text:
af High Court of Justice, Queen's
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande : Bench Division, i sagen The Queen mod Intervention Board
 for Agricultural Produce, ex. parte: Accrington Beef Co. Ltd
 — Det fastslås, at Kongeriget Belgien har tilsidesat sine m . fl .
 forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 90/385/EØF af ( Sag C-241/95 )
 20 . juni 1990 f 1 ) om indbyrdes tilnærmelse af medlems 95/C 229/33 )
 staternes lovgivning om aktive, implantable medicinske
 anordninger, jf. navnlig artikel 16 , idet det har undladt
 at udstede de ved lov eller administrativt fastsatte Ved kendelse afsagt den 20 . juni 1995 , indgået til Domsto
 bestemmelser, der er nødvendige for at gennemføre lens Justitskontor den 10 . juli 1995 , har High Court of
 direktivet . Justice, Queen's Bench Division, i sagen The Queen mod
 Intervention Board for Agricultural Produce, ex. parte:
 — Subsidiært fastslås det, at Kongeriget Belgien under alle Accrington Beef Co. Ltd m. fl ., forelagt De Europæiske
 omstændigheder har tilsidesat sine forpligtelser i hen Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgø
 hold til de ovenfor nævnte bestemmelser ved at undlade relse af følgende spørgsmål :
 straks at underrette Kommissionen om sådanne foran
 staltninger. 1 ) Er artikel 1 , stk . 2 , i Kommissionens forordning ( EF )
 nr . 214/94 af 31 . januar 1994 om gennemførelsesbe
 — Kongeriget Belgien tilpligtes at betale sagens omkostnin stemmelser til Rådets forordning ( EF ) nr. 130/94 så vidt
 ger . angår importordningen for frosset oksekød henhørende
 ---pagebreak--- Nr. C 229/ 16 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 2 . 9 . 95
 under KN-kode 0202 og for varer henhørende under Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse
 KN-kode 0206 29 91 ugyldig og i strid med EF afsagt den 5 . april 1995 af Labour Court, Dublin, i sagen
 retten, for så vidt den bestemte, at erhvervsdrivende, Kathleen Hill og Ann Stapleton mod Revenue Commissio
 som på grundlag af deres tidligere udførsler af oksekød ners og Department of Finance
 søgte at komme i betragtning med hensyn til den ( Sag C-243/95 )
 kontingentmængde for 1994, som der henvises til i dette
 ( 95/C 229/34 )
 stykke, skulle have udført mindst 150 tons i det
 foregående år i stedet for 110 tons, som var blevet
 krævet i 1993 ? Er artikel 1 , stk . 2 , navnlig ugyldig og i
 strid med EF-retten, fordi : Ved kendelse afsagt den 5 . april 1995 , indgået til Domsto
 lens Justitskontor den 12 . juli 1995 , har Labour Court,
 a ) den overskrider de beføjelser, som er overdraget Dublin, i sagen Kathleen Hill og Ann Stapleton mod
 Kommissionen ved Rådets forordning ( EF ) nr . 130/ Revenue Commissioners og Department of Finance forelagt
 94 af 24 . januar 1 994 om åbning og forvaltning af et De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om
 fællesskabstoldkontingent for frosset kød af horn præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål .
 kvæg, henhørende under KN-kode 0202, og for
 varer henhørende under KN-kode


text:
0206 29 91
 ( 1994 ) ( 2 ) Såfremt langt flere kvindelige end mandlige arbejdstagere
 er omfattet af en jobshare-ordning i en periode af deres
 b ) den er i strid med proportionalitetsprincippet erhvervsmæssige beskæftigelse, ønskes oplyst:
 c ) den er i strid med princippet om beskyttelse af den a ) Må det antages, at der foreligger indirekte forskelsbe
 berettigede forventning handling i tilfælde, hvor jobshare-ansatte, der overgår til
 fuldtidsbeskæftigelse, indplaceres på løntrin efter løn
 d ) den er en tilsidesættelse af forpligtelsen til at give skalaen for fuldtidsansatte under hensyn til den tid, de
 fyldestgørende grunde i henhold til EF-traktatens faktisk har arbejdet, således at de, selv om de oppebærer
 artikel 190, og/eller en løn, der er fastsat helt forholdsmæssigt i forhold til
 den, der oppebæres af personale, der hele tiden har
 været beskæftiget på fuld tid, indplaceres på et lavere
 e ) den er blevet udstedt uden forskriftsmæssig høring
 løntrin på skalaen for fuldtidsansatte end kolleger, som
 af forvaltningskomitéen for oksekød, hvilket er i
 de fuldt ud kan sammenlignes med, bortset fra at disse
 strid med artikel 4 i forordning ( EF ) nr. 130/94 og
 uafbrudt har været fuldtidsbeskæftigede ?
 artikel 27 i Rådets forordning ( EØF ) nr. 805/68 af
 27. juni 1968 om den fælles markedsordning for
 oksekød ( 3 )? Er det med andre ord i strid med ligelønsprincippet i den
 i Rådets direktiv 75/ 117/EØF af 10 . februar 1975 om
 indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger
 2 ) Er artikel 2, stk . 2, i Kommissionens forordning ( EF )
 nr . 214/94 ugyldig og i strid med EF-retten, for så vidt
 om gennemførelse af princippet om lige løn til mænd og
 den udelukker, at selskaber, som er dannet ved sam
 kvinder (') fastsatte betydning, såfremt arbejdstagere,
 der overgår fra jobshare-beskæftigelse til fuldtidsbe
 menlægning af virksomheder, hvor hver part har
 rettigheder i henhold til forordningens artikel 1 , stk . 2 ,
 skæftigelse, placeres på et lavere løntrin og følgelig
 lavere på lønskalaen som følge af, at arbejdsgiveren
 kan kumulere deres tidligere handelspræstationer ? Er
 anvender et kriterium, hvorefter tjenesteancienniteten
 artikel 2 , stk . 2 , navnlig i strid med :
 beregnes under hensyn til den tid, den pågældende har
 arbejdet i sin stilling ?
 a ) forbuddet mod forskelsbehandling, for så vidt
 selskaber, der afleder deres rettigheder af forordnin
 gens artikel 1 , stk . 1 , kan sammenlægges og kumu b ) I bekræftende fald, skal arbejdsgiveren da særligt
 lere deres tidligere handelspræstationer med det begrunde, at der ved kriteriet tjeneste forstås den
 formål at opnå en kontingentmængde, mens selska faktiske arbejdstid, for så vidt angår beregning af
 ber, som afleder deres rettigheder af forordningens løntrin ?
 artikel 1 , stk . 2 , ikke kan gøre dette, og/eller
 c ) I bekræftende fald, kan en praksis, hvorefter oprykning
 b ) den sikring, der omtales i den anden betragtning til på løntrin sker på grundlag af den faktiske arbejdstid,
 Rådets forordning ( EF ) nr. 130/94, af kontinuerlig begrundes

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
objektivt under henvisning til andre faktorer
 adgang til kontingentet for alle fællesskabets inter end det forhold, at der med tiden erhverves færdigheder
 esserede erhvervsdrivende ?
 og erfaringer på et vist niveau ?
 (!) EFT nr . L 27 af 1 . 2 . 1994 , s . 46 .
 ( 2 ) EFT nr. L 22 af 21 . 1 . 1994 , s . 3 . (') EFT nr . L 45 af 19 . 2 . 1975 , s . 19 .
 ( 5 ) EFT nr. L 148 af 28 . 6 . 1968 , s . 24 .


text:
1.8.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 279/22
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Dublin Circuit & District Civil Courts Office (Irland) den 6. juni 2016 — Maria Isabel Harmon mod Owen Pardue
 (Sag C-321/16)
 (2016/C 279/29)
 Processprog: engelsk
 Den forelæggende ret
 Dublin Circuit & District Civil Courts Office
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Maria Isabel Harmon
 Sagsøgt: Owen Pardue
 Præjudicielle spørgsmål
 1.
 Henset til det ovenstående, har Rigsadvokaten [Director of Public Prosecutions, DPP] krænket Owen Pardues grundlæggende rettigheder, herunder navnlig rettighederne i artikel 6, 20, 41, 47 og 48 og suppleret af præamblen i chartret om grundlæggende rettigheder?
 2.
 Henset til det ovenstående, har Rigsadvokaten ret til at nægte at efterleve legitime retsafgørelser, og/eller er det i overensstemmelse med chartret om grundlæggende rettigheder, såfremt denne underlader at efterleve og/eller undlader at give en forklaring eller en begrundelse for den manglende efterlevelse?
 3.
 Henset til det ovenstående, og eftersom Rigsadvokatens afgørelser kun er undergivet domstolskontrol, hvis det er godtgjort, at Rigsadvokaten traf en afgørelse i ond tro eller var påvirket af en uretmæssig begrundelse eller uretmæssig politik, som den nuværende irske lovgivning tillader, er dette da henset til de faktiske omstændigheder i denne sag i overensstemmelse med og foreneligt med chartret om grundlæggende rettigheder?


text:
22.2.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 68/30
 Sag anlagt den 3. december 2015 — BikeWorld mod Kommissionen
 (Sag T-702/15)
 (2016/C 068/39)
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: BikeWorld GmbH (St. Ingbert, Tyskland) (ved advokat J. Jovy)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Kommissionens afgørelse af 1. oktober 2014 annulleres, i det omfang og for så vidt som sagsøgte berøres deraf.
 —
 Gennemførelsen af afgørelsen i forhold til sagsøgeren udsættes, indtil der er truffet afgørelse vedrørende dette søgsmål (artikel 278 TEUF).
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Med dette søgsmål har sagsøgeren nedlagt påstand om delvis annullation af Kommissionens afgørelse C(2014) 3634 final af 1. oktober 2014 om statsstøtte ydet af Tyskland til fordel for Nürburgring (SA.31550 (2012/C) (ex 2012/NN))
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren i det væsentlige gjort følgende gældende.
 1.
 Sagsøgeren er ikke længere identisk med den berørte i proceduren vedrørende afgørelsen. Sagsøgeren kan derfor ikke sagsøges.
 2.
 Sagsøgeren har ikke deltaget i den procedure, der har ført til den omtvistede afgørelse. Dermed er sagsøgerens ret til at blive hørt blevet tilsidesat.
 3.
 Sagsøgerens nuværende selskabsdeltagere havde på tidspunktet for ydelsen af lånene ikke det mindste med de oprindelige selskabsdeltagere/indehavere at gøre.
 4.
 Det formål om at forhindre konkurrencemæssige fordele for den enkelte, der forfølges med tilbagesøgningen, kan ikke opnås ved afgørelsen, idet sagsøgeren ikke konkurrerer med nogen og heller ikke har gjort det siden den sidste ydelse af lån.
 5.
 Sagsøgeren har allerede erklæret sig rede til at træde i likvidation og lade sig opløse, hvis dette er nødvendigt for at undgå en truende insolvens, som ikke kan undgås, hvis sagsøgeren skal yde nogen form for betaling i anledning af en tilbagesøgning.


text:
30.5.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 191/9
 Appel iværksat den 26. februar 2016 af British Airways plc til prøvelse af dom afsagt af Retten (Første Afdeling) den 16. december 2015 i sag T-48/11, British Airways plc mod Europa-Kommissionen
 (Sag C-122/16 P)
 (2016/C 191/11)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellant: British Airways plc (ved J. Turner, QC, barrister R. O'Donoghue og solicitor A. Lyle-Smythe)
 Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 Rettens dom ophæves, for så vidt som den begrænser rækkevidden af annullationen af den anfægtede afgørelse truffet af Europa-Kommissionen til den påstand, British Airways nedlagde i sin oprindelige påstand om annullation.
 —
 Punkt 1 i Rettens domskonklusion ophæves.
 —
 Den anfægtede afgørelse truffet af Europa-Kommissionen ophæves i sin helhed.
 —
 British Airways’ omkostninger ved appellen dækkes.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 British Airways plc har med denne appel nedlagt påstand om en delvis ophævelse af Rettens afgørelse af 16. december 2015 i sag T-48/11, British Airways plc mod Europa-Kommissionen. Dommen annullerede delvist Kommissionens afgørelse C(2010) 7694 final af 9. november 2010 i sag COMP/39258 — luftfragt, for så vidt som den vedrører British Airways.
 Appellanten har fremsat to anbringender til støtte for appellen.
 1.
 Første anbringende om, at Retten begik en retlig fejl, idet den anvendte begrebet ultra petita til at begrænse sin handlefrihed, selv om Retten af egen drift havde fastslået, at Europa-Kommissionens afgørelse var behæftet med grundlæggende mangler af ordre public-karakter, som gjorde den ugyldig i sin helhed. Retten traf ikke afgørelse ultra petita ved af egen drift at undersøge et spørgsmål af ordre public-karakter og træffe afgørelse i sagen på det grundlag. Derfor begik Retten en retlig fejl ved at fastslå, at den var begrænset af ultra petita ved fastlæggelsen af konsekvenserne af dens konstatering i dommens dispositive del.
 2.
 Andet anbringende om at Retten subsidiært, selv hvis princippet om ultra petita fandt anvendelse, burde have fastslået, at den ikke desto mindre havde beføjelse til — og endda var forpligtet til — at annullere den anfægtede afgørelse i sin helhed for at give virkning til sin egen konklusion om, at den anfægtede afgørelse var behæftet med en mangel, som tilsidesatte højere retsnormer, nemlig legalitetsprincippet og princippet om adgang til effektive retsmidler som sikret ved artikel 47 i chartret om grundlæggende rettigheder.


