text:
af fejlindikatoren (MI) (fast antal kørecyklusser eller statistisk metode): ...
 2.1.6. Fortegnelse over alle anvendte koder for og formater af OBD-meddelelser (med forklaring af hver): ...
 2.2. Emissionsdata til brug ved teknisk kontrol
 Prøvning
 CO-værdi
 (% vol.)
 Lambda (11)
 Motorhastighed
 (min– 1)
 Motorolie-temperatur
 (°C)
 Prøvning lav tomgang
 N/A
 Prøvning ved høj tomgang
 2.3. katalysatorer: ja/nej (1)
 2.3.1. Original katalysator prøvet med hensyn til alle relevante krav i dette regulativ: ja/nej (1)
 2.4. Resultater fra prøvning af røgtæthed (12)
 (1), ...
 2.4.1. Ved konstante hastigheder: Se tallet på den tekniske tjenestes prøvningsrapport ...
 2.4.2. Prøvninger ved fri acceleration
 2.4.2.1.
 Målt værdi af absorptionskoefficient: ... m– 1
 2.4.2.2.
 Korrigeret værdi af absorptionskoefficient: ... m– 1
 2.4.2.3.
 Absorptionskoefficientsymbolets placering på køretøjet: ...
 4. BEMÆRKNINGER:
 ...
 (1) Det ikke gældende slettes eller overstreges. (I nogle tilfælde skal intet overstreges, f.eks. hvis flere muligheder er gældende).
 (2) For køretøjer, som er udstyret med automatgear, afgives alle relevante tekniske data.
 (3) Hvis relevant
 (4) Ikke relevant
 (5) Gennemsnitsværdi beregnet ved at addere gennemsnitsværdier (M.Ki) beregnet for THC og NOx
 (6) Afrundes til 2 decimaler
 (7) Afrundes til 4 decimaler
 (8) Afrundes til 1 decimal mere end grænseværdien
 (9) For køretøjer med motor med kompressionstænding.
 (10) For køretøjer med motor med styret tænding.
 (11) Lambdaformel: (se punkt 5.3.7.3 i dette regulativ).
 (12) Målinger af røgtæthed skal udføres i henhold til bestemmelserne i regulativ nr. 24.
 Tillæg 1
 Oplysninger vedrørende egendiagnosesystemet (OBD)
 Som anført i oplysningsskemaets punkt 3.2.12.2.7.6 i bilag 1 til dette regulativ skal køretøjsfabrikanten give oplysningerne i dette tillæg med henblik på at give mulighed for produktion af egendiagnose-kompatible udskiftnings- eller servicekomponenter samt diagnoseværktøj og prøveudstyr.
 På anmodning skal følgende oplysninger stilles til rådighed uden forskelsbehandling for enhver interesseret fabrikant af komponenter, diagnoseværktøj eller prøvningsudstyr:
 1.
 Beskrivelse af art og antal prækonditioneringscyklusser, som er anvendt ved den oprindelige typegodkendelse af køretøjet.
 2.
 Beskrivelse af arten af den OBD-demonstrationscyklus, som er anvendt ved den oprindelige typegodkendelse af køretøjet til den komponent, som overvåges af OBD-systemet.
 3.
 Et fuldstændigt dokument, hvor alle overvågede komponenter er beskrevet med strategi for fejldetektion og aktivering af fejlindikator (MI) (fast antal kørecyklusser eller statistisk metode), med en liste over de relevante sekundære overvågede parametre for hver komponent, som overvåges af OBD-systemet, og en liste over alle anvendte OBD-koder og -formater (med forklaring af hver enkelt), som er knyttet til de enkelte emissionsrelaterede komponenter i drivaggregatet og til de enkelte ikke-emissionsrelaterede komponenter, når overvågning af komponenten er bestemmende for aktivering af fejlindikatoren. Navnlig skal der fremlægges en omfattende redegørelse for data, som afgives i service $05 Test-ID $21 til FF, og de i service $06 angivne data. For køretøjer, der anvender et kommunikationslink i henhold til ISO 15765-4 »Road vehicles — Diagnostics on Controller Area Network (CAN) — Part 4: Requirements for emissions-related systems« skal der fremlægges en omfattende redegørelse for data, som afgives i service $06 Test-ID $00 til FF for hver ID-supported OBD-overvågningsenhed.
 Disse oplysninger kan gives i form af et skema svarende til nedenstående:
 Komponent
 Fejlkode
 Over-vågningsstrategi
 Kriterier for fejl-detektion


text:
Kriterier for MI-aktivering
 Sekundære parametre
 Prækonditionering
 Demonstrationstest
 Katalysator
 P0420
 Signaler fra lambda-sonde 1 og 2
 Forskel mellem signaler fra sonde 1 og sonde 2
 3. cyklus
 Motor-hastighed, motor-belastning, A/F- arbejdsmåde, katalysator-temperatur
 To type I-cyklusser
 Type I
 Tillæg 2
 Fabrikantens attest for overensstemmelse med kravene til OBD-systemets funktion efter ibrugtagning
 ...
 (Fabrikant)
 ...
 (Fabrikantens adresse)
 bekræfter hermed:
 1.
 at køretøjstyperne i bilaget til denne attest er i overensstemmelse med bestemmelserne i punkt 7 i tillæg 1 til bilag XI til dette regulativ vedrørende OBD-systemets funktion efter ibrugtagning under alle rimeligt forudsigelige kørselsforhold
 2.
 at planen/planerne med en beskrivelse af de detaljerede tekniske kriterier for forøgelse af tæller og nævner for hver overvågningsenhed, der er vedlagt denne attest, er korrekte og fuldstændige for alle køretøjstyper, som er omfattet af denne attest.
 Udstedt i ..., den ...
 (Sted)
 (Dato)
 ...
 (Underskrift — fabrikantens repræsentant)
 Bilag:
 a)
 Liste over køretøjstyper, som er omfattet af denne attest.
 b)
 Plan(er) med en beskrivelse af de detaljerede tekniske kriterier for forøgelse af tæller og nævner for hver overvågningsenhed samt plan(er) til at slå tællere, nævnere og den generelle nævner fra.
 BILAG 3
 UDFORMNING AF GODKENDELSESMÆRKET
 I det godkendelsesmærke, der udstedes og påføres et køretøj i overensstemmelse med punkt 4 i dette regulativ, skal typegodkendelsesnummeret ledsages af et bogstav fra tabellen i tabel 1 i dette bilag, der viser, hvilken klasse og kategori godkendelsen er begrænset til.
 I dette bilag beskrives udformningen af dette mærke, og der gives eksempler på dets opbygning.
 Nedenstående skematiske fremstilling viser mærkningens generelle layout, proportioner og indhold. Tallenes og bogstavernes betydning forklares, og der angives også kilder til bestemmelse af tilsvarende alternativer for hver godkendelse.
 Nedenstående er et praktisk eksempel på, hvordan mærkningen opbygges.
 Det ovenstående godkendelsesmærke, der er påmonteret på et køretøj i overensstemmelse med punkt 4 i dette regulativ, angiver, at den pågældende køretøjstype er godkendt i Det Forenede Kongerige (E11) i henhold til regulativ nr. 83 med godkendelsesnummer 2439. Dette mærke angiver, at godkendelsen er meddelt efter forskrifterne i dette regulativ som ændret ved ændringsserie 06. Det ledsagende bogstav J angiver desuden, at køretøjer tilhører køretøjsklasse M eller N1,I.
 Tabel 1
 Bogstaver til angivelse af brændstof, motor og køretøjsklasse
 Bogstav
 Køretøjsklasse og -kategori
 Motortype
 J
 M, N1 kategori I
 PI
 CI
 K
 M1 til opfyldelse af specifikke sociale behov
 (undtagen M1G)
 CI
 L
 N1 kategori II
 PI
 CI
 M
 N1 kategori III, N2
 PI
 CI
 BILAG 4A
 TYPE I-PRØVE
 (Kontrol af emission af udstødningsgasser efter koldstart)
 1. ANVENDELSESOMRÅDE
 Dette bilag erstatter det tidligere bilag 4.
 2. INDLEDNING
 I dette bilag beskrives fremgangsmåden for udførelse af den type I-prøve, som er defineret i dette regulativs punkt 5.3.1. Hvis der anvendes LPG eller NG/biomethan som referencebrændstof, finder bestemmelserne i bilag 12 desuden anvendelse.
 3. PRØVNINGSBETINGELSER
 3.1. Parametre for omgivelserne
 3.1.1. Under prøvningen skal prøverummets temperatur ligge mellem 293 og 303 K (20 og 30 °C). Den absolutte luftfugtighed (H) i prøverummet og i motorens indsugningsluft skal opfylde følgende betingelser:
 5,5 ≤ H ≤ 12,2 (g H2O/kg tør luft)
 Den absolutte luftfugtighed (H)

type: contracts

jurisdiction: EU


text:
skal måles.
 Følgende temperaturer skal måles:
 Luften i prøverummet.
 Temperaturer i fortyndings- og prøvetagningssystem som påkrævet for emissionsmålingssystemer som defineret i tillæg 2-5 til dette bilag.
 Det atmosfæriske tryk skal måles.
 3.2. Prøvekøretøj
 3.2.1. Det indleverede køretøj skal være i god mekanisk stand. Det skal være tilkørt og have kørt mindst 3 000 km inden prøvningen.
 3.2.2. Der må ikke forekomme utætheder i udstødningssystemet, som kan mindske den indsamlede gasmængde, som skal være den mængde, der udstødes fra motoren.
 3.2.3. Der kan foretages en kontrol af tætheden i indsugningssystemet for at sikre, at karbureringen ikke påvirkes af tilfældigt luftindtag.
 3.2.4. Indstillingerne af motoren og af køretøjets betjeningsorganer skal være dem, der er foreskrevet af fabrikanten. Dette gælder særlig for tomgangsindstillingen (motoromdrejningshastighed og carbonmonoxid-indhold i udstødningsgassen), koldstartanordningen og systemet til rensning af udstødningsgassen.
 3.2.5. Prøvekøretøjet eller et tilsvarende køretøj skal evt. være forsynet med udstyr til måling af de karakteristikparametre, der kræves til indstilling af chassisdynamometeret i henhold til dette bilags punkt 5.
 3.2.6. Den tekniske tjeneste, der er ansvarlig for prøvningen, kan kontrollere, at køretøjets specifikationer stemmer overens med de af fabrikanten opgivne specifikationer, at det kan benyttes til normal kørsel, og specielt at det kan starte i kold og varm tilstand.
 3.3. Prøvningsbrændstof
 3.3.1. Til prøvningen skal anvendes det i bilag 10 til dette regulativ definerede referencebrændstof.
 3.3.2. Køretøjer, som kan anvende enten benzin eller LPG eller NG/biomethan som brændstof, prøves i henhold til bilag 12 med de(t) korrekte referencebrændstof(fer) som defineret i bilag 10A.
 3.4. Opsætning af køretøjet
 3.4.1. Køretøjet skal så vidt muligt stå vandret under prøvningen for at undgå en unormal brændstoffordeling.
 3.4.2. Køretøjet skal udsættes for en luftstrøm med variabel hastighed. Blæserhastigheden skal være i funktionsområdet fra 10 km/h til mindst 50 km/h eller inden for funktionsområdet fra 10 km/h til mindst maksimumhastigheden for den anvendte prøvningscyklus. Inden for funktionsområdet fra 10 km/h til 50 km/h, skal den lineære lufthastighed ved blæserens afgang ligge inden for ± 5 km/h af den tilsvarende rullehastighed. I området over 50 km/h skal den lineære lufthastighed ligge inden for ± 10 km/h af den tilsvarende rullehastighed. Ved rullehastigheder på under 10 km/h kan lufthastigheden være nul.
 Ovennævnte lufthastighed skal bestemmes som en gennemsnitsværdi af en række målepunkter, som:
 a)
 for blæsere med en rektangulær afgang befinder sig i midten af hvert rektangel, som inddeler hele blæserens afgang i 9 felter (idet både blæseradgangens horisontale og vertikale sider inddeles i 3 lige store dele)
 b)
 for cirkulære blæserafgange skal afgangen inddeles i 8 lige store buer ved hjælp af vertikale linjer, horisontale linjer og linjer på 45°. Målepunkterne befinder sig på den radiale midterlinje af hver bue (22,5°) i en radius på to tredjedele af den samlede radius (som vist nedenfor).
 — Målingerne skal foretages uden køretøj eller anden hindring foran ventilatoren.
 Anordningen til måling af lineær lufthastighed skal befinde sig mellem 0 og 20 cm fra luftafgangen.
 Den valgte blæser skal have følgende specifikationer:
 a)
 Areal: mindst 0,2 m2
 b)
 Højde fra gulv til underkant: ca. 0,2 m
 c)


