudslag i noget måleområde.
 9.3.1.5. Nulpunktsforskydning
 Nulpunktsresponsens forskydning skal være angivet af instrumentets fabrikant.
 9.3.1.6. Forskydning af relativ respons
 Forskydningen af responsen på kalibreringsgas skal være angivet af instrumentets fabrikant.
 9.3.1.7. Stigningstid
 Stigningstiden for den analysator, der er monteret i målesystemet, må ikke være på over 2,5 sekunder.
 9.3.1.8. Tørring af gassen
 Udstødningsgasser kan måles vådt eller tørt. Hvis der anvendes en anordning til gastørring, skal den have minimal indvirkning på sammensætningen af de målte gasser. Der må ikke anvendes kemisk tørring til fjernelse af vand i prøven.
 9.3.2. Gasanalysatorer
 9.3.2.1. Indledning
 Punkt 9.3.2.2 til 9.2.3.7 beskriver de måleprincipper, der skal anvendes. En detaljeret beskrivelse af målesystemerne findes i tillæg 2 til dette bilag. Luftarterne analyseres ved hjælp af de i det følgende angivne instrumenter. For ikke-lineære analysatorer tillades brug af lineariseringskredse.
 9.3.2.2. Analyse af carbonmonoxid (CO)
 Carbonmonoxid-analysatoren skal være et ikke-dispersivt infrarødabsorptionsapparat (NDIR).
 9.3.2.3. Analyse af carbondioxid (CO2)
 Carbondioxid-analysatoren skal være et ikke-dispersivt infrarødabsorptionsapparat (NDIR).
 9.3.2.4. Analyse af carbonhydrid (HC)
 Carbonhydridanalysatoren skal være af typen opvarmet flammeionisationsdetektor (HFID), hvor detektor, ventiler, ledninger mv. er opvarmet, således at gastemperaturen holdes på 463 K ± 10 K (190 ± 10 °C). For naturlige NG-drevne motorer og motorer med styret tænding kan man vælge en carbonhydridanalysator af typen ikke-opvarmet flammeionisationsdetektor (FID), afhængig af den anvendte metode (jf. tillæg 2 til dette bilag, punkt a.2.1.3.).
 9.3.2.5. Analyse af methan (CH4) og andre carbonhydrider end methan (NMHC)
 Bestemmelse af methan og andre carbonhydrider end methan foretages med en opvarmet ikke-methan-afskærer og to FIDs jf. tillæg 2 til dette bilag, punkt A.2.1.4. A.2.1.5.. Komponenternes koncentration bestemmes efter punkt 8.6.2.
 9.3.2.6. Analyse af nitrogenoxid (NOx)
 Der er specificeret to måleinstrumenter til måling af NOx; hvert instrument kan anvendes, hvis det opfylder forskrifterne i henholdsvis punkt 9.3.2.6.1 eller 9.3.2.6.2. Til bestemmelse af systemækvivalens i forbindelse med en alternerende måleprocedure, jf. punkt 5.1.1, er kun kemiluminescensdetektor (CLD) tilladt.
 9.3.2.6.1. Kemiluminescensdetektor (CLD)
 Måles der på tør basis, skal nitrogenoxid-analysatoren enten være en kemiluminescensdetektor (CLD) eller opvarmet kemiluminescensdetektor (HCLD) med NO2/NO-konverter. Måles der på våd basis, skal der anvendes en HCLD med konverter, hvis temperatur holdes over 328 K (55 °C), forudsat at resultatet af vanddæmpningsprøven (jf. punkt 9.3.9.2.2) er tilfredsstillende. For både CLD og HCLD skal prøvetagningsstien have en vægtemperatur på 328 K til 473 K (55 °C til 200 °C) indtil konverteren, hvis der er tale om tør måling, og indtil analysatoren, hvis der er tale om våd måling.
 9.3.2.6.2. Ikke-dispersiv ultravioletanalysator (NDUV)
 Der anvendes ikke-dispersiv ultravioletanalysator (NDUV) til måling af NOx-koncentrationen. Hvis NDUV-analysatoren kun måler NO, anbringes der en NO2/NO-konverter opstrøms for NDUV-analysatoren. NDUV-temperaturen skal opretholdes med henblik på at forhindre vandkondensering, medmindre en prøvetørrer installeres opstrøms for NO2/NO-konverteren, hvis denne anvendes, eller opstrøms for analysatoren.
 9.3.2.7. Måling af luft-/brændstofforholdet
 Udstyret til måling af luft-/brændstofforhold, der anvendes til at bestemme udstødningsgasstrømmen, som nærmere omhandlet i punkt 8.4.1.6, skal være en wide range luft-/brændstofforholdsføler eller lambda-føler af Zirconia-typen. Føleren skal monteres direkte på udstødningsrøret, hvor


text:
udstødningsgassens temperatur er høj nok til at forhindre vandkondensation.
 Nøjagtigheden af føleren med indbygget elektronik skal ligge inden for:
 ±3 % af den afllæste værdi for l < 2
 ±5 % af den aflæste værdi for 2 ≤ l < 5
 ±10 % af den aflæste værdi for 5 ≤ l
 For at opfylde ovenstående krav til nøjagtighed, skal føleren kalibreres som angivet af instrumentfabrikanten.
 9.3.3. Gasser
 For alle anvendte kalibreringsgasser skal holdbarhedsperioden overholdes.
 9.3.3.1. Rene gasser
 Renhedskravene til gasserne er fastlagt ved nedenstående kontamineringsgrænser. Følgende gasser skal være til rådighed til anvendelse ved prøvningen:
 a)
 For ufortyndet udstødningsgas:
 Renset nitrogen
 (Urenheder ≤ 1 ppm C1, ≤ 1 ppm CO, ≤ 400 ppm CO2, ≤ 0,1 ppm NO)
 Renset oxygen
 (Renhed > 99,5 % vol O2)
 Hydrogen-helium blanding (brændstof til FID-brænder)
 (40 ± 1 % hydrogen, resten helium)
 (Urenheder ≤ 1 ppm C1, ≤ 400 ppm CO2)
 Renset syntetisk luft
 (Urenheder ≤ 1 ppm C1, ≤ 1 ppm CO, ≤ 400 ppm CO2, ≤ 0,1 ppm NO)
 (Oxygenindhold mellem 18 og 21 % vol.).
 b)
 For fortyndet udstødningsgas (evt. ufortyndet udstødningsgas)
 Renset nitrogen
 (Urenheder ≤ 0,05 ppm C1, ≤ 1 ppm CO, ≤ 10 ppm CO2, ≤ 0,02 ppm NO)
 Renset oxygen
 Renset oxygen (renhed > 99,5 % vol O2)
 Hydrogen-helium blanding (brændstof til FID-brænder)
 (40 ± 1 % hydrogen, resten helium)
 (Urenheder ≤ 0,05 ppm C1, ≤ 10 ppm CO2)
 Renset syntetisk luft
 (Urenheder ≤ 0,05 ppm C1, ≤ 1 ppm CO, ≤ 10 ppm CO2, ≤ 0.02 ppm NO)
 (Oxygenindhold mellem 20,5 og 21,5 % vol.).
 Hvis der ikke foreligger gasflasker, kan der anvendes et gasrensningsapparat, hvis kontamineringsniveauet kan påvises.
 9.3.3.2. Kalibrerings- og nulstillingsgasser
 Gasblandinger med nedenstående kemiske sammensætning skal være til rådighed. Andre gaskombinationer er tilladt, forudsat at gasserne ikke reagerer indbyrdes. Den af fabrikanten for kalibreringsgassen angivne udløbsdato skal registreres.
 C3H8 og renset syntetisk luft (se punkt 9.3.3.1)
 CO og renset nitrogen
 NO og renset nitrogen
 NO2 og renset syntetisk luft
 CO2 og renset nitrogen
 CH4 og renset syntetisk luft
 C2H6 og renset syntetisk luft
 Den faktiske koncentration i en kalibrerings- eller nulstillingsgas må ikke afvige mere end ± 1 % af den nominelle værdi og skal kunne henføres til nationale og internationale standarder. Alle koncentrationer for kalibreringsgasser skal angives på volumenbasis (% vol. eller ppm v/v).