text:
24.11.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 421/18
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal du travail de Bruxelles (Belgien) den 18. august 2014 — Aliny Wojciechowski mod Office national des pensions (ONP)
 (Sag C-408/14)
 2014/C 421/27
 Processprog: fransk
 Den forelæggende ret
 Tribunal du travail de Bruxelles
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Aliny Wojciechowski
 Sagsøgt: Office national des pensions (ONP)
 Præjudicielt spørgsmål
 Er princippet om loyalt samarbejde og artikel 4, stk. 3, TEU, på den ene side, og artikel 34, stk. 1, i chartret om grundlæggende rettigheder, på den anden side, til hinder for, at en medlemsstat kan nedsætte eller afslå at tilkende alderspension til en arbejdstager som følge af ydelser, der er erlagt i henhold til denne medlemsstats lovgivning, når det samlede antal beskæftigelsesår i denne medlemsstat og ved Unionens institutioner overstiger den beskæftigelsesperiode på 45 år, der er nævnt i artikel 10a i kongelig anordning nr. 50 af 24. oktober 1967 om alders- og efterladtepension til arbejdstagere?


text:
1.9.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 292/36
 Rettens dom af 16. juli 2014 — Zweckverband Tierkörperbeseitigung mod Kommissionen
 (Sag T-309/12) (1)
 ((Statsstøtte - tjenester vedrørende bortskaffelse af døde dyr og slagteriaffald - opretholdelse af reservekapacitet i tilfælde af en epizooti - afgørelse, som erklærer støtten uforenelig med det indre marked - begrebet virksomhed - fordel - tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse - kompensation i forbindelse med en public service-forpligtelse - indvirkning på samhandelen mellem medlemsstaterne og konkurrenceforvridning - eksisterende støtte eller ny støtte - behov for støtte - subsidiaritet - berettiget forventning - retssikkerhed - proportionalitetsprincippet))
 2014/C 292/43
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Zweckverband Tierkörperbeseitigung in Rheinland-Pfalz, im Saarland, im Rheingau-Taunus-Kreis und im Landkreis Limburg-Weilburg (Rivenich, Tyskland) (ved advokat A. Kerkmann)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (først ved V. Kreuschitz og T. Maxian Rusche, og derefter ved T. Maxian Rusche og C. Egerer, som befuldmægtigede)
 Intervenienter til støtte for sagsøgte: Saria Bio-Industries AG & Co. KG (Selm, Tyskland), SecAnim GmbH (Lünen, Tyskland) og Knochen- und Fett-Union GmbH (KFU) (Selm) (ved advokaterne U. Karpenstein og C. Johann)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af Kommissionens afgørelse K(2012) 2557 endelig af 25. april 2012 om statsstøtte SA 25051 (sag C 19/10) (ex NN 23/10) fra Tyskland til Zweckverband Tierkörperbeseitigung in Rheinland-Pfalz, im Saarland, im Rheingau-Taunus-Kreis und im Landkreis Limburg-Weilburg (EUT L 236, s. 1).
 Konklusion
 1)
 Europa-Kommissionen frifindes
 2)
 Zweckverband Tierkörperbeseitigung in Rheinland-Pfalz, im Saarland, im Rheingau-Taunus-Kreis und im Landkreis Limburg-Weilburg bærer sine egne omkostninger i hovedsagen og betaler Europa-Kommissionens omkostninger.
 3)
 Saria Bio-Industries AG & Co. KG, SecAnim GmbH og Knochen- und Fett-Union GmbH (KFU) bærer deres egne omkostninger i hovedsagen.
 4)
 Zweckverband Tierkörperbeseitigung in Rheinland-Pfalz, im Saarland, im Rheingau-Taunus-Kreis und im Landkreis Limburg-Weilburg betaler omkostningerne i forbindelse med sagen om foreløbige forholdsregler.
 (1) EUT C 273 af 8.9.2012.


text:
15.6.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 171/30
 Sag anlagt den 2. april 2013 — Transworld Oil Computer Centrum m.fl. mod Eurojust
 (Sag T-192/13)
 2013/C 171/57
 Processprog: nederlandsk
 Parter
 Sagsøgere: Transworld Oil Computer Centrum BV (Berg en Dal, Nederlandene), Transworld Payment Solutions Ltd (Bermuda), Transworld ICT Solutions Ltd (Bangalore, Indien), Transworld Oil USA, Inc. (Houston, Amerikas Forenede Stater), Bermuda First Curaçao Ltd (Bermuda) og Johannes Christiaan Martinus Augustinus Maria Deuss (Bermuda) (ved advokat T. Barkhuysen)
 Sagsøgt: Eurojust
 Sagsøgernes påstande
 —
 Eurojusts afgørelse af 2. februar 2013, der stadfæster en tidligere afgørelse, erklæres ugyldig.
 —
 Eurojust pålægges at træffe en ny afgørelse på grundlag af den genfremsatte begæring af 31. december 2012 og under iagttagelse af Rettens praksis.
 —
 Eurojust tilpligtes at betale de omkostninger, der er opstået som følge af stævningens udarbejdelse og i sammenhæng med den genfremsatte begæring.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført fem anbringender.
 1)
 Det første anbringende: Eurojust har ikke undersøgt alle de af sagsøgerne anførte retsgrundlag.
 —
 Anmodningen om udlevering af oplysninger af 4. oktober 2012 og den genfremsatte begæring om oplysninger af 31. december 2012 støttes på forskellige retsgrundlag, herunder artikel 10 i den europæiske menneskerettighedskonvention samt artikel 8, stk. 2, artikel 41, stk. 2, og artikel 42 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (EUT 2010 C 83, s. 389). Imidlertid har Eurojust i den anfægtede afgørelse udelukkende truffet afgørelse på grundlag af regler om aktindsigt i Eurojusts dokumenter. De øvrige retsgrundlag, som sagsøgerne har påberåbt sig, er med urette ikke blevet taget i betragtning af Eurojust.
 2)
 Det andet anbringende: Afgørelsen er ikke blevet truffet med den krævede omhu og er utilstrækkeligt begrundet.
 —
 Eurojust nægter at meddele de oplysninger, der anmodet om, og påberåber sig herved de undtagelsesbestemmelser, der er fastsat i artikel 4, stk. 1, litra a) og b), i reglerne om aktindsigt i dokumenter, der hidrører fra Eurojust. Eurojust har imidlertid ikke i den anfægtede afgørelse begrundet, i det mindste ikke tilstrækkeligt, hvorfor og i hvilket omfang disse undtagelser skal finde anvendelse i det foreliggende tilfælde.
 3)
 Det tredje anbringende: Eurojust har anvendt de undtagelser vedrørende »igangværende national efterforskning« og »bekæmpelse af alvorlig kriminalitet«, der er fastsat i artikel 4, stk. 1, litra a), i reglerne om aktindsigt, fejlagtigt.
 —
 Sagsøgerne har en begrundet og berettiget mistanke om, at en retshåndhævende myndighed har handlet uretmæssigt under den strafferetlige efterforskning. For at kunne styrke denne mistanke har de bl.a. indgivet anmodningen om meddelelse af oplysninger til Eurojust. Eurojust har anført, at de ønskede oplysninger ikke kan meddeles, idet der pågår retslige forundersøgelser. Efter sagsøgernes opfattelse har Eurojust med urette og uden tilstrækkelig begrundelse herfor påberåbt sig disse undtagelser.
 4)
 Det fjerde anbringende: Eurojust har anvendt undtagelsen vedrørende »den enkeltes privatsfære og integritet« i artikel 4, stk. 1, litra b), i reglerne om aktindsigt, fejlagtigt.
 —
 Eurojust har hverken anført eller godtgjort, at de begærede dokumenter indeholder personrelaterede oplysninger om tredjemand. Desuden medfører den omstændighed alene, at et dokument indeholder personrelaterede oplysninger, ikke nødvendigvis, at


text:
den enkeltes privatsfære og integritet krænkes. Enkelte tjenestemænds udtalelser, der ikke er afgivet i eget navn, kan ikke begrunde et afslag på at udlevere de begærede oplysninger.
 —
 For så vidt som den enkeltes integritet og privatsfære er berørt, må Eurojust undersøge, hvorvidt og hvordan de begærede dokumenter ville kunne udleveres, i givet fald i anonymiseret form eller kun delvist.
 5)
 Det femte anbringende: Eurojust har anvendt undtagelsen vedrørende »overholdelsen af de gældende bestemmelser vedrørende forretningshemmeligheder« i artikel 4, stk. 1, litra a), i reglerne om aktindsigt, fejlagtigt.
 Påberåbelsen af denne undtagelse er ikke begrundet. Det står ikke sagsøgerne klart, hvilke fortrolighedsbestemmelser der ville kunne finde anvendelse i det foreliggende tilfælde, og de er ikke overbevist om, at der forefindes fortrolighedsbestemmelser, der er til hinder for udlevering af de begærede dokumenter.


text:
13.3.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 78/30
 Rettens dom af 31. januar 2017 — Coesia mod EUIPO (Gengivelse af to røde skråtstillede kurver)
 (Sag T-130/16) (1)
 ((EU-varemærker - ansøgning om registrering af EU-figurmærket, der gengiver to røde skråtstillede kurver - mangel på fornødent særpræg - Artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning (EU) nr. 207/2009 - forpligtelse til at bedømme et varemærkes fornødne særpræg i forhold til den opfattelse heraf, som den relevante kundekreds har))
 (2017/C 078/41)
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: Coesia SpA (Bologne, Italien) (ved S. Rizzo, som befuldmægtiget)
 Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (ved L. Rampini, som befuldmægtiget)
 Sagens genstand
 Søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 26. januar 2016 af Andet Appelkammer ved EUIPO (sag R 1933/2015-2) vedrørende en ansøgning om registrering af et figurtegn, der gengiver to røde skråtstillede kurver, som EU-varemærke
 Konklusion
 1)
 Afgørelse truffet den 26. januar 2016 af Andet Appelkammer ved Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (sag R 1933/2015-2) annulleres.
 2)
 EUIPO betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 165 af 10.5.2016.


text:
2.4.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 103/25
 Appel iværksat den 7. februar 2011 af Erika Lenz til prøvelse af Personalerettens dom af 14. december 2010 i sag F-80/09, Lenz mod Kommissionen
 (Sag T-78/11 P)
 2011/C 103/44
 Processprog: tysk
 Parter
 Appellant: Erika Lenz (Osnabrück, Tyskland) (ved advokaterne V. Lenz og J. Römer)
 Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen
 Appellantens påstande
 —
 Personalerettens dom af 14. december 2010, i sag F-80/09 ophæves fuldt ud.
 —
 Appellantens påstande for Personaleretten tages til følge.
 —
 Europa-Kommissionen betaler sagens omkostninger.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Til støtte for sin appel har appellanten fremsat følgende fire anbringender:
 1) Første anbringende: Urigtig gengivelse af sagens faktiske omstændigheder i den appellerede doms præmis 29 og tilsidesættelse af procesreglementet.
 Appellanten gør gældende, at Personaleretten accepterede den såkaldte »begrundelse«, som Kommissionen havde angivet i den anfægtede afgørelse, skønt den ikke forelå på tysk, og appellanten derfor udtrykkeligt ikke havde anerkendt den. Personaleretten tilsidesatte derved såvel artikel 29 i sit procesreglement som Rådets forordning nr. 1 af 15. april 1958 om den ordning, der skal gælde for Det Europæiske Økonomiske Fællesskab på det sproglige område (EFT 1952-1958 s. 59). Efter appellantens opfattelse er den appellerede doms præmis 29 ikke blot udtryk for en procedurefejl, men ligeledes for en urigtig gengivelse af sagens faktiske omstændigheder.
 2) Andet anbringende: Urigtig fremstilling af erhvervet som Heilpraktiker i Tyskland.
 Det gøres gældende, at Personaleretten gav en saglig ukorrekt fremstilling af det behandlende erhverv som Heilpraktiker i Tyskland.
 3) Tredje anbringende: Urigtig fremstilling af omstændighederne vedrørende tilsigelse af et vidne.
 Appellanten gør gældende, at Personaleretten gav en urigtig fremstilling af de omstændigheder, der skulle føre til tilsigelse af et vidne. Personaleretten hævdede fejlagtigt i den appellerede doms præmis 20 og 45, at stævningen vedrørte godtgørelser til det berørte vidne. Efter appellantens opfattelse var der imidlertid tale om dokumentation af fremgangsmåder, der blev fulgt på det tidspunkt, hvor vidnet beskæftigede sig med den fælles sygesikringsordning for Den Europæiske Unions organer.
 4) Fjerde anbringende: Manglende gengivelse af omstændigheder ved dommens udarbejdelse.
 Appellanten gør herved gældende, at visse af parternes bemærkninger under retsmødet ikke blev gengivet af Personaleretten i den appellerede dom og følgelig heller ikke blev behandlet.


