text:
10.8.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 262/13
 Rettens dom af 16. juni 2015 — Portugal mod Kommissionen
 (Sag T-3/11) (1)
 ((EUGFL - Garantisektionen - EGFL og ELFUL - udgifter, der er udelukket fra finansiering - fejl ved systemet til identificering af landbrugsparceller og det geografiske informationssystem (LPIS-GIS) ved udførelse af kontroller på stedet og beregning af sanktioner (regnskabsårene 2005-2007))
 (2015/C 262/16)
 Processprog: portugisisk
 Parter
 Sagsøger: Den Portugisiske Republik (ved L. Inez Fernandes, M. Figueiredo og J. Saraiva de Almeida, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved P. Guerra e Andrade og P. Rossi, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af Kommissionens afgørelse 2010/668/EU af 4. november 2010 om udelukkelse fra EU-finansiering af visse udgifter, som medlemsstaterne har afholdt for Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Garantisektionen, Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EGFL) og Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) (EUT L 288, s. 24), for så vidt som den finder anvendelse på finansielle korrektioner over for Den Portugisiske Republik for et beløb på 4 0 6 90 655,11 EUR på grund af »svagheder i LPIS-GIS [systemet til identificering af landbrugsparceller — det geografiske informationssystem], udførelse af kontroller på stedet og beregning af sanktioner« i regnskabsårene 2005-2007.
 Konklusion
 1)
 Europa-Kommissionen frifindes.
 2)
 Den Portugisiske Republik betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 139 af 7.5.2011.


text:
22.11.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 301/57
 Sag anlagt den 30. september 2008 — SIAE mod Kommissionen
 (Sag T-433/08)
 (2008/C 301/95)
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: Società Italiana degli Autori ed Editori — SIAE (Rom, Italien) (ved avvocati M. Siragusa, M. Mandel, L. Vullo og S. Valentino)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgerens påstande
 —
 Beslutningens artikel 3 og 4, stk. 2, annulleres.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagsøgerens sagsomkostninger.
 —
 Retten anordner en hvilken som helst anden foranstaltning, også vedrørende bevisoptagelsen, som måtte findes passende.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Den i denne sag anfægtede beslutning er den samme som i sag T-392/08, AEPI mod Kommissionen.
 Til støtte for sine påstande har sagsøgeren gjort fem anbringender gældende.
 Med det første anbringende har sagsøgeren påberåbt sig tilsidesættelse og fejlagtig anvendelse af artikel 81, EF, samt en mangelfuld undersøgelse, for så vidt som det i beslutningen fastslås, at der foreligger en samordnet praksis i mangel af beviser ud over den blotte omstændighed, at mange af aftalerne om gensidig repræsentation begrænser muligheden for at indrømme licenser på det område, hvor det andet forvaltningsselskab opererer. Kommissionen har i den forbindelse set bort fra den omstændighed, at mange forvaltningsselskaber er af den opfattelse, at de bedst kan sikre deres medlemmers rettigheder ved at overdrage deres registre til de forvaltningsselskaber, der kan sikre en effektiv beskyttelse af ophavsrettighederne, og det er helt åbenbart, at netop de selskaber, der er veletablerede på området, kan opfylde dette krav fuldt ud.
 Med det andet anbringende har sagsøgeren påberåbt sig tilsidesættelse og fejlagtig anvendelse af artikel 81 EF samt en ulogisk begrundelse i beslutningen, idet Kommissionen i sit forsøg på at godtgøre den praktiske mulighed for multiterritoriale licenser for transmissioner af musikværker via satellit, kabel eller internet fremlagde bevis for, at forvaltningsselskaberne ikke udøver en parallel adfærd. Kommissionens påstande afkræftes af de eksempler, den selv anfører, vedrørende forvaltningsselskabernes bemyndigelser, der dækker et bredere område end det område, som et enkelt selskab opererer på.
 Med det tredje anbringende har sagsøgeren påberåbt sig tilsidesættelse og fejlagtig anvendelse af artikel 81, EF, da i det tilfælde, hvor Kommissionen fastslår, at der foreligger en samordnet praksis, hvilket bestrides, har denne ikke nogen begrænsende indvirkning på konkurrencen, for så vidt som territoriale afgrænsninger udgør en nødvendig følge af de enerettigheder, ophavsmændene har.
 Med det fjerde anbringende har sagsøgeren påberåbt sig tilsidesættelse af kontradiktionsprincippet og af artikel 253 EF som følge af manglende begrundelse, idet Kommissionen ikke underrettede selskaberne om de væsentlige faktiske omstændigheder, som den lagde til grund, da den i forlængelse af den foretagne markedsundersøgelse ikke accepterede de af SIAE foreslåede tilsagn.
 Med det femte anbringende har sagsøgeren påberåbt sig tilsidesættelse af artikel 253 EF som følge af manglende begrundelse, tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet og af retssikkerhedsprincippet samt, at foranstaltningerne i beslutningens artikel 4, stk. 2, er selvmodsigende og ulogiske. Den fuldstændigt udefinerede karakter af den »revision«, som pålægges forvaltningsselskaberne, sætter uberettiget SIAE i en usikker situation med henblik på at identificere de foranstaltninger, som Kommissionen anser for tilstrækkelige til at stoppe den påståede