text:
Afstand til køretøjets forparti: ca. 0,3 m.
 Alternativt skal blæserhastigheden være mindst 6 m/s (21,6 km/h).
 Køleventilatorens højde og sideværts position kan ændres, hvis dette er hensigtsmæssigt.
 4. PRØVEUDSTYR
 4.1. Chassisdynamometer
 Kravene til chassisdynamometeret findes i tillæg 1.
 4.2. System til fortynding af udstødning
 Forskrifterne for systemet til fortynding af udstødningsgas findes i tillæg 2.
 4.3. Prøvetagning og analyse af gasemissioner
 Forskrifterne for udstyr til prøvetagning og analyse af gasemissioner findes i tillæg 3.
 4.4. Udstyr til partikelmasseemissioner (PM-emissioner)
 Forskrifterne for udstyr til prøvetagning og måling af partikelmasse findes i tillæg 4.
 4.5. Udstyr til partikelantalemissioner (PN-emissioner)
 Forskrifterne for udstyr til prøvetagning og måling af partikelantal findes i tillæg 5.
 4.6. Generelt udstyr i prøvningsrum
 Følgende temperaturer måles med en nøjagtighed på ±1,5 K:
 a)
 Luften i prøverummet
 b)
 Indsugningsluft til motoren
 c)
 Temperaturer i fortyndings- og prøvetagningssystem som påkrævet for emissionsmålingssystemer som defineret i tillæg 2-5 til dette bilag.
 Det atmosfæriske tryk skal kunne måles med en nøjagtighed på ± 0,1 kPa.
 Den absolutte luftfugtighed (H) skal kunne måles med en nøjagtighed på ± 5 %.
 5. BESTEMMELSE AF KØRETØJETS RULNINGSMODSTAND
 5.1. Prøvningsprocedure
 Proceduren for måling af køretøjets rulningsmodstand er beskrevet i tillæg 7.
 Denne procedure er ikke påkrævet, hvis chassisdynamometerbelastningen indstilles i henhold til køretøjets referencemasse.
 6. PROCEDURE FOR EMISSIONSPRØVNING
 6.1. Prøvecyklus
 Prøvecyklen består af to dele: del 1 (kørsel i byområder) og del 2 (kørsel uden for byområder) og er illustreret i figur 1/1. I løbet af hele prøvningen køres den elementære prøvecyklus for kørsel i byområder fire gange, efterfulgt af del 2.
 6.1.1. Elementær prøvecyklus for kørsel i byområder
 Prøvecyklussens del 1 omfatter 4 gange den elementære prøvecyklus i byområder, som er defineret i tabel 1, illustreret i figur 2 og sammenfattet nedenfor.
 Inddelt efter køremåde:
 Tid (s)
 %
 Tomgang
 60
 30,8
 35,4
 Deceleration med kobling frakoblet
 9
 4,6
 Gearskift
 8
 4,1
 Acceleration
 36
 18,5
 Konstant hastighed
 57
 29,2
 Deceleration
 25
 12,8
 I alt
 195
 100
 Inddelt efter gearskift:
 Tid (s)
 %
 Tomgang
 60
 30,8
 35,4
 Deceleration med kobling frakoblet
 9
 4,6
 Gearskift
 8
 4,1
 1. gear
 24
 12,3
 2. gear
 53
 27,2
 3. gear
 41
 21
 I alt
 195
 100
 Generelle oplysninger:
 Gennemsnitshastighed under prøven
 :
 19 km/h.
 Faktisk køretid
 :
 195 s
 Teoretisk tilbagelagt strækning pr. prøvecyklus
 :
 1,013 km
 Hertil svarende tilbagelagt strækning for de fire prøvecyklusser
 :
 4,052 km
 6.1.2. Cyklus for kørsel uden for byområder
 Prøvecyklussens del 2 er cyklussen med kørsel uden for byområder, som er defineret i tabel 2, illustreret i figur 3 og sammenfattet nedenfor.
 Inddelt efter køremåde:
 Tid (s)
 %
 Tomgang
 20
 5,0
 Deceleration med kobling frakoblet
 20
 5,0
 Gearskift
 6
 1,5
 Acceleration
 103
 25,8
 Konstant hastighed
 209
 52,2
 Deceleration
 42
 10,5
 I alt
 400
 100
 Inddeling efter gearskift:
 Tid (s)
 %
 Tomgang
 20
 5,0
 Deceleration med kobling frakoblet
 20
 5,0
 Gearskift
 6
 1,5
 1. gear
 5
 1,3
 2. gear
 9
 2,2
 3. gear
 8
 2
 4. gear
 99
 24,8
 5. gear
 233
 58,2
 I alt
 400
 100
 Generelle oplysninger:
 Gennemsnitshastighed under prøven
 :
 62,6 km/h
 Faktisk


text:
køretid
 :
 400 s
 Teoretisk tilbagelagt strækning pr. prøvecyklus
 :
 6,955 km
 Maksimal hastighed
 :
 120 km/h
 Maksimal acceleration
 :
 0,833 m/s2
 Maksimal deceleration
 :
 – 1,389 m/s2
 6.1.3. Brug af gearkassen
 6.1.3.1. Hvis den højeste hastighed, der kan nås i 1. gear, er under 15 km/h, benyttes 2., 3. og 4. gear til prøvecyklussen for kørsel i byområder (del 1) og 2., 3., 4. og 5. gear til prøvecyklussen for kørsel uden for byområder (del 2). 2., 3. og 4. gear kan ligeledes benyttes til prøvecyklussen for kørsel i byområder (del 1) og 2., 3., 4. og 5. gear til prøvecyklussen for kørsel uden for byområder (del 2), hvis det i køreanvisningerne anbefales at starte i 2. gear på plan vej, eller hvis 1. gear udelukkende er beregnet til terrænkørsel, langsom kørsel eller bugsering.
 Køretøjer, som ikke når op på de i prøvecyklussen krævede accelerations- og maksimumshastighedsværdier, skal køres med speederen i bund, indtil de igen når den krævede kørselskurve. Afvigelserne fra prøvecyklussen anføres i prøvningsrapporten.
 Køretøjer med halvautomatisk gear prøves med gearet i den til ligeudkørsel normalt benyttede stilling, og gearskiftet anvendes i henhold til fabrikantens anvisninger.
 6.1.3.2. Køretøjer med automatgear prøves i højeste gear (position »drive«). Speederen aktiveres således, at der opnås så jævn en acceleration som mulig, og således, at der skiftes gennem gearene i normal rækkefølge. Gearskiftepunkterne i tabel 1 og 2 i dette bilag finder ikke anvendelse; accelerationen fortsættes gennem den fase, der er repræsenteret ved den rette linje mellem afslutningen af hver tomgangsfase og begyndelsen af den næstfølgende fase med konstant hastighed. De i punkt 6.1.3.4 og 6.1.3.5 nedenfor angivne tolerancer finder anvendelse.
 6.1.3.3. Køretøjer med manuelt betjent overgear prøves uden brug af overgear under prøvecyklussen for kørsel i byområder (del 1) og med brug af overgear under prøvecyklussen for kørsel uden for byområder (del 2).
 6.1.3.4. Der tillades en tolerance på ± 2 km/h mellem den foreskrevne hastighed og den teoretiske hastighed under acceleration, ved konstant hastighed og under deceleration med brug af køretøjets bremser. Hvis køretøjet decelererer hurtigere uden brug af bremser, finder kun bestemmelserne i punkt 6.4.4.3 nedenfor anvendelse. Der accepteres hastighedstolerancer, der er større end de foreskrevne under overgangen fra én fase til en anden, forudsat at tolerancerne ikke på noget tidspunkt overskrides i mere end 0,5 sek.
 6.1.3.5. Tidstolerancerne er ± 1 s. Disse tolerancer gælder både ved begyndelsen og afslutningen af hver gearskiftefase i prøvecyklen for kørsel i byområder (del 1) og for prøveafsnit nr. 3, 5 og 7 i prøvecyklussen for kørsel uden for byområder (del 2). Det skal bemærkes, at den samlede tilladte tidstolerance på 2 s inkluderer den tid, der medgår til gearskift, og giver om nødvendigt et vist spillerum til at indhente prøvecyklussen.
 6.2. Forberedelse af prøvningerne
 6.2.1. Indstilling af effektabsorption og inerti
 6.2.1.1. Effektabsorption bestemt ved vejprøve af køretøjet
 Dynamometeret skal indstilles, således at de roterende massers totale inerti simulerer den inerti og andre køremodstandskræfter, der påvirker køretøjet, når dette kører på vej. Metoden til bestemmelse af denne effektabsorption er beskrevet i


text:
punkt 5 i dette bilag.
 Dynamometer med fast effektabsorptionskurve: effektabsorptionssimulatoren indstilles således, at den absorberer den effekt, der udøves på drivhjulene ved en konstant hastighed på 80 km/h, og den absorberede effekt ved 50 km/h registreres.
 Dynamometer med indstillelig effektabsorptionskurve: effektabsorptionssimulatoren indstilles således, at den absorberer den effekt, der udøves på drivhjulene ved en konstant hastighed på 120, 100, 80, 60, 40 og 20 km/h.
 6.2.1.2. Effektabsorption bestemt ved køretøjets referencemasse
 Med fabrikantens samtykke kan følgende metode anvendes:
 Bremsen justeres således, at den udøvede belastning på de drivende hjul ved en konstant hastighed på 80 km/h er i overensstemmelse med tabel 3.
 Er den tilsvarende ækvivalente inerti ikke til rådighed på dynamometeret, anvendes den største af de værdier, der er nærmest køretøjets referencemasse.
 For andre køretøjer end personbiler med en referencemasse på over 1 700 kg eller køretøjer med permanent firehjulstræk multipliceres effektværdierne i tabellen i tabel 3 med 1.3.
 6.2.1.3. Den anvendte metode og de opnåede værdier (ækvivalent inerti, karakteristikindstillingsparametre) anføres i prøvningsrapporten.
 6.2.2. Foreløbige prøvecyklusser
 Der gennemføres efter behov en række foreløbige prøvecyklusser med henblik på at fastslå, hvordan speeder og bremsepedal bedst aktiveres, for at cyklussen ligger så tæt på den teoretiske prøvecyklus som muligt inden for de foreskrevne grænser, som cyklussen gennemføres under.
 6.2.3. Dæktryk
 Dæktrykket skal være som specificeret af fabrikanten og som anvendt ved den foreløbige vejprøve til justering af bremser. På dynamometere med to ruller kan dæktrykket øges med indtil 50 % over det af fabrikanten anbefalede dæktryk. Det faktisk anvendte dæktryk skal anføres i prøvningsrapporten.
 6.2.4. Måling af baggrundspartikelmasse
 Baggrundsniveauet af partikler i fortyndingsluften kan bestemmes ved at lede filtreret fortyndingsluft gennem et partikelfilter. Udtagningen skal foretages fra samme sted som for partikelprøveudtagningen. Én måling kan foretages før eller efter prøvningen. Målinger af partikelmasse kan korrigeres ved at fratrække baggrundsbidraget fra fortyndingssystemet. Det tilladelige baggrundsbidrag er ≤ 1mg/km (eller ækvivalent masse på filteret). Hvis baggrunden overskrider dette niveau anvendes standardværdien på 1 mg/km (eller ækvivalent masse på filteret). Hvis fratrækningen af baggrundsbidraget giver et negativt resultat, skal resultatet for partikelmasse anses for at være nul.
 6.2.5. Måling af partikelantalbaggrund
 Fratrækningen af partikelantalbaggrund kan bestemmes ved prøveudtagning af fortyndingsluft fra et punkt efter partikel- og carbonhydridfiltrene ind i målesystemet for partikelantal. Baggrundskorrigering af partikelantalmålinger er ikke tilladt ved typegodkendelse, men kan på fabrikantens anmodning anvendes til kontrol af produktionens overensstemmelse og overensstemmelse efter ibrugtagning, hvis der er indikationer for, at bidraget fra tunnellen er signifikant.
 6.2.6. Valg af partikelmassefilter
 Et enkelt partikelfilter uden backup anvendes for kombinationen af cyklussens faser for kørsel i byområder og uden for byområder.
 Et par af partikelfiltre, ét for fasen i byområder og ét for fasen uden for byområder, må kun anvendes uden backup-filtre, hvis stigningen i trykfaldet i prøvetagningsfilteret inden for perioden fra emissionsprøvnings start til dens afslutning ellers forventes at være på over 25 kPa.
 6.2.7. Klargøring af partikelmassefilter
 6.2.7.1. Prøveudtagningsfiltrene for partikelmasse konditioneres (temperatur og luftfugtighed) i mindst 2 og højst 80 timer inden prøvningen på en åben bakke, der er beskyttet mod støv og


text:
anbragt i et luftkonditioneret lokale. Efter denne konditionering vejes de klinisk rene filtre og opbevares, indtil de skal anvendes. Anvendes filtrene ikke inden for en time, efter at de er taget ud af vejelokalet, skal de vejes på ny.
 6.2.7.2. 1-times grænsen kan erstattes af en 8-timers grænse, hvis en af eller begge følgende betingelser er opfyldt:
 6.2.7.2.1.
 et stabiliseret filter anbringes og opbevares i en aflukket filterholder med tillukkede ender, eller
 6.2.7.2.2.
 et stabiliseret filter anbringes i en aflukket filterholder, som umiddelbart derefter anbringes i prøveudtagningsudstyr, hvorigennem der ikke er nogen strømning.
 6.2.7.3. Partikelprøveudtagningssystemet startes og klargøres til prøveudtagning.
 6.2.8. Klargøring af partikelantalmåling
 6.2.8.1. Det partikelspecifikke fortyndingssystem og måleudstyret startes og klargøres til prøveudtagning.
 6.2.8.2. Før prøvningen/prøvningerne kontrolleres det, at de dele af partikelprøveudtagningssystemet, der tæller partiklerne og fjerner flygtige partikler, i henhold til tillæg 5 punkt 2.3.1 og 2.3.3.
 Partikeltællerens respons skal prøves nær nul før hver prøvning og dagligt, hvis der er store partikelkoncentrationer, ved brug af omgivende luft.
 Hvis indgangen er udstyret med et HEPA-filter, skal det påvises, at der ikke er utætheder nogen steder i prøveudtagningssystemet.
 6.2.9. Kontrol af gasanalysatorerne
 Emissionsanalysatorerne for gasserne nulstilles og kalibreres. Prøvetagningssækkene tømmes.
 6.3. Konditioneringsmetode
 6.3.1. Med henblik på måling af partikler skal den i punkt 6.1 i dette bilag beskrevne del II-prøvecyklus anvendes til prækonditionering af køretøjet højst 36 timer og mindst seks timer før prøvning. Der gennemkøres tre på hinanden følgende prøvecyklusser. Dynamometerindstillingen angives som i punkt 6.2.1 ovenfor.
 Hvis fabrikanten anmoder om det, kan køretøjer med motorer med styret tænding med indirekte indsprøjtning prækonditioneres med en del I-kørecyklus og to del II-kørecyklusser.
 I et prøvningsanlæg, hvor der kan være risiko for kontaminering af køretøjsprøvning med ringe emission med resterne fra en tidligere køretøjsprøvning af køretøj med stor emission, anbefales det, at der med henblik på prækonditionering af prøvetagningsudstyret med et køretøj med lav emission gennemkøres en stationær cyklus med 120 km/h i 20 minutter efterfulgt af tre del II-cyklusser.
 Efter denne prækonditionering, og før prøvningen, anbringes køretøjerne i et rum, hvor temperaturen holdes forholdsvis konstant mellem 293 og 303 K (20 og 30 °C). Denne konditionering skal ske i mindst seks timer, og under alle omstændigheder indtil temperaturen i motorolie og evt. kølevæske kun afviger med ± 2 K fra rumtemperaturen.
 Hvis fabrikanten kræver det, udføres prøvningen senest 30 timer efter, at køretøjet har kørt ved normal temperatur.
 6.3.3. Køretøjer med motor med styret tænding, som anvender LPG eller NG/biomethan som brændstof eller er udstyret således, at de kan anvende enten benzin eller LPG eller NG/biomethan, skal mellem prøvningerne med henholdsvis det første og det andet gasformige brændstof prækonditioneres, før de prøves på det andet referencebrændstof. Denne prækonditionering udføres med det andet referencebrændstof, idet der køres en konditioneringscyklus bestående af én gang del I (byområde) og to gange del II (uden for byområder) af den testcyklus, som er beskrevet i tillæg 1 til dette bilag. På fabrikantens begæring og med godkendelse af den tekniske tjeneste kan denne prækonditioneringscyklus udvides. Dynamometerindstillingen skal være den, der er angivet i