 9.3.3.3. Gasdeleapparater
 De til kalibrering og nulstilling anvendte gasblandinger kan også fremstilles ved hjælp af gasdeleapparater (præcisionsanordninger til blanding) ved fortynding med renset N2 eller med renset syntetisk luft. Gasdeleapparatets nøjagtighed skal være således, at koncentrationen af de blandede kalibreringsgasser kan bestemmes med en nøjagtighed på ± 2%. Denne nøjagtighed betyder, at primære gasser anvendt til blanding skal kendes med en nøjagtighed på mindst ±1 %, der kan henføres til nationale eller internationale gasstandarder. Kontrollen skal udføres ved mellem 15 og 50 % af fuld skalavisning for hver kalibrering, i hvilken indgår et gasdeleapparat. Der kan udføres en yderligere kontrol med en anden kalibreringsgas, hvis den første kontrol ikke er lykkedes.
 Man kan vælge at kontrollere blandingsanordningen med et


text:
instrument af lineær art, f.eks. et som bruger NO-gas med CLD. Instrumentets kalibreringsværdi skal justeres med kalibreringsgassen direkte tilsluttet instrumentet. Gasdeleapparatet skal kontrolleres ved de anvendte indstillinger, og den nominelle værdi skal sammenlignes med instrumentets målte koncentrationer. Denne forskel skal i hvert punkt være inden for ± 1% af den nominelle værdi.
 Ved gennemførelse af linearitetskontrollen i henhold til punkt 9.2.1 skal gasdeleapparatet have en nøjagtighed på ±1 %.
 9.3.3.4. Gasser til kontrol af oxygeninterferens
 Gasser til kontrol af oxygeninterferens er en blanding af propan, oxygen og nitrogen. De skal indeholde propan med 350 ppm C ± 75 ppm C carbonhydrid. Koncentrationsværdien skal bestemmes med tolerancerne for kalibreringsgas ved kromatografisk analyse af samlede carbonhydrider plus urenheder eller ved dynamisk blanding. De oxygenkoncentrationer, der er påkrævede ved styret tænding og kompressionstænding prøvning, er anført i tabel 8, idet resten er renset nitrogen.
 Tabel 8
 Gasser til kontrol af oxygeninterferens
 Motortype
 Koncentration af O2 (%)
 Kompressionstænding
 21 (20 til 22)
 Kompressionstænding og styret tænding
 10 (9 til 11)
 Kompressionstænding og styret tænding
 5 (4 til 6)
 Styret tænding
 0 (0 til 1)
 9.3.4. Kontrol for utætheder
 Systemet skal gennemgå en tæthedsprøve. Sonden afbrydes fra udstødningssystemet, og dens ende tilproppes. Analysatorens pumpe startes. Efter den indledende stabilisering skal alle flowmetre vise ca. nul, hvis der ikke er en utæthed. Hvis de ikke gør det, kontrolleres prøvetagningsledningerne, og fejlen rettes.
 På vakuumsiden tillades en utæthed svarende til højst 0,5 % af strømmen under brug i den del af systemet, der kontrolleres. Størrelsen af den aktuelt anvendte gasstrøm kan skønnes ud fra størrelsen af strømmen gennem analysator og omledningsforbindelse.
 Alternativt kan systemet udsuges til et tryk på mindst 20 kPa vakuum (80 kPa absolut). Efter den indledende stabilisering må trykforøgelsen i systemet Δp (kPa/min) ikke være større end:
 (71)
 hvor:
 V
 s
 er systemets volumen, 1
 q
 vs
 er sporgassens strømningshastighed, l/min
 En alternativ metode er at indføre en trinvis ændring af koncentrationen i begyndelsen af prøvetagningsledningen ved at skifte fra nulstillings- til kalibreringsgas. Hvis aflæsningen for en korrekt kalibreret analysator efter et passende tidsrum er ≤ 99 % sammenlignet med den indførte koncentration, tyder dette på en utæthed, og denne fejl skal afhjælpes.
 9.3.5. Kontrol af analysesystemets responstid
 Systemets indstillinger til evaluering af responstid skal være nøjagtigt de samme som under måling i prøvningsforløbet (dvs. tryk, strømningshastigheder, filterindstillinger på analysatorerne og alle andre ting, der har indflydelse på responstiden). Bestemmelsen af responstid skal finde sted med gasomskiftning direkte ved indgangen til prøvetagningssonden. Gasomskiftningen skal ske på under 0,1 sekund. De gasser, der anvendes til prøvningen, skal forårsage en koncentrationsændring på mindst 60 % fuldskalavisning (FS).
 Koncentrationssporet for hver enkel gaskomponent registreres. Responstiden defineres som forskellen i tid mellem gasomskiftningen og den relevante ændring af den registrerede koncentration. Systemets responstid (t
 90) omfatter forsinkelse til måledetektoren og detektorens stigningstid. Forsinkelsestid defineres som tiden fra ændringen (t
 0) indtil responsen er 10 % af den endelige aflæste værdi (t10). Stigningstiden defineres som den tid, der forløber fra den viste værdi stiger fra 10 % til 90


text:
% af den endelige aflæsning (t
 90 – t
 10).
 Med hensyn til tidsjustering af analysator- og udstødningsstrømssignaler defineres transformationstiden som tiden fra ændringen (t
 0), indtil responsen er 50 % af den endelige aflæste værdi (t
 50).
 Systemets responstid skal være ≤ 10 sekunder med en stigningstid ≤ på ≤ 2,5 sekunder i overensstemmelse med punkt 9.3.1.7 for alle begrænsede komponenter (CO, NOx, HC eller NMHC) og alle anvendte områder. Når der anvendes NMC til måling af NMHC, må systemets responstid overstige 10 sekunder.
 9.3.6. Afprøvning af NOx-konverterens virkningsgrad
 Virkningsgraden af konverteren, der anvendes til konvertering af NO2 til NO, kontrolleres som anført i punkt 9.3.6.1 til 9.3.6.8. (se figur 8).
 Figur 8:
 Diagram over opstilling til kontrol af NO2-konverterens virkningsgrad
 9.3.6.1. Prøveopstilling
 Ved hjælp af prøveopstillingen vist i fig. 8 og nedenstående fremgangsmåde kontrolleres konverterens virkningsgrad med en ozonisator.
 9.3.6.2. Kalibrering
 CLD- og HCLD-apparaterne kalibreres i det mest anvendte arbejdsområde efter fabrikantens anvisninger ved hjælp af nulstillings- og kalibreringsgas (NO-indholdet deri skal være ca. 80 % af arbejdsområdet, og NO2-koncentrationen i gasblandingen under 5 % af NO-koncentrationen). NOx-analysatoren skal være stillet på NO-modus, således at kalibreringsgassen ikke går gennem konverteren. Den viste koncentration registreres.
 9.3.6.3. Beregning
 Konverterens virkningsgrad i procent beregnes som følger:
 (72)
 hvor:
 a
 er NOx-koncentrationen i henhold til punkt 9.3.6.6.
 b
 er NOx-koncentrationen i henhold til punkt 9.3.6.7.
 c
 er NO-koncentrationen i henhold til punkt 9.3.6.4.
 d
 er NO-koncentrationen i henhold til punkt 9.3.6.5.
 9.3.6.4. Oxygentilførsel
 Via en T-samling tilføres kontinuerligt oxygen eller nulstillingsluft til gasstrømmen, indtil den viste koncentration er ca. 20 % lavere end den kalibreringskoncentration, der er anført i punkt 9.3.6.2. (Analysatoren er indstillet på NO-modus).
 Den viste koncentration (c) registreres. Ozonisatoren skal være ude af funktion under denne proces.
 9.3.6.5. Aktivering af ozonisatoren
 Ozonisatoren aktiveres for at producere tilstrækkelig ozon til, at NO-koncentrationen bringes ned på ca. 20 % (mindst 10 %) af den i punkt 9.3.6.2 ovenfor anførte kalibreringskoncentration. Den målte koncentration (d) registreres (med analysatoren indstillet på NO-modus).
 9.3.6.6. NOx-modus
 NO-analysatoren stilles om på NOx-modus, således at gasblandingen (bestående af NO, NO2, O2 og N2) nu ledes gennem konverteren. Den målte koncentration (a) registreres (med analysatoren indstillet på NOx-modus).