text:
6.10.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 351/14
 Sag anlagt den 18. juli 2014 — The Cookware Company mod KHIM — Fissler (VITA+VERDE)
 (Sag T-535/14)
 2014/C 351/16
 Stævningen er affattet på engelsk
 Parter
 Sagsøger: The Cookware Company Ltd (Hong Kong, Kina) (ved advokat K. Manhaeve)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Fissler GmbH (Idar Oberstein, Tyskland)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 15. april 2014 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1082/2013-2) annulleres.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ansøger om EF-varemærket: The Cookware Company Ltd
 Det omhandlede EF-varemærke: Figurmærket i farver indeholdende ordbestanddelen »VITA+VERDE« for varer i klasse 21 — EF-varemærkeansøgning nr. 1 0 0 73 054
 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Fissler GmbH
 Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Det ældre EF-varemærke nr. 1 0 13 787 af ordet »vitavit«
 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen forkastet i sin helhed
 Appelkammerets afgørelse: Den anfægtede afgørelse ophævet og indsigelsen taget til følge
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af varemærkeforordningens artikel 8, stk. 1, litra b).


text:
C 387/2 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 20 . 12 . 97
 Irland ( befuldmægtiget: Michael A. Buckley, bistået af angående en påstand om at det fastslås, at Den Franske
 John D. Cooke og Jennifer Payne ), angående en påstand Republik ved at indføre enerettigheder vedrørende import
 om at det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat og eksport af gas og elektricitet har tilsidesat de forpligtel
 de forpligtelser, der påhviler den i henhold til EF-trakta ser, der påhviler den i henhold til EF-traktatens artikel 30,
 tens artikel 30, 34 og 37, idet den over for de øvrige med 34 og 37, har Domstolen, sammensat af præsidenten,
 lemsstater som led i et statsligt handelsmonopol har ind G. C. Rodríguez Iglesias, afdelingsformændene C. Gul
 ført og opretholdt eneret til import og eksport inden for mann, H. Ragnemalm og M. Wathelet samt dommerne
 elektricitetssektoren, har Domstolen, sammensat af præsi G. F. Mancini, J. C. Moitinho de Almeida , R J. G. Kap
 denten, G. C. Rodríguez Iglesias, afdelingsformændene C. teyn, J. L. Murray, D. A. O. Edward (refererende dom
 Gulmann, H. Ragnemalm og M. Wathelet samt dommerne mer), J.-R Puissochet, G. Hirsch, R Jann og L. Sevón;
 G. F. Mancini, J. C. Moitinho de Almeida, P. J. G. Kap generaladvokat: G. Cosmas; justitssekretærer: assisterende
 teyn, J. L. Murray, D. A. O. Edward ( refererende dom justitssekretær H. von Holstein, ekspeditionssekretær D.
 mer ), J.-P. Puissochet, G. Hirsch, P. Jann og L. Sevón; Louterman-Hubeau, den 23 . oktober 1997 afsagt dom,
 generaladvokat: G. Cosmas; justitssekretær: assisterende hvis konklusion lyder således:
 justitssekretær H. von Holstein, ekspeditionssekretær D.
 Louterman-Hubeau, den 23 . oktober 1997 afsagt dom,
 hvis konklusion lyder således : 1 ) Den Franske Republik frifindes.
 1 ) Den Italienske Republik frifindes. 2 ) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber betaler
 sagens omkostninger.
 2 ) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber betaler
 sagens omkostninger. 3 ) Intervenienterne Det Forenede Kongerige Storbritan
 nien og Nordirland og Irland bærer deres egne
 omkostninger.
 3 ) Intervenienterne Det Forenede Kongerige Storbritan
 nien og Nordirland, Den Franske Republik samt (') EFT C 202 af 23 . 7. 1994 .
 Irland bærer deres egne omkostninger.
 (') EFT C 202 af 23 . 7 . 1994 .
 DOMSTOLENS DOM
 ( Sjette Afdeling )
 DOMSTOLENS DOM af 23 . oktober 1997
 af 23 . oktober 1997 i sag C- 15 0/95 , Den Portugisiske Republik mod Kommis
 sionen for De Europæiske Fællesskaber (')
 i sag C-l 59/94, Kommissionen for De Europæiske Fælles
 skaber, støttet af Det Forenede Kongerige Storbritannien (Fælles landbrugspolitik — forordning (EF) nr. 307/95 —
 og Nordirland, mod Den Franske Republik, støttet af oliefrø — endelige referencebeløb — udelukkelse af portu
 Irland (') gisiske producenter fra kompensation for overskridelse
 og ikke-udnyttelse i hele Fællesskabet — annullations
 (Traktatbrud — enerettigheder til import og eksport af gas søgsmål)
 og elektricitet)
 ( 97/C 387/04 )
 ( 97/C 387/03 )
 (Processprog: portugisisk)
 (Processprog: fransk)
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentliggjort i Samling af Afgørelser)
 offentliggjort i Samling


text:
af Afgørelser)
 I sag C-150/95 , Den Portugisiske Republik ( advokat: pro
 I sag C-159/94, Kommissionen for De Europæiske Fælles fessor João Mota de Campos, befuldmægtiget: direktør
 skaber ( befuldmægtigede: Richard B. Wainwright og Hen Luis Fernandes ) mod Kommissionen for De Europæiske
 drik van Lier), støttet af Det Forenede Kongerige Storbri Fællesskaber ( befuldmægtigede : Antonio Caeiro og Gérard
 tannien og Nordirland ( befuldmægtiget: Lindsey Nicoll, Rozet), støttet af Rådet for Den Europæiske Union
 bistået af David Anderson ), mod Den Franske Republik ( befuldmægtigede : Jan-Peter Hix og Paulo Borges ),
 ( befuldmægtigede : Catherine de Salins og Jean-Marc angående en påstand om annullation af Kommissionens
 Belorgey ), støttet af Irland ( befuldmægtiget: Michael A. forordning ( EF ) nr. 307/95 af 14 . februar 1995 om korri
 Buckley, bistået af John D. Cooke og Jennifer Payne ), gerede endelige regionale referencebeløb for producenter


text:
C 124/22 DA Den Europæiske Unions Tidende 24.5.2003
 Sag anlagt den 31. januar 2003 af Alsen AG mod Kommis- bankgarantier. Sagsøgeren bør under ingen omstændigheder
 sionen for De Europæiske Fællesskaber skulle bære omkostninger til bankgarantierne, som er påført
 selskabet i forbindelse med forfølgelsen af dets rettigheder.
 (Sag T-28/03)
 (1 ) Beslutning 94/815/EF af 30.11.1994 i sag IV/33.126 og 33.122
 (Cement).
 (2003/C 124/39) (2 ) Dom af 15.3.2000, forenede sager T-25/95 m.fl., Sml. II, s. 491.
 (Processprog: tysk)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der Sag anlagt den 13. februar 2003 af Gebr. Knauf Westdeut-
 den 31. januar 2003 anlagt sag mod Kommissionen for De sche Gipswerke KG mod Kommissionen for De Europæi-
 Europæiske Fællesskaber af Alsen AG, Hamburg (Tyskland) ske Fællesskaber
 ved Rechtsanwälte K. Moosecker og F. Wiemer.
 (Sag T-52/03)
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: (2003/C 124/40)
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagsøgeren et beløb på
 (Processprog: tysk)
 139 002,21 EUR med tillæg af renter fastsat til 5,75 %
 for perioden fra den 15. april 2000 indtil betaling er sket.
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger. Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 13. februar 2003 anlagt sag mod Kommissionen for
 De Europæiske Fællesskaber af Gebr. Knauf Westdeutsche
 Gipswerke KG, Iphofen (Tyskland), ved Rechtsanwälte M. Klus-
 mann og F. Wiemer, som befuldmægtigede.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 Sagsøgeren kræver, at Kommissionen betaler omkostningerne
 ved garantistillelse. Ifølge sagsøgeren er disse omkostninger — Kommissionens beslutning C(2002)4570 endelig udg. af
 opstået, fordi Kommissionen har vedtaget en beslutning om 27. november 2002 annulleres, for så vidt den vedrører
 bødepålæg (1) angående en påstået tilsidesættelse af artikel 81 sagsøgeren.
 EF. Denne beslutning blev ved Retten i Første Instans’ dom af
 15. marts 2000 (2) annulleret i forhold til sagsøgeren. Under — Subsidiært, den bøde, der er pålagt sagsøgeren i den
 retsforhandlingerne måtte sagsøgeren i tidsrummet april/maj anfægtede beslutning, nedsættes efter Rettens skøn.
 1995 til maj 2000 stille sikkerhed for bødebeløbet i form af to
 bankgarantier, for hvilke de udstedende banker beregnede sig — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 provision svarende til det ovennævnte beløb.
 Sagsøgeren har gjort gældende, at selskabet i medfør af Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 artikel 233 EF har krav på refusion af de omkostninger,
 der var forbundet med bankgarantierne. Kommissionen er
 forpligtet til at træffe de foranstaltninger, som er nødvendige I den anfægtede beslutning har Kommissionen fastslået, at
 sagsøgeren og tre andre virksomheder har tilsidesat artikel 81,
 til opfyldelse af dommen af 15. marts 2000, hvortil hører
 refusion af sagsøgerens omkostninger i forbindelse med bank- stk. 1, EF, idet de har deltaget i en række aftaler og samordnet
 adfærd inden for produktion af gipsplader. Sagsøgeren er
 garantierne. Retten i Første Instans har i sin som selv anført, at
 blevet pålagt en bøde på 85,8 mio EUR.
 refusion af omkostninger i forbindelse med bankgaranti hører
 til de foranstaltninger, som Kommissionen skal træffe i medfør
 af artikel 233 EF.
 Sagsøgeren anfægter afgørelsen og gør gældende, at der ved
 beslutningen er sket


text:
en tilsidesættelse af sagsøgerens ret til
 forsvar og ret til kontradiktion. Sagsøgeren anfører bl.a., at
 Endvidere har sagsøgeren gjort gældende, at Kommissionen afgørelsen grundlæggende bygger på belastende bevismidler,
 også i medfør af artikel 288, stk. 2, EF sammenholdt med som sagsøgeren aldrig har fået adgang til trods anmodninger
 artikel 235 EF er forpligtet til at erstatte udgifterne til herom. Endvidere er retten til kontradiktion blevet tilsidesat
 ---pagebreak--- 24.5.2003 DA Den Europæiske Unions Tidende C 124/23
 ved, at den sagsbehandler hos sagsøgte, der var ansvarlig for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) af
 sagens behandling, havde utilstrækkelige sprogkundskaber, og Koffiebranderij en Theehandel »Drie Mollen sinds 1818« B.V.,
 at denne blev udskiftet i utide. ’s-Hertogenbosch (Nederlandene), ved lawyer P. Steinhauser,
 og med valgt adresse i Luxembourg. Den anden part i sagen
 for appelkammeret var Manuel Nabeiro Silveria, Lda.
 Sagsøgeren gør endvidere gældende, at virksomheden ikke kan
 pålægges ansvar for tilsidesættelse af artikel 81, stk. 1, EF.
 Sagsøgeren anfører, at den fremstilling af det faktiske forløb,
 som sagsøgte har lagt til grund for sin beslutning, er usammen- Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 hængende. Subsidiært gør sagsøgeren gældende, at der i
 hvert fald ikke har kunnet foreligge en langvarig samlet
 tilsidesættelse. Dette indebærer, at der er tale om en mindre — Afgørelse truffet den 17. december 2002 af Andet
 alvorlig tilsidesættelse, og at visse enkelte handlinger, der Appelkammer i sag R 270/2001-2 annulleres,
 påstås at have fundet sted mere end fem år, før retsforfølgelsen
 påbegyndtes, er forældet.
 — Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sine egne
 omkostninger.
 Endvidere gør sagsøgeren gældende, at afgørelsen er i strid
 med artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17/62 med hensyn til
 den øvre grænse for bødens størrelse. Sagsøgeren er ikke
 moderselskabet i en koncern, der hedder »Unternehmensgrup-
 pe Knauf«, og det kan ikke komme i betragtning at drage Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 sagsøgeren til ansvar for andre selskabers forhold, fordi Knauf-
 virksomhederne ikke er forbundet med hinanden ved en enkelt
 juridisk person, som er moderselskab i koncernen. Sagsøgeren
 anfører i den forbindelse også, at sagsøgte har undladt at Ansøger om EF-vare- Manuel Nabeiro Silveria, Lda.
 mærket:
 fremlægge de med henblik herpå nødvendige oplysninger.
 EF-varemærket, der Figurmærket »GALAXIA« for
 Derudover gør sagsøgeren gældende, at Kommissionen har søges registreret: »kaffe« i klasse 30 (ansøgning
 tilsidesat artikel 253 EF samt artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 812073).
 nr. 17/62 ved at anlægge et urigtigt skøn ved bødeudmålingen.
 Endvidere har Kommissionen tilsidesat princippet om ligebe-
 handling, idet den ikke nedsatte sagsøgerens bøde, selv om Indehaver af det i indsi- KOFFIEBRANDERIJ EN THEE-
 sagsøgeren havde samarbejdet med Kommissionen under gelsessagen påberåbte HANDEL »DRIE MOLLEN SINDS
 sagen i samme omfang som BPB plc, hvis bøde blev nedsat varemærke eller tegn: 1818«.
 med 30 %.
 Det i indsigelsessagen De nationale mærker »GALA« for
 påberåbte varemærke visse varer i klasse 30.
 Endelig anfører sagsøgeren, at den urimeligt lange sagsbehand- eller tegn:
 lingstid er i strid med artikel 6, stk. 1, i den europæiske
 konvention om beskyttelse af menneskerettigheder.
 Indsigelsesafdelingens Indsigelsen forkastes.
 afgørelse:
 Appelkammerets afgø-