text:
punkt 6.2 i dette bilag.
 6.4. Prøvningsmetode
 6.4.1. Start af motoren
 6.4.1.1. Motoren startes som anvist af fabrikanten og som beskrevet i instruktionsbogen til seriefremstillede køretøjer.
 6.4.1.2. Den første cyklus starter ved indledningen til motoropstartsproceduren.
 6.4.1.3. Anvendes LPG eller NG/biomethan som brændstof, tillades det, at motoren startes på benzin og stilles om til LPG eller NG/biomethan efter et forudbestemt tidsrum, som ikke kan ændres af føreren.
 6.4.2. Tomgang
 6.4.2.1. For manuelt gearskifte eller halvautomatisk gearkasse se tabel 1 og 2.
 6.4.2.2. Automatgear
 Efter den førte indkobling må gearvælgeren ikke på noget tidspunkt under prøvningen flyttes ud af sin oprindelige position undtagen i det i punkt 6.4.3.3 anførte tilfælde, eller hvis gearvælgeren kan benyttes til at aktivere et eventuelt overgear.
 6.4.3. Acceleration
 6.4.3.1. Accelerationsfaserne gennemkøres med så konstant en acceleration som mulig.
 6.4.3.2. Hvis en acceleration ikke kan foretages på den foreskrevne tid, tages den fornødne ekstratid så vidt muligt af den tid, der er givet til at foretage gearskift, og ellers af den efterfølgende fase med konstant hastighed.
 6.4.3.3. Automatgear
 Hvis acceleration ikke kan foretages på den foreskrevne tid, bruges gearvælgeren som foreskrevet for manuelle gear.
 6.4.4. Deceleration
 6.4.4.1. Alle decelerationer i den elementære prøvecyklus for kørsel i byområder (del 1) foretages ved, at foden løftes helt fra speederen med koblingen tilkoblet. Koblingen frakobles uden at flytte gearvælgeren ved den højeste af følgende hastigheder: 10 km/h eller den hastighed, der svarer til motorens tomgangshastighed.
 Alle decelerationer i prøvecyklussen for kørsel uden for byområder (del 2) foretages ved, at foden løftes helt fra speederen med koblingen tilkoblet. Koblingen frakobles uden at flytte gearvælgeren ved en hastighed på 50 km/h ved den sidste deceleration.
 6.4.4.2. Hvis decelerationen tager længere tid end foreskrevet for den pågældende fase, benyttes køretøjets bremser for at følge prøvecyklussens timing.
 6.4.4.3. Hvis decelerationen tager kortere tid end foreskrevet for den pågældende fase, opnås på ny overensstemmelse med timingen af den teoretiske prøvecyklus ved at indføje en fase med konstant hastighed eller en tomgangsfase, indtil det næste prøveafsnit indledes.
 6.4.4.4. Ved afslutningen af decelerationsfasen (standsning af køretøjet på rullerne) i den elementære prøvecyklus for kørsel i byområder (del 1) sættes gearet i frigear, og koblingen tilkobles.
 6.4.5. Konstant hastighed
 6.4.5.1. »Pumpende« eller manglende gasgivning skal undgås ved overgangen fra acceleration til den efterfølgende fase med konstant hastighed.
 6.4.5.2. I perioderne med konstant hastighed skal speederen fastholdes i en bestemt stilling.
 6.4.6. Prøveudtagning
 Prøvetagningen begynder inden eller ved motoropstarten og slutter ved ophøret af den afsluttende tomgangsperiode i cyklussen med kørsel uden for byområder (del 2) eller, ved prøvningstype VI, den afsluttende tomgangsperiode i den sidste elementære cyklus for kørsel i byområder (del 1).
 6.4.7. Under prøvningen registreres hastigheden som funktion af tiden eller indsamles af datafangstsystemet, således at det kan vurderes, om de gennemførte prøvecyklusser er korrekt udført.
 6.4.8. Partiklerne skal måles kontinuerligt i prøveudtagningssystemet for partikler. Gennemsnitskoncentrationerne bestemmes ved integration af signalerne fra analysatorerne gennem hele testcyklussen.
 6.5. Procedurer efter prøvningen
 6.5.1. Kontrol af gasanalysator
 Analysatorernes nulstillings- og kalibreringsvisninger, som anvendes til kontinuerlig måling, skal kontrolleres. Prøvningen anses


text:
for acceptabel, hvis forskellen mellem resultaterne før og efter prøvning er mindre end 2 % af kalibreringsgassens værdi.
 6.5.2. Vejning af partikelfilter
 Referencefiltre skal vejes senest 8 timer efter vejning af prøvningsfilteret. Det kontaminerede partikelprøvningsfilter bringes til vejelokalet senest én time efter analyserne af udstødningsgasserne. Prøvningsfilteret skal konditioneres i mindst 2 timer og højst 80 timer og derefter vejes.
 6.5.3. Analyse af prøvesække
 6.5.3.1. Udstødningsgasserne i indsamlingssækken skal analyseres så hurtigt som muligt og senest 20 minutter efter prøvecyklussens afslutning.
 6.5.3.2. Før analyse af hver prøve skal det analyseområde, som skal anvendes til det pågældende forurenende stof, nulstilles med den korrekte nulstillingsgas.
 6.5.3.3. Analysatorerne indstilles derefter i henhold til kalibreringskurverne ved hjælp af kalibreringsgasser med en nominel koncentration på 70 til 100 % af måleområdet.
 6.5.3.4. Derefter kontrolleres analysatorernes nulstilling igen: Hvis den aflæste værdi afviger med mere end 2 % på måleskalaen fra værdien ved nulstillingen i henhold til punkt 6.5.3.2, gentages proceduren for den pågældende analysator.
 6.5.3.5. Derefter analyseres prøverne.
 6.5.3.6. Efter analysen gentages kontrollen af nulpunkt og kalibreringspunkter med brug af de samme gasser. Hvis værdierne ved denne fornyede kontrol ikke afviger med mere end ± 2 % fra værdierne i punkt 6.5.3.3, betragtes analysen som gyldig.
 6.5.3.7. I alle punkter i dette afsnit skal flowhastighed og tryk af de forskellige gasser være den samme, som er anvendt ved kalibrering af analysatorerne.
 6.5.3.8. Værdien for koncentrationen af hvert af de målte forurenende stoffer i gasserne er den værdi, der aflæses efter stabilisering af måleapparaturet. Emissionen af carbonhydrider fra motorer med kompressionstænding beregnes ud fra aflæsningen på den integrerede HFID-enhed korrigeret for eventuelle variationer i strømningshastigheden som vist i punkt 6.6.6 nedenfor.
 6.6. Beregning af emissioner
 6.6.1. Bestemmelse af volumen
 6.6.1.1. Beregning af volumen, når der benyttes et system med variabel fortynding med konstantstrømningsstyring ved drøvling eller venturi.
 Parametrene til bestemmelse af volumenstrømmen registreres løbende, og det samlede volumen gennem hele prøvningens varighed beregnes.
 6.6.1.2. Beregning af volumen, når der benyttes positiv fortrængningspumpe.
 Volumenet af fortyndet udstødningsgas målt i systemer med positiv fortrængningspumpe beregnes ved hjælp af følgende formel:
 V = Vo · N
 hvor
 V
 =
 volumen af den fortyndede gas i l/prøvning (før korrektion)
 Vo
 =
 gasvolumen transporteret af den positive fortrængningspumpe under prøvningsvilkår i l/omdrejning
 N
 =
 antal omdrejninger pr. prøvning.
 6.6.1.3. Korrektion af volumen til standardbetingelser
 Volumenet af den fortyndede udstødningsgas korrigeres ved hjælp af følgende formel:
 (1)
 hvor:
 (2)
 PB
 =
 barometertrykket i prøvelokalet i kPa
 P1
 =
 undertryk ved fortrængningspumpens sugeside i kPa i forhold til barometertrykket i den omgivende luft
 Tp
 =
 gennemsnitstemperaturen i den fortyndede udstødningsgas ved fortrængningspumpens sugeside under prøven (K).
 6.6.2. Samlet gas- og partikelmasse
 Massen M af hver forurenende gas fra køretøjet under prøvningen er produktet af volumenkoncentrationen og volumenet af den pågældende gas, idet følgende massefyldeværdier anvendes under de ovenfor nævnte referencebetingelser:
 For carbonmonoxid (CO):
 d = 1,25 g/l
 For carbonhydrider:
 For benzin (E5) (C1H1,89O0,016)
 d = 0,631 g/1
 For diesel (B5) (C1H1,86O0,005)
 d = 0,622 g/1
 For LPG (CH2,525)
 d = 0,649 g/l
 For NG/biomethan


text:
(C1H4)
 d = 0,714 g/l
 For ethanol (E85) (C1H2,74O0,385)
 d = 0,932 g/l
 For nitrogenoxider (NOx):
 d = 2,05 g/1
 6.6.3. Masseemissioner af forurenende gasser beregnes ved hjælp af følgende ligning:
 (3)
 hvor
 Mi
 =
 masseemission af det forurenende stof (i) i g/km
 Vmix
 =
 volumen af den fortyndede udstødningsgas i 1/prøvning og korrigeret til standardbetingelser (273,2 K og 101,33 kPa)
 Qi
 =
 densitet af det forurenende stof (i) i g/l ved normal temperatur og tryk (273,2 K og 101,33 kPa)
 kh
 =
 luftfugtighedskorrektionsfaktor til beregning af masseemissionen af nitrogenoxider. Der foretages ingen luftfugtighedskorrektion for HC og CO
 Ci
 =
 koncentrationen af det forurenende stof (i) i den fortyndede udstødningsgas udtrykt i ppm og korrigeret for mængden af forurenende stof (i) i fortyndingsluften
 d
 =
 afstand svarende til prøvecyklussen i km.
 6.6.4. Korrektion for fortyndingsluftkoncentration
 Koncentrationen af forurenende stoffer i den fortyndede udstødningsgas skal korrigeres med mængden af forurenende stof i fortyndingsluften som følger:
 (4)
 hvor
 Ci
 =
 koncentrationen af det forurenende stof (i) i den fortyndede udstødningsgas udtrykt i ppm og korrigeret for mængden af forurenende stof (i) i fortyndingsluften
 Ce
 =
 målt koncentration af det forurenende stof (i) i den fortyndede udstødningsgas udtrykt i ppm
 Cd
 =
 koncentration af det forurenende stof (i) i fortyndingsluften udtrykt i ppm
 DF
 =
 fortyndingsfaktor.
 Fortyndingsfaktoren beregnes således:
 for benzin (E5)
 (5a)
 og diesel (B5)
 (5a)
 for LPG
 (5b)
 for NG/biomethan
 (5c)
 for ethanol (E85)
 (5d)
 Hvor:
 CCO2
 =
 koncentrationen af CO2 i den fortyndede udstødningsgas i udtagningssækken udtrykt i % vol
 CHC
 =
 koncentrationen af HC i den fortyndede udstødningsgas i udtagningssækken udtrykt i ppm carbonækvivalent
 CCO
 =
 koncentrationen af CO i den fortyndede udstødningsgas i udtagningssækken udtrykt i ppm.
 Koncentrationen af non-methan carbonhydrider beregnes som følger:
 CNMHC = CTHC – (Rf CH4 · CCH4)
 hvor:
 CNMHC
 =
 korrigeret koncentration af NMHC i den fortyndede udstødningsgas udtrykt i ppm carbonækvivalens
 CTHC
 =
 koncentrationen af THC i den fortyndede udstødningsgas udtrykt i ppm carbonækvivalent og korrigeret med mængden af THC i fortyndingsluften
 CCH4
 =
 koncentrationen af CH4 i den fortyndede udstødningsgas udtrykt i ppm carbonækvivalent og korrigeret med mængden af CH4 i fortyndingsluften
 Rf CH4
 =
 er FID-responsfaktoren for methan som defineret i punkt 2.3.3 i tillæg 3 til bilag 4A.
 6.6.5. Beregning af NO-fugtighedskorrektionsfaktoren
 For at korrigere for luftfugtighedens indflydelse på resultaterne for nitrogenoxider foretages følgende beregninger:
 (6)
 hvor:
 hvor:
 H
 =
 absolut luftfugtighed udtrykt i g vand pr. kg tør luft
 Ra
 =
 relativ fugtighed i den omgivende luft udtrykt i %
 Pd
 =
 mættet damptryk ved den omgivende lufts temperatur udtrykt i kPa
 PB
 =
 det atmosfæriske tryk i prøvelokalet udtrykt i kPa.
 6.6.6. Bestemmelse af HC for motorer med kompressionstænding
 Den gennemsnitlige HC-koncentration til bestemmelse af HC-emissioner fra motorer med kompressionstænding beregnes ved hjælp af følgende formel:
 (7)
 hvor:
 =
 integralet af den opvarmede FID-analyseenheds registreringer under prøvningen (t2 – t1)
 Ce
 =
 HC-koncentrationen målt i den fortyndede udstødningsgas i ppm af Ci erstatter CHC i alle relevante ligninger.
 6.6.7. Partikelbestemmelse
 Partikelemissionen Mp (g/km) beregnes ved hjælp af