 9.3.6.7. Deaktivering af ozonisatoren.
 Ozonisatoren sættes nu ud af funktion. Den i punkt 9.3.6.6 beskrevne gasblanding ledes gennem konverteren og til detektoren. Den angivne koncentration (b) registreres (med analysatoren indstillet på NOx-modus).
 9.3.6.8. NO-modus
 Når der er skiftet om til NO-modus, og ozonisatoren er deaktiveret, afbrydes også tilførslen af oxygen eller syntetisk luft. Den af analysatoren målte NOx-værdi må højst afvige ± 5 % fra den, der er målt i henhold til punkt 9.3.6.2. (Analysatoren er indstillet på NO-modus).
 9.3.6.9. Prøvningsinterval
 Konverterens virkningsgrad skal afprøves mindst én gang om måneden.
 9.3.6.10. Krav til virkningsgraden
 Konverterens virkningsgrad ENOx må ikke være under 95 %.
 Hvis der ved hjælp af ozonisatoren ikke kan opnås en reduktion fra 80 % til 20 % i overensstemmelse med punkt 9.3.6.5, når analysatoren er indstillet på det mest anvendte område, anvendes det højeste område, som giver


text:
denne reduktion.
 9.3.7. Justering af flammeion-analysatoren
 9.3.7.1. Optimering af detektorens respons
 FID-enheden indstilles som angivet af fabrikanten. Der anvendes en kalibreringsgas bestående af propan i luft til optimering af responsen i det mest anvendte måleområde.
 Med brændstof- og luftstrømme indstillet i henhold til fabrikantens anvisninger tilføres analysatoren en kalibreringsgas på 350 ± 75 ppm C. Responsen på en given brændstoftilførsel bestemmes ud fra forskellen mellem responsen på kalibreringsgas og responsen på nulstillingsgas. Brændstoftilførslen indstilles på trinvis højere og lavere værdier end fabrikantens specifikation. Responsen på kalibreringsgas og nulstillingsgas ved de pågældende værdier af brændstoftilførslen registreres. Forskellen mellem responsen på kalibrerings- og nulstillingsgassen afbildes i kurveform, og brændstoftilførslen indstilles, så den svarer til kurvens "fede" side. Der er her tale om begyndelsesindstillingen af strømningshastigheden, og det kan være nødvendigt med yderligere optimering, afhængigt af resultaterne af responsfaktorerne for carbonhydrid og kontrollen af oxygeninterferens i overensstemmelse med punkt 9.3.7.2 og 9.3.7.3. Hvis oxygeninterferens eller responsfaktorerne for carbonhydrid ikke opfylder nedenstående specifikationer, justeres luftstrømmen trinvist over og under fabrikantens anvisninger, idet punkt 9.3.7.2 og 9.3.7.3 gentages for hver strøm.
 Man kan vælge at foretage optimeringen ved hjælp af de fremgangsmåder, der er skitseret i SAE nr. 770141.
 9.3.7.2. Responsfaktorer for carbonhydrider
 Der foretages en lineær kontrol af analysatoren med propan i luft og renset syntetisk luft som angivet i punkt 9.2.1.3.
 Responsfaktorerne skal bestemmes, når en analysator idriftsættes samt efter større serviceeftersyn. Responsfaktoren (r
 h) for et given carbonhydrid er forholdet mellem C1-udslaget på FID-analysatoren og gaskoncentrationen i cylinderen, angivet i ppm C1.
 Prøvegassen skal have en koncentration, der giver en respons på ca. 80 % af fuldt skalaudslag. Koncentrationen skal være kendt med en nøjagtighed på ± 2% i forhold til en gravimetrisk standard udtrykt i volumen. Desuden skal gascylinderen være forkonditioneret i 24 timer ved en temperatur på 298 K ± 5 K (25 °C ± 5 °C).
 Nedenfor er angivet hvilke prøvegasser, der skal anvendes, samt områderne for den relative responsfaktor:
 a)
 Methan og renset syntetisk luft 1,00 ≤ r
 h ≤ 1,15
 b)
 Propylen og renset syntetisk luft 0,90 ≤ r
 h ≤ 1,1
 c)
 Toluen og renset syntetisk luft 0,90 ≤ r
 h ≤ 1,1.
 Værdierne er angivet i forhold til en r
 h på 1 for propan og renset syntetisk luft.
 9.3.7.3. Kontrol af oxygeninterferens
 Udelukkende for så vidt angår analysatorer til ufortyndet udstødningsgas foretages der kontrol af oxygeninterferens, når en analysator idriftsættes samt efter de vigtigste serviceintervaller.
 Der vælges et område, hvor kontrolgasserne for oxygeninterferens falder i de øverste 50 %. Under prøvningen skal ovntemperaturen være indstillet som krævet. Oxygeninterferensgasserne er specificeret i punkt 9.3.3.4.
 a)
 analysatoren nulstilles
 b)
 analysatoren kalibreres med 0 %-oxygenblandingen til motorer med styret tænding. Instrumenter til motorer med kompressionstænding kalibreres med en 21% -oxygenblanding.
 c)
 nulresponsen kontrolleres igen. Hvis den har ændret sig med mere end 0,5% af fuldskalavisningen, litra a) og b) i dette punkt skal gentages
 d)
 5 og 10 %-kontrolgasser for oxygeninterferens tilføres
 e)
 nulresponsen kontrolleres igen. Hvis den har ændret sig med mere end ± 1 %


text:
af fuldskalavirkningen, gentages prøvningen
 f)
 oxygeninterferensen E
 O2 beregnes for hver blanding i trin d) som følger:
 (73)
 idet analysatorresponsen er
 (74)
 hvor:
 c
 ref,b
 er reference-carbonhydridkoncentrationen i trin b), ppm C
 c
 ref,d
 er reference-carbonhydridkoncentrationen i trin d), ppm C
 c
 FS,b
 er fuldskala-carbonhydridkoncentrationen i trin b), ppm C
 c
 FS,d
 er fuldskala-carbonhydridkoncentrationen i trin d), ppm C
 c
 m,b
 er fuldskala-carbonhydridkoncentrationen i trin b), ppm C
 c
 m,d
 er reference-carbonhydridkoncentrationen i trin d), ppm C
 g)
 Oxygeninterferensen E
 O2 skal være mindre end ± 1,5 % for alle de krævede kontrolgasser for oxygeninterferens før prøvningen.
 h)
 Hvis oxygeninterferensen E
 O2 er større end ± 1,5 %, kan der foretages korrigerende indgreb ved trinvis justering af luftstrømmen over og under fabrikantens specifikationer, brændstofstrømmen og prøvestrømmen.
 i)
 Oxygeninterferensen gentages for hver ny indstilling.
 9.3.8. Virkningsgrad af enheden til ikke-methan-afskæring (NMC)
 NMC anvendes til fjernelse af carbonhydrider bortset fra methan fra prøvegassen gennem oxidation af alle carbonhydrider bortset fra methan. Det ideelle er en konverteringsgrad på 0 % for methan og 100 % for de andre carbonhydrider, repræsenteret ved ethan. For at få en nøjagtig bestemmelse af NMHC bestemmer man de to virkningsgrader og anvender dem til beregning af massestrømmen af NMHC-emissioner (jf. punkt 8.6.2).
 9.3.8.1. Virkningsgrad for methan
 Methankalibreringsgassen ledes gennem FID-enheden med og uden omledning ved NMC-enheden, og de to koncentrationer registreres. Virkningsgraden bestemmes som følger:
 (75)
 hvor:
 c
 HC(w/NMC)
 er HC-koncentrationen med CH4 gennem NMC, ppm C
 c
 HC(w/NMC)
 er HC-koncentrationen med CH4 gennem NMC, ppm C
 9.3.8.2. Virkningsgrad for ethan
 Ethankalibreringsgassen ledes gennem FID-enheden med og uden omledning ved NMC-enheden, og de to koncentrationer registreres. Virkningsgraden bestemmes som følger:
 (76)
 hvor:
 c
 HC(w/NMC)
 er HC-koncentrationen med C2H6 gennem NMC, ppm C
 c
 HC(w/NMC)
 er HC-koncentrationen med C2H6 gennem NMC, ppm C
 9.3.9. Interferensvirkninger
 Andre gasser end dem, der analyseres, kan påvirke målingerne på forskellige måder. Positiv interferens forekommer i NDIR-enheder, hvor den interfererende gas giver samme virkning som den målte, blot i mindre grad. Negativ interferens forekommer ligeledes i NDIR-enheder, når den interfererende gas udvider absorptionsbåndet for den målte gas, samt i CLD-enheder, når den interfererende gas dæmper reaktionen. Den i punkt 9.3.9.1 og 9.3.9.3 angivne interferenskontrol skal foretages inden første idriftsættelse af en analysator samt efter de vigtigste serviceintervaller.