type: caselaw

jurisdiction: EU


text: samordnede praksis. Eftersom Kommissionen desuden udtrykkeligt har anerkendt, at den omstændighed, at bemyndigelsen begrænses til det andet selskabs område ikke udgør en begrænsning i konkurrencen, er det i klar modstrid med denne forudsætning at kræve af forvaltningsselskabet, at det foretager en bilateral revision af den territoriale afgrænsning af alle deres bemyndigelser til transmission via satellit, kabel samt internettet, og at det således forelægger Kommissionen en kopi af revisionen af alle aftaler om gensidig repræsentation. Dertil kommer, at eftersom Kommissionen har krævet en »bilateral« revision af de territoriale afgrænsninger, går SIAE's fuldstændige efterlevelse af beslutningens artikel 4, stk. 2, under alle omstændigheder ud over SIAE's egen beslutningskompetence, idet den også er undergivet uafhængige beslutninger fra 23 andre forvaltningsselskaber.


text:
7.9.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 260/29
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Corte suprema di cassazione (Italien) den 28. juni 2013 — Leonardo Zappalà mod Rete Ferroviaria Italiana SpA
 (Sag C-363/13)
 2013/C 260/53
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Corte suprema di cassazione
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Leonardo Zappalà
 Sagsøgt: Rete Ferroviaria Italiana SpA
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Finder bestemmelserne i den rammeaftale vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er gennemført ved direktiv 1999/70/EF (1), anvendelse på arbejde inden for søfart, og omfatter særligt § 2, stk. 1, også personer med tidsbegrænset ansættelse, som er ansat på færger med daglige sejladser?
 2)
 Er den rammeaftale, der er gennemført ved direktiv 1999/70/EF, særligt § 3, stk. 1, til hinder for national lovgivning (artikel 332 i Codice della navigazione), som fastsætter, at der angives en »varighed« af kontrakten og ikke et »tidspunkt« for dennes »udløb«, og er det foreneligt med direktivet at fastsætte kontraktens varighed ved angivelse af en tidsbegrænsning, hvis eksistens er bestemt (»maksimalt 78 dage«), men hvis udløbstidspunkt er ubestemt?
 3)
 Er den rammeaftale, der er gennemført ved direktiv 1999/70/EF, særligt § 3, stk. 1, til hinder for national lovgivning (artikel 325, 326 og 332 i Codice della navigazione), hvorefter de objektive forhold, der begrunder indgåelsen af den tidsbegrænsede kontrakt, blot udgøres af en angivelse af den eller de sejladser, som skal foretages, således at kontraktens genstand (arbejdsydelsen) i det væsentlige er sammenfaldende med dens årsag (begrundelsen for indgåelsen af en tidsbegrænset kontrakt)?
 4)
 Er den rammeaftale, der er gennemført ved direktivet, til hinder for national lovgivning (i det foreliggende tilfælde bestemmelserne i Codice della navigazione), som i tilfælde af anvendelse af flere på hinanden følgende kontrakter (som kan udgøre misbrug i henhold til § 5) udelukker, at disse kan konverteres til tidsubegrænsede ansættelsesforhold (hvilket i henhold til artikel 326 i Codice della navigazione alene er muligt, hvis den forhyrede arbejder i en sammenhængende periode på mere end et år, og hvis der ikke går mere end 60 dage mellem udløbet af en kontrakt og indgåelsen af den efterfølgende kontrakt)?
 (1) Rådets direktiv 1999/70/EF af 28.6.1999 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP (EFT L 175, s. 43).