text:
følgende ligning:
 hvis udstødningsgassen føres uden om tunnelen
 hvis udstødningsgassen føres tilbage til tunnelen,
 hvor:
 Vmix
 =
 volumen af fortyndet udstødningsgas (se punkt 6.6.1) under standardbetingelser
 Vep
 =
 volumen af den udstødningsgas, der strømmer gennem partikelfiltrene under standardbetingelser
 Pe
 =
 partikelmasse udskilt på filter/filtre
 d
 =
 afstand svarende til prøvningscyklussen i km
 Mp
 =
 partikelemission i g/km.
 Hvis der er foretaget korrektion for baggrundsniveauet af partikler fra fortyndingssystemet, skal denne foretages i overensstemmelse med punkt 6.2.4. I så fald beregnes partikelmassen (g/km) som følger:
 hvis udstødningsgassen føres uden om tunnelen
 hvis udstødningsgassen føres tilbage til tunnelen.
 hvor:
 Vap
 =
 volumen af den tunnelluft, der strømmer gennem baggrundspartikelfiltrene under standardbetingelser
 Pa
 =
 partikelmasse udskilt på baggrundsfilter
 DF
 =
 fortyndingsfaktor som bestemt i punkt 6.6.4.
 Hvis anvendelsen af en baggrundskorrektion resulterer i en negativ partikelmase (i g/km), anses resultatet for at være nul g/km partikelmasse.
 6.6.8. Bestemmelse af partikelantal
 Emission i partikelantal beregnes ved hjælp af følgende ligning:
 hvor:
 N
 =
 emission i partikelantal udtrykt i partikler pr. km
 V
 =
 volumen af den fortyndede udstødningsgas i 1/prøvning og korrigeret til standardbetingelser (273,2 K og 101,33 kPa)
 K
 =
 kalibreringsfaktor til korrektion af partikelantaltællerens målinger til referenceinstrumentets niveau, hvis dette ikke anvendes internt i partikelantaltælleren. Når kalibreringsfaktoren anvendes internt i partikelantaltælleren, anvendes værdien 1 for k i ovenstående ligning
 =
 korrigeret partikelkoncentration fra den fortyndede udstødningsgas udtrykt som gennemsnittet af partikler pr. kubikcentimeter fra emissionsprøvningen, inklusive hele kørselscyklussen. Hvis volumenresultatet () for gennemsnitskoncentrationen ikke gives ved standardbetingelser (273,2 K og 101,33 kPa), skal koncentrationerne korrigeres til disse betingelser (),
 =
 reduktionsfaktor for gennemsnitlig partikelkoncentration i den enhed, der fjerner flygtige partikler, ved den fortyndingsindstilling, der anvendes ved prøvningen
 d
 =
 afstand svarende til prøvecyklussen i km
 =
 beregnes efter følgende ligning:
 hvor:
 Ci =
 en diskret måling af partikelkoncentration i den fortyndede udstødningsgas fra partikeltælleren i partikler pr. kubikcentimeter og korrigeret for koincidens
 n =
 samlet antal diskrete målinger af partikelkoncentration foretaget under prøvecyklussen
 n
 beregnes efter følgende ligning:
 n = T · f
 hvor:
 T
 =
 prøvecyklussens varighed i sekunder
 f
 =
 data-logging-frekvens for partikeltæller i Hz
 6.6.9. Indregning af masseemissioner fra køretøjer med periodisk regenererende anordninger
 Hvis køretøjet er udstyret med et periodisk regenererende system som defineret i regulativ nr. 83, ændringsserie 06, bilag 13: Prøvningsprocedure for emission fra et køretøj med periodisk regenererende system
 6.6.9.1.
 Bestemmelserne i bilag 13 finder kun anvendelse på målinger af partikelmasse og ikke på målinger af partikelantal.
 6.6.9.2.
 Ved prøveudtagning af partikelmasse under en prøvning, hvor køretøjet gennemfører en planlagt regenerering, må filteroverfladens temperatur ikke overstige 192 °C.
 6.6.9.3.
 Ved prøveudtagning af masse under en prøvning, hvor regenereringsanordningen befinder sig i en stabiliseret belastningssituation (dvs. køretøjet foretager ikke en regenerering), anbefales det, at køretøjet har gennemført > 1/3 af km-afstanden mellem planmæssige regenereringer, eller at den periodisk regenererende anordning er blevet belastet uden for køretøjet.
 Med henblik på prøvning af produktionens overensstemmelse kan fabrikanten sikre, at dette er inkluderet inden for evolutionskoefficienten. I så fald erstattes punkt 8.2.3.2.2 i dette regulativ af punkt 6.6.9.3.1


text:
i dette bilag.
 6.6.9.3.1.
 Anmoder fabrikanten om tilkøring (»x« km, hvor x ≤ 3 000 km for køretøjer med styret tænding, og x ≤ 15 000 km for køretøjer med kompressionstænding, og hvor køretøjet er > 1/3 af distancen mellem regenereringer), sker beregningen således:
 a)
 de forurenende emissioner (type I) måles ved nul og ved »x« km på det først afprøvede køretøj
 b)
 emissionernes udviklingskoefficient mellem nul og »x« km beregnes for hvert af de forurenende stoffer:
 Koefficienten kan være under 1.
 a)
 De følgende køretøjer tilkøres ikke, men deres emissioner ved nul km omregnes ved hjælp af udviklingskoefficienten.
 I så fald benyttes følgende værdier:
 a)
 værdierne ved »x« km for det første køretøj
 b)
 værdierne ved nul km ganget med udviklingskoefficienten for de følgende køretøjer.
 Tabel 1
 Elementær prøvecyklus for kørsel i byområder på chassisdynamometer (del 1)
 Køremåde
 Prøveafsnit
 Acceleration
 (m/s2)
 Hastighed
 (km/h)
 Varighed af hver:
 I alt tid (s)
 Gearvalg ved manuelt gear
 køremåde (s)
 prøveafsnit (s)
 1
 Tomgang
 1
 0
 0
 11
 11
 11
 6 s PM + 5 s K1
 (1)
 2
 Acceleration
 2
 1,04
 0-15
 4
 4
 15
 1
 3
 Konstant hastighed
 3
 0
 15
 9
 8
 23
 1
 4
 Deceleration
 4
 –0,69
 15-10
 2
 5
 25
 1
 5
 Deceleration med kobling frakoblet
 –0,92
 10-0
 3
 28
 K1
 (1)
 6
 Tomgang
 5
 0
 0
 21
 21
 49
 16 s PM + 5 s K1
 (1)
 7
 Acceleration
 6
 0,83
 0-15
 5
 12
 54
 1
 8
 Gearskift
 15
 2
 56
 9
 Acceleration
 0,94
 15-32
 5
 61
 2
 10
 Konstant hastighed
 7
 0
 32
 24
 24
 85
 2
 11
 Deceleration
 8
 –0,75
 32-10
 8
 11
 93
 2
 12
 Deceleration med kobling frakoblet
 –0,92
 10-0
 3
 96
 K 2
 (1)
 13
 Tomgang
 9
 0
 0
 21
 117
 16 s PM + 5 s K1
 (1)
 14
 Acceleration
 10
 0,83
 0-15
 5
 26
 122
 1
 15
 Gearskift
 15
 2
 124
 16
 Acceleration
 0,62
 15-35
 9
 133
 2
 17
 Gearskift
 35
 2
 135
 18
 Acceleration
 0,52
 35-50
 8
 143
 3
 19
 Konstant hastighed
 11
 0
 50
 12
 12
 155
 3
 20
 Deceleration
 12
 –0,52
 50-35
 8
 8
 163
 3
 21
 Konstant hastighed
 13
 0
 35
 13
 13
 176
 3
 22
 Gearskift
 14
 35
 2
 12
 178
 23
 Deceleration
 –0,99
 35-10
 7
 185
 2
 24
 Deceleration med kobling frakoblet
 –0,92
 10-0
 3
 188
 K2
 (1)
 25
 Tomgang
 15
 0
 0
 7
 7
 195
 7 s PM (1)
 Tabel 2
 Prøvecyklus for kørsel uden for byområder (del 2) for type I-prøven
 Nr.
 Køremåde
 Prøveafsnit
 Acceleration
 (m/s2)
 Hastighed
 (km/h)
 Varighed af hver:
 I alt tid (s)
 Gearvalg ved manuelt gear
 køremåde (s)
 prøveafsnit (s)
 1
 Tomgang
 1
 0
 0
 20
 20
 20
 K1
 (2)
 2
 Acceleration
 2
 0,83
 0-15
 5
 41
 25
 1
 3
 Gearskift
 15
 2
 27
 —
 4
 Acceleration
 0,62
 15-35
 9
 36
 2
 5
 Gearskift
 35
 2
 38
 —
 6
 Acceleration
 0,52
 35-50
 8
 46
 3
 7
 Gearskift
 50
 2
 48
 —
 8
 Acceleration
 0,43
 50-70
 13
 61
 4
 9
 Konstant hastighed
 3
 0
 70
 50
 50
 111
 5
 10


text:
Deceleration
 4
 –0,69
 70-50
 8
 8
 119
 4 s.5 + 4 s.4
 11
 Konstant hastighed
 5
 0
 50
 69
 69
 188
 4
 12
 Acceleration
 6
 0,43
 50-70
 13
 13
 201
 4
 13
 Konstant hastighed
 7
 0
 70
 50
 50
 251
 5
 14
 Acceleration
 8
 0,24
 70-100
 35
 35
 286
 5
 15
 Konstant hastighed (3)
 9
 0
 100
 30
 30
 316
 5 (3)
 16
 Acceleration (3)
 10
 0,28
 100-120
 20
 20
 336
 5 (3)
 17
 Konstant hastighed (3)
 11
 0
 120
 10
 20
 346
 5 (3)
 18
 Deceleration (3)
 12
 –0,69
 120-80
 16
 34
 362
 5 (3)
 19
 Deceleration (3)
 –1,04
 80-50
 8
 370
 5 (3)
 20
 Deceleration med kobling frakoblet
 1,39
 50-0
 10
 380
 K5
 (2)
 21
 Tomgang
 13
 0
 0
 20
 20
 400
 PM (2)
 Tabel 3
 Simulerede krav til inerti og dynamometerbelastning
 Køretøjets referencemasse RW(kg)
 Ækvivalent inerti
 Effekt og belastning optaget af dynamometer ved 80 km/h
 Køremodstands-koefficienter
 kg
 kW
 N
 a (N)
 b(N/kph)
 RW ≤ 480
 455
 3,8
 171
 3,8
 0,0261
 480 < RW ≤ 540
 510
 4,1
 185
 4,2
 0,0282
 540 < RW ≤ 595
 570
 4,3
 194
 4,4
 0,0296
 595 < RW ≤ 650
 625
 4,5
 203
 4,6
 0,0309
 650 < RW ≤ 710
 680
 4,7
 212
 4,8
 0,0323
 710 < RW ≤ 765
 740
 4,9
 221
 5,0
 0,0337
 765 < RW ≤ 850
 800
 5,1
 230
 5,2
 0,0351
 850 < RW ≤ 965
 910
 5,6
 252
 5,7
 0,0385
 965 < RW ≤ 1 080
 1 020
 6,0
 270
 6,1
 0,0412
 1 080 < RW ≤ 1 190
 1 130
 6,3
 284
 6,4
 0,0433
 1 190 < RW ≤ 1 305
 1 250
 6,7
 302
 6,8
 0,0460
 1 305 < RW ≤ 1 420
 1 360
 7,0
 315
 7,1
 0,0481
 1 420 < RW ≤ 1 530
 1 470
 7,3
 329
 7,4
 0,0502
 1 530 < RW ≤ 1 640
 1 590
 7,5
 338
 7,6
 0,0515
 1 640 < RW ≤ 1 760
 1 700
 7,8
 351
 7,9
 0,0536
 1 760 < RW ≤ 1 870
 1 810
 8,1
 365
 8,2
 0,0557
 1 870 < RW ≤ 1 980
 1 930
 8,4
 378
 8,5
 0,0577
 1 980 < RW ≤ 2 100
 2 040
 8,6
 387
 8,7
 0,0591
 2 100 < RW ≤ 2 210
 2 150
 8,8
 396
 8,9
 0,0605
 2 210 < RW ≤ 2 380
 2 270
 9,0
 405
 9,1
 0,0619
 2 380 < RW ≤ 2 610
 2 270
 9,4
 423
 9,5
 0,0646
 2 610 < RW
 2 270
 9,8
 441
 9,9
 0,0674
 Figur 1
 Prøvecyklus ved type I-prøven
 Figur 2
 Elementær prøvecyklus for kørsel i byområder for type I-prøven
 Figur 3
 Prøvecyklus for kørsel uden for byområder (del 2) for type I-prøven
 (1) PM = frigear, kobling tilkoblet. K1, K2 = 1. eller 2. gear, kobling frakoblet.
 (2) PM = frigear, kobling tilkoblet. K1, K5 = 1. eller 2. gear, kobling frakoblet.
 (3) Der kan benyttes yderligere gear efter fabrikantens anvisninger, hvis køretøjet er udstyret med en transmission med mere end fem gear.
 Tillæg 1
 Chassisdynamometer
 1. FORSKRIFTER
 1.1. Generelle krav


text:
1.1.1.
 Dynamometeret skal kunne simulere køremodstanden på vej og være én af følgende to typer:
 a)
 dynamometer med fast effektabsorptionskurve, dvs. et dynamometer, hvis fysiske parametre giver en fast effektabsorptionskurveform
 b)
 dynamometer med indstillelig effektabsorptionskurve, dvs. et dynamometer med mindst to køremodstandsparametre, der kan justeres med henblik på at ændre effektabsorptionskurvens form.
 1.1.2.
 For dynamometere med elektrisk inertisimulering skal det påvises, at de svarer til mekaniske inertisystemer. Metoden til påvisning heraf er beskrevet i tillæg 6 til dette bilag.
 1.1.3.
 Hvis den samlede fremdriftsmodstand på vej ikke kan reproduceres på chassisdynamometeret for hastigheder mellem 10 og 120 km/h, anbefales det at benytte et chassisdynamometer med de nedenfor definerede specifikationer.
 1.1.3.1.
 Følgende belastning optages af den indre friktion i bremsen og chassisdynamometeret ved hastigheder mellem 0 og 120 km/h:
 F = (a + b · V2) ± 0,1 · F80 (uden at være negativ)
 hvor:
 F
 =
 total belastning, som optages af dynamometeret (N)
 a
 =
 værdi svarende til rulningsmodstanden (N)
 b
 =
 værdi svarende til luftmodstandskoefficienten (N/(km/h)2)
 V
 =
 hastighed (km/h)
 F80
 =
 belastning ved 80 km/h (N).
 1.2. Særlige krav
 1.2.1.
 Dynamometerets indstilling skal være stabil. Det må ikke fremkalde følelige vibrationer i køretøjet, der hæmmer normal kørsel.
 1.2.2.
 Chassisdynamometeret kan have én eller to ruller. Den forreste rulle skal direkte eller indirekte drive inertimasserne og effektabsorptionsenheden.
 1.2.3.
 Den viste effektabsorption skal kunne måles og aflæses med en nøjagtighed på ± 5 %.
 1.2.4.
 For et dynamometer med fast effektabsorptionskurve skal indstillingsnøjagtigheden ved 80 km/h være ± 5 %. For et dynamometer med indstillelig effektabsorptionskurve skal nøjagtigheden i indstillingen af dynamometerets effektabsorption i forhold til køremodstanden på vej være ± 5 % ved 120, 100, 80, 60 og 40 km/h og ± 10 % ved 20 km/h. Ved hastigheder under 20 km/h skal dynamometerets effektabsorption være positiv.
 1.2.5.
 Den samlede inerti i de roterende dele (herunder i givet fald den simulerede inerti) skal være kendt og ligge inden for ± 20 kg af inertiklassen for prøven.
 1.2.6.
 Køretøjets hastighed skal måles efter rullens rotationshastighed (den forreste rulle ved dynamometere med to ruller). Den skal måles med en nøjagtighed på ± 1 km/h ved hastigheder over 10 km/h.
 Den distance, som køretøjet faktisk har tilbagelagt, skal måles efter rullens rotation (den forreste rulle ved dynamometere med to ruller).
 2. KALIBRERING AF DYNAMOMETER
 2.1. Indledning
 I dette punkt beskrives fremgangsmåden ved bestemmelse af den belastning, der optages af en dynamometerbremse. Den optagne belastning omfatter belastning optaget ved friktion og belastning optaget af effektabsorptionsenheden.
 Dynamometeret bringes op på en hastighed, der er større end den højeste prøvehastighed. Drivanordningen frakobles derefter: drivrullens rotationshastighed aftager.
 Rullernes kinetiske energi optages af effektabsorptionsenheden og friktion. Denne metode tager ikke hensyn til variationer i rullens indre friktion med eller uden køretøj. Den bageste rulles friktion lades ude af betragtning, når denne rulle ikke benyttes.
 2.2. Kalibrering af belastningsindikatoren ved 80 km/h
 Følgende metode anvendes til kalibrering af belastningsindikatoren til 80 km/h som funktion af den optagne belastning.
 2.2.1.
 Rullens rotationshastighed måles, hvis dette ikke allerede er gjort.