 9.3.9.1. Interferenskontrol for CO-analysator
 Vand og CO2 kan interferere med CO-analysatorens resultater. Kontrol heraf foretages ved, at en CO2-kalibreringsgas med en koncentration svarende til 80 til 100 % af fuldt skalaudslag i det højeste under testningen anvendte måleområde bobles gennem vand ved rumtemperatur, og analysatorens respons registreres. Analysatorresponsen må ikke være over 2 % af den forventede gennemsnitlige CO-koncentration ved prøvningen.
 Interferensprocedurerne for CO2 og H2O kan afvikles separat. Hvis de anvendte CO2- og H2O-niveauer er højere end de forventede maksimumniveauer ved prøvningen, nedskaleres hver enkelt observeret interferensværdi ved at multiplicere den observerede interferens med forholdet mellem den maksimale forventede koncentration og den værdi, der anvendes ved proceduren. Separate interferensprocedurer med koncentrationer af H2O, som er lavere end de forventede maksimumniveauer ved prøvningen, kan afvikles, men den


text:
observerede H2O-interferens skal opskaleres ved multiplicering af den observerede interferens med forholdet mellem den maksimale forventede H2O-koncentration og den værdi, der anvendes ved proceduren. Summen af de to skalerede interferensværdier skal overholde den i dette punkt specificerede tolerance.
 9.3.9.2. Kontrol af dæmpning fra NOx-analysator til CLD-analysator
 De to gasser, der har interesse i forbindelse med analysatorer af typen CLD (og HCLD), er CO2 og vanddamp. Disse gassers dæmpning er proportional med deres koncentration, hvorfor der kræves teknikker til bestemmelse af dæmpningen ved de højeste koncentrationer, der forventes at optræde under prøverne. Hvis CLD-analysatoren anvender dæmpningskompensationsalgoritmer, der udnytter H2O- og/eller CO2-måleinstrumenter, skal dæmpningen evalueres med disse instrumenter i funktion og med anvendelse af kompensationsalgoritmerne.
 9.3.9.2.1. Kontrol af dæmpning fra CO2
 En CO2-kalibreringsgas med en koncentration på 80 til 100 % af fuldskalaværdien i det maksimale måleområde ledes gennem NDIR-analysatoren, og CO2-værdien registreres som A. Derefter fortyndes den ca. 50 % med NO-kalibreringsgas og ledes gennem NDIR og CLD, idet CO2- og NO-værdierne registreres som henholdsvis B og C. Der lukkes derefter for CO2-tilførslen, og kun NO-kalibreringsgassen ledes gennem (H)CLD-enheden; NO-værdien registreres som D.
 Dæmpningen i % beregnes på følgende måde:
 (77)
 hvor:
 A
 er den ufortyndede CO2-koncentration, målt med NDIR, i %
 A
 er den fortyndede CO2-koncentration, målt med NDIR, i %
 C
 er den fortyndede NO-koncentration, målt med (H)CLD, ppm
 D
 er den ufortyndede NO-koncentration, målt med (H)CLD, ppm
 Alternative metoder til fortynding og kvantitativ bestemmelse af CO2- og NO-kalibreringsgasserne, som f.eks. dynamisk opblanding, kan anvendes med den typegodkendende myndigheds godkendelse.
 9.3.9.2.2. Kontrol af dæmpning fra vand
 Denne kontrol finder kun anvendelse på gaskoncentrationsmålinger på våd basis. Ved beregning af dæmpningen fra vand skal der tages hensyn til fortyndingen af NO-kalibreringsgassen med vanddamp og tilpasning af blandingens vanddampkoncentration til den, der forventes under prøvningen.
 En NO-kalibreringsgas med en koncentration på 80 til 100 % af fuldt skalaudslag i det normale måleområde ledes gennem (H)CLD-enheden, og NO-værdien registreres som D. NO-gassen bobles gennem vand ved rumtemperatur og ledes gennem (H)CLD-enheden, og NO-værdien registreres som C. Vandtemperaturen bestemmes og registreres som F. Blandingens mætningsdamptryk svarende til gennemboblerens vandtemperatur (F) bestemmes og registreres som G.
 Blandingens vanddampkoncentration (i %) beregnes på følgende måde:
 (78)
 og registreres som H. Den forventede koncentration af den fortyndede NO-kalibreringsgas (i vanddamp) beregnes som følger:
 (79)
 og registreres som D
 e. Den maksimale vanddampkoncentration (i%) forventes under prøvningen skal estimeres ud fra den maksimale CO2-koncentration i udstødningsgas A som følger:
 (80)
 og registreres som H
 e.
 Vandæmpningen i % beregnes på følgende måde:
 (81)
 hvor:
 D
 e
 er den forventede fortyndede NO-koncentration, ppm
 C
 er den målte fortyndede NO-koncentration, ppm
 H
 m
 er den maksimale vanddampkoncentration, %
 H
 er den faktiske vanddampkoncentration, %
 9.3.9.2.3. Største tilladte dæmpning
 Den kombinerede dæmpning fra CO2 og vand må ikke overstige 2 % af fuld skala.
 9.3.9.3. Kontrol af dæmpning fra NOx-analysator til NDUV-analysator
 Carbonhydrider og H2O har en påvist interferens med NDUV-analysatorer, idet de forårsager respons i lighed med responsen for NOx. Hvis NDUV-analysatoren anvender kompensationsalgoritmer, der udnytter måling af andre


text:
gasser, til gennemførelsen af interferenskontrollen, skal sådanne målinger samtidig udføres med henblik på prøvning af algoritmerne under analysatorinterferenskontrollen.
 9.3.9.3.1. Procedure
 NDUV-analysatoren opstartes, bringes i funktion, nulstilles og kalibreres ud fra fabrikantens anvisninger. Det anbefales, at der udtrækkes udstødning fra motoren til denne kontrol. Der anvendes en CLD til kvantificering af NOx i udstødningen. CLD-responsen anvendes som referenceværdi. Desuden skal HC måles i udstødningen med en FID-analysator. FID-responsen anvendes som referenceværdi for carbonhydrider.
 Opstrøms for en eventuel prøvetørrer, hvis en sådan anvendes ved prøvningen, føres motorens udstødning ind i NDUV-analysatoren. Der skal afsættes tid til stabilisering af analysatorens respons. Stabiliseringstiden kan omfatte tid til rensning af overføringsledningen og redegørelse for analysatorens respons. Mens alle analysatorer måler prøvens koncentration, 30 sekunder af prøvedata registreres, og det aritmetiske gennemsnit for de tre analysatorer beregnes.
 CLD-middelværdien subtraheres fra NDUV-middelværdien. Denne difference multipliceres med mellem den forventede gennemsnitlige HC-koncentration og HC-koncentrationen målt under kontrollen på følgende måde:
 (82)
 Hvor:
 c
 NOx,CLD
 er den fortyndede NOx-koncentration, målt med CLD, ppm
 c
 NOx,NDUV
 er den NOx-koncentration, målt med NDUV, ppm
 c
 HC,e
 er den forventede maksimale HC-koncentration, ppm
 c
 HC,m
 er den målte HC-koncentration, ppm.
 9.3.9.3.2. Største tilladte dæmpning
 Den kombinerede dæmpning fra HC og vand må ikke overstige 2 % af den forventede NOx–koncentration ved prøvning.
 9.3.9.4. Prøvetørrer
 En prøvetørrer fjerner vand, som eller kan forårsage interferens ved NOx–målingen.