text:
C 101/32 DA Den Europæiske Unions Tidende 26.4.2003
 RETTEN I FØRSTE INSTANS
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS A. Renck, mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked
 (Varemærker og Design) (KHIM) (befuldmægtigede: A. von
 den 6. februar 2003 Mühlendahl, B. Weggenmann og C. Røhl Søberg), intervenient
 for Retten var Karlsberg Brauerei KG Weber, Homburg (Tysk-
 i sag T-7/01, Norman Pyres mod Kommissionen for De land), ved avocat R. Lange, angående en påstand om annulla-
 Europæiske Fællesskaber (1) tion af en afgørelse truffet den 12. februar 2001 af Tredje
 Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre
 Marked (Varemærker og Design) (sag R 251/2000-3) vedrøren-
 (Midlertidigt ansat — forlængelse af kontrakt — varighed) de registrering af tegnet MYSTERY som EF-varemærke, over
 for hvilket der er blevet gjort indsigelse gældende på grundlag
 (2003/C 101/56) af det nationale varemærke Mixery, har Retten (Anden Afde-
 ling), sammensat af afdelingsformanden, R.M. Moura Ramos,
 (Processprog: engelsk) og dommerne J. Pirrung og A.W.H. Meij; justitssekretær:
 fuldmægtig D. Christensen, den 15. januar 2003 afsagt dom,
 hvis konklusion lyder således:
 I sag T-7/01, Norman Pyres, forhenværende tjenestemand ved
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, med bopæl i 1) Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker
 Bruxelles, ved avocats G. Vandersanden og L. Levi, og med og Design) frifindes.
 valgt adresse i Luxembourg, mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber (befuldmægtiget: J. Currall), angående 2) Hver part bærer sine egne omkostninger.
 en påstand om annullation af Kommissionens afgørelse om at
 forlænge sagsøgerens kontrakt som midlertidigt ansat for en
 periode begrænset til seks måneder, har Retten (enedommer: (1 ) EFT C 227 af 11.8.2001.
 P. Mengozzi); justitssekretær: fuldmægtig J. Plingers, den
 6. februar 2003 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 1) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.
 2) Hver part bærer sine omkostninger.
 RETTENS DOM
 ( 1) EFT C 95 af 24.3.2001.
 af 13. februar 2003
 i sag T-333/01, Karl L. Meyer mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber (1)
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 (»OLT — erstatningssøgsmål — forpligtelse til offentliggø-
 den 15. januar 2003 relse og til kontrol — årsagsforbindelse«)
 i sag T-99/01, Mystery drinks GmbH mod Kontoret
 (2003/C 101/58)
 for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og
 Design) ( 1)
 (Processprog: fransk)
 [EF-varemærker — indsigelsessag — ældre nationalt vare-
 mærke Mixery — ansøgning om EF-figurvaremærket MY-
 STERY — relativ registreringshindring — forvekslingsrisiko
 — artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94] I sag T-333/01, Karl L. Meyer, Uturoa (Fransk Polynesien), ved
 avocat J.-D. des Arcis, og med valgt adresse i Luxembourg,
 (2003/C 101/57) mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (befuld-
 mægtigede: M.-J. Jonczy og B. Martenczuk), angående en
 påstand om erstatning for det tab, sagsøgeren hævder at have
 (Processprog: tysk) lidt som følge af de tjenstlige fejl, Kommissionen hævdes at
 have begået i forbindelse med anvendelsen af afgørelserne om
 de oversøiske landes og territoriers associering, har Retten
 I sag T-99/01, Mystery drinks GmbH, Eppertshausen (Tysk- (Tredje Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, K. Le-
 land), ved advokaterne T. Jestaedt, V. von Bomhard og naerts, og dommerne