text:
Hertil benyttes et femte hjul, en omdrejningstæller eller lignende.
 2.2.2.
 Køretøjet anbringes på dynamometeret, eller der anvendes en anden metode til at igangsætte dynamometeret.
 2.2.3.
 Der anvendes et svinghjul eller et andet inertisimuleringssystem for den relevante inertiklasse.
 Figur 4
 Diagram, som viser den effekt, der er optaget af chassisdynamometeret
 2.2.4.
 Dynamometeret bringes op på en hastighed af 80 km/h.
 2.2.5.
 Belastningen Fi (N) noteres.
 2.2.6.
 Dynamometeret bringes op på en hastighed af 90 km/h.
 2.2.7.
 Den anordning, der blev brugt til start af dynamometeret, frakobles.
 2.2.8.
 Den tid, det tager for dynamometeret at falde i hastighed fra 85 km/h til 75 km/h, noteres.
 2.2.9.
 Effektabsorptionsenheden indstilles til en anden værdi.
 2.2.10.
 Fremgangsmåden i punkt 2.2.4 til 2.2.9 gentages tilstrækkelig mange gange til, at de forskellige belastningsmuligheder er dækket.
 2.2.11.
 Den optagne belastning beregnes ved hjælp af formlen:
 hvor:
 F
 =
 optagen belastning (N)
 Mi
 =
 inertiækvivalent i kg (eksklusive inertien i den frie bageste rulle)
 ΔV
 =
 hastighedsafvigelse i m/s (10 km/h = 2,775 m/s)
 t
 =
 den tid, det tager for rullen at falde i hastighed fra 85 til 75 km/h.
 2.2.12.
 I figur 5 er vist den aflæste belastning ved 80 km/h som funktion af den optagne belastning ved 80 km/h.
 Figur 5
 Aflæst belastning ved 80 km/h som funktion af den optagne belastning ved 80 km/h
 2.2.13.
 Fremgangsmåden i punkt 2.2.3 til 2.2.12 gentages for alle de inertiklasser, der skal anvendes.
 2.3. Kalibrering af belastningsindikatoren ved andre hastigheder
 Fremgangsmåden i punkt 2.2 gentages så mange gange, som det er nødvendigt for de valgte hastigheder.
 2.4. Kalibrering af kraft og drejningsmoment
 Samme fremgangsmåde benyttes til kraft- og momentkalibrering.
 3. KONTROL AF BELASTNINGSKURVE
 3.1. Metode
 Dynamometerets belastningsoptagelseskurve ud fra en referenceindstilling på 80 km/h kontrolleres som følger:
 3.1.1.
 Køretøjet anbringes på dynamometeret, eller der anvendes en anden metode til at igangsætte dynamometeret.
 3.1.2.
 Dynamometeret indstilles til den optagne belastning (F) ved 80 km/h.
 3.1.3.
 Den optagne belastning ved henholdsvis 120, 100, 80, 60, 40 og 20 km/h noteres.
 3.1.4.
 Kurven F(V) tegnes, og det kontrolleres, at den svarer til forskrifterne i punkt 1.1.3.1 i dette tillæg.
 3.1.5.
 Fremgangsmåden i punkt 3.1.1 til 3.1.4 gentages for andre effektværdier F ved 80 km/h og andre inertiværdier.
 Tillæg 2
 Fortyndingssystem for udstødning
 1. SYSTEMSPECIFIKATIONER
 1.1. Systemoversigt
 Der skal anvendes et fuldstrøms fortyndingssystem. Dette system kræver, at udstødningsgassen løbende fortyndes med den omgivende luft under kontrollerede vilkår. Det samlede volumen af blandingen af udstødningsgas og fortyndingsluft skal måles, og en løbende proportional prøve af dette volumen skal indsamles til analyse. Mængden af forurenende stoffer bestemmes ud fra koncentrationerne i prøverne korrigeret med indholdet af forurenende stoffer i den omgivende luft og den samlede strømning under hele prøvningen.
 Fortyndingssystemet for udstødningen skal bestå af et overførselsrør, et blandingskammer og en fortyndingstunnel, konditioneringsudstyr for fortyndingsluften, en indsugningsanordning og flowmåleranordning. Prøvetagningssonder monteres i fortyndingstunellen som nærmere angivet i tillæg 3, 4 og 5.
 Blandingskammeret beskrevet ovenfor skal være en beholder som illustreret i figur 6 og 7, hvor køretøjets udstødningsgasser og fortyndingsluften kombineres, så de danner


text:
en homogen blanding ved kammerets udgang.
 1.2. Generelle krav
 1.2.1. Køretøjets udstødningsgas skal fortyndes med en tilstrækkelig mængde luft til at forhindre, at der dannes kondensvand i prøveudtagnings- og målesystemet under alle de betingelser, som kan optræde i løbet af prøvningen.
 1.2.2. Blandingen af luft og udstødningsgas skal være homogen på det sted, hvor udtagningssonden befinder sig (se punkt 1.3.3 nedenfor). Prøveudtagningssonden skal udtage en repræsentativ prøve af den fortyndede udstødningsgas.
 1.2.3. Systemet skal gøre det muligt at måle det samlede volumen af de fortyndede udstødningsgasser.
 1.2.4. Prøveudtagningssystemet skal være lufttæt. Systemets udformning og de materialer, hvoraf det er fremstillet, må ikke påvirke koncentrationen af forurenende stoffer i de fortyndede udstødningsgasser. Hvis en komponent i systemet (varmeveksler, cyklonseparator, blæser osv.) ændrer koncentrationen af nogen af de forurenende stoffer i de fortyndede udstødningsgasser, og denne fejl ikke kan rettes, skal udtagning af det pågældende forurenende stof ske før denne komponent.
 1.2.5. Alle dele af fortyndingssystemet, der er i berøring med ufortyndet eller fortyndet udstødningsgas, skal være udformet således, at de giver anledning til mindst mulig afsætning eller ændring af partikler. Alle dele skal være fremstillet af elektrisk ledende materialer, der ikke reagerer med udstødningsgassens komponenter, og skal være jordforbundet, således at elektrostatiske virkninger undgås.
 1.2.6. Såfremt prøvekøretøjet er forsynet med et flergrenet udstødningssystem, skal forbindelsesrørenes samlinger ligge så tæt på køretøjet som muligt uden at påvirke dette i negativ retning.
 1.2.7. Systemet med variabel fortynding skal være udformet således, at udstødningsprøver kan udtages uden at ændre modtrykket ved udstødningsrørets munding nævneværdigt.
 1.2.8. Forbindelsesrøret mellem køretøjet og fortyndingssystemet skal være konstrueret således, at varmetabet bliver mindst muligt.
 1.3. Særlige krav
 1.3.1. Tilslutning til køretøjets udstødning
 Forbindelsesrøret mellem udstødningsafgange og fortyndingssystem skal være så kort som muligt og opfylde følgende krav:
 a)
 Have en længde på under 3,6 m, eller under 6,1 m, hvis det er varmeisoleret. Den indvendige diameter må højst være 105 mm.
 b)
 Må ikke medføre en ændring i det statiske tryk i udstødningsafgangene med mere end ± 0,75 kPa ved 50 km/h eller mere end ± 1,25 kPa under hele prøvningen fra det statiske tryk, der er registreret, når intet er tilsluttet udstødningsafgangene. Trykket måles i udstødningsafgangen eller i et forlængelsesrør med samme diameter så tæt som muligt ved rørets munding. Der kan benyttes prøveudtagningssystemer, der kan holde det statiske tryk inden for ± 0,25 kPa, såfremt fabrikanten skriftligt godtgør nødvendigheden af en snævrere tolerance over for den tekniske tjeneste.
 c)
 Må ikke medføre en ændring i udstødningsgassens sammensætning.
 d)
 Eventuelle elastomer-tilslutningsstykker skal være så termisk stabile som muligt og eksponeres mindst muligt for udstødningsgasserne.
 1.3.2. Konditionering af fortyndingsluft
 Den fortyndingsluft, der anvendes til primærfortyndingen af udstødningen i CVS-tunellen, skal ledes gennem et medium, der kan reducere partiklerne i den mest gennemtrængende partikelstørrelse i filteret med ≥ 99,95 %, eller gennem et filter af mindst klasse H13 i EN 1822:1998. Dette repræsenterer specifikationerne for højeffektive partikelluftfiltre (HEPA-filtre). Fortyndingsluften kan valgfrit skrubbes med trækul, før den ledes til HEPA-filteret. Det anbefales, at et supplerende groft partikelfilter placeres før HEPA-filteret og


text:
efter trækulskrubberen, hvis en sådan anvendes.
 På fabrikantens begæring kan der efter god teknisk skik tages prøver af fortyndingsluften til bestemmelse af tunnellens bidrag til baggrundspartikelmassen, som derefter kan fratrækkes de værdier, der måles i den fortyndede udstødningsgas.
 1.3.3. Fortyndingstunnel
 Det skal sikres, at køretøjets udstødningsgasser og fortyndingsluften blandes. Der kan bruges en blænde til at sikre opblanding.
 For at mindske virkningen på betingelserne i udstødningsafgangen mest muligt og begrænse trykfaldet i konditioneringsudstyret for fortyndingsluften må trykket ved blandingspunktet ikke afvige med mere end ± 0,25 kPa fra det atmosfæriske tryk.
 Blandingens homogenitet i et vilkårligt tværsnit på det sted, hvor udtagningssonden befinder sig, må ikke afvige med mere end ± 2 % fra gennemsnitsværdien af målinger foretaget i mindst fem punkter med lige stor indbyrdes afstand over gasstrømmens diameter.
 Til prøveudtagning af partikelmasse og partikelemission skal der anvendes en fortyndingstunnel, der:
 a)
 består af et lige rør af elektrisk ledende materiale, som skal være forbundet til jord
 b)
 skal være tilstrækkelig lille til at skabe turbulent strømning (Reynolds' tal ≥ 4 000) og tilstrækkelig lang til at sikre fuldstændig opblanding af udstødningsgas og fortyndingsluft
 c)
 skal have en diameter på mindst 200 mm
 d)
 kan være isoleret.
 1.3.4. Indsugningsanordning
 Denne enhed kan være forsynet med faste hastighedsindstillinger, således at der opnås en tilstrækkelig kraftig strøm til at forhindre dannelse af kondensvand. Dette opnås normalt, hvis strømmen enten:
 a)
 er dobbelt så stor som den maksimale strøm af udstødningsgas, der fremkaldes under accelerationer i prøvecyklen, eller
 b)
 er tilstrækkelig til, at CO2-koncentrationen i udtagningssækken til fortyndet udstødningsgas er mindre end 3 % vol. for benzin og diesel, mindre end 2,2 % vol. for LPG, og mindre end 1,5 % vol. for NG/biomethan.
 1.3.5. Volumenmåling i det primære fortyndingssystem
 Metoden til måling af det samlede volumen af den fortyndede udstødningsgas i konstantvolumensystemet skal have en nøjagtighed på ± 2 % under alle driftsforhold. Hvis måleren ikke kan kompensere for temperaturudsving i blandingen af udstødningsgas og fortyndingsluft i målepunktet, skal der benyttes en varmeveksler for at holde temperaturen inden for ± 6 K af den specificerede driftstemperatur.
 Om nødvendigt kan der anvendes en form for beskyttelse af volumenmåleren, f.eks. en cyklonseparator, filter for den samlede strøm osv.
 Der skal installeres en temperaturføler umiddelbart før volumenmåleren. Føleren skal have en nøjagtighed på ± 1 K og en responstid på 0,1 s ved 62 % af et givet temperaturudsving (værdi målt i siliconolie).
 Trykforskellen i forhold til det atmosfæriske tryk måles opstrøms for og evt. nedstrøms for volumenmåleren.
 Trykmålingerne skal udføres med en nøjagtighed på ± 0,4 kPa under prøvningen.
 1.4. Beskrivelse af anbefalet system
 Figur 6 og figur 7 er skematiske tegninger af to typer anbefalede fortyndingssystemer, der opfylder kravene i dette bilag.
 Da der kan opnås nøjagtige resultater med forskellige konfigurationer, er det ikke afgørende, at figurerne overholdes strengt. Der kan anvendes supplerende komponenter som instrumenter, ventiler, solenoider og afbrydere for at opnå yderligere data og koordinere systemets enkelte komponenter.
 1.4.1. Fuldstrømssystem med fortrængningspumpe
 Figur 6
 Fortyndingssystem med fortrængningspumpe
 Fuldstrømsfortyndingssystemet med positiv