 9.3.9.4.1. Prøvetørrerens effektivitet
 For tørre CLD-analysatorer skal det påvises, at prøvetørreren ved den højeste forventede vanddampkoncentration H
 m (jf. punkt 9.3.9.2.2) opretholder CLD-fugtigheden på ≤ 5 g vand/kg tør luft (eller ca. 0,008 % H2O), hvilket svarer til 100 % relativ fugtighed ved 3,9 °C og 101,3 kPa. Denne fugtighedsspecifikation er også ækvivalent med ca. 25 % relativ fugtighed ved 25 °C og 101,3 kPa. Dette kan påvises ved at måle temperaturen ved udgangen af en varmeaffugter eller ved at måle fugtigheden på et punkt lige ovenfor CLD. CLD-udstødningens fugtighed kan også måles, hvis den eneste strøm, der tilføres CLD, er strømmen fra affugteren.
 9.3.9.4.2. Indtrængning af NO2 i prøvetørrer
 Flydende vandrester i en ukorrekt udformet prøvetørrer kan fjerne NO2 fra prøven. Hvis en prøvetørrer anvendes i kombination med en NDUV-analysator uden en NO2/NO-konverter opstrøms kan den derfor fjerne NO2 fra prøven forud for måling af NOx.
 Prøvetørreren skal tillade måling af mindst 95% af den samlede NO2 ved maksimalt forventet NO2-koncentration.
 9.3.10. Prøvetagning af eventuelle ufortyndede gasemissioner
 Gasemissioner prøvetagningssonder skal monteres mindst 0,5 m eller tre gange udstødningsrørets diameter, alt efter hvad der kommer større - før afgangen fra udstødningsgassen system, men tilstrækkeligt tæt på motoren at sikre en udstødningsgastemperatur på mindst 343 K (70 °C) ved prøvetagningssonden.
 Er der tale om en flercylindret motor med forgrenet udstødningsmanifold, skal prøvetagningssondens indtag være placeret så langt nede, at det sikres, at prøven er repræsentativ for den gennemsnitlige udstødningsemission fra alle cylindrene. I flercylindrede motorer med flere separate grupper af udstødningsmanifolder, f.eks. V-motorer, anbefales det at kombinere manifolderne oven for prøveudtagningssonden. Hvis dette ikke er praktisk muligt, er det tilladt at foretage en prøveudtagning fra den gruppe, der


text:
har den højeste CO2-emission. Til beregning af emissionen fra udstødningen skal motorens samlede udstødningsmassestrøm anvendes.
 Hvis motoren er forsynet med et system til efterbehandling af udstødningen, skal udstødningsgasprøven tages neden for efterbehandlingsanordningen.
 9.3.11. Prøvetagning af eventuelle fortyndede gasemissioner
 Udstødningsrøret mellem motoren og fuldstrømsfortyndingssystemet skal opfylde forskrifterne i punkt i tillæg 2 til dette bilag. Prøvetagningssonden (-sonderne) for gasemissioner skal være placeret et sted i fortyndingstunnelen, hvor fortynder og udstødningsgas er godt opblandet og tæt på prøvetagningssonden for partikler.
 Prøvetagningen kan generelt ske på to måder:
 a)
 emissionerne udtages i en prøvetagningssæk gennem cyklussen og måles efter prøvningens afslutning; for HC skal prøvetagningssækken opvarmes til 464 ± 11 K (191 ± 11°C), for NOx skal prøvetagningssækkens temperatur være over dugpunktstemperaturen
 b)
 emissionerne udtages kontinuerligt og integreres gennem cyklussen
 Baggrundskoncentrationerne skal udtages i en prøvetagningssæk oven for fortyndingstunnelen og trækkes fra emissionskoncentrationen i overensstemmelse med punkt 8.5.2.3.2.
 9.4. System til partikelmåling og partikelprøvetagning
 9.4.1. Almindelige forskrifter
 Til bestemmelse af partikelmasse kræves et partikelfortyndings- og prøvetagningssystem, et partikelfilter, en mikrogramvægt og et vejerum med temperatur- og fugtighedsregulering. Partikelprøvetagningssystemet skal være konstrueret til at sikre en repræsentativ prøveudtagning af partikler, proportionelt med udstødningsstrømmen.
 9.4.2. Generelle forskrifter for fortyndingssystemet
 Bestemmelse af partiklerne kræver fortynding af prøven med filtreret omgivende luft, syntetisk luft eller nitrogen (fortynderen). Fortyndingssystemet indstilles som følger:
 a)
 vandkondensering elimineres fuldstændigt fra fortyndings- og prøvetagningssystemerne
 b)
 temperaturen for den fortyndede udstødningsgas holdes mellem 315 K (42 °C) og 325 K (52 °C) inden for en afstand af 20 cm opstrøms og nedstrøms for filterholderen(-erne)
 c)
 fortynderens temperatur skal være mellem 293 K og 325 K (20 °C til 42 °C) i umiddelbar nærhed af indgangen til fortyndingstunnelen.
 d)
 det minimale fortyndingsforhold skal være mellem 5:1 og 7:1, og mindst 2:1 for det indledende fortyndingsstadie baseret på maksimal motorudstødningsstrømningshastighed
 e)
 for et delstrømsfortyndingssystem skal opholdstiden i systemet fra punktet introduktion af fortynderen og frem til filterholderen være mellem 0,5 og 5 sekunder
 f)
 for et fuldstrømsfortyndingssystem skal den samlede opholdstid i systemet fra punktet for introduktion af fortynderen og frem til filterholderen være mellem 1 og 5 sekunder, og opholdstiden i det sekundære fortyndingssystem, hvis et sådant anvendes, fra introduktion af den sekundære fortynder og frem til filterholderen være på mindst 0,5 sekunder.
 Affugtning af fortynderen før den tilføres fortyndingssystemet er tilladt og især nyttig, når fortynderens fugtindhold er højt.
 9.4.3. Udtagning af partikelprøver
 9.4.3.1. Delstrømsfortyndingssystem
 Prøvetagningssonden for partikler skal være placeret i umiddelbar nærhed af prøvetagningssonden for gasemissioner, men dog i tilstrækkelig afstand fra denne til ikke at skabe interferens. Monteringsbestemmelserne i punkt 9.3.10 finder derfor også anvendelse på prøvetagning af partikler. Prøvetagningsledningen skal opfylde forskrifterne i tillæg 2 til dette bilag.
 Er der tale om en flercylindret motor med forgrenet udstødningsmanifold, skal prøvetagningssondens indtag være placeret så langt nede, at det sikres, at prøven er repræsentativ for den gennemsnitlige udstødningsemission fra alle cylindrene. I flercylindrede motorer med flere separate grupper af udstødningsmanifolder, f.eks. V-motorer, anbefales det at kombinere manifolderne oven for prøveudtagningssonden. Hvis dette ikke er praktisk muligt, er det tilladt at


text:
foretage en prøveudtagning fra den gruppe, der har den højeste partikelemission. Til beregning af emissionen fra udstødningen skal manifoldens samlede udstødningsmassestrøm anvendes.
 9.4.3.2. Fuldstrømsfortyndingssystem
 Prøvetagningssonden for partikler skal være placeret i umiddelbar nærhed af prøvetagningssonden for gasemissioner i fortyndingstunnelen, men dog i tilstrækkelig afstand fra denne til ikke at skabe interferens. Monteringsbestemmelserne i punkt 9.3.11 finder derfor også anvendelse på prøvetagning af partikler. Prøvetagningsledningen skal opfylde forskrifterne i tillæg 2 til dette bilag.
 9.4.4. Partikeludskillelsesfiltre
 Den fortyndede udstødning skal prøveudtages ved hjælp af et filter, der opfylder kravene i punkt 9.4.4.1 til 9.4.4.3 under prøvningssekvensen.
 9.4.4.1. Filterspecifikation
 Alle filtertyper skal have en 0,3 μm DOP (dioktylphthalat) eller PAO (polyalphaolefin) udskillelsesgrad på mindst 99 %. For prøvefilteret kan fabrikantens målinger afspejlet i deres produkt vurderinger anvendes til at vise dette krav. Filtermaterialet skal være enten
 a)
 glasfiber med fluorkulstofbelægning (PTFE) eller
 b)
 fluorkulstofmembran (PTFE).