text:
4. 3 . 95 1 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 54/9
 Appel iværksat den 13 . januar 1995 af New Holland Ford eller samordnet praksis er uforenelig med artikel 85, stk. 1 ,
 Ltd til prøvelse af dom afsagt den 27. oktober 1994 af De især betingelsen om, at den skal have til formål eller til følge
 Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans (Anden at begrænse konkurrencen.
 Afdeling) i sag T-34/92, Fiat Agri UK Ltd og New Holland
 Ford Ltd mod Kommissionen for De Europæiske Fælles
 skaber 2. Urigtig anvendelse af traktatens artikel 85 , stk. 2, og af
 det princip, der er fastslået i dommen i Consten og
 (Sag C-8/95 P)
 Grundig-sagen
 ( 95/C 54/15
 Retten i Første Instans har afvist, at det i nærværende sag er
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den muligt at anvende det princip, der er blev fastslået i Consten
 13 . januar 1995 iværksat appel af New Holland Ford Ltd, og Grundig-dommen, hvorefter » den manglende retsvirk
 Cranes Farm Road, Basildon, Essex (Det Forenede Konge ning i henhold til artikel 85 , stk. 2, [kun] rammer ... de dele
 af en aftale, der falder ind under forbuddet, eller hele aftalen,
 rige ), ved advokat Mario Siragusa, Rom, og advokat
 Giuseppe Scassellati-Sforzolini, Bologna, begge fra advokat hvis disse dele synes uadskillelige fra aftalens øvrige
 bestemmelser « ( 1 ).
 firmaet Cleary, Gottlieb, Steen og Hamilton, Bruxelles, og
 med valgt adresse i Luxembourg hos advokaterne Elvinger,
 Hoss og Prussen, 15 , Cote d'Eich. Retten i Første Instans har med urette anset et EF-retsprincip
 for uanvendeligt, som, hvis det var blevet anvendt, sand
 synligvis havde givet den anledning til at fastslå, at
 Appellanten har nedlagt følgende påstande : beslutningen måtte annulleres.
 — Appellen fastslås at være rettidigt iværksat og admit 3 . Urigtig anvendelse af artikel 85, stk. 3
 teres .
 Retten i Første Instans har tiltrådt Kommissionens bedøm
 — Dommen ophæves i sin helhed. melse på grundlag af artikel 85 , stk. 1 , og har afvist, at der er
 grundlag for en individuel fritagelse af informationsud
 — Beslutningen annulleres i sin helhed, subsidiært hjemvi vekslingsordningen eller i det mindste af Data System. Mens
 ses sagen til Retten i Første Instans. den tillod Kommissionen ikke at bevise en faktisk påvirk
 ning af konkurrencen i artikel 85 , stk. l's forstand,
 krævede den, at sagsøgerne skulle bevise, at konkurrencen
 — Kommissionen tilpligtes at betale appellantens sagsom faktisk ville have udviklet sig anderledes uden informations
 kostninger. udvekslingsordningen, for at det kunne anses for bevist, at
 oplysningerne i medfør af udvekslingsordningen og Data
 System er nødvendige i artikel 85 , stk. 3's forstand. Den
 Anbringender og væsentligste argumenter omstændighed, at der ikke indtraf påviselige dramatiske
 ændringer på markedet efter at udvekslingsordningen blev
 standset i 1988, beviser, at Kommissionen med urette fandt
 Appellanten gør gældende, at den af Retten i Første Instans
 artikel 85 , stk. 1 , anvendelig på udvekslingsordningen.
 afsagte dom er mangelfuld og skal ophæves på grund af
 a ) tilsidesættelse af processuelle


text:
regler, hvilket har skadet
 appellanternes interesser, og b ) urigtig anvendelse af trak (') Domstolens dom i de forenede sager 56/64 og 58/64, Sml.
 tatens artikel 85 . 1965-1968 , s. 245, på side 257.
 Processuelle fejl
 Retten i Første Instans har ikke givet en tilstrækkelig
 begrundelse på afgørende punkter i dommen og har ikke
 taget stilling til alle de væsentlige faktiske vildfarelser i
 beslutningen og disses virkning for beslutningens lovlig Sag anlagt den 16. januar 1995 af Kongeriget Belgien mod
 hed . Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag C-9/95 )
 ( 95/C 54/16 )
 Materielle fejl
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den
 1 . Urigtig anvendelse af artikel 85, stk. 1
 16 . januar 1995 anlagt sag mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber af Kongeriget Belgien ved bes
 Retten i Første Instans har anvendt traktatens artikel 85 , tuursdirecteur J. Devadder, Ministeriet for Udenrigsanlig
 stk. 1 , urigtigt i to væsentlige henseender: a ) den har gender, Udenrigshandel og Udviklingssamarbejde, og med
 defineret og beskrevet det relevante marked forkert, og valgt adresse i Luxembourg på Den Belgiske Ambassade, 4,
 b) den har fejlfortolket betingelserne for, at en aftale rue des Girondins .