text:
fortrængningspumpe (PDP) opfylder kravene i dette bilag ved at måle gasstrømmen gennem pumpen ved konstant temperatur og tryk. Det samlede volumen måles ved at tælle den kalibrerede fortrængningspumpes omdrejninger. En proportional prøve opnås ved at udtage prøver med pumpe, strømningsmåler og strømningsventil ved en konstant strømningshastighed. Prøveudtagningsudstyret omfatter:
 1.4.1.1.
 Et filter (DAF) til fortyndingsluften, som om nødvendigt kan foropvarmes. Dette filter skal bestå af følgende sekvens af filtre: et valgfrit aktivt kulfilter (indgangssiden) og et højeffektivt partikelluftfilter (HEPA-filter) (udgangssiden). Det anbefales, at et supplerende groft partikelfilter placeres før HEPA-filteret og efter trækulsfilteret, hvis et sådant anvendes. Formålet med trækulsfilteret er at reducere og stabilisere koncentrationerne af carbonhydrid fra omgivelsesemissionerne i fortyndingsluften.
 1.4.1.2.
 Et overførselsrør (TT) gennem hvilket køretøjets udstødning ledes ind i en fortyndingstunnel (DT), hvor udstødningsgassen og fortyndingsluften blandes homogent.
 1.4.1.3.
 Den positive fortrængningspumpe (PDP), der benyttes til at transportere en konstantvolumenstrøm af luft-/udstødningsgasblandingen. Fortrængningspumpens omdrejningstal og dertil hørende temperatur- og trykmålinger bruges til at bestemme strømningshastigheden.
 1.4.1.4.
 En varmeveksler (HE) med tilstrækkelig kapacitet til at sikre, at temperaturen i luft/udstødningsgas-blandingen målt i et punkt umiddelbart opstrøms for den positive fortrængningspumpe under hele prøven ligger inden for 6 K af den gennemsnitlige driftstemperatur. Varmeveksleren må ikke påvirke indholdet af forurenende stoffer i de fortyndede gasser, der udtages til analyse efter denne.
 1.4.1.5.
 Et blandingskammer (MC), hvori udstødningsgas og luft blandes homogent, og som kan være placeret tæt på køretøjet, således at længden af overførselsrøret (TT) bliver så lille som muligt.
 1.4.2. Fuldstrømsfortyndingssystem med kritisk venturi
 Figur 7
 Fortyndingssystem med kritisk venturi
 Brugen af en kritisk venturi (CFV) i forbindelse med fuldstrømsfortyndingssystemet bygger på strømningsmekanikkens principper for kritisk strømning. Strømningshastigheden i den variable blanding af fortyndingsluft og udstødningsgas holdes på lydhastigheden, som er direkte proportional med kvadratroden af gastemperaturen. Strømningen kontrolleres, beregnes og integreres løbende under prøvningen.
 Ved at benytte en yderligere kritisk venturi til udtagning sikres proportionalitet i gasprøverne fra fortyndingstunnellen. Eftersom tryk og temperatur er ens ved de to venturi-indgange, er volumenet af den gas, der afledes til udtagning, proportional med den fortyndede udstødningsgasblandings samlede volumen, og forskrifterne i dette bilag er således opfyldt. Prøveudtagningsudstyret omfatter:
 1.4.2.1.
 Et filter (DAF) til fortyndingsluften, som om nødvendigt kan foropvarmes. Dette filter skal bestå af følgende sekvens af filtre: et valgfrit aktivt kulfilter (indgangssiden) og et højeffektivt partikelluftfilter (HEPA-filter) (udgangssiden). Det anbefales, at et supplerende groft partikelfilter placeres før HEPA-filteret og efter trækulsfilteret, hvis et sådant anvendes. Formålet med trækulsfilteret er at reducere og stabilisere koncentrationerne af carbonhydrid fra omgivelsesemissionerne i fortyndingsluften.
 1.4.2.2.
 Et blandingskammer (MC), hvori udstødningsgas og luft blandes homogent, og som kan være placeret tæt på køretøjet, således at længden af overførselsrøret (TT) bliver så lille som muligt.
 1.4.2.3.
 En fortyndingstunnel (DT), hvorfra partikelmasse og partikler udtages.
 1.4.2.4.
 Der kan anvendes en form for beskyttelse af målesystemet, f.eks. en cyklonseparator, filter for den samlede strøm osv.
 1.4.2.5.
 Et måleventurirør til kritisk strøm (CFV) til måling af den fortyndede udstødningsgas' strømningsvolumen.
 1.4.2.6.
 En ventilator (BL) med tilstrækkelig kapacitet til at ventilere det samlede volumen af fortyndet udstødningsgas.
 2. KALIBRERINGSPROCEDURE


text:
FOR KONSTANTVOLUMENSYSTEMET (CVS)
 2.1. Generelle krav
 CVS-systemet skal kalibreres ved hjælp af en nøjagtig strømningsmåler og en strømningsbegrænser. Strømmen gennem systemet skal måles ved forskellige tryk, og systemets kontrolparametre skal måles og relateres til strømmen. Strømmåleranordningen skal være en dynamisk strømningsmåler, der er egnet til måling af den høje strømningshastighed, der forekommer under prøvninger ved brug af konstantvolumensystemet. Målerens nøjagtighed skal være certificeret i overensstemmelse med en godkendt national eller international standard.
 2.1.1. Der kan benyttes forskellige typer strømningsmåler, f.eks. kalibrerede venturirør, laminarstrømningsmålere eller kalibrerede turbinemålere, forudsat at det drejer sig om dynamiske målesystemer, der opfylder forskrifterne i punkt 1.3.5 i dette tillæg.
 2.1.2. Nedenfor gives en nærmere beskrivelse af, hvordan PDP- og CFV-enheder kalibreres ved hjælp af laminarstrømningsmålere med den fornødne nøjagtighed og statistisk kontrol af kalibreringens gyldighed.
 2.2. Kalibrering af den positive fortrængningspumpe (PDP)
 2.2.1. I nedenstående kalibreringsmetode beskrives apparaturet, prøveopstillingen og de forskellige parametre, der måles, til bestemmelse af CVS-pumpens strømningshastighed. Alle parametre vedrørende pumpen måles samtidig med parametrene vedrørende strømningsmåleren, som er serieforbundet med pumpen. Den beregnede strømningshastighed (i m3/min. ved pumpens sugeside, absolut tryk og temperatur) kan derefter udskrives i en kurve omregnet til en korrelationsfunktion, som er værdien af en given kombination af pumpeparametre. Den lineære ligning, som udtrykker forholdet mellem pumpestrømmen og korrelationsfunktionen, bestemmes derefter. Har CVS-pumpen flere driftshastigheder, skal der udføres en kalibrering for hver hastighed.
 2.2.2. Denne kalibreringsmetode bygger på måling af de absolutte værdier for pumpens og strømningsmålerens parametre, som er et udtryk for strømningshastigheden i hvert punkt. Tre betingelser skal være opfyldt for at sikre nøjagtighed og integritet i kalibreringskurven.
 2.2.2.1.
 Pumpetrykket skal måles ved aftapningssteder på selve pumpen og ikke i det eksterne rørsystem. Trykudtag monteret midt på oversiden og midt på undersiden af pumpens stempel udsættes for det reelle pumpetryk og afspejler således den absolutte trykforskel i pumpehuset.
 2.2.2.2.
 Temperaturen skal holdes konstant under kalibreringen. Laminarstrømningsmåleren er følsom over for temperaturudsving, som medfører en spredning af målepunkterne. Gradvise temperaturudsving på ± 1 K kan accepteres, forudsat at de indtræffer over en periode på flere minutter.
 2.2.2.3.
 Alle rørforbindelser mellem strømningsmåleren og CVS-pumpen skal være tætte.
 2.2.3. Under en udstødningsgasprøvning sætter målingen af disse pumpeparametre brugeren i stand til at beregne strømningshastigheden ud fra kalibreringsligningen.
 2.2.4. I figur 8 i dette tillæg er vist et eksempel på en prøveopstilling. Variationer heraf er tilladt, hvis den tekniske tjeneste godkender dem som havende en sammenlignelig nøjagtighed. Hvis den i figur 8 viste opstilling benyttes, skal følgende tolerancer overholdes:
 barometertryk (korrigeret) (Pb)
 ± 0,03 kPa
 lufttemperatur (T)
 ± 0,2 K
 lufttemperatur til LFE (ETI)
 ± 0,15 K
 undertryk opstrøms for LFE (EPI)
 ± 0,01 kPa
 trykfald over LFE-dyse (EDP)
 ± 0,0015 kPa
 lufttemperatur ved CVS-pumpens sugeside (PTI)
 ± 0,2 K
 lufttemperatur ved CVS-pumpens trykside (PTO)
 ± 0,2 K
 undertryk ved CVS-pumpens sugeside (PPI)
 ± 0,22 kPa
 trykhøjde ved CVS-pumpens trykside (PPO)
 ± 0,22 kPa
 pumpeomdrejningstal under prøvning (n)
 ± 1 min-1
 prøvningens varighed (mindst 250 s) (t)
 ± 0,1 s
 Figur 8
 Kalibreringsopstilling for PDP
 2.2.5. Efter at systemet er opstillet


text:
som vist i figur 8 i dette tillæg, indstilles reguleringsventilen i fuldt åben stilling, og CVS-pumpen kører i 20 minutter, før kalibreringen påbegyndes.
 2.2.6. Reguleringsventilen lukkes delvis i trin, der øger undertrykket ved pumpens sugeside (med ca. 1 kPa), så der fremkommer mindst seks målepunkter til brug for hele kalibreringen. Systemet stabiliseres i 3 minutter, og målingerne gentages.
 2.2.7. Luftens strømningshastighed (Qs) i hvert målepunkt beregnes i m3/min. (standardbetingelser) ud fra strømningsmålerens data efter fabrikantens anvisninger.
 2.2.8. Luftens strømningshastighed omregnes derefter til strømningshastighed gennem pumpen (V0) udtrykt i m3/omdrejning ved absolut temperatur og tryk ved pumpens sugeside:
 hvor:
 V0
 =
 strømningshastighed gennem pumpen ved Tp og Pp (m3/omdrejning)
 Qs
 =
 luftens strømningshastighed ved 101,33 kPa og 273,2 K (m3/min)
 Tp
 =
 temperatur ved pumpens sugeside (K)
 Pp
 =
 absolut tryk ved pumpens sugeside (kPa)
 N
 =
 pumpens hastighed (min-1).
 2.2.9. For at kompensere for sammenhængen mellem pumpehastighedstrykvariationer i pumpen og pumpens slip beregnes korrelationen (X0) mellem pumpehastigheden (n), trykforskellen mellem pumpens suge- og trykside og det absolutte tryk ved pumpens trykside ved brug af følgende formel:
 hvor:
 x0
 =
 korrelationsfunktion
 ΔΡp
 =
 trykforskel mellem pumpens suge- og trykside (kPa)
 Pe
 =
 absolut tryk ved pumpens trykside (PPO + Pb) (kPa).
 Ved en lineær mindste kvadraters metode fås kalibreringsligningerne:
 V0 = D0 – M (x0)
 n = A – B (ΔΡp)
 D0, M, A og B er hældningskoefficient- og skæringspunktkonstanter til beskrivelse af kurverne.
 2.2.10. Hvis et CVS-system har flere driftshastigheder, skal det kalibreres for hver hastighed. Kalibreringskurverne for de forskellige hastighedsområder skal være omtrent parallelle, og skæringspunktværdierne (D0) skal stige, når pumpens strømningshastighedsområde falder.
 2.2.11. Hvis kalibreringen er udført omhyggeligt, vil de værdier, der er beregnet ud fra ligningen, ligge inden for ± 0,5 % af den målte værdi af V0. M-værdierne varierer fra pumpe til pumpe. Der gennemføres en kalibrering ved pumpens idriftsættelse og efter større kontroleftersyn.
 2.3. Kalibrering af kritisk venturi (CFV)
 2.3.1. Kalibreringen af CFV bygger på følgende strømningsligning for en kritisk venturi:
 hvor:
 Qs
 =
 strøm
 Kv
 =
 kalibreringskoefficient
 P
 =
 absolut tryk (kPa)
 T
 =
 absolut temperatur (K)
 Gassens strømningshastighed er en funktion af indgangstryk og -temperatur.
 Ved hjælp af den nedenfor beskrevne kalibreringsmetode bestemmes kalibreringskoefficientens værdi ved målte tryk-, temperatur- og luftstrømningsværdier.
 2.3.2. Ved kalibrering af elektroniske dele af CFV'en følges fabrikantens anvisninger.
 2.3.3. Ved kalibrering af den kritiske venturi skal følgende tolerancer overholdes:
 barometertryk (korrigeret) (Pb)
 ± 0,03 kPa
 lufttemperatur ved LFE (ETI)
 ± 0,15 K
 undertryk opstrøms for LFE (EPI)
 ± 0,01 kPa
 trykfald over LFE-dyse (EDP)
 ± 0,0015 kPa
 luftstrøm (Qs)
 ± 0,5 %
 undertryk ved CFV-indtag (PPI)
 ± 0,02 kPa
 temperatur ved venturiindtag (Tv)
 ± 0,2 K
 2.3.4. Apparaturet opstilles som vist i figur 9 i dette tillæg, og tætheden kontrolleres. Utætheder mellem strømningsmåleren og den kritiske venturi vil forringe kalibreringens nøjagtighed betydeligt.
 Figur 9
 Kalibreringsopstilling for CFV
 2.3.5. Reguleringsventilen stilles i fuldt åben stilling, ventilatoren startes, og systemet stabiliseres. Alle instrumentdata registreres.
 2.3.6. Reguleringsventilen indstilles på andre værdier, og der foretages mindst otte målinger over venturiens kritiske strømning.
 2.3.7.