text:
Klagen afslås.
 relse:
 Sag anlagt den 26. februar 2003 af Koffiebranderij en Søgsmålsgrunde: — Fejlagtig anvendelse af arti-
 Theehandel »Drie Mollen sinds 1818« B.V. mod Kontoret kel 42, stk. 1, og artikel 8,
 for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og stk. 1, litra b), i forordning
 Design) nr. 40/94 ( 1). Sagsøgeren an-
 fægter appelkammerets af-
 (Sag T-66/03) gørelse om, at der ikke er
 nogen risiko for forveksling
 af de to mærker.
 (2003/C 124/41)
 (Processprog: engelsk)
 (1 ) Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20.12.1993 om EF-varemær-
 ker (EFT L 1994 11, s. 1).
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er
 der den 26. februar 2003 anlagt sag mod Kontoret for


text:
21.11.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 428/2
 Appel iværksat den 11. februar 2016 af Kenzo Tsujimoto til prøvelse af dom afsagt af Retten (Første Afdeling) den 2. december 2016 i sag T-528/13, Kenzo mod EUIPO — Tsujimoto (KENZO ESTATE)
 (Sag C-87/16 P)
 (2016/C 428/02)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellant: Kenzo Tsujimoto (ved Rechtsanwälte A. Wenninger-Lenz, M. Ring og W. von der Osten-Sacken)
 De andre parter i appelsagen: Kenzo og Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)
 Ved kendelse af 21. juli 2016 har Domstolen (Tiende Afdeling) afvist appellen.


text:
6.3.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 70/21
 Sag anlagt den 22. december 2016 — MS mod Kommissionen
 (Sag T-435/16)
 (2017/C 070/30)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: MS (Castries, Frankrig) (ved advokaterne L. Levi og M. Vandenbussche)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 Det fastslås, at sagen fremmes til realitetsbehandling og der gives sagsøgeren medhold.
 Følgelig:
 —
 annulleres Kommissionens afgørelse af 16. juni 2016 om afslag på at fremsende personoplysninger vedrørende sagsøgeren
 —
 tilpligtes Kommissionen at erstatte det ikke-økonomiske tab som følge af Kommissionens culpøse adfærd, der efter ret og billighed er opgjort til 20 000 EUR.
 —
 tilpligtes Europa-Kommissionen at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgeren har til støtte for søgsmålet fremført et enkelt anbringende om tilsidesættelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 45/2001 af 18. december 2000 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger i fællesskabsinstitutionerne og -organerne og om fri udveksling af sådanne oplysninger (EFT 2001, L 8, s. 1), og navnlig af forordningens artikel 8, artikel 13 og artikel 20. Sagsøgeren har ligeledes gjort gældende, at der er sket tilsidesættelse af den grundlæggende ret til aktindsigt i personoplysninger og af retten til privatlivets fred, samt tilsidesættelse af princippet om ret til forsvar, af princippet om ligestilling af parterne og af retten til god forvaltning. Den anfægtede afgørelse er i øvrigt behæftet med en ulovlig og grundløs begrundelse. Alle disse ulovligheder udgør fejl, som har forvoldt sagsøgeren et faktisk og reelt tab.


text:
3.8.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 225/82
 Kendelse afsagt af Rettens præsident den 5. juni 2013 — Rubinum mod Kommissionen
 (Sag T-201/13 R)
 (Særlige rettergangsformer - godkendelse af fodertilsætningsstoffer - forordning om suspension af godkendelserne af præparatet af Bacillus cereus var. toyoi - begæringen om udsættelse af gennemførelsen - uopsættelighed - interesseafvejning)
 2013/C 225/183
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Rubinum SA (Barcelona, Spanien) (ved advokaterne C. Bittner og P.-C. Scheel)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved D. Bianchi, G. von Rintelen og B. Schima, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Begæringen om udsættelse af gennemførelsen af Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 288/2013 af 25. marts 2013 om suspension af godkendelserne af præparatet af Bacillus cereus var. toyoi (NCIMB 40112/CNCM I-1012) som omhandlet i forordning (EF) nr. 256/2002, (EF) nr. 1453/2004, (EF) nr. 255/2005, (EF) nr. 1200/2005, (EF) nr. 166/2008 og (EF) nr. 378/2009 (EUT L 86, s. 15)
 Konklusion
 1)
 Begæringen om foreløbige forholdsregler tages ikke til følge.
 2)
 Kendelsen af 15. april 2013, Rubinum mod Kommissionen, sag T-201/13, ophæves.
 3)
 Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.


text:
5.5.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 133/3
 Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 15. marts 2012 — SCF Consorzio Fonografici mod Marco Del Corso (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Corte di Appello di Torino — Italien)
 (Sag C-135/10) (1)
 (Ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet - direkte anvendelse i Unionens retsorden af Romkonventionen, TRIPs-aftalen og WPPT - direktiv 92/100/EF - artikel 8, stk. 2 - direktiv 2001/29/EF - begrebet »kommunikation til offentligheden« - radiokommunikation til offentligheden af fonogrammer i en tandlægepraksis)
 2012/C 133/04
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Corte di Appello di Torino
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: SCF Consorzio Fonografici
 Sagsøgt: Marco Del Corso
 Procesdeltager: Procuratore generale della Repubblica
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Corte d’Appello di Torino — direkte anvendelse i Fællesskabets retsorden af den internationale konvention om beskyttelse af udøvende kunstnere, fremstillere af fonogrammer samt radio- og fjernsynsforetagender undertegnet i Rom den 23. oktober 1961, The agreement on Trade Related Aspects of Intellectual Property (Trips) og af WIPO-traktaten (World Intellectual Property Organization) om fremførelser og fonogrammer (WPPT) — fortolkning af artikel 3, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/29/EF af 22. maj 2001 om harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet (EFT L 167, s. 10) — begrebet »overføring til almenheden« — radioudsendelse og overføring til almenheden af radiofonogrammer i en tandlægepraksis
 Konklusion
 1)
 Bestemmelserne i aftalen om handelsrelaterede intellektuelle ejendomsrettigheder, som er indeholdt i bilag 1 C til overenskomsten om oprettelse af Verdenshandelsorganisationen (WTO), undertegnet i Marrakech den 15. april 1994 og godkendt ved Rådets afgørelse 94/800/EF af 22. december 1994 om indgåelse på Det Europæiske Fællesskabs vegne af de aftaler, der er resultatet af de multilaterale forhandlinger i Uruguay-rundens regi (1986-1994) for så vidt angår de områder, der henhører under Fællesskabets kompetence, og Verdensorganisationen for Intellektuel Ejendomsrets (WIPO) traktat om fremførelser og fonogrammer af 20. december 1996 finder anvendelse i Unionens retsorden.
 Da den internationale konvention om beskyttelse af udøvende kunstnere, fremstillere af fonogrammer samt radio- og fjernsynsforetagender, undertegnet i Rom den 26. oktober 1961, ikke udgør en del af Unionens retsorden, finder den ikke anvendelse deri; den har dog indirekte virkninger i Unionens retsorden.
 Privatpersoner kan hverken påberåbe sig nævnte konvention, nævnte aftale eller nævnte traktat direkte.
 Begrebet »kommunikation til offentligheden«, som fremgår af Rådets direktiv 92/100/EØF af 19. november 1992 om udlejnings- og udlånsrettigheder samt om visse andre ophavsretsbeslægtede rettigheder i forbindelse med intellektuel ejendomsret og af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/29/EF af 22. maj 2001 om harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet, skal fortolkes i lyset af de tilsvarende begreber i nævnte konvention, nævnte aftale og nævnte traktat på en sådan måde, at det forbliver foreneligt med disse, og ligeledes under hensyntagen til den sammenhæng, som disse begreber indgår i, samt til det formål, som forfølges med de relevante bestemmelser i konventionerne på området for intellektuel ejendomsret.
 2)
 Begrebet »kommunikation til offentligheden« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 8, stk. 2, i direktiv 92/100, skal fortolkes således, at


text:
23.2.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 55/15
 Appel iværksat den 5. december 2012 af Moises Bermejo Garde til prøvelse af Personalerettens dom af 25. september 2012 i sag F-51/10, Bermejo Garde mod EØSU
 (Sag T-529/12 P)
 2013/C 55/27
 Processprog: fransk
 Parter
 Appellant: Moises Bermejo Garde (Bruxelles, Belgien) (ved advokat L. Levi)
 Den anden part i appelsagen: Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (EØSU)
 Appellantens påstande
 —
 Ophævelse af dom afsagt den 25. september 2012 af Retten for EU-personalesager i sag F-51/10, for så vidt som (i) påstandene om annullation af alle afgørelser truffet på grundlag af EØSU’s stillingsopslag nr. 43/09 afvises, (ii) retten ikke tager stilling til påstandene om, at appelindstævnte tilpligtes at betale 1 000 EUR i erstatning og (iii) ikke tager stilling til realitetsanbringenderne fremført til støtte for de første påstande om annullation af EØSU’s stillingsopslag nr. 43/09.
 —
 Følgelig:
 —
 gives der appellanten medhold i den andet og tredje påstand i første instans, og i overensstemmelse hermed:
 —
 annulleres alle afgørelser truffet på grundlag af EØSU’s stillingsopslag nr. 43/09
 —
 tilpligtes appelindstævnte at betale 1 000 EUR i erstatning
 —
 gives der appellanten medhold i den første påstand i første instans ligeledes på grundlag af de realitetsanbringender, som hun har fremført, og følgelig annulleres EØSU’s stillingsopslag nr. 43/09 ligeledes som følge af disse realitetsanbringender.
 —
 EØSU tilpligtes at betale sagens omkostninger for begge instanser.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Til støtte for appellen har appellanten fremsat tre anbringender.
 1)
 Det første anbringende er, at der er sket tilsidesættelse af betingelsen om overholdelse af den forudgående administrative procedure og tilsidesættelse af artikel 90, stk. 2, i vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union, for så vidt som Personaleretten afviste appellantens påstand om annullation af alle afgørelser truffet på grundlag af EØSU’s stillingsopslag nr. 43/09.
 2)
 Det andet anbringende er, at der foreligger retsnægtelse, tilsidesættelse af den grundlæggende ret til adgang til domstolene og tilsidesættelse af begrundelsespligten, idet Personaleretten ikke tog stilling til appellantens påstand om erstatning.
 3)
 Det tredje anbringende er, at der er sket tilsidesættelse af begrundelsespligten og tilsidesættelse af princippet om ordentlig retspleje, idet Personaleretten ikke tog stilling til de realitetsanbringender, som blev fremført i første instans til støtte for appellantens påstand om annullation af EØSU’s stillingsopslag nr. 43/09.