text:
Nr. C 94/8 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 22 . 3 . 97
 har afvist at indlede en procedure, og anmelderen for så vidt angår et eventuelt misbrug i forbindelse
 heroverfor har anlagt passivitetssøgsmål, og der er med fastsættelsen af priser og forretningsbetingel
 tale om en aftale, med hensyn til hvilken der hver ser, jf. GWB's (Gesetz gegen Wettbewerbsbeschrån
 ken i Kommissionens eller Fællesskabernes retsin kungen ) § 103 , stk . 5 ?
 stansers praksis findes fortilfælde, hvorefter så
 danne aftaler kan fritages ? Såfremt bestemmelserne i den tyske lov om energi
 forsyning ikke kan begrunde det, er der da andre
 b ) Såfremt Kommissionen under de ovenfor under a ) hensyn, som kan begrunde, at de pågældende for
 angivne omstændigheder frifindes for passivitets syningsvirksomheder anses for » betroede « virk
 søgsmålet, er den nationale myndighed da alligevel somheder, som omhandlet i EF-traktatens
 afskåret fra at anvende EF-traktatens artikel 85 , artikel 90, stk . 2, og i givet fald hvilke ?
 stk. 1 , idet der er tale om en form for aftale, med
 hensyn til hvis fritagelse der endnu ikke er taget b) Såfremt de nævnte el-forsyningsvirksomheder hen
 stilling på fællesskabsplan ? hører under de i EF-traktatens artikel 90, stk. 2,
 omhandlede betroede virksomheder, spørges:
 5 ) Såfremt spørgsmål 4 a ) og b ) besvares benægtende, øn
 skes følgende spørgsmål besvaret: Hvilke kriterier skal anvendes ved fortolkningen af
 de yderligere betingelser i EF-traktatens artikel 90,
 Handler en tysk kommune som virksomhed i henhold stk. 2, nemlig om anvendelsen af EF-traktatens
 til EF-traktatens artikel 85 , stk. 1 , når den indgår en artikel 85, stk. 1 , på en koncessionsaftale er til hin
 koncessionsaftale med en el-forsyningsvirksomhed, der der for, at virksomhederne retligt eller faktisk kan
 opererer i Tyskland, hvorved kommunen mod betaling udføre de særlige opgaver, som er betroet dem, og
 af en koncessionsafgift, der er fastsat i forhold til af om undtagelsen fra EF-traktatens konkurrencereg
 sætningen af elektricitet i det område, koncessionen ler i givet fald begrænser samhandelen i et omfang,
 der er i strid med Fællesskabets interesse ?
 omfatter, indrømmer den pågældende virksomhed ene
 ret til at benytte de offentlige veje i kommunens om
 råde med henblik på anlæg og drift af de ledninger,
 der er nødvendige med henblik på den direkte el-forsy
 ning af endelige kunder, og kommunen forpligter sig
 til ikke selv at gennemføre eller lade gennemføre en
 egen offentlig el-forsyning i det område, koncessionen Sag anlagt den 24. januar 1997 af Kommissionen for De
 omfatter ? Europæiske Fællesskaber mod Den Franske Republik
 (Sag C-35/97)
 6 ) Såfremt spørgsmål 5 besvares bekræftende, ønskes føl { 97IC 94/16 )
 gende spørgsmål besvaret:
 Såfremt det måtte vise sig, at aftalen om eneret i en Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den
 koncessionsaftale med en kommune som omhandlet i 24. januar 1997 anlagt sag mod Den Franske Republik af
 den foreliggende sag er nødvendig for at sikre, at kon Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved Pieter
 cessionshaveren kan udøves sin forsyningsvirksomhed, Jan Kuyper


text:
og Pieter Van Nuffel, som befuldmægtigede,
 må det da allerede af den grund afvises, at der er tale og med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gomez de
 om en konkurrencebegrænsning som omhandlet i EF la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagner-Cen
 traktatens artikel 85, stk . 1 , eller kan dette aspekt først tret, Luxembourg.
 komme i betragtning i forbindelse med en anvendelse
 af EF-traktatens artikel 90, stk. 2, eller artikel 85 , Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber har ned
 stk . 3 ? lagt følgende påstande:
 7) Såfremt det bekræftes, at EF-traktatens artikel 85, 1 ) Det fastslås, at Den Franske Republik har tilsidesat
 stk. 1 , finder anvendelse, ønskes følgende spørgsmål sine forpligtelser i henhold til EF-traktatens artikel 48 ,
 besvaret: stk. 2, og artikel 7 i forordning ( EØF ) nr. 1612/68 af
 15 . oktober 1968 (') om arbejdskraftens frie bevæge
 a ) Er de virksomheder, der i Tyskland forsyner private lighed inden for Fællesskabet, da den udelukker græn
 og industrielle endelige kunder med elektricitet, searbejdere, som er bosat i Belgien, fra at kunne mod
 virksomheder, der har fået overdraget at udføre tje tage tillægspensionspoint, når deres beskæftigelse er
 nesteydelser af almindelig økonomisk interesse blevet afbrudt førtidigt.
 som omhandlet i EF-traktatens artikel 90, stk. 2,
 fordi de ud fra hensynet til en sikker og billig ener 2 ) Den Franske Republik tilpligtes at betale sagens om
 giforsyning af forbrugerne i henhold til den tyske kostninger.
 lov om energiforsyning ( Energiewirtschaftsgesetz )
 er undergivet en række særlige regler, nemlig at Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 den kompetente energitilsynsmyndighed skal med
 dele tilladelse ( EnWG's § 5 ), at virksomhederne i Tilsidesættelse af EF-traktatens artikel 48 , stk. 2, og
 henhold til EnWG's § 6 er forpligtet til i forsy artikel 7 i forordning (EØF) nr. 1612/68 : EF-traktatens ar
 ningsområdet at levere elektricitet til alle i henhold tikel 48 og navnlig artikel 7, stk. 1 , i forordning nr. 1612/
 til offentliggjorte generelle betingelser og priser, og 68 forbyder forskelsbehandling af vandrende arbejdstagere
 de endelig også ud fra hensynet til en sikker og bil med hensyn til beskæftigelsesvilkår, navnlig for så vidt an
 lig energiforsyning er undergivet et særligt tilsyn går aflønning og afskedigelse . Adgangen til optjening af
 ---pagebreak--- 22 . 3 . 97 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 94/9
 pensionspoint, herunder optjening heraf, når den pågæl teordning for producenter af visse markafgrøder ( EFT
 dende arbejdstager er blevet afskediget, udgør et beskæfti nr. L 181 af 1 . 7. 1992, s. 12 ) fortolkes således, at den
 gelsesvilkår, som er aftalt mellem arbejdsgiver og arbejds indeholder et forbud mod, at medlemsstaternes myn
 tager, fordi de er undergivet de kollektive overenskomster. digheder pålægger ansøgerne et gebyr for forvaltnin
 Den omstændighed, at en grænsearbejder efter at være ble gens arbejde med behandlingen af deres ansøgninger
 vet afskediget modtager arbejdsløshedsydelser i en anden om udbetaling af støtte, når gebyrerne er fastsat i over
 medlemsstat i medfør af artikel 71 i forordning ( EØF) ensstemmelse med de sædvanlige