 9.4.4.2. Filterstørrelse
 Filteret skal være rundt og have en nominel diameter på 47 mm (tolerance: 46,50 ± 0,6 mm) og en eksponeret diameter (pletdiameter) på mindst 38 mm.
 9.4.4.3. Filtergennemstrømningshastighed
 Filterets gennemstrømningshastighed skal være mellem 0,90 og 1,00 m/s, idet mindre end 5 procent af de registrerede strømningsværdier må overskride dette interval. Hvis den samlede partikelmasse på filteret overstiger 400 μg, må filtreringshastigheden nedsættes til 0,50 m/s. Gennemstrømningshastigheden beregnes som den volumetriske strømningshastighed af prøven på tryk opstrøms og filteroverfladens temperatur divideret med filterets det eksponerede område.
 9.4.5. Specifikationer for vejerum og analysevægt
 Luften i vejerum (eller -lokale) skal være fri for kontaminanter (såsom støv, aerosoler eller halvflygtige stoffer), der kan sætte sig på partikelfiltrene. Vejerummet skal opfylde forskrifterne i mindst 60 minutter før vejningen af filtrene.
 9.4.5.1. Vejerumsforhold
 Temperaturen af det vejerum (eller -lokale), hvor partikelfiltrene konditioneres og vejes, skal være 295 K ± 1 K (22 °C ± 1 °C) ved al konditionering og vejning af filtre. Luftfugtigheden skal fastholdes på et dugpunkt på 282,5 K ± 1 K (9,5 °C ± 1 °C).
 Hvis stabiliserings- og vejemiljøerne er separate, skal temperaturen i stabiliseringsmiljøet fastholdes ved 295 K med en tolerance på ± 3 K (22 °C ± 3 °C), idet kravet med hensyn til dugpunkt forbliver 282.5 K ± 1 K (9.5 °C ± 1 °C).
 Luftfugtigheden og den omgivende temperatur registreres.
 9.4.5.2. Vejning af referencefiltre
 Der vejes mindst to ubrugte referencefiltre; dette finder sted højst 12 timer før eller efter vejning af prøvefiltrene, men helst samtidig dermed. Referencefiltrene skal være af samme størrelse og materiale som prøvefiltrene. Vejningerne korrigeres for opdrift.
 Hvis referencefiltrenes vægt ændrer sig med mere end 10 μg mellem prøvefiltervejningerne, skal alle prøvefiltrene kasseres, og emissionsprøvningen skal gentages.
 Referencefiltrene udskiftes periodisk, hvis det er teknisk velbegrundet, mindst én gang om året.
 9.4.5.3. Analysevægt
 Den analysevægt, der anvendes til at bestemme filtervægten, skal opfylde kriteriet for linearitetskontrol i punkt 9.2, tabel 7. Dette forudsætter en nøjagtighed (standardafvigelse) på mindst 2 μg og en opløsning på mindst 1 μg (1 ciffer = 1 μg).
 For at sikre nøjagtig vejning af filtrene anbefales det, at vægten opstilles:
 a)
 på en vibrationsfri platform, der


text:
isolerer den fra støj og vibrationer
 b)
 skærmet for konvektive luftstrømme med et jordforbundet antistatisk skjold.
 9.4.5.4. Elimination af virkningerne af statisk elektricitet
 Filteret skal neutraliseres før vejning, hvilket f.eks. kan ske ved brug af en jordledning af polonium eller en anordning med tilsvarende virkning. Hvis der anvendes et PTFE-membranfilter, måles den statiske elektricitet, og denne anbefales fastholdt inden for ± 2,0 V af neutral.
 Statiske ladninger skal minimeres i vejemiljøet. Følgende metoder kan anvendes:
 a)
 vægten forbindes med jord
 b)
 der anvendes pincet af rustfrit stål ved manuel håndtering af partikelprøver
 c)
 pincetten forbindes med jord ved grundingsstrop, eller operatøren forbindes med jord med grundingsstrop, således at pincet og vægt har fælles jordforbindelse. Grundingsstroppen skal have en passende modstand, således at operatøren beskyttes mod stød.
 9.4.5.5. Supplerende specifikationer
 Alle de dele af fortyndingssystem og prøvetagningssystem, der er placeret mellem udstødningsrør og filterholder og er i kontakt med ufortyndet og fortyndet udstødningsgas, skal være udformet således, at de giver anledning til mindst mulig afsætning eller ændring af partikler. Alle dele skal være fremstillet af elektrisk ledende materialer, der ikke reagerer med udstødningsgassens komponenter, og skal være jordforbundet, således at elektrostatiske virkninger undgås.
 9.4.5.6. Kalibrering af flowmåleinstrumenter
 Ethvert flowmeter, der anvendes i et partikelprøvetagnings- og delstrømsfortyndingssystem skal kontrolleres lineært som beskrevet i punkt 9.2.1, så ofte som nødvendigt til opfyldelse af nøjagtighedskravene i dette regulativ. Til strømningsreferenceværdierne skal der anvendes en nøjagtig flowmåler, der kan henføres til internationale og/eller nationale standarder. Med hensyn til differensflowmåling, jf. punkt 9.4.6.2.
 9.4.6. Særlige forskrifter for delstrømsfortyndingssystemer
 Delstrømsfortyndingssystemet skal være udformet således, at der ekstraheres en ufortyndet prøve af den udstødningsgasstrømmen proportionelt med udslagene i udstødningens strømningshastighed. Det er her af afgørende betydning, at fortyndingsforholdet eller prøvetagningsforholdet r
 d eller r
 s bestemmes så nøje, at kravene til nøjagtighed i 9.4.6.2 opfyldes.
 9.4.6.1. Systemets responstid
 Til kontrol af et delstrømsfortyndingssystem er det nødvendigt, at systemet har en kort responstid. Systemets transformationstid bestemmes efter fremgangsmåden i punkt 9.4.6.6. Hvis den kombinerede transformationstid for målingen af udstødningsstrømmen (jf. punkt 8.4.1.2.) og delstrømssystemet er ≤ 0,3 andet, skal der anvendes online-kontrol. Hvis transformationstiden er over 0,3 for det andet se fremad kontrol på grundlag af en indspillede prøvningsforløb skal anvendes. I så fald skal den kombinerede stigningstid være ≤ 1 sekund og den kombinerede forsinkelsestid ≤ 10 sekunder.
 Systemets respons som helhed skal kunne sikre en repræsentativ prøveudtagning af partikler, q
 mp,i, proportionelt med udstødningens massestrøm. For at bestemme proportionaliteten foretages en regressionsanalyse af q
 mp,i versus q
 mew,i med en datafangsthastighed på mindst 5 Hz, og følgende kriterier skal være opfyldt:
 a)
 determinationskoefficienten r
 2 for den lineære regression mellem q
 mp,i og q
 mew,i må ikke være mindre end 0,95
 b)
 middelfejl på estimatet for q
 mp,i på q
 mew,i må ikke være større end 5 % af q
 mp maksimum
 c)
 regressionslinjens q
 mp-skæring må ikke være mere end ± 2 % af q
 mp maksimum.
 Look ahead-styring er påkrævet, hvis de kombinerede transformationstider for partikelsystemet, t
 50,P, og udstødningens massestrømsignal, t
 50,F, er >


text:
0,3 s. I så fald skal der foretages en forudgående og udstødningens massestrøm signal om målingen før prøvningen kan anvendes til at kontrollere prøvestrømmen ind i partikelsystemet. Der er opnået en korrekt styring af delstrømsfortyndingssystemet, hvis forprøvningens tidsspor q
 mew, pre, som styrer qmp, forskydes med en "look ahead"-tid på t
 50, P + t
 50, F.
 Til bestemmelse af korrelationen mellem q
 mp, i og q
 mew, i anvendes data fra selve prøvningen, med q
 mew, i-tiden justeret med t
 50,F i forhold til q
 mp, i (intet bidrag fra t
 50,P til tidsjusteringen). Det vil sige, at tidsforskydningen mellem q
 mew og q
 mper forskellen i deres transformationstider, som bestemt i overensstemmelse med punkt 9.4.6.6.