text:
23.2.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 51/15
 Domstolens dom (Første Afdeling) af 18. december 2007 — Cementbouw Handel & Industrie BV mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag C-202/06 P) (1)
 (Appel - konkurrence - forordning (EØF) nr. 4064/89 - Kommissionens kompetence - anmeldelse af en fusion af fællesskabsdimension - de tilsagn, der tilbydes af parterne - indflydelse på Kommissionens kompetence - tilladelse betinget af visse tilsagn - proportionalitetsprincippet)
 (2008/C 51/24)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellant: Cementbouw Handel & Industrie BV (ved advocaten W. Knibbeler, O.W. Brouwer og P.J. Kreijger)
 Den anden part i appelsagen: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved E. Grippini Fournier, A. Nijenhuis og A. Whelan, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Fjerde Udvidede Afdeling) den 23. februar 2006 i sag T-282/02, Cementbouw Handel & Industrie mod Kommissionen, hvorved Retten undlod at tage en annullationspåstand til følge angående Kommissionens beslutning K(2002) 2315 endelig udg. af 26. juni 2002 om en procedure i henhold til Rådets forordning (EØF) nr. 4064/89 — Haniel/Cementbouw/JV (CVK), hvorved den fusion, hvorved Franz Haniel & Cie GmbH og Cementbouw Handel & Industrie BV i overensstemmelse med fusionsforordningens artikel 3, stk. 1, litra b), har erhvervet fælles kontrol med virksomheden CVK, erklæredes forenelig med fællesmarkedet og EØS-aftalen på betingelse af, at visse tilsagn respekteredes med henblik på at ændre situationen, hvorefter der forelå en dominerende stilling på det nederlandske marked for materialer til brug for konstruktion af bærende vægge, hvilket udgjorde en urigtig fortolkning af artikel 1, 2 og artikel 3, stk. 1, i Rådets forordning (EØF) nr. 4064/89 af 21. december 1989 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser (EFT L 395, s. 1) og artikel 8, stk. 2, i Rådets forordning (EF) nr. 1310/97 af 30. juni 1997 om ændring af forordning (EØF) nr. 4064/89 (EFT L 180, s. 1) — tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet
 Konklusion
 1)
 Appellen forkastes.
 2)
 Cementbouw Handel & Industrie BV betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 178 af 29.7.2006.


text:
Nr. C 354/26 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 23 . 11 . 96
 valgt adresse i Luxembourg hos advokat Philippe Dupont, den 28 . august 1996 afsagt kendelse, hvis konklusion lyder
 8-10 , rue Mathias Hårdt, mod Kommissionen for De således :
 Europæiske Fællesskaber ( befuldmægtigede : først Nicholas
 Khan og Jean-Paul Keppenne, dernæst Khan og Paul
 1 ) Begæringen om foreløbige forholdsregler tages ikke til
 Nemitz ), støttet af Frima BV, Den Haag, Nederlandene ,
 følge
 først ved advokat Tom Ottervanger, Rotterdam, og advokat
 Harold Nyssens, Bruxelles, dernæst alene ved Ottervanger,
 og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat Carlos 2 ) Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.
 Zeyen, 67, rue Ermesinde, angående en påstand om
 annullation af beslutningen i Kommissionens skrivelse af
 5 . august 1994, hvorved det meddeltes, at Kommissionen
 ikke havde fundet anledning til at foreslå passende foran
 staltninger i EF-traktatens artikel 93 , stk . l's forstand med
 hensyn til den nederlandske regionalstøtteordning » Subsi
 dieregeling regionale investeringsprojecten 1991 «, har Ret KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 ten (Tredje Udvidede Afdeling ), sammensat af afdelingsfor den 4 . oktober 1996
 manden , C. P. Briët, og dommerne B. Vesterdorf, P. Lindh ,
 A. Potocki og J. D. Cooke, justitssekretær: fuldmægtig J. i sag T- 197/95 , Sveriges Betodlares Centralforening og Sven
 Palacio Gonzålez, den 22 . oktober 1996 afsagt dom, hvis Ake Henrikson mod Kommissionen for De Europæiske
 konklusion lyder således : Fællesskaber (')
 (Fælles landbrugspolitik — sukkerroer — forordning (EF)
 nr. 1 734/95 — specifik landbrugsomregningskurs — ingen
 1 ) Sagen afvises. omregningskurs for Sverige — annullationssøgsmål —
 afvisning)
 2 ) Salt Union Ltd betaler sagens omkostninger, herunder ( 96/C 354/53 )
 Frima BV's omkostninger.
 (Processprog: engelsk)
 3 ) Verein Deutsche Salzindustrie eV betaler sine egne
 omkostninger. I sag T- 1 97/95 , Sveriges Betodlares Centralforening, Malmö
 ( Sverige ), og Sven Ake Henrikson, Lund ( Sverige ), ved
 (') EFT nr . C 380 af 31 . 12 . 1994 . advokaterne Otfried Lieberknecht og Wolfgang Kirchhoff,
 Düsseldorf, og advokat Michael Schütte, Berlin, og med
 valgt adresse i Luxembourg hos advokat Alex Bonn, 62 ,
 avenue Guillaume, mod Kommissionen for De Europæiske
 Fællesskaber ( befuldmægtigede : Eugenio de March og
 James Macdonald Flett ), hvori der i medfør af EF-traktatens
 artikel 173 er nedlagt påstand om annullation af Kommis
 sionens forordning ( EF ) nr. 1734/95 af 14 . juli 1995 om
 KENDELSE AFSAGT AF DOMSTOLENS PRÆSIDENT fastsættelse for produktionsåret 1994/95 af den specifikke
 den 28 . august 1996 landbrugsomregningskurs for minimumspriserne for suk
 kerroer, produktionsafgifterne og tillægsafgiften i sukker
 i sag T-l 12/96 R, Jean-Claude Séché mod Kommissionen sektoren ( EFT nr . L 165 af 15 . 7 . 1995 , s . 12 ), for så vidt som
 for De Europæiske Fællesskaber der ved forordningen ikke fastsættes en kurs for Sveriges
 ( Tjenestemænd — afslag på en ansøgning og udnævnelse af vedkommende , har Retten ( Første Afdeling ), sammensat af
 en anden ansøger — særlige rettergangsformer — begæring


text:
præsidenten , A. Saggio og dommerne V. Tiili og R. M.
 om udsættelse af gennemførelsen — uopsættelighed — Moura Ramos; justitssekretær : H. Jung, den 4 . oktober
 foreligger ikke) 1996 afsagt kendelse , hvis konklusion lyder således :
 ( 96/C 354/52 )
 1 ) Sagen afvises .
 (Processprog: fransk)
 2 ) Det er ufornødent af træffe afgørelse vedrørende
 Kongeriget Sveriges begæring om intervention.
 I sag T-l 12/96 R, Jean-Claude Séché, tjenestemand ved
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, ved advo
 kat Eric Boigelot, Bruxelles, og med valgt adresse i Luxem 3 ) Sagsøgerne bærer deres egne omkostninger og betaler in
 bourg hos advokat Louis Schiltz, 2 , rue du Fort Rheinsheim , solidum Kommissionens omkostninger. Kongeriget
 mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ( be Sverige bærer sine egne omkostninger i forbindelse med
 fuldmægtigede : Gianluigi Valsesia og Julian Currall ), angå begæringen om intervention .
 ende en begæring om udsættelse af gennemførelsen af
 Kommissionens afgørelser af 22 . maj 1 996 om at give afslag (') EFT nr . C 351 af 30 . 12 . 1995 .
 på sagsøgerens ansøgning og udnævne en anden ansøger til
 den stilling som ledende juridisk konsulent, der var opslået
 ledig ved meddelelse KOM/20/96 , har Rettens præsident


text:
1.8.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 180/61
 Sag anlagt den 8. juni 2009 — CLARO mod KHIM — Telefónica (Claro)
 (Sag T-225/09)
 2009/C 180/113
 Stævningen er affattet på spansk
 Parter
 Sagsøger: CLARO, SA (ved abogados E. Armijo Chávarri og A. Castán Pérez-Gómez)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Telefónica, SA (Madrid, Spanien)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 26. februar 2009 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1079/2008-2) annulleres, og sagen hjemvises til nævnte appelkammer, der træffer afgørelse på ny, og Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ansøger om EF-varemærket: BCP S/A, det aktuelt driver virksomhed under navnet CLARO, S.A., sagsøger
 Det omhandlede EF-varemærke: Tredimensionelt varemærke, der indeholder betegnelsen »CLARO« (ansøgning nr. 5 229 241) for varer og tjenesteydelser i klasse 9 og 38
 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Telefónica, SA
 Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Det ældre EF-ordmærke »CLARO« (nr. 2 017 341) for bl.a. varer og tjenesteydelser i klasse 9 og 38
 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Medhold i indsigelsen
 Appelkammerets afgørelse: Klagen afvises, idet sagsøgeren ikke har indgivet en skriftlig begrundelse
 Søgsmålsgrunde: Den anfægtede afgørelse er ifølge sagsøgeren i strid med princippet om funktionel kontinuitet mellem Indsigelsesafdelingen og appelkammeret. Efter sagsøgerens opfattelse er det åbenbart, at klagen vedrørte den anfægtede afgørelse i dens helhed, såvel som Indsigelsesafdelingens forkerte fortolkning af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009 om EF-varemærker.


text:
10.3.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 56/34
 Sag anlagt den 2. januar 2007 — Galderma mod KHIM — Lelas (Nanolat)
 (Sag T-6/07)
 (2007/C 56/64)
 Stævningen er affattet på tysk
 Parter
 Sagsøger: Galderma SA (Cham, Schweiz) (ved Rechtsanwalt N. Hebeis)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Tihomir Lelas
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 25. oktober 2006 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 0146/2006-4) annulleres, for så vidt indsigelsen mod varerne »Lægemidler, farmaceutiske og veterinærmedicinske præparater samt præparater til sundhedspleje, sæbe, kosmetiske præparater, hårvand« blev forkastet.
 —
 EF-varemærkeansøgningen 003088986 »NANOLAT« med hensyn til ovennævnte varer afslås.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ansøger om EF-varemærket: Tihomir Lelas.
 Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket »Nanolat« for varer i klasse 1, 3 og 5 (ansøgning nr. 3 088 986).
 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Galderma SA
 Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Det tyske ordmærke »TANNOLACT« for varer i klasse 5.
 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen forkastet.
 Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen.
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94 (1), idet der er en risiko for forveksling mellem de omtvistede varemærker.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20.12.1993 om EF-varemærker (EFT 1994 L 11, s. 1).


text:
2.9.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 212/19
 Sag anlagt den 23. juni 2006 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Spanien
 (Sag C-274/06)
 (2006/C 212/32)
 Processprog: spansk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved H. Støvlbæk og R. Vidal Puig, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Kongeriget Spanien
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 56 EF, idet det har opretholdt foranstaltninger som dem, der er fastsat i den 27. supplerende bestemmelse til lov nr. 55/1999 af 29. december 1999 om fiskale, administrative og sociale foranstaltninger, som ændret ved artikel 94 i lov nr. 62/2003 af 30. december 2003, som fastsætter en begrænsning af offentlige organers stemmeret i spanske virksomheder inden for energisektoren.
 —
 Kongeriget Spanien tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Den 27. supplerende bestemmelse til lov nr. 55/1999 bestemmer, at når et organ, som direkte eller indirekte kontrolleres af en offentlig myndighed, overtager kontrollen med eller erhverver en betydelig andel i en virksomhed inden for energisektoren, kan ministerrådet inden for en frist på to måneder beslutte »ikke at anerkende« udøvelsen af de politiske beføjelser eller at opstille visse nærmere vilkår for udøvelsen af disse beføjelser. En beslutning herom skal være begrundet i kriterier, der angiveligt har til formål på at sikre energiforsyningen.
 Kommissionen gør gældende, at den 27. supplerende bestemmelse til lov nr. 55/1999 er i strid med artikel 56 EF af følgende grunde:
 —
 offentlige organers overtagelse af kontrollen med og erhvervelse af betydelige andele i spanske virksomheder inden for energisektoren udgør en »kapitalbevægelse« i artikel 56 EF's forstand
 —
 beslutningen om begrænsning af de politiske beføjelser, som de spanske myndigheder kan træffe i forbindelse med nævnte kontrolovertagelse og erhvervelse af betydelige andele, udgør en restriktion for de frie kapitalbevægelser, som i princippet er i strid med artikel 56 EF, og
 —
 denne restriktion har ikke hjemmel i traktaten.
 Kommissionen gør helt konkret gældende, at den 27. supplerende beslutning til lov nr. 55/1999 ikke kan begrundes med henvisning til formålet om at sikre energiforsyningen af følgende grunde:
 —
 det forhold, at de organer, som overtager kontrollen eller erhverver betydelige andele, er kontrolleret af en offentlig myndigheder, udgør ikke en yderligere risiko for energiforsyningen og kan derfor ikke begrunde, at restriktioner for de frie kapitalbevægelser kun indføres i dette tilfælde
 —
 begrænsningen i stemmeretten er ikke en passende foranstaltning til sikring af energiforsyningen, idet der i denne henseende findes mere egnede foranstaltninger
 —
 selv hvis begrænsningen i stemmeretten havde været en passende foranstaltning til sikring af energiforsyningen, er de anfægtede foranstaltninger uforholdsmæssige, for så vidt som en »ikke anerkendelse« af udøvelsen af stemmeretten finder anvendelse på alle selskabets aktiviteter og beslutninger
 —
 ministerrådets kompetence til at »anerkende« eller »ikke anerkende« udøvelsen af stemmeretten er ikke underlagt objektive kriterier, der er tilstrækkelig præcise, og som kan gøres til genstand for en domstolskontrol.