text:
satser i national ret i
 nr. 1408/71 (2), berettiger ikke arbejdsgiveren (dvs . den til øvrigt, og er så lave, at de ikke kan afholde ansøgerne
 lægspensionsinstitution, som en arbejdstager er tilsluttet, fra at søge om støtte ?
 og som gennemfører de aftaleretlige forpligtelser på områ
 det) til at fratage den tidligere .ansatte hans aftalte kon
 traktmæssige fordele . Selv om det er korrekt, at den om b) Såfremt spørgsmål a ) besvares bekræftende :
 handlede forskelsbehandling hviler på kollektive
 overenskomster og ikke på en retsforskrift, foreligger der Er artikel 15 , stk. 3 , i den anførte rådsforordning i
 for så vidt angår den sagsøgte stat alligevel en overtræ strid med trinhøjere fællesskabsret, navnlig solidari
 delse af fællesskabsretten i henhold til EF-traktatens
 tetsforpligtelsen over for Fællesskabet ifølge EF-trakta
 artikel 169, da staten ikke alene har accepteret, at tillægs tens artikel 5 , proportionalitetsprincippet i EF-trakta
 pensionsordningerne fører til denne forskelsbehandling, tens artikel 3 B, stk. 3 , og subsidiaritetsprincippet i
 men tillige har godkendt overenskomsterne og gjort dem EF-traktatens artikel 3 B, stk. 2 ?
 obligatoriske i almindelighed; ved artikel L 731-5 i code
 de la securité sociale ( lov om social sikring) har Frankrig
 indført en pligt for alle arbejdstagere, som er omfattet af
 den lovpligtige aldersdomsforsikring, til at være tilsluttet
 en tillægspensionsordning. Uanset at administrationen af
 tillægspensionsordningerne principielt er overladt til ar
 bejdsmarkedets parter, hviler systemet reelt på aftaler mel Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse
 lem arbejdsmarkedets parter og det offentlige, der griber afsagt den 18. oktober 1996 af Schleswig-Holsteinisches
 aktivt ind på området, navnlig for så vidt angår sikring af Verwaltungsgericht i sagen Ernst-Detlef Ketelsen mod Amt
 den finansielle ligevægt. fur Land- und Wasserwirtschaft Husum
 ( Sag C-37/97)
 Den omstændighed, at de franske tillægspensionsordninger
 » godkender « arbejdsløshedsperioder, for hvilke en grænse ( 97/C 94/ 18 )
 arbejder har fået godtgørelse i Frankrig i forbindelse med
 arbejde, som han har mistet i en anden medlemsstat, kan
 hverken fjerne eller udligne den forskelsbehandling, som Ved kendelse afsagt den 18 . oktober 1997, indgået til
 finder sted til skade for grænsearbejdere, der er bosat i en Domstolens Justitskontor den 27. januar 1997, har Schles
 anden medlemsstat. wig-Holsteinisches Verwaltungsgericht, 1 . afdeling, i sagen
 Ernst-Detlef Ketelsen mod Amt für Land- und Wasserwirt
 schaft Husum, forelagt De Europæiske Fællesskabers
 (') EFT 1968 II, s. 467.
 (2 ) EFT 1971 II, s. 366 . Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af føl
 gende spørgsmål :
 a ) Skal artikel 30a i Rådets forordning ( EØF ) nr. 2066/92
 af 30 . juni 1992 om ændring af forordning ( EØF )
 nr. 805/68 om den fælles markedsordning for oksekød
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse samt om ophævelse af forordning ( EØF ) nr. 468/87
 afsagt den 18 . oktober 1996 af Schleswig-Holsteinisches om de generelle regler for ordningen med en særlig
 Verwaltungsgericht i sagen Hilmar Kellinghusen mod Amt præmie til oksekødsproducenter og forordning ( EØF )
 für Land- und Wasserwirtschaft Kiel nr. 1357/80 om indførelse af en præmieordning