text:
Data registreret under kalibreringen benyttes til beregningerne nedenfor. Luftens strømningshastighed (Qs) i hvert målepunkt beregnes ud fra strømningsmålerens data efter fabrikantens anvisninger.
 Kalibreringskoefficienten for hvert målepunkt beregnes ud fra følgende formel:
 hvor:
 Qs
 =
 strømningshastighed i m3/min. ved 273,2 K og 101,33 kPa
 Tv
 =
 temperatur ved venturiindtag (K)
 Pv
 =
 absolut tryk ved venturiindtag (kPa).
 Der optegnes en kurve af Kv som en funktion af trykket ved venturiindtaget. Ved lydstrømningshastigheden er Kv forholdsvis konstant. Når trykket falder (undertryk øges), ophører blokeringen af venturi, og Kv falder. De deraf følgende Kv-ændringer kan ikke tillades.
 For mindst otte punkter i det kritiske område beregnes et gennemsnit for Kv og standardafvigelsen.
 Hvis standardafvigelsen overstiger 0,3 % af gennemsnitsværdien af Kv, træffes der korrigerende forholdsregler.
 3. METODE TIL SYSTEMKONTROL
 3.1. Generelle krav
 Den samlede nøjagtighed i CVS-prøveudtagningssystemet og -analyseapparaturet bestemmes ved at indføre en kendt masse af forurenende gas i systemet, mens dette er i drift som ved normal prøvning. Den forurenende masse analyseres og beregnes derefter ved hjælp af de i punkt 6.6 i bilag 4A anførte formler, idet dog densiteten for propan sættes til 1,967 gram pr. liter under standardbetingelser. To teknikker, som vides at give tilstrækkelig nøjagtighed, beskrives nedenfor.
 Afvigelsen mellem den indsugede gasmængde og den målte gasmængde må højst være 5 %.
 3.2. CFO-metoden
 3.2.1. Måling af en konstant strøm af ren gas (CO eller C3H8) ved hjælp af en drøvleenhed med kritisk strømning.
 3.2.2. En kendt mængde ren gas (CO eller C3H8) indføres i CVS-systemet gennem en kalibreret drøvleenhed med kritisk strømning. Hvis indgangstrykket er tilstrækkelig højt, er strømningshastigheden (q), som reguleres ved hjælp af drøvleenheden, uafhængig af udgangstrykket (kritisk strømning). Hvis der forekommer afvigelser på over 5 %, skal årsagen hertil bestemmes og korrigeres. CVS-systemet sættes i drift som ved en udstødningsemissionsprøve i mellem 5 og 10 minutter. Den gas, der indsamles i udtagningssækken, analyseres, og resultatet sammenlignes med sammensætningen af de gasprøver, der var kendt i forvejen.
 3.3. Gravimetrisk metode
 3.3.1. Gravimetrisk måling af en begrænset mængde af ren gas (CO eller C3H8)
 3.3.2. Følgende gravimetriske metode kan benyttes til kontrol af CVS-systemet.
 Massen af en lille cylinder fyldt med enten carbonmonoxid eller propan bestemmes med en nøjagtighed på ± 0,01 g. CVS-systemet sættes i drift som under en normal udstødningsemissionsprøvning i mellem 5 og 10 minutter, idet der indsprøjtes CO eller propan i systemet. Mængden af ren gas bestemmes ved forskelsvejning. Den gas, der indsamles i udtagningssækken, analyseres derefter ved hjælp af det normale apparatur til analyse af udstødningsgas. Resultatet sammenlignes med de tidligere beregnede koncentrationsværdier.
 Tillæg 3
 Måleudstyr til gasemissioner
 1. FORSKRIFTER
 1.1. Systemoversigt
 Der skal til analyse løbende udtages en prøve af fortyndet udstødningsgas og fortyndingsluft i et konstant forhold.
 Massen af gasemissioner bestemmes ud fra de proportionale koncentrationer i prøven og det samlede volumen målt under prøvningen. Koncentrationerne i prøven korrigeres for indholdet af forurenende stoffer i den omgivende luft.
 1.2. Forskrifter for prøveudtagningssystem
 1.2.1. Prøven af fortyndet udstødningsgas udtages opstrøms for sugeenheden, men nedstrøms for konditioneringsudstyret (hvis et sådant findes).
 1.2.2.


text:
Strømningshastigheden må ikke afvige med mere end ± 2 % fra den gennemsnitlige strømningshastighed.
 1.2.3. Den udtagne gasmængde skal være mindst 5 l/min. og må ikke overstige 0,2 % af den fortyndede udstødningsgas' strømningshastighed. En tilsvarende grænse gælder for konstantmassesystemer.
 1.2.4. En prøve af fortyndingsluften udtages ved en konstant strømningshastighed i nærheden af luftindtaget (efter filtret, hvis et sådant findes).
 1.2.5. Prøven af fortyndingsluft må ikke være forurenet med udstødningsgas fra blandingsstedet.
 1.2.6. Udtagningshastigheden for fortyndingsluft skal svare til udtagningshastigheden for fortyndet udstødningsgas.
 1.2.7. De materialer, der benyttes til udtagning, må ikke ændre koncentrationen af forurenende stoffer.
 1.2.8. Der kan benyttes filtre til at udskille faste partikler fra prøven.
 1.2.9. De forskellige ventiler, der dirigerer udstødningsgassen, skal være hurtigtjusterende og hurtigtvirkende.
 1.2.10. Der kan benyttes lufttætte lynkoblinger — med automatisk lukning på den side, der vender mod udtagningssækkene — mellem trevejsventilerne og udtagningssækkene. Der kan benyttes andre systemer til at føre prøverne til analyseenheden (f.eks. trevejsspærreventiler).
 1.2.11. Opbevaring af prøven
 Gasprøverne opsamles i udtagningssække med tilstrækkelig kapacitet til, at prøveudtagningshastigheden ikke nedsættes. De skal være fremstillet af materiale, som ikke påvirker selve målingerne eller gasprøvernes kemiske sammensætning med mere end ± 2 % efter 20 minutter (f.eks. lamineret polyethylen-/polyamidfilm eller fluorerede polycarbonhydrider).
 1.2.12. Systemet til udtagning af carbonhydridprøver — dieselmotorer
 1.2.12.1.
 Systemet til udtagning af carbonhydridprøver omfatter en opvarmet udtagningssonde samt udtagningsledning, -filter og -pumpe. Udtagningssonden skal være således anbragt i samme afstand fra gasindtaget som sonden til partikeludtagning, at prøveudtagningerne ikke påvirker hinanden. Den skal have en indvendig diameter på mindst 4 mm.
 1.2.12.2.
 Alle opvarmede dele skal af opvarmningssystemet holdes på en temperatur på 463 K (190 °C) ± 10 K.
 1.2.12.3.
 Den gennemsnitlige koncentration af de målte carbonhydrider bestemmes ved integration.
 1.2.12.4.
 Det opvarmede prøveudtagningsudstyr skal være forsynet med et opvarmet filter (FH) med en virkningsgrad på 99 % for partikler ≥ 0,3 μm til udskillelse af faste partikler fra gasstrømmen til analyse.
 1.2.12.5.
 Prøveudtagningsudstyrets responstid (fra sonden til analysatorens indtag) må højst være 4 s.
 1.2.12.6.
 HFID-enheden skal benyttes med et konstantstrømssystem (varmeveksler) for at sikre en repræsentativ prøveudtagning, medmindre der kompenseres for variationer i CFV- eller CFO-strømmene.
 1.3. Forskrifter for gasanalyse
 1.3.1. Analyser af carbonmonoxid (CO) og carbondioxid (CO2):
 Analysatorerne skal være af typen med ikke-dispersivt infrarød absorption (NDIR).
 1.3.2. Analyse af totale carbonhydrider (THC) — motorer med tændrørstænding:
 Analysatoren skal være af flammeioniseringstypen (FID) kalibreret med propangas udtrykt som ækvivalent til carbonatomer (C1)
 1.3.3. Analyse af totale carbonhydrider (THC) — motorer med kompressionstænding:
 Analysatoren skal være af flammeioniseringstypen med detektor, ventiler, rørforbindelser osv. opvarmet til 463 K (190 °C) ± 10 K (HFID). Den skal være kalibreret med propangas udtrykt som ækvivalent til carbonatomer (C1).
 1.3.4. Analyse af nitrogenoxider (NOx):
 Analysatoren skal enten være af kemoluminescenstypen (CLA) eller af den ikke dispersive ultravioletabsorberende type (NDUVR), begge med NOx/NO-konverter.
 1.3.5. Analyse af methan (CH4):
 Analysatoren skal enten være en gaskromatograf kombineret med en flammeioniseringstype (FID) eller en flammeioniseringstype (FID) med en non-methan afskæring, kalibreret med propangas udtrykt som ækvivalent til carbonatomer (C1).
 1.3.6. Analysatoren skal


text:
have en måleskala, der er i stand til at vise måleresultaterne med den nøjagtighed, der kræves til måling af koncentrationen af forurenende stoffer i udstødningsgasprøverne.
 1.3.7. Måleusikkerheden må ikke være over ± 2 % (analysatorens grundlæggende afvigelse) uanset kalibreringsgassernes faktiske værdi.
 1.3.8. For koncentrationer under 100 ppm må måleusikkerheden ikke være over ± 2 ppm.
 1.3.9. Prøven af den omgivende luft skal altid måles på samme analysator med passende måleskala.
 1.3.10. Der må ikke benyttes gastørreanordninger før analysatorerne, medmindre det påvises, at dette ikke har nogen indflydelse på indholdet af forurenende stoffer i gasstrømmen.
 1.4. Beskrivelse af anbefalet system
 Figur 10 er en skematisk tegning af systemet til prøveudtagning af gasemissioner.
 Figur 10
 Prøveudtagning af gasemissioner
 Systemets komponenter er som følger:
 1.4.1.
 To sonder (S1 og S2) til kontinuerlig udtagning af prøver af fortyndingsluft og fortyndet udstødningsgas/luftblanding.
 1.4.2.
 Et filter (F) til udskillelse af faste partikler fra den gasstrøm, der indsamles til analyse.
 1.4.3.
 Pumper (P) til indsamling af en konstant strøm af fortyndingsluft samt fortyndet udstødningsgas/luftblanding under prøvningen.
 1.4.4.
 Strømningsregulator (N) til sikring af en konstant og ensartet strøm af de gasprøver, der indsamles under hele prøvningen af sonderne S1 og S2 (for PDP-CVS). Strømmen af gasprøver skal være således, at den udtagne mængde ved afslutningen af hver prøvning er tilstrækkelig stor til at underkastes analyse (ca. 10 l/min.).
 1.4.5.
 Strømningsmålere (FL) til regulering og overvågning af den konstante strøm af gasprøver under prøvningen.
 1.4.6.
 Hurtigtvirkende ventiler (V) til at styre den konstante strøm af gasprøver til udtagningssækkene eller udstrømningsåbningen.
 1.4.7.
 Lufttætte lynkoblinger (Q) mellem de hurtigtvirkende ventiler og udtagningssækkene. Koblingen skal have automatisk lukning ved den side, der vender mod udtagningssækkene. Alternativt kan der benyttes andre metoder til at transportere prøverne til analyseenheden (f.eks. trevejsspærreventiler).
 1.4.8.
 Sække (B) til indsamling af prøver af fortyndet udstødningsgas og fortyndingsluft under prøvningen.
 1.4.9.
 En kritisk venturi (SV) til udtagning af proportionale prøver af fortyndet udstødningsgas ved udtagningssonde S2 (kun CFV-CVS).
 1.4.10.
 En trykudligner (PS) i udtagningsledningen (kun CFV-CVS).
 1.4.11.
 Komponenter til prøveudtagning af carbonhydrider ved anvendelse af HFID:
 Fh opvarmet filter
 S3 et prøveudtagningspunkt tæt på blandingskammeret
 Vh opvarmet flervejsventil
 Q lynkobling, der gør det muligt at analysere prøver af den omgivende luft BA i HFID-enheden
 FID opvarmet flammeioniseringsanalyseenhed
 R og I er apparater til integrering og registrering af den øjeblikkelige koncentration af carbonhydrider
 Lh opvarmet prøveudtagningsledning.
 2. KALIBRERINGSPROCEDURER
 2.1. Kalibrering af analysator
 2.1.1. Alle analysatorer skal kalibreres så ofte, som det er nødvendigt, og under alle omstændigheder i løbet af den måned, der går forud for typegodkendelsesprøvningen, dog mindst én gang hver sjette måned med henblik på produktionsoverensstemmelseskontrol.
 2.1.2. Hvert af de normalt benyttede måleområder kalibreres på følgende måde:
 2.1.2.1.
 Kalibreringskurven bestemmes over mindst fem punkter, som skal være så jævnt fordelt som muligt. Den største nominelle kalibreringsgaskoncentration skal være mindst 80 % af fuldt skalaudslag.
 2.1.2.2.
 Den påkrævede gaskoncentration, der er angivet i tillæg 6 til dette bilag, kan også fremstilles ved hjælp af et gasdeleapparat gennem fortynding med renset N2 eller med renset syntetisk luft. Blanderens nøjagtighed skal


text:
være således, at koncentrationerne af de fortyndede kalibreringsgasser kan bestemmes med en nøjagtighed på ± 2 %.
 2.1.2.3.
 Kalibreringskurven beregnes ved hjælp af de mindste kvadraters metode. Hvis der derved fremkommer et mere end tredjegrads polynomium, skal der være mindst to flere kalibreringspunkter end graden af polynomiet.
 2.1.2.4.
 Kalibreringskurven må ikke afvige med mere end ± 2 % fra den nominelle værdi for hver kalibreringsgas.
 2.1.3. Kalibreringskurvens form
 Kalibreringskurven og kalibreringspunkterne gør det muligt at kontrollere, at kalibreringen er udført korrekt. Analysatorernes specifikationer skal angives, navnlig:
 skala
 følsomhed
 nulpunkt
 kalibreringsdato.
 2.1.4. Anden teknologi (f.eks. computer, elektronisk skalaomskifter osv.) kan benyttes, hvis det over for den tekniske tjeneste på tilfredsstillende måde godtgøres, at den giver en tilsvarende nøjagtighed.
 2.2. Metode til kontrol af analysator
 2.2.1. Hvert normalt benyttet måleområde skal kontrolleres før hver analyse på følgende måde:
 2.2.2. Kalibreringen kontrolleres ved hjælp af en nulstillingsgas og en kalibreringsgas, hvis nominelle værdi ligger mellem 80 til 95 % af den formodede værdi, der skal analyseres.
 2.2.3. Hvis kontrolværdien for de to punkter ikke afviger med mere end ± 5 % af fuldt skalaudslag fra den teoretiske værdi, kan indstillingsparametrene ændres. I modsat fald skal optegnes en ny kalibreringskurve som angivet i punkt 1 i dette tillæg.
 2.2.4. Efter prøvningen anvendes nulstillingsgas og den samme kalibreringsgas til en ny kontrol. Analysen anses for acceptabel, hvis forskellen mellem de to målinger er mindre end 2 %.
 2.3. Metode til kontrol af FID-enheden og carbonhydridresponsen
 2.3.1. Detektorresponsoptimering
 FID-enheden indstilles som angivet af fabrikanten. For at optimere responsen bør der benyttes propan i luft på det normalt benyttede måleområde.
 2.3.2. Kalibrering af carbonhydridanalysatoren
 Analysatoren bør kalibreres ved hjælp af propan i luft og renset syntetisk luft (se punkt 3 i dette tillæg).
 Der bestemmes en kalibreringskurve som beskrevet i punkt 2.1 i dette tillæg.
 2.3.3. Forskellige carbonhydriders responsfaktorer og anbefalede grænseværdier
 Responsfaktoren (Rf) for et bestemt carbonhydrid er forholdet mellem C1-målingen i FID-enheden og gascylinderkoncentrationen, udtrykt som ppm C1.
 Prøvegassens koncentration skal være således, at den giver en respons på omtrent 80 % af fuldt skalaudslag. Koncentrationen skal være kendt med en nøjagtighed på ± 2 % i forhold til en gravimetrisk standard udtrykt i volumen. Desuden skal gascylinderen prækonditioneres i 24 timer ved en temperatur på mellem 293 og 303 K (20 og 30 °C).
 Responsfaktorerne bestemmes ved første ibrugtagning af en analysator og derefter ved de større kontroleftersyn. De prøvegasser, der skal benyttes, og de anbefalede responsfaktorer er følgende:
 Methan og renset luft: 1,00 < Rf < 1,15
 eller 1,00 < Rf < 1,05 for køretøjer drevet af NG/biomethan
 Propylen og renset luft: 0,90 < Rf < 1,00
 Toluen og renset luft: 0,90 < Rf < 1,00
 i forhold til en responsfaktor (Rf) på 1,00 for propan og renset luft.
 2.3.4. Oxygeninterferenskontrol og anbefalede grænseværdier
 Responsfaktoren bestemmes som beskrevet i punkt 2.3.3 ovenfor. De prøvegasser, der skal benyttes, og de anbefalede responsfaktorer er følgende:
 Propan og nitrogen: 0,95 < Rf < 1,05
 2.4. Metode til prøvning af NOx-konverterens virkningsgrad
 Konverteren til omdannelse af NO2