text:
2.3.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 73/48
 Appel iværksat den 11. januar 2015 af Carlo De Nicola til prøvelse af Personalerettens dom af 11. november 2014 i sag F-52/11, De Nicola mod EIB
 (Sag T-10/15 P)
 (2015/C 073/60)
 Processprog: italiensk
 Parter
 Appellant: C. De Nicola (Strassen, Luxembourg) (ved advokat L. Isola)
 Den anden part i appelsagen: Den Europæiske Investeringsbank
 Appellantens påstande
 Appellanten har nedlagt påstand om, at den appellerede dom delvis ændres, og at domskonklusionens punkt 2 og 3 samt dommens præmis 5, 7, 14, 16-21, 24-27, 29, 32, 35-37. 39-43, 46-55, 57-59, 62-66, 68, 69, 73, 74, 76, 77, 87-91, 93, 95-100, 103, 106, 107, 109-112, 117, 120, 124, 142, 144, 145, 148-153, 161-170, 175-182 og 184-193 ophæves. Sagen hjemvises til en anden afdeling ved Personaleretten med henblik på, at den i en anden sammensætning efter foranstaltningen af bevisoptagelsen på ny træffer afgørelse om de ophævede præmisser. Appellanten forbeholder sig retten til at fremlægge alle former for bevismateriale direkte og/eller på anden vis, som er relevant i forhold til de argumenter, som modparten fremfører til sit forsvar, herunder alle de dokumenter, som måtte være nødvendige med henblik på tilbagevisning af modpartens argumenter. Den Europæiske Investeringsbank tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Til støtte for appellen har appellanten fremsat følgende anbringender.
 1.
 Manglende begrundelse for så vist angår den anfægtede afgørelse.
 2.
 Hvad angår annullation af de dokumenter, der under alle omstændigheder er konnekse, og de af undersøgelseskomitéen anvendte dokumenter, anfægtes afgørelsen om at afvise sagen, henset til at påstanden præcist vedrørte alle de unødvendige akter, som undersøgelseskomitéen har anvendt.
 3.
 Hvad angår påstanden om, at det fastslås, at der foreligger psykisk chikane, anfægter appellanten Personalerettens afgørelse, henset til, at der er tale om en kunstig begrundelse, eftersom konstateringen af den overtrædelse, der er begået mod appellanten, hverken udgør et påbud til banken eller en principerklæring.
 4.
 Hvad angår påstanden om, at den psykiske chikane bringes til ophør, gør appellanten gældende, at det påståede forbud mod påbud ikke kan være absolut, eftersom det nødvendigvis bør hæves i forbindelse med handlinger, som har til hensigt at krænke en persons værdighed eller grundlæggende rettigheder.
 5.
 Hvad angår påstanden om erstatning for den skade, der er lidt som følge af den psykiske chikane, understreges det dels, at Personaleretten tilbagekaldte sin anmodning til undersøgelsesudvalget, dels at EIB ikke skal foretage sig noget, eftersom der ikke er afsagt nogen dom i denne retning, og fordi undersøgelsesudvalgets afgørelse ikke er forpligtende, ikke er bindende og heller ikke udgør et processuelt krav.
 6.
 Hvad angår påstanden om erstatning af den skade, som er sket, gør appellanten gældende, at Personaleretten fejlagtigt har kritiseret ham for ikke at have præciseret, hvilke retlige fejl der er tale om, og anfægter betalingen af og begrundelsen for erstatningen på 3 000 EUR.


text:
12.1.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 8/3
 Domstolens dom (Første Afdeling) af 15. november 2007 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Forbundsrepublikken Tyskland
 (Sag C-319/05) (1)
 (Traktatbrudssøgsmål - artikel 28 EF og 30 EF - direktiv 2001/83/EF - hvidløgspræparat i kapsler - præparat lovligt markedsført som kosttilskud i visse medlemsstater - præparat klassificeret som lægemiddel i indførselsmedlemsstaten - begrebet »lægemiddel« - hindring - begrundelse - offentlig sundhed - proportionalitet)
 (2008/C 8/04)
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved B. Stromsky og B. Schima, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Forbundsrepublikken Tyskland (ved M. Lumma og C. Schulze-Bahr, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Traktatbrud — tilsidesættelse af artikel 28 EF og 30 EF — national administrativ praksis, hvorefter et hvidløgspræparat i kapselform kvalificeres som lægemiddel — begrebet lægemiddel i fællesskabsretten
 Konklusion
 1)
 Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 28 EF og 30 EF, idet den har klassificeret et hvidløgspræparat i kapselform, som ikke opfylder lægemiddeldefinitionen i artikel 1, nr. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83/EF af 6. november 2001 om oprettelse af en fællesskabskodeks for humanmedicinske lægemidler, som lægemiddel.
 2)
 Forbundsrepublikken Tyskland betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 257 af 15.10.2005.


text:
15.8.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 193/20
 Dom afsagt af Retten i Første Instans den 1. juli 2009 — Perfetti Van Melle mod KHIM — Cloetta Fazer (CENTER SHOCK)
 (Sag T-16/08) (1)
 (EF-varemærker - sag om ugyldighed - EF-ordmærket CENTER SHOCK - ældre nationale ordmærker CENTER - relativ registreringshindring - risiko for forveksling - artikel 8, stk. 1, litra b), og artikel 52, stk. 1, litra a), i forordning (EF) nr. 40/94 [nu artikel 8, stk. 1, litra b), og artikel 53, stk. 1, litra a), i forordning (EF) nr. 207/2009])
 2009/C 193/31
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Perfetti Van Melle SpA (Lainate, Italien) (ved avocats P. Perani og P. Pozzi)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (ved J. Novais Gonçalves, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret og intervenient ved Retten: Cloetta Fazer AB (Ljungsbro, Sverige) (først ved avocats J. Runsten og S. Sparring, derefter ved avocat M. Treis)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 7. november 2007 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 149/2006-4) vedrørende en sag om ugyldighed mellem Cloetta Fazer AB og Perfetti Van Melle SpA
 Konklusion
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 2)
 Perfetti Van Melle SpA betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 64 af 8.3.2008.


text:
27.3.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 80/7
 Appel iværksat den 3. december 2009 af Thomson Sales Europe til prøvelse af dom afsagt den 29. september 2009 af Retten i Første Instans (Første Afdeling) i de forenede sager T-225/07 og 364/07, Thomson Sales Europe mod Kommissionen
 (Sag C-498/09 P)
 2010/C 80/13
 Processprog: fransk
 Parter
 Appellant: Thomson Sales Europe (ved avocats F. Goguel og F. Foucault)
 Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 Rettens dom af 29. september 2009 ophæves.
 —
 Europa-Kommissionens beslutning REM nr. 03/05 af 7. maj 2007 annulleres.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Appellanten har navnlig fremført tre anbringender til støtte for appellen.
 Med det første anbringende har appellanten gjort gældende, at Retten ikke har overholdt de kompetenceregler, som er fastsat i artikel 225 EF, idet den har afsagt en materiel afgørelse om appellantens påstand om annullation af Kommissionens skrivelse af 20. juli 2007, som ikke bekræfter, at appellanten har ret til fritagelse for efteropkrævning af importafgifter for indførsel af farvefjernsynsmodtagere fremstillet i Thailand, selv om den tidligere har fastslået, at denne påstand måtte afvises med den begrundelse, at den omhandlede skrivelse ikke kan afføde retsvirkninger.
 Med det andet anbringende har appellanten gjort gældende, at Retten har tilsidesat retten til forsvar og begået en åbenbar fejl ved den retlige kvalifikation af de faktiske omstændigheder, idet den dels har afslået appellantens anmodning om, at parterne stilles samtlige beviser til rådighed, dels har fastslået, at Thomson har gjort sig skyldig i åbenbar forsømmelighed for så vidt som det som erfaren erhvervsdrivende burde have anmodet Kommissionen om præcise oplysninger med hensyn til muligheden for fortsat at kunne angive farvefjernsyn fremstillet i Thailand som havende oprindelse i Thailand efter at være begyndt at få leveret billedrør fra Korea og Malaysia.
 Med det tredje anbringende, som omfatter to led, har Thomson gjort gældende, at Retten har tilsidesat toldkodeksens artikel 239 (1) vedrørende muligheden for en hel eller delvis godtgørelse af betalte import- eller eksportafgifter eller for fritagelse for en del af toldskylden. Appellanten har for det første gjort gældende, at Retten har begået en retlig fejl for så vidt som den har afvist stævningen alene ud fra en undersøgelse af betingelsen, hvorefter der ikke må foreligge urigtigheder eller forsømmelighed, inden først at undersøge betingelsen om, at der foreligger en særlig situation.
 For det andet har Retten begået en fejl ved den retlige kvalifikation af de faktiske omstændigheder og dermed begået en retlig fejl, idet den har anset betingelserne for fritagelse i toldkodeksens artikel 239 for ikke at være opfyldt. Det er appellantens opfattelse, at appellanten opfylder kravene i denne bestemmelse, eftersom de omstændigheder, som gør sig gældende i den foreliggende sag, udgør en særlig situation, for så vidt som Kommissionen har ændret praksis med hensyn til fortolkningen af de relevante bestemmelser uden i tilstrækkelig grad at have underrettet de erhvervsdrivende herom.
 Thomson har desuden anført, at det ikke var i tvivl med hensyn til lovligheden af dets transaktioner, idet det var overbevist


text:
26.2.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 63/22
 Sag anlagt den 17. december 2010 — Europa-Kommissionen mod Den Hellenske Republik
 (Sag C-601/10)
 2011/C 63/41
 Processprog: græsk
 Parter
 Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved M. Patakia og D. Kukovec)
 Sagsøgt: Den Hellenske Republik
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 8 og artikel 11, stk. 3, i direktiv 92/50/EØF (1) samt i henhold til artikel 20 og artikel 31, stk. 4, i direktiv 2004/18/EF (2), idet den i henhold til et udbud efter forhandling og uden forudgående offentliggørelse af en udbudsbekendtgørelse har indgået offentlige aftaler om supplerende tjenesteydelser vedrørende registrering i matrikelbog og byplanlægning, som ikke var indeholdt i den oprindelige aftale indgået af kommunerne i Vasiliki, Kassandra, Egnatia og Arethousa.
 —
 Den Hellenske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Kommissionen har gjort gældende, at eftersom 1) ovennævnte kommuner, i egenskab af lokalsamfund, er omfattet af begrebet ordregivende myndighed i medfør af artikel 1, litra b), i direktiv 92/50/EØF og i medfør af artikel 1, stk. 9, i direktiv 2004/18/EF, 2) der er tale om gensidigt bebyrdende aftaler, hvis genstand er byplanlægning (artikel 8, sammenholdt med bilag I A, punkt 12, i direktiv 92/50/EØF, og artikel 20, sammenholdt med bilag II A, punkt 12, i direktiv 2004/18/EF), og 3) den anslåede værdi for hver enkelt anfægtede aftale overstiger de tærskelværdier, der er fastsat i artikel 7 i direktiv 92/50EØF og i artikel 7 i direktiv 2004/18/EF, falder de omstridte aftaler inden for anvendelsesområdet for nævnte direktiver.
 Tilsidesættelse af artikel 8 og artikel 11, stk. 3, i direktiv 92/50/EØF
 Hvad angår de omstridte aftaler om supplerende tjenesteydelser, der er indgået af Kassandra kommune, anfører Kommissionen, at den ordregivende myndighed har valgt den direkte tildelingsprocedure uden forudgående offentliggørelse af en udbudsbekendtgørelse, selv om betingelserne i artikel 8 og artikel 11, stk. 3, litra e), i direktiv 92/50/EØF, som gør det muligt at ty til denne undtagelsesprocedure og finder anvendelse for de pågældende aftaler, ikke var opfyldt. Især opfylder ingen af de omstridte aftaler om supplerende tjenesteydelser kravet om en uforudset omstændighed. Subsidiært har Kommissionen understreget, at selv om betingelserne i undtagelsesbestemmelsen i artikel 11, stk. 3, litra e), i direktiv 92/50/EØF er opfyldt, overskrider værdien af de indgåede aftaler om supplerende tjenesteydelser grænsen på 50 % af værdien af den oprindelige aftale som anført i direktivet.
 Tilsidesættelse af artikel 20 og artikel 31, stk. 4, i direktiv 2004/18/EF
 Hvad angår de omstridte aftaler om supplerende tjenesteydelser, der er indgået af kommunerne i Vasiliki, Egnatia og Arethousa, har Kommissionen gjort gældende, at de ordregivende myndigheder har valgt den direkte tildelingsprocedure uden forudgående offentliggørelse af en udbudsbekendtgørelse, selv om betingelserne i artikel 20 og artikel 31, stk. 4, litra a), i direktiv 2004/18/EF, som gør det muligt at ty til denne undtagelsesprocedure, og som finder anvendelse på de pågældende aftaler, ikke var opfyldt. Især opfylder ingen af de omstridte aftaler om supplerende tjenesteydelser kravet om en uforudset omstændighed. Subsidiært har Kommissionen understreget, at selv


text:
om betingelserne i undtagelsesbestemmelsen i artikel 31, stk. 4, litra a), i direktiv 2004/18/EF var opfyldt, overskrider værdien af de indgåede aftaler om supplerende tjenesteydelser grænsen på 50 % af værdien af den oprindelige aftale som anført i direktivet.
 Med hensyn til Den Hellenske Republiks argument om, at den procedure, der var fulgt med henblik på at indgå de anfægtede aftaler, var i overensstemmelse med de på det pågældende tidspunkt gældende nationale retsforskrifter, anfører Kommissionen, at den fulgte procedure var i strid med direktiv 92/50/EØF, som allerede var blevet gennemført i national ret på det tidspunkt, hvor ovennævnte aftaler blev indgået (samt i strid med direktiv 2004/18/EF, som efterfølgende blev vedtaget). Under alle omstændigheder har Kommissionen bemærket, at den pågældende procedure heller ikke var forenelig med ovennævnte nationale retsforskrifter.
 Da medlemsstaterne imidlertid ikke kan påberåbe sig interne forhold for at begrunde den manglende opfyldelse af forpligtelser og frister, der kan udledes af fællesskabsretten, har Kommissionen gjort gældende, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 8 og artikel 11, stk. 3, i direktiv 92/50/EØF, samt i henhold til artikel 20 og artikel 31, stk. 4, i direktiv 2004/18/EF, idet den har undladt at sikre vedtagelsen af og en effektiv anvendelse af de nødvendige foranstaltninger for at efterkomme fællesskabsrettens bestemmelser.
 (1) EFT L 209 af 24.7.1992, s. 1.
 (2) EUT L 134 af 30.4.2004, s. 114.