text:
for op
 retholdelse af besætninger af ammekøer ( EFT nr. L 215
 ( Sag C-36/97) af 30 . 7. 1992 , s. 49 ) fortolkes således, at den indehol
 ( 97/C 94/17) der et forbud mod, at medlemsstaternes myndigheder
 pålægger ansøgerne et gebyr for forvaltningens arbejde
 med behandlingen af deres ansøgninger om støtte, når
 Ved kendelse afsagt den 18 . oktober 1997, indgået til gebyrerne er fastsat i overensstemmelse med de sæd
 Domstolens Justitskontor den 27. januar 1997, har Schles vanlige satser i national ret i øvrigt, og er så lave, at
 wig-Holsteinisches Verwaltungsgericht, 1 . afdeling, i sagen de ikke kan afholde ansøgerne fra at søge om støtte ?
 Hilmar Kellinghusen mod Amt für Land- und Wasserwirt
 schaft Kiel, forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol
 en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgs b ) Såfremt spørgsmål a ) besvares bekræftende:
 mål :
 Er artikel 30a i den anførte rådsforordning i strid med
 a ) Skal artikel 15 , stk. 3 , i Rådets forordning (EØF) trinhøjere fællesskabsret, navnlig solidaritetsforpligtel
 nr. 1765/92 af 30. juni 1992 om indførelse af en støt sen over for Fællesskabet ifølge EF-traktatens artikel 5 ,


text:
11.9.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 246/36
 Rettens kendelse af 14. juli 2010 — Grupo Osborne mod KHIM — Confecciones Sanfertús (TORO)
 (Sag T-165/10) (1)
 (EF-varemærker - indsigelse - tilbagetagelse af indsigelsen - ufornødent at træffe afgørelse)
 2010/C 246/61
 Processprog: spansk
 Parter
 Sagsøger: Grupo Osborne, SA (El Puerto de Santa María, Spanien) (ved avocat J.M. Iglesias Monravá)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (ved D. Botis, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret: Confecciones Sanfertús, SL (Graus, Spanien)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 22. januar 2010 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 638/2009-2) vedrørende en indsigelsessag mellem Confecciones Sanfertús, SL og Grupo Osborne, SA.
 Konklusion
 1)
 Det er ufornødent at træffe afgørelse i sagen.
 2)
 Grupo Osborne, SA betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 148 af 5.6.2010.


text:
30.12.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 331/32
 Dom afsagt af Retten i Første Instans den 13. december 2006 — FNCBV m.fl. mod Kommissionen
 (Forenede sager T-217/03 og T-245/03) (1)
 (Konkurrence - artikel 81, stk. 1, EF - oksekød - ophævelse af import - fastsættelse af en pristabel for en erhvervsorganisation - forordning nr. 26 - virksomhedssammenslutninger - konkurrencebegrænsninger - erhvervsorganisationers virke - påvirkning af samhandelen mellem medlemsstater - begrundelsespligt - retningslinjer for beregningen af bøder - proportionalitetsprincippet - overtrædelsens varighed og grovhed - skærpende og formildende omstændigheder - ej kumulation af sanktionerne - retten til kontradiktion)
 (2006/C 331/71)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøgere: Sag T-217/03, Fédération nationale de la coopération bétail et viande (FNCBV) (Paris, Frankrig) (ved: avocats R. Collin, M. Ponsard og N. Decker) og i sag T-245/03, Fédération nationale des syndicats d'exploitants agricoles (FNSEA) (Paris), Fédération nationale bovine (FNB) (Paris), Fédération nationale des producteurs de lait (FNPL) (Paris) og Jeunes agriculteurs (JA) (Paris) (ved avocats B. Neouze og V. Ledoux)
 Sagsøgte: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved: P. Olivier, A. Bouquet og O. Beynet, som befuldmægtigede)
 Intervenient til støtte for sagsøgerne: Den Franske Republik (først ved G. de Bergues, F. Million og R. Abraham, dernæst ved G. de Bergues, E. Belliard og S. Ramet, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Der er nedlagt påstand principalt om annullation af Kommissionens beslutning 2003/600/EF af 2. april 2003 i forbindelse med en procedure i henhold til artikel 81 [EF] (sag COMP/C.38.279/F3 — Fransk oksekød), subsidiært om annullation eller nedsættelse af den bøde, sagsøgerne blev pålagt ved nævnte beslutning.
 Konklusion
 1)
 Den bøde, der er blevet pålagt Fédération nationale de la coopération bétail et viande, sagsøger i sag T-217/03, fastsættes til 360 000 EUR.
 2)
 De bøder, der er blevet pålagt sagsøgerne i sag T-245/03 fastsættes til 9 000 000 EUR for så vidt angår Fédération nationale des syndicats d'exploitants agricoles, 1 080 000 EUR for så vidt angår Fédération nationale bovine, 1 080 000 EUR for så vidt angår Fédération nationale des producteurs de lait og 450 000 EUR for så vidt angår Jeunes agriculteurs.
 3)
 I øvrigt frifindes Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber.
 4)
 Sagsøgerne bærer deres egne omkostninger i forbindelse med hovedsagen og betaler tre fjerdedele af Kommissionens omkostninger i den sag.
 5)
 Kommissionen bærer en fjerdedel af sine egne omkostninger i hovedsagen og alle omkostninger i forbindelse med begæringerne om foreløbige forholdsregler.
 6)
 Den Franske Republik bærer sine egne omkostninger.
 (1) EUT C 200 af 23.8.2003.