 9.4.6.2. Specifikationer for differensflowmåling
 Til delstrømsfortyndingssystemer må der lægges særligt vægt på nøjagtigheden af prøvestrømmen q
 mp, hvis den ikke måles direkte, men bestemmes ved differensmåling af strømningshastigheder:
 (83)
 I dette tilfælde skal den maksimale fejl på differensen være af en sådan størrelse, at nøjagtigheden af qmp
 ligger inden for ±5 %, når fortyndingsforholdet er mindre end 15. Den kan beregnes som den kvadratiske middelværdi af fejlene på de enkelte instrumenter.
 Acceptabel nøjagtighed af q
 mp-værdierne kan opnås ved brug af en af følgende metoder:
 a)
 De absolutte nøjagtigheder for q
 mdew og q
 mdw er ±0,2 %, hvilket sikrer en nøjagtighed for qmp
 på ≤ 5 % ved et fortyndingsforhold på 15. Større fejl vil dog forekomme med højere fortyndingsforhold.
 b)
 Kalibrering af q
 mdw i forhold til q
 mdew udføres således, at der opnås den samme nøjagtigheder for q
 mp som i punkt a). For yderligere oplysninger se punkt 9.4.6.3.
 c)
 Nøjagtigheden af q
 mp bestemmes indirekte ud fra nøjagtigheden af fortyndingsforholdet som bestemt ved hjælp af en sporgas, f.eks. CO2. Der kræves nøjagtigheder, der svarer til metode a) for q
 mp.
 d)
 Den absolutte nøjagtighed af q
 mdew og q
 mdw ligger inden for ±2 % af fuld skalavisning, den maksimale fejl for forskellen mellem qmdew
 og q
 mdw ligger inden for 0,2 %, og linearitetsfejlen ligger inden for ±0,2 % af den højeste q
 mdew observeret under prøvningen.
 9.4.6.3. Kalibrering af differensflowmåling
 Flowmeteret eller instrumenterne til flowmåling kalibreres efter en af nedenstående metoder, således at sondestrømmen q
 mp ind i tunnelen opfylder nøjagtighedskravene i punkt 9.4.6.2:
 a)
 Flowmeteret for q
 mdw skal serieforbindes med flowmeteret for q
 mdew, forskellen mellem de to flowmetre skal kalibreres for mindst 5 punkter, med strømningsværdier ensartet fordelt mellem den laveste q
 mdw-værdi anvendt under prøvningen og værdien af q
 mdew anvendt under prøvningen. Strømmen kan ledes uden om fortyndingstunnelen.
 b)
 En kalibreret strømningsanordning skal serieforbindes til flowmeteret for qmdew
 , og nøjagtigheden skal kontrolleres for de værdier, der anvendes i prøvningen. Den kalibrerede strømningsanordning serieforbindes til flowmeteret for q
 mdw, og nøjagtigheden kontrolleres for mindst 5 indstillinger svarende til et fortyndingsforhold mellem 3 og 50, i forhold til q
 mdew anvendt under prøvningen.
 c)
 Overføringsrøret, TT, frakobles udstødningen og en kalibreret flowmeteranordning med et passende område til måling af qmp
 tilsluttes overføringsrøret. Derefter


text:
indstilles q
 mdew til den værdi, der anvendes under prøvningen, og qmdw
 indstilles sekventielt til mindst 5 værdier svarende til fortyndingsforhold på mellem 3 og 50 Alternativt kan der etableres en særlig bane for kalibreringsstrømmen, hvor strømmen omledes tunnellen, mens den samlede strømning og strømningen af fortyndingsluft gennem de tilsvarende målere er som i selve prøvningen.
 d)
 En sporgas ledes ind i overføringsrøret, TT, for udstødningen. Denne sporgas kan være en af udstødningsgassens komponenter, f.eks. CO2 eller NOx. Efter fortynding i tunnelen måles sporgaskomponenten. Dette udføres for 5 fortyndingsforhold mellem 3 og 50. Prøvestrømmens nøjagtighed bestemmes ud fra fortyndingsforholdet r
 d:
 (84)
 Der skal tages hensyn til gasanalysatorernes nøjagtighed for at sikre nøjagtigheden af q
 mp.
 9.4.6.4. Kontrol af carbonstrømmen
 Det anbefales kraftigt at gennemføre en kontrol af carbonstrømmen ved anvendelse af den faktiske udstødning for at konstatere, om der er måle- og kontrolproblemer og for at kontrollere, at delstrømssystemet fungerer korrekt. Kontrollen af carbonstrømmen bør foretages mindst hver gang en ny motor installeres, eller hvis der foretages en signifikant ændring i konfigurationen af prøvningsrummet.
 Motoren skal køre med maksimalt drejningsmoment og maksimal hastighed eller enhver anden stabil modus, der frembringer 5 % CO2 eller mere. Delstrømsprøvetagningssystemet skal køre med en fortyndingsfaktor på ca. 15 til 1.
 Hvis der gennemføres en carbonstrømskontrol, anvendes den metode, der er beskrevet i tillæg 4. Strømningshastighederne for carbon beregnes i overensstemmelse med ligning 112-114 i tillæg 4 til dette bilag. Alle strømningshastigheder for carbon skal være i overensstemmelse inden for 3 %.
 9.4.6.5. Kontrol før prøvningen
 Der foretages en forudgående kontrol inden for 2 timer før prøvningsforløbet på følgende måde:
 Strømningsmålernes nøjagtighed kontrolleres ved samme metode som den, der anvendes til kalibrering (jf. punkt 9.4.6.2) for mindst to punkter, herunder strømningsværdier for q
 mdw, som svarer til fortyndingsforhold mellem 5 og 15 for den q
 mdew, der anvendes under prøvningen.
 Hvis det kan påvises ved hjælp af registreringer fra kalibreringsproceduren i punkt 9.4.6.2, at flowmeterkalibreringen er stabil over en længere periode, kan kontrollen forud for prøvningen undlades.
 9.4.6.6. Bestemmelse af transformationstiden
 Systemindstillingerne for evaluering af transformationstid skal være nøjagtigt de samme som ved måling under prøvningsforløbet. Transformationstiden bestemmes ved følgende metode:
 Et uafhængigt referenceflowmeter med et passende måleområde for sondestrømningen serieforbindes og tilsluttes sonden tæt. Dette flowmeter skal have en transformationstid på under 100 ms for den strømningstrinstørrelse, der anvendes ved måling af responstid, med strømningsbegrænsning tilstrækkelig lav til ikke at påvirke delstrømsfortyndingssystemets dynamiske funktion, og i overensstemmelse med god teknisk praksis.
 Tilførslen af udstødningsstrømmen (eller luftstrømmen, hvis udstødningsstrømmen beregnes) til delstrømsfortyndingssystemet skal kunne reguleres trinvis fra en lav strømning til mindst 90 % af fuld udstødningsstrøm. Udløseren for trinændring skal være den samme som den, der anvendes til at starte "look ahead"-styringen under selve prøvningen. Udstødningsstrømmens trinstimulering og flowmeterets respons skal registreres med en prøvetagningshastighed på mindst 10 Hz.
 For disse data bestemmes transformationstiden for delstrømsfortyndingssystemet, hvilket er tiden fra igangsættelsen af trinstimuleringen til punktet for 50 % flowmeterrespons. På samme måde bestemmes transformationstiden for delstrømsfortyndingssystemets q
 mp-signal og udstødningsflowmeterets q
 mew,i-signal. Disse


text:
signaler anvendes i de regressionskontroller, der udføres efter hver prøvning (jf. punkt .9.4.6.1).
 Beregningen skal gentages for mindst 5 stignings- og sænkningsstimuleringer, og gennemsnittet af resultaterne beregnes. Referenceflowmeterets interne transformationstid (< 100 ms) trækkes fra denne værdi. Dette er delstrømfortyndingssystemets "look ahead"-værdi, som anvendes i overensstemmelse med punkt 9.4.6.1.
 9,5. Kalibrering af CVS-system
 9.5.1. Generelt
 CVS-systemet skal kalibreres ved hjælp af en nøjagtig strømningsmåler og en strømningsbegrænser. Strømningen gennem systemet måles ved forskellige indstillinger af forsnævringen, og systemets styreparametre måles og sammenholdes med gennemstrømningen.