text:
9.5.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 116/35
 Sag anlagt den 28. februar 2008 — Pouzol mod Revisionsretten
 (Sag F-28/08)
 (2008/C 116/68)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Pouzol (Combaillaux, Frankrig) (ved avocats D. Grisay, I. Andoulsi og D. Piccininno)
 Sagsøgt: Revisionsretten for De Europæiske Fællesskaber
 Søgsmålets genstand og beskrivelse af tvisten
 Dels annullation af Revisionsrettens afgørelse af 29. november 2007 og de forslag, som sagsøgeren fik forelagt den 10. maj 2007 i forbindelse med overførslen af de pensionsrettigheder, han havde optjent i Frankrig, og som følge heraf anerkendelse af sagsøgerens ret til supplerende pensionsgivende tjenesteår på 6 år, 10 måneder og 1 dag, svarende til et samlet antal pensionsgivende tjenesteår på 10 år, tre måneder og 24 dage, der skal medføre et månedligt pensionstillæg. Dels tilpligtes Revisionsretten at erstatte det økonomiske og ikke-økonomiske tab, sagsøgeren har lidt.
 Sagsøgerens påstande
 —
 Annullation af Revisionsrettens afgørelse af 29. november 2007 og de forslag, som sagsøgeren fik forelagt den 10. maj 2007.
 —
 Sagsøgeren tilkendes 6 år, 10 måneder og 1 dag som supplerende pensionsgivende tjenesteår, svarende til et samlet antal pensionsgivende tjenesteår på 10 år, 3 måneder og 24 dage.
 —
 Revisionsretten tilpligtes at lade disse supplerende pensionsgivende tjenesteår medføre et månedligt pensionstillæg til sagsøgeren på 1 232,32 EUR.
 —
 Revisionsretten tilpligtes at erstatte det økonomiske tab, sagsøgeren har lidt, opgjort på datoen for indgivelse af nærværende stævning til et beløb på 32 040,32 EUR (svarende til et manglende månedligt vederlag til sagsøgeren på 1 232,32 EUR regnet fra hans pensionering den 1. januar 2006 til den 1. marts 2008).
 —
 Revisionsretten tilpligtes at erstatte den ikke-økonomiske skade, sagsøgeren har lidt i mere end 14 år, idet erstatningens størrelse efterfølgende skal fastsættes ved forlig mellem parterne.
 —
 Revisionsretten tilpligtes at betale sagens omkostninger.


text:
30.6.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 202/20
 Rettens dom af 14. maj 2014 — Tyskland mod Kommissionen
 (Sag T-198/12) (1)
 ((Tilnærmelse af lovgivningerne - direktiv 2009/48/EF - sikkerhedskrav til legetøj - grænseværdierne for nitrosaminer, nitroserbare stoffer, bly, barium, arsen, antimon og kviksølv i legetøj - Kommissionens afgørelse om ikke fuldstændigt at godkende opretholdelsen af de nationale bestemmelser, der fraviger herfra - tidsbegrænset godkendelse - bevis for et højere beskyttelsesniveau for menneskers sundhed i de nationale bestemmelser))
 2014/C 202/24
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Forbundsrepublikken Tyskland (ved T. Henze og A. Wiedmann, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved M. Patakia og G. Wilms, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Delvis annullation af Kommissionens afgørelse 2012/160/EU af 1. marts 2012 om de nationale bestemmelser, som den tyske forbundsregering har meddelt om opretholdelse af grænseværdierne for bly, barium, arsen, antimon, kviksølv samt nitrosaminer og nitroserbare stoffer i legetøj efter ikrafttrædelsen af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/48/EF om sikkerhedskrav til legetøj (EUT L 80, s. 19).
 Konklusion
 1)
 Der er ikke behov for at tage stilling til lovligheden af Kommissionens afgørelse 2012/160/EU af 1. marts 2012 om de nationale bestemmelser, som den tyske forbundsregering har meddelt om opretholdelse af grænseværdierne for bly, barium, arsen, antimon, kviksølv og nitrosaminer og nitroserbare stoffer i legetøj efter ikrafttrædelsen af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/48/EF om sikkerhedskrav til legetøj, for så vidt angår barium.
 2)
 Artikel 1, stk. 2, i afgørelse 2012/160/EU annulleres, for så vidt som den begrænsede godkendelsen af nationale foranstaltninger, der fastsætter grænseværdier for bly, indtil 21. juli 2013.
 3)
 I øvrigt frifindes Kommissionen.
 4)
 Kommissionen bærer sine egne omkostninger og betaler halvdelen af Forbundsrepublikken Tysklands omkostninger.
 (1) EUT C 200 af 7.7.2012.


text:
5.9.98 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende C 278/31
 Den Franske Republik har nedlagt fùlgende påstand: riale di Bolzano i sagen Angonese Roman mod Cassa di
 Risparmio di Bolzano SpA forelagt De Europñiske Fñlles-
 skabers Domstol en anmodning om prñjudiciel afgùrelse
 af fùlgende spùrgsmål:
 Ð Det relevante afsnit i Kommissionens beslutning 98/
 358/EF (1), annulleres for så vidt angår de »negative
 korrektioner«, der vedrùrer de belùb, som knytter sig
 til supplerende medansvarsafgifter for mñlk, og som Er det efter EF-traktatens artikel 48, stk. 1, 2 og 3, samt
 stadig er udestående på grund af retssager, som verse- artikel 3, stk. 1, og artikel 7, stk. 1 og 4, i Rådets forord-
 rer for de kompetente nationale retsinstanser. ning (EéF) nr. 1612/68 (1) lovligt som betingelse for delta-
 gelse i en udvñlgelsesprùve med henblik på besñttelse af
 stillinger i en privat virksomhed at stille krav om, at ansù-
 Sùgsmålsgrunde og vñsentligste argumenter: gerne besidder en officiel attest for kundskaber i stedets
 sprog, der udstedes af eÂn offentlig forvaltningsgren i eÂn
 medlemsstat ved et enkelt eksamenssted (Bolzano) efter
 afslutning af en udvñlgelsesprocedure af ikke utbetydelig
 Ð Tilsidesñttelse af artikel 2, 3, 5 og 8 i Rådets forord-
 varighed (som fùlge af det mindste tidsrum, der skal hengå
 ning (EéF) nr. 729/70 af 21. april 1970 om finansie-
 mellem de skriftlige og de mundtlige prùver, mindst 30
 ring af den fñlles landbrugspolitik (2). Kommissionen
 dage)?
 kan i sin beslutning kun se bort fra de udgifter, der
 skyldes en urigtig anvendelse og a fortiori en man-
 glende anvendelse af fñllesskabsretten. De belùb, som (1) EFT 1968 II, s. 467.
 er genstand for den anfñgtede beslutning, skyldes såle-
 des hverken uregelmñssigheder eller forsùmmelser i
 den forstand, hvori udtrykkene er anvendt i forordning
 (EéF) nr. 729/70. De af Kommissionen foretagne kor-
 rektioner vedrùrer belùb, hvorom der er anlagt sag ved
 de franske administrative domstole. De pågñldende
 belùb vil vñre skyldige, så snart en fuldbyrdelsesdom
 åbner mulighed for inddrivelsen af disse. Derimod til- Anmodning om prñjudiciel afgùrelse forelagt ved kendelse
 lader forordning (EéF) nr. 729/70 ikke Kommissionen afsagt den 13. juli 1998 af Verwaltungsgericht Hannover i
 at pålñgge medlemsstaten at betale disse belùb, der- sagen Tanja Kreil mod Forbundsrepublikken Tyskland
 som denne ikke har kunnet inddrive dem hos de
 pågñldende. (Sag C-285/98)
 (98/C 278/59)
 Ð Kommissionens fastsñttelse af en frist for inddrivelse
 af de krñvede belùb er i strid med princippet om god
 forvaltningsskik, som navnlig afspejles i artikel 8 i for-
 Ved kendelse afsagt den 13. juli 1998, indgået til Domsto-
 ordning (EéF) nr. 729/70.
 lens Justitskontor den 24. juli 1998, har Verwaltungsge-
 richt Hannover i sagen Tanja Kreil mod Forbundsrepublik-
 (1) Kommissionens beslutning 98/358/EF af 6. maj 1998 om ken Tyskland forelagt De Europñiske Fñllesskabers Dom-
 afslutning af medlemsstaternes regnskaber over de udgifter, stol en anmodning om prñjudiciel afgùrelse af fùlgende
 som de afholdt for Den Europñiske Udviklings- og Garanti- spùrgsmål:
 fond for Landbruget (EUGFL), Garantisektionen, i 1994 (EFT
 L 163 af 6.6.1998, s. 28).
 (2) EFT 1970 I, s. 196.
 Foreligger der en tilsidesñttelse af


text:
Rådets direktiv 76/207/
 EéF (1) Ð navnlig også med henblik på artikel 2, stk. 2, i
 dette direktiv Ð i forbindelse med bestemmelserne i § 11,
 stk. 2, tredje punktum, i Soldatengesetz af 15. december
 1995 (BGBl. I, s. 1737), senest ñndret ved lov af 4. decem-
 ber 1997 (BGBl. I, s. 2846), og i § 3 a i Soldatenlaufbahn-
 Anmodning om prñjudiciel afgùrelse forelagt ved kendelse verordnung, som offentliggjort den 28. januar 1998
 afsagt den 8. juli 1998 af Pretura circondariale di Bolzano (BGBl. I, 326), hvorefter kvinder som frivilligt, kontrakt-
 i sagen Angonese Roman mod Cassa di Risparmio di Bol- ansat personale kun må benyttes til tjeneste i sanitets- og
 zano SpA militñrmusiktjenesten, hvorimod de under alle omstñndig-
 heder er udelukket fra tjeneste, der indebñrer brug af
 (Sag C-281/98) våben?
 (98/C 278/58)
 (1) EFT L 39 af 14.2.1976, s. 40.
 Ved kendelse afsagt den 8. juli 1998, indgået til Domsto-
 lens Justitskontor den 23. juli 1998, har Pretura circonda-


text:
18.6.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 179/18
 Sag anlagt den 11. april 2011 — Timab Industries og CFPR mod Kommissionen
 (Sag T-211/11)
 2011/C 179/31
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøgere: Timab Industries (Dinard, Frankrig) og Cie financière et de participations Roullier (CFPR) (Saint-Malo, Frankrig) (ved advokat N. Lenoir)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgernes påstande
 —
 Afgørelsen annulleres.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgerne har nedlagt påstand om annullation af Kommissionens afgørelse af 1. februar 2011 om afslag på aktindsigt i visse kommissionsdokumenter om en procedure i henhold til artikel 101 TEUF og artikel 53 i EØS-aftalen vedrørende et kartel på det europæiske marked for fosfater til dyrefoder (sag COMP/38.866)
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgerne påberåbt sig tre anbringender.
 1)
 Første anbringende vedrører en retlig fejl og en klar fejlvurdering med hensyn til artikel 4, stk. 3, andet afsnit, i forordning nr. 1049/2001 (1), da de begærede dokumenter ikke er meningstilkendegivelser, men afgørelser, med hensyn til hvilke det ikke er godtgjort, at en udlevering heraf vil være til alvorlig skade for beslutningsprocessen.
 2)
 Andet anbringende vedrører en retlig fejl og en klar fejlvurdering med hensyn til artikel 4, stk. 2, første led, i forordning nr. 1049/2001, da de begærede dokumenter ikke indeholder nogen fortrolige forretningsmæssige oplysninger, der kan udelukke selv delvis udlevering heraf.
 3)
 Tredje anbringende vedrører en retlig fejl og en klar fejlvurdering med hensyn til artikel 4, stk. 2, tredje led, i forordning nr. 1049/2001, da Kommissionen har anført, at inspektioner, undersøgelser og revision er blevet påført skade.
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1049/2001 af 30.5.2001 om aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter (EFT L 145, s. 43).