text:
til NO prøves på følgende måde:
 Ved hjælp af prøveopstillingen i figur 11 og den fremgangsmåde, der er beskrevet nedenfor, kan konverterens virkningsgrad prøves ved hjælp af en ozonisator.
 2.4.1. Analysatoren kalibreres i det mest benyttede måleområde efter fabrikantens anvisninger ved hjælp af nulstillingsgas og kalibreringsgas (NO-indholdet skal svare til ca. 80 % af fuldt skalaudslag, og NO2-koncentrationen i gasblandingen skal være under 5 % af NO-koncentrationen). NOx-analysatoren skal være stillet på NO, således at kalibreringsgassen ikke går gennem konverteren. Den målte koncentration registreres.
 2.4.2. Via en T-samling tilføres løbende oxygen eller syntetisk luft til kalibreringsgasstrømmen, indtil den viste koncentration ligger ca. 10 % under den kalibreringskoncentration, der er anført i punkt 2.4.1 ovenfor. Den målte koncentration (c) registreres. Ozonisatoren skal være ude af funktion under denne proces.
 2.4.3. Ozonisatoren aktiveres derefter for at producere tilstrækkelig ozon til, at NO-koncentrationen bringes ned på 20 % (mindst 10 %) af den i punkt 2.4.1 ovenfor anførte kalibreringskoncentration. Den målte koncentration (d) registreres.
 2.4.4. NOx-analysatoren stilles derefter på NOx, hvilket betyder, at gasblandingen (bestående af NO, NO2, O2 og N2) nu går gennem konverteren. Den målte koncentration (a) registreres.
 2.4.5. Ozonisatoren sættes ud af funktion. Gasblandingen i punkt 2.4.2 ovenfor går gennem konverteren til detektoren. Den målte koncentration (b) registreres.
 Figur 11
 Opstilling til prøvning af NOx-konverterens virkningsgrad
 2.4.6. Med ozonisatoren ude af funktion afbrydes strømmen af oxygen eller syntetisk luft ligeledes. NO2-aflæsningen på analysatoren må da højst ligge 5 % over det i punkt 2.4.1 anførte tal.
 2.4.7. NOx-konverterens virkningsgrad beregnes som følger:
 2.4.8. Konverterens virkningsgrad må ikke være under 95 %.
 2.4.9. Konverterens virkningsgrad skal prøves mindst én gang om ugen.
 3. REFERENCEGASSER
 3.1. Rene gasser
 Følgende rene gasser skal om nødvendigt stå til rådighed for kalibrering og brug:
 renset nitrogen: (renhed: ≤ 1 ppm C, ≤ 1 ppm CO, ≤ 400 ppm CO2, ≤ 0,1 ppm NO)
 renset syntetisk luft: (renhed: ≤ 1 ppm C, ≤ 1 ppm CO, ≤ 400 ppm CO2, ≤ 0,1 ppm NO); oxygenindhold mellem 18 og 21 % vol.
 renset oxygen: (renhed > 99,5 % vol. O2)
 renset hydrogen (og blanding indeholdende helium): (renhed ≤ 1 ppm C, ≤ 400 ppm CO2)
 carbonmonoxid: (renhed minimum 99,5 %)
 propan: (renhed minimum 99,5 %).
 3.2. Kalibrerings- og nulstillingsgasser
 Gasblandinger med følgende kemiske sammensætning skal være til rådighed:
 a)
 C3 H8 og renset syntetisk luft (se punkt 3.1 i dette bilag)
 b)
 CO og renset nitrogen
 c)
 CO2 og renset nitrogen.
 NO og renset nitrogen (NO2-indholdet i denne kalibreringsgas må ikke overstige 5 % af NO-indholdet).
 Den reelle sammensætning af en kalibreringsgas må højst afvige fra den nominelle værdi med ± 2 %.
 Tillæg 4
 Udstyr til måling af partikelmasse
 1. FORSKRIFTER
 1.1. Systemoversigt
 1.1.1. Enheden til udtagning af partikelprøver består af en prøveudtagningssonde placeret i en fortyndingstunnel, et partikeloverførselsrør, en filterholder, en delstrømspumpe, en strømningshastighedsregulator og måleudstyr.
 1.1.2. Det anbefales, at en partikelstørrelse-præklassifikator (f.eks. cyklon eller impaktor) placeres opstrøms for filterholderen. En prøvetagningssonde, der fungerer som en egnet anordning til størrelseklassifikation som vist i figur 13,


text:
kan dog accepteres.
 1.2. Generelle forskrifter
 1.2.1. Prøvetagningssonden til partikelprøver fra prøvegasstrømmen skal være anbragt således i fortyndingskanalen, at der kan udtages en repræsentativ gasprøve af den homogene luft-/udstødningsgasblanding.
 1.2.2. Strømningshastigheden for partikelprøvestrømmen skal være proportionel med den samlede strøm af fortyndet udstødningsgas i fortyndingstunnellen med en tolerance på ± 5 % for strømningshastigheden for partikelprøvestrømmen.
 1.2.3. Den udtagne fortyndede udstødningsgas skal holdes på en temperatur på under 325 K (52 °C) indtil 20 cm opstrøms eller nedstrøms for partikelfilterets overflade, undtagen ved regenereringsprøvninger, hvor temperaturen skal være under 192 °C.
 1.2.4. Partikelprøven skal udskilles på et enkelt filter monteret i en holder i den udtagne fortyndede udstødningsgasstrøm.
 1.2.5. Alle de dele af fortyndingssystem og prøvetagningssystem, der er placeret mellem udstødningsrør og filterholder og er i kontakt med ufortyndet og fortyndet udstødningsgas, skal være udformet således, at de giver anledning til mindst mulig afsætning eller ændring af partikler. Alle dele skal være fremstillet af elektrisk ledende materialer, der ikke reagerer med udstødningsgassens komponenter, og skal være jordforbundet, således at elektrostatiske virkninger undgås.
 1.2.6. Hvis der ikke kan kompenseres for variationer i strømningshastigheden, skal der være en varmeveksler og en temperaturregulator som specificeret i tillæg 2 for at sikre, at strømningshastigheden i systemet er konstant, og at der derved sikres proportionalitet i prøveudtagningshastigheden.
 1.3. Særlige forskrifter
 1.3.1. Prøveudtagningssonde for partikelmasse
 1.3.1.1. Prøveudtagningssonden skal opfylde den partikelstørrelseklassifikation, der er beskrevet i punkt 1.3.1.4. Det anbefales, at denne funktion opnås ved anvendelse af en skarpkantet åben sonde, der er rettet direkte imod strømningsretningen, samt en præklassifikator (cyklon, impaktor osv.). En egnet prøvetagningssonde, som f.eks. angivet i figur 13, kan alternativt bruges, hvis den opfylder den præklassificeringsfunktion, der er beskrevet i punkt 1.3.1.4.
 1.3.1.2. Prøveudtagningssonden skal anbringes i nærheden af tunnelens midterlinje mellem 10 og 20 tunneldiameters afstand fra udstødningsgasindtaget i strømmens retning og have en indvendig diameter på mindst 12 mm.
 Hvis mere end én prøve udtages samtidigt fra en enkelt prøvetagningssonde, skal den strøm, der udtrækkes fra sonden splittes i identiske delstrømme for at undgå prøvetagnings-artefakter.
 Hvis der anvendes flere sonder, skal hver sonde være en skarpkantet åben sonde og rettes direkte imod strømningsretningen. Sonderne skal være placeres med lige stor indbyrdes afstand rundt om fortyndingstunnellens midterakse i længderetningen, og afstanden mellem sonderne skal være mindst 5 cm.
 1.3.1.3. Afstanden fra sondespidsen til filterenheden skal være mindst fem gange sondens diameter, dog højst 1 020 mm.
 1.3.1.4. Præklassifikatoren (f.eks. cyklon, impaktor osv.) skal være placeret opstrøms for filterholderenheden. Præklassifikatorens 50 %-skæringspunkt for partikeldiameter skal ligge på mellem 2,5 μm og 10 μm ved den volumetriske strømningshastighed, der er valgt for prøveudtagning af partikelmasseemissioner. Præklassifikatoren skal lade mindst 99 % af massekoncentrationen af 1 μm-partikler, der kommer ind i præklassifikatoren, passere gennem præklassifikatorens udgang ved den volumetriske strømningshastighed, der er valgt til prøveudtagning af partikelmasseemissioner. En prøvetagningssonde, der fungerer som en egnet anordning til størrelseklassifikation som vist i figur 13, kan dog accepteres som alternativ til en separat præklassifikator.
 1.3.2. Prøvetagningspumpe og strømningsmåler
 1.3.2.1. Strømningsmåleenheden skal omfatte pumper, strømningsregulatorer og strømningsmåler.
 1.3.2.2. Temperaturen


text:
af gasstrømmen i strømningsmåleren må ikke svinge med mere end ± 3 K, undtagen under regenereringsprøvninger på køretøjer udstyret med efterbehandlingsanordninger til periodisk regenerering. Strømningshastigheden for masseprøvestrømmen skal forblive proportionel med den samlede strøm af fortyndet udstødningsgas med en tolerance på ± 5 % for strømningshastigheden for partikelmasseprøvestrømmen. Hvis strømningsvolumenet ændrer sig for meget på grund af for kraftig filterbelastning, skal prøvningen afbrydes. Når prøvningen gentages, reduceres strømningshastigheden.
 1.3.3. Filter og filterholder
 1.3.3.1. En ventil skal placeres efter filteret i strømningsretningen. Ventilen skal være så hurtigtvirkende, at den åbner og lukker inden for 1 sekund fra prøvningens start og afslutning.
 1.3.3.2. Det anbefales, at den masse, der indsamles på filtret med en diameter på 47 mm (Pe), er ≥ 20 μg, og filterbelastningen bør gøres så stor som muligt i overensstemmelse med forskrifterne i punkt 1.2.3 og 1.3.3.
 1.3.3.3. For en given prøvning indstilles hastigheden ved filterets overflade til en enkel værdi inden for området 20 cm/s to 80 cm/s, medmindre fortyndingssystemet køres med en prøvetagningsstrøm, der er proportionel med CVS-strømningshastigheden.
 1.3.3.4. Der kræves glasfiberfiltre med fluor-kulstofbelægning eller membranfiltre på fluor-kulstofbasis. Alle filtertyper skal have en udskillelsesgrad på mindst 95 % for 0,3 μm DOP (dioktylphthalat) ved en gashastighed ved filteroverfladen på mindst 35 cm/s.
 1.3.3.5. Filterholderenheden skal være konstrueret således, at den giver en jævn strømningsfordeling over filterets pletareal. Filterets pletareal skal være mindst 1 075 mm2.
 1.3.4. Filtervejekammer og filtervægt
 1.3.4.1. Mikrogramvægten, der benyttes til vejning af filtrene, skal have en nøjagtighed (standardafvigelse) på 2 μg og en aflæsningsnøjagtighed på 1 μg.
 Det anbefales, at mikrovægten kontrolleres hver gang inden anvendelsen ved at veje en referencevægt på 50 mg. Denne referencevægt vejes tre gange, og gennemsnitsresultatet noteres. Hvis gennemsnitsresultaterne fra vejningerne er ± 5 μg af resultatet fra den forudgående vejesession, anses vejesessionen og vægten for at være gyldige.
 Vejekammeret (eller vejelokalet) skal opfylde følgende betingelser under alle operationer i forbindelse med konditionering og vejning:
 temperaturen skal holdes på 295 ± 3 K (22 ± 3 °C)
 den relative fugtighed skal holdes på 45 ± 8 %
 dugpunktet skal holdes på 9,5 °C ± 3 °C.
 Det anbefales, at temperaturer og fugtighedsforhold noteres sammen med vægten af prøvefilter og referencefilter.
 1.3.4.2. Opdriftskorrektion
 Alle filtervægte skal korrigeres for filteropdrift i luft.
 Opdriftskorrektionen afhænger af prøvefiltermediets densitet, luftens densitet og densiteten af den kalibreringsvægt, der er brugt til at kalibrere vægten. Luftens densitet er afhængig af tryk, temperatur og fugtighed.
 Det anbefales, at vejemiljøets temperatur og dugpunkt reguleres til henholdsvis 22 °C ± 1 °C og 9,5 °C ± 1 °C for dugpunktet. De mindstekrav, der er angivet i punkt 1.3.4.1, vil imidlertid også føre til en acceptabel korrektion for opdriftsvirkninger. Korrektion for opdrift finder anvendelse som følger:
 mcorr
 = muncorr
 · (1–((ρair)/(ρweight)))/(1–((ρair)/(ρmedia)))
 hvor:
 mcorr
 =
 PM-masse korrigeret for opdrift
 muncorr
 =
 PM-masse ikke korrigeret for opdrift
 ρair
 =
 densitet af luften i vejemiljøet
 ρweight
 =
 densitet af kalibreringsvægt anvendt til kalibrering af vægt
 ρmedia
 =
 densitet af PM-prøvemedium (filter) i henhold til tabellen nedenfor:
 Filtermedium
 ρmedia
 Teflonbelagt glasfiber (f.eks.