 Der kan anvendes forskellige typer flowmetre, f.eks. kalibreret venturi, kalibreret laminart flowmeter, kalibreret turbinemeter.
 9.5.2. Kalibrering af den positive fortrængningspumpe (PDP)
 Alle parametre vedrørende pumpen skal måles samtidig med parametrene vedrørende en kalibreringsventuri, der er serieforbundet med pumpen. Den beregnede strømningshastighed (i m3/s ved pumpeindgangen, absolut tryk og temperatur) afsættes mod en korrelationsfunktion, der er dannet ved en bestemt kombination af pumpeparametre. Den lineære ligning, som udtrykker sammenhængen mellem pumpeydelsen og korrelationsfunktionen, bestemmes. Hvis drevet på noget CVS arbejder med flere hastigheder, skal der kalibreres for hvert af de anvendte områder.
 Under kalibreringen skal temperaturen holdes stabil.
 Utætheder i forbindelser og rør mellem kalibreringsventurien og CVS-pumpen skal holdes på mindre end 0,3 % af det laveste strømningspunkt (højeste forsnævring og laveste PDP-hastighedspunkt).
 9.5.2.1. Dataanalyse.
 Luftgennemstrømningen (q
 vCVS) ved hver indstilling af forsnævringen (mindst 6 indstillinger) beregnes i standard-m3/s på grundlag af flowmeterdataene med den af fabrikanten foreskrevne metode. Luftstrømningshastigheden omregnes derefter til pumpeydelse (V
 0) i m3/omdr. ved absolut pumpeindgangstemperatur og -tryk på følgende måde:
 (85)
 hvor:
 q
 vCVS
 er luftstrømningshastighed ved standardbetingelserne (101,3 kPa, 273 K), m3/s
 T
 er temperaturen ved pumpeindgangen, K
 p
 p
 er det absolutte tryk ved pumpeindgangen, kPa
 n
 er pumpehastigheden, omdr./s.
 For at tage hensyn til vekselvirkningen mellem trykvariationer ved pumpen og pumpens sliphastighed beregnes korrelationsfunktionen (X
 0) mellem pumpehastighed, trykdifference mellem pumpeindgang og -afgang og absolut pumpeafgangstryk på følgende måde:
 (86)
 hvor:
 D
 er trykforskellen mellem pumpeindgang og pumpeafgang, kPa
 p
 p
 er det absolutte afgangstryk ved pumpeudgang, kPa
 Kalibreringsligningen beregnes ved en lineær mindste kvadraters tilnærmelse på følgende måde:
 (87)
 D
 0 og m
 er henholdsvis regressionslinjernes skæringspunkt og hældning og beskriver således disse.
 For et CVS-system med flere hastigheder skal kalibreringskurverne genereret med forskellige pumpeydelser være tilnærmelsesvis parallelle, og værdierne svarende til skæringspunktet (D
 0) skal stige med aftagende pumpeydelse.
 De af ligningen beregnede værdier skal ligge inden for ±0,5 % af den målte værdi af V
 0. Værdien af m vil være forskellig for forskellige pumper. Tilførte partikler vil med tiden mindske pumpens slip, således at m aftager. Derfor skal pumpen kalibreres ved opstart, efter større vedligeholdelsesindgreb samt hvis efterprøvningen af det samlede system tyder på, at sliphastigheden har ændret sig.
 9.5.3. Kalibrering af den kritiske venturi (CFV)
 Kalibrering af CFV bygger på strømningsligningen for en kritisk venturi. Gasstrømmen er en funktion af venturiens indgangstryk og –temperatur.
 For at bestemme området med kritisk strømning afsættes K
 v som funktion af venturiens indgangstryk. Ved lydstrømningshastigheden er K
 v forholdsvis konstant. Når trykket aftager (vakuum øges), aftager venturiens


text:
drosselvirkning, og K
 v mindskes, ensbetydende med at CFV-enheden arbejder uden for det tilladte arbejdsområde.
 9.5.3.1. Dataanalyse.
 Luftgennemstrømningen (q
 vCVS) ved hver indstilling af forsnævringen (mindst 8 indstillinger) beregnes i standard-m3/s på grundlag af flowmeterdataene med den af fabrikanten foreskrevne metode. Kalibreringsfaktoren beregnes af kalibreringsdataene for hver indstilling på følgende måde:
 (88)
 hvor:
 q
 vCVS
 er luftstrømningshastighed ved standardbetingelserne (101,3 kPa, 273 K), m3/s
 T
 er temperaturen ved venturiens indgang, K
 p
 p
 er det absolutte tryk ved venturiens indgang, kPa
 Gennemsnitsværdien K
 V og standardafvigelsen beregnes. Standardafvigelsen må ikke være over ±0,3 % af gennemsnitsværdien af K
 v.
 9.5.4. Kalibrering af subsonisk venturi (SSV)
 Kalibrering af SSV bygger på strømningsligningen for en subsonisk venturi. Gasstrømmen er en funktion af indgangstryk og temperatur, trykfald mellem SSV-indgang og hals som vist i ligning 53 (jf. punkt 8.5.1.4).
 9.5.4.1. Dataanalyse.
 Luftgennemstrømningen (Q
 SSV) ved hver indstilling af forsnævringen (mindst 16 indstillinger) beregnes i standard-m3/s på grundlag af flowmeterdataene med den af fabrikanten foreskrevne metode. Udladningskoefficienten beregnes ud fra kalibreringsdataene for hver indstilling på følgende måde:
 (89)
 hvor:
 Q
 SSV
 er luftstrømningshastighed ved standardbetingelserne (101,3 kPa, 273 K), m3/s
 T
 er temperaturen ved venturiens indgang, K
 d
 V
 er SVV-halsens diameter, m
 r
 p
 er forholdet mellem det absolutte statiske tryk ved indgang og SVV-hals =
 r
 D
 er SSV-halsens diameter, d, i forhold til indgangsrørets indvendige diameter, D.
 For at bestemme området for subsonisk strømning, optegnes C
 d som en funktion af Reynolds' tal Re ved SSV-halsen. Re ved SVV-halsen beregnes ved hjælp af følgende ligning:
 (90)
 hvor
 (91)
 hvor:
 A1
 er 25,55152 i SI-enheder på
 Q
 SSV
 er luftstrømningshastighed ved standardbetingelserne (101,3 kPa, 273 K), m3/s
 d
 V
 er SVV-halsens diameter, m
 μ
 er gassens absolutte eller dynamiske viskositet, kg/ms
 b
 er 1,458 × 106 (empirisk konstant), kg/ms K0,5
 S
 er 110,4 (empirisk konstant), K.
 Da Q
 SSV er et input til Re-ligningen, startes beregningerne med et indledende gæt af kalibreringsventuriens Q
 SSV eller C
 d og gentages, indtil Q
 SSV konvergerer. Konvergensmetoden skal være nøjagtig til 0,1 % af punkt eller bedre.
 For mindst 16 punkter i det subsoniske strømningsområde skal de værdier for C
 d, der beregnes ud fra tilnærmelsesligningen for den fremkomne kalibreringskurve ligge inden for ±0,5 % af den målte værdi for C
 dfor hvert kalibreringspunkt.
 9.5.5. Kontrol af det samlede system
 Nøjagtigheden af det samlede CVS-prøvetagnings- og analysesystem bestemmes ved tilledning af en kendt masse af en forurenende luftart til systemet, medens dette er bragt til at fungere på normal måde. Der analyseres for den forurenende luftart, og dens masse beregnes efter punkt 8.5.2.3, bortset fra propan, for hvilket der anvendes en u-faktor 0,000472 i stedet for 0,000480 for HC. Der skal anvendes en af følgende to teknikker.
 9.5.5.1. Måling med blænde med kritisk strømning
 En kendt mængde af en ren gas (carbonmonoxid eller propan) ledes til CVS-systemet gennem en kalibreret kritisk blænde. Hvis indgangstrykket er tilstrækkeligt højt, er strømningshastigheden, som justeres ved hjælp af den kritiske blænde, uafhængigt af blændens afgangstryk (kritisk strømning). CVS-systemet bringes