text:
22.12.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 399/13
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Østre Landsret (Danmark) den 16. oktober 2012, Copydan Båndkopi mod Nokia Danmark A/S
 (Sag C-463/12)
 2012/C 399/23
 Processprog: dansk
 Den forelæggende ret
 Østre Landsret
 Parter
 Sagsøger: Copydan Båndkopi
 Sagsøgte: Nokia Danmark A/S
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Er det foreneligt med direktiv 2001/29/EF (1), at medlemsstaterne har en lovgivning, der sikrer kompensation til rettighedshaverne for reproduktioner foretaget på baggrund af følgende kilder:
 1)
 Filer, hvor den pågældende brug er godkendt af rettighedshavere, og som kunden betaler for (licenseret indhold fra f.eks. internetbutikker)
 2)
 Filer, hvor den pågældende brug er godkendt af rettighedshaverne, og som kunden ikke betaler for (licenseret indhold f.eks. i forbindelse med marketingstiltag)
 3)
 Brugerens egen dvd, cd, MP3-afspiller, computer mv., hvor der ikke anvendes effektive tekniske foranstaltninger
 4)
 Brugerens egen dvd, cd, MP3-afspiller, computer mv., hvor der anvendes effektive tekniske foranstaltninger
 5)
 Tredjemands dvd, cd, MP3-afspiller, computer eller lignende
 6)
 Ulovligt kopierede værker fra internettet eller andre kilder
 7)
 Filer, der på anden måde kopieres lovligt fra f.eks. internettet (fra lovlige kilder, hvor der ikke er givet licens)?
 2)
 Hvordan skal der tages hensyn til effektive tekniske foranstaltninger, jf. direktivets artikel 6, i medlemsstaternes lovgivning om kompensation til rettighedshaverne, jf. direktivets artikel 5(2)(b)?
 3)
 Ved beregningen af kompensation for privatkopiering, jf. direktivets artikel 5(2)(b), hvad udgør så »situationer, hvor skaden for rettighedshaveren er minimal« i direktivets Betragtning 35 med den konsekvens, at det ikke vil være foreneligt med direktivet, at medlemsstaterne har en lovgivning, som indebærer kompensation til rettighedshaverne for denne kopiering til privat brug, jf. herved den i pkt. 2 nævnte undersøgelse?
 4)
 a)
 Hvis det lægges til grund, at mobiltelefoners hukommelseskorts primære eller væsentligste funktion ikke er privatkopiering, er det så foreneligt med direktivet, at medlemsstaterne har en lovgivning, der sikrer kompensation til rettighedshaverne for kopiering på mobiltelefoners hukommelseskort?
 b)
 Hvis det lægges til grund, at privatkopiering er en blandt flere af de primære eller væsentligste funktioner i mobiltelefoners hukommelseskort, er det så foreneligt med direktivet, at medlemsstaterne har en lovgivning, der sikrer kompensation til rettighedshaverne for kopiering på mobiltelefoners hukommelseskort?
 5)
 Er det foreneligt med begrebet »rimelig balance« i Betragtning 31 i direktivet og med den ensartede fortolkning af begrebet »rimelig kompensation«, jf. direktivets artikel 5(2)(b), som skal være baseret på »skaden«, at medlemsstaterne har en lovgivning, hvorefter der opkræves vederlag for hukommelseskort, hvorimod der ikke opkræves vederlag for intern hukommelse såsom MP3-afspillere eller iPods, der er beregnet til og primært anvendes til lagring af private kopier?
 6)
 a)
 Er direktivet til hinder for, at medlemsstaterne har en lovgivning, der indebærer opkrævning af vederlag for privatkopiering fra en producent og/eller importør, der sælger hukommelseskort til erhvervsvirksomheder, som videresælger hukommelseskortene til både privat- og erhvervskunder, uden at producenten og/eller importøren har kendskab til, om hukommelseskortene er solgt til privat- eller erhvervskunder?
 b)
 Påvirker det svaret på spørgsmål 6(a), hvis der i medlemsstatens lovgivning er fastsat bestemmelser, som sikrer, at producenter, importører og/eller distributører ikke skal indbetale vederlag for hukommelseskort, der anvendes til professionelle


text:
formål, at producenter, importører og/eller distributører, såfremt vederlaget alligevel er indbetalt, kan få tilbagebetalt vederlag for hukommelseskort i det omfang, de anvendes til professionelle formål, og at producenter, importører og/eller distributører kan sælge hukommelseskort til andre virksomheder, der er anmeldt til den organisation, der administrerer vederlagsordningen, uden indbetaling af vederlag?
 c)
 Påvirker det svaret på spørgsmål 6(a) og 6(b)
 1)
 hvis der i medlemsstatens lovgivning er fastsat bestemmelser, som sikrer, at producenter, importører og/eller distributører ikke skal indbetale vederlag for hukommelseskort, der anvendes til professionelle formål, men begrebet »professionelle formål« fortolkes som værende en fradragsmulighed, der kun finder anvendelse for virksomheder, der er godkendt af Copydan, hvorimod vederlag skal betales for hukommelseskort, der anvendes professionelt af andre erhvervskunder, som ikke er godkendt af Copydan,
 2)
 hvis der i medlemsstatens lovgivning er fastsat bestemmelser, som sikrer, at producenter, importører og/eller distributører, såfremt vederlaget alligevel er indbetalt (teoretisk) kan få tilbagebetalt vederlag for hukommelseskort i det omfang, de anvendes til professionelle formål, men (a) det i praksis alene er køberen af hukommelseskortet, der kan få tilbagebetalt vederlag, og (b) køberen af hukommelseskort skal sende en anmodning om tilbagebetaling af vederlag til Copydan,
 3)
 hvis der i medlemsstatens lovgivning er fastsat bestemmelser, som sikrer, at producenter, importører og/eller distributører kan sælge hukommelseskort til andre virksomheder, der er anmeldt til den organisation, der administrerer vederlagsordningen, uden indbetaling af vederlag, men (a) Copydan er organisationen, der administrerer vederlagsordningen og (b) de anmeldte virksomheder ikke har kendskab til, om hukommelseskortene er solgt til privat- eller erhvervskunder?
 (1) Europa-Parlamentets og Rådes direktiv 2001/29/EF af 22. maj 2001 om harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet (EFT L 167, s. 10)


text:
10.3.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 56/11
 Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 18. januar 2007 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Tjekkiske Republik
 (Sag C-204/06) (1)
 (Traktatbrud - direktiv 78/686/EØF - gensidig anerkendelse af eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser - tandlæger - foranstaltninger, der skal lette den faktiske udøvelse af retten til etablering og fri udveksling af tjenesteydelser - manglende gennemførelse inden for den fastsatte frist)
 (2007/C 56/19)
 Processprog: tjekkisk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved K. Walkerová og H. Støvlbæk, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Den Tjekkiske Republik (ved T. Boček, som befuldmægtiget)
 Sagens genstand
 Traktatbrud — manglende gennemførelse inden for den fastsatte frist af Rådets direktiv 78/686/EØF af 25. juli 1978 om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser for tandlæger og om foranstaltninger, der skal lette den faktiske udøvelse af retten til etablering og fri udveksling af tjenesteydelser (EFT L 233, s. 1)
 Konklusion
 1)
 Den Tjekkiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 24 i Rådets direktiv 78/686/EØF af 25. juli 1978 om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser for tandlæger og om foranstaltninger, der skal lette den faktiske udøvelse af retten til etablering og fri udveksling af tjenesteydelser, idet den ikke har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme direktivet.
 2)
 Den Tjekkiske Republik betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 143 af 17.6.2006.


text:
24.1.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 19/18
 Appel iværksat den 20. november 2008 af Município de Gondomar til prøvelse af kendelse afsagt den 10. september 2008 af Retten i Første Instans (Fjerde Afdeling) i sag T-324/06, Município de Gondomar mod Kommissionen
 (Sag C-501/08 P)
 (2009/C 19/32)
 Processprog: portugisisk
 Parter
 Appellant: Município de Gondomar (ved advogados J.L. da Cruz Vilaça og L. Pinto Monteiro)
 Den anden part i appelsagen: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 Retten i Første Instans' kendelse ophæves, og det fastslås, at sagen anlagt til prøvelse af Kommissionens beslutning K(2006) 3782 af 16. august 2006 om ophævelse af finansiel støtte fra samhørighedsfonden kan antages til realitetsbehandling.
 —
 Subsidiært: Rettens kendelse ophæves, og sagen hjemvises til Retten til afgørelse.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale samtlige sagens omkostninger, herunder appellantens, i medfør af artikel 69 i Domstolens procesreglement, eller subsidiært: afgørelsen om sagens omkostninger udsættes til den dom eller kendelse, hvormed sagen afsluttes.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 1. RETLIG FEJL I FORBINDELSE MED VURDERINGEN AF BETINGELSEN OM, AT SAGSØGEREN SKAL VÆRE UMIDDELBART BERØRT, OG MANGELFULD BEGRUNDELSE:
 Município de Gondomar er af den opfattelse, at den portugisiske retsorden indeholder særegenheder, som burde føre til en anden konklusion end den, hvortil Retten nåede i den i sag T-324/06 afsagte afvisningskendelse, der er behæftet med en retlig fejl.
 Det følger af den portugisiske lovgivning, særligt af artikel 18 og 20 i Regulamento de Aplicação do Fundo de Coesão em Portugal (bekendtgørelse om anvendelse af samhørighedsfonden i Portugal), der er godkendt ved den eneste artikel i Decreto-Lei nr. 191/2000 af 16. august 2000, at Den Portugisiske Republik ikke har noget skøn med hensyn til beslutningen om at opretholde eller ikke at opretholde de tilskud, som samhørighedsfonden tildeler Município de Gondomar som det ansvarlige organ for gennemførelsen af projektet, hvorfor det således på grund af Kommissionens automatiske beslutning om ophævelse af finansiel støtte fra samhørighedsfonden i medfør af ovennævnte bekendtgørelse må følge, at de gennemførende organer ikke kan fritages for forpligtelsen til at tilbagebetale de beløb, der er betalt med urette.
 Retten har i afvisningskendelsen afsagt i sag T-324/06 udeladt enhver henvisning til dette forhold, og da dette er et afgørende forhold ved vurderingen af spørgsmålet om, hvorvidt sagen kunne antages til realitetsbehandling, har Retten foretaget en retlig fejl, der har umiddelbare konsekvenser for sagsøgerens processuelle rettigheder i medfør af artikel 230 EF.
 Denne undladelse af at træffe afgørelse medfører endvidere en begrundelsesmangel. Ifølge Fællesskabets retspraksis foreligger der en almindelig pligt til at begrunde afgørelser, som træffes af administrative myndigheder og retter, for at lette Domstolens retslige prøvelse.
 Rettens undladelse af at træffe afgørelse om særlighederne i den portugisiske retsorden udgør en begrundelsesmangel, som i alvorlig grad kan skade sagsøgerens interesser.
 2. TILSIDESÆTTELSE AF PRINCIPPET OM RETTEN TIL EN EFFEKTIV DOMSTOLSBESKYTTELSE
 Município de Gondomar er endvidere af den opfattelse, at dens ret til en effektiv domstolsbeskyttelse er i fare, som følge af, at der ikke foreligger nogen nationale retsmidler til anfægtelse af kravet om tilbagebetaling af den finansielle støtte


text:
fra samhørighedsfonden, idet den retsakt, hvorved Kommissionens beslutning om ophævelse af den finansielle støtte fra samhørighedsfonden blev meddelt, er en retsakt, som ikke anfægtes ved de nationale domstole.
 Meddelelsen om Kommissionens beslutning, som ikke kan anfægtes ved de nationale domstole, blev foretaget via en skrivelse fra miljøministeriets sektorielle forvaltningsorgan for samhørighedsfonden af 25. september 2006, idet Kommissionens beslutning, der indeholder en dispositiv del, blot blev viderebragt.
 Den omstændighed, at der ikke foreligger retsmidler, tilsidesætter princippet om retten til en effektiv domstolsbeskyttelse, således som dette fremgår af den seneste fællesskabsretlige teori og praksis.