text:
26.10.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 354/25
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af High Court of Justice, Queen’s Bench Division (Administrative Court) (Det Forenede Kongerige) den 17. august 2015 — The Queen on the application of Nutricia Limited mod Secretary of State for Health
 (Sag C-445/15)
 (2015/C 354/27)
 Processprog: engelsk
 Den forelæggende ret
 High Court of Justice, Queen’s Bench Division (Administrative Court)
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Nutricia Limited
 Sagsøgt: Secretary of State for Health
 Præjudicielle spørgsmål
 1.
 For at et produkt kan betegnes som et diætpræparat til særlige medicinske formål (»FSMF«) som defineret i artikel 1, stk. 2, litra b), i direktiv 1999/21 om diætpræparater til særlige medicinske formål (1):
 a.
 Skal det da objektivt set være tilfældet, at:
 (i)
 alle patienter, som lider af den bestemte sygdom, forstyrrelse eller anden medicinske tilstand, til hvis ernæringsmæssige behandling produktet markedsføres (»den påtænkte lidelse«), eller
 (ii)
 en undergruppe af sådanne patienter
 har begrænset, nedsat eller forstyrret evne til at indtage, fordøje, absorbere, metabolisere eller udskille almindelige levnedsmidler eller bestemte næringsstoffer deri eller stofskifteprodukter, eller har andre lægeligt bestemte ernæringsbehov, som er opstået som følge af den påtænkte lidelse? Eller
 b.
 Alternativt vil det også være tilstrækkeligt, såfremt producenten tilsigter, at brugen af produktet skal være »lægeligt bestemt« som omhandlet i artikel 1, stk. 2, litra b), i den forstand, at (i) producenten tilsigter, at produktet kun må anvendes under lægelig overvågning foretaget af de klinikere, som behandler patienter med den påtænkte lidelse, og (ii) den kliniker, som er ansvarlig for overvågningen, behørigt kan træffe en lægelig afgørelse fra patient til patient om, at brugen af et sådant produkt vil være en passende ernæringsmæssig behandling for visse patienter, som lider af den påtænkte lidelse, fordi klinikeren med rimelighed må antage, at en sådan patient har bestemte ernæringsmæssige behov i relation til den påtænkte lidelse?
 c.
 Såfremt spørgsmål 1, litra a), nr. (ii) besvares bekræftende, (i) hvilken andel af patienterne med den påtænkte lidelse skal i givet fald have den omhandlede begrænsede, nedsatte eller forstyrrede evne eller andre lægeligt bestemte ernæringsbehov, eller er der ikke er nogen minimumsandel, og (ii) skal denne undergruppe af patienter kunne identificeres forud for det tidspunkt, hvor produktet markedsføres?
 d.
 Såfremt spørgsmål 1, litra b) besvares bekræftende, hvad er da »de særlige ernæringsmæssige krav«, til opfyldelse af hvilke produktet skal være sikkert, gavnligt og effektivt, jf. artikel 3 [i direktiv 1999/21]?
 2.
 Hvad angår sætningen »som ikke kan opfyldes ved hjælp af en ændring af den normale kost, af andre levnedsmidler til særlige ernæringsformål eller ved en kombination heraf« i artikel 1, stk. 2, litra b), hvordan skal muligheden for ændring af kosten vurderes? Navnlig:
 a.
 Er hensyn til sikkerhed og gennemførlighed ved kostændringen relevant for vurderingen? Hvorledes skal disse hensyn i bekræftende fald tages i betragtning?
 b.
 Skal en sådan mulighed for ændring af den normale kost (og i det omfang, det er relevant, hensynene til sikkerhed og gennemførlighed) vurderes:
 (i)
 generelt og forudgående under henvisning til: i) en typisk person med en typisk kost med en


text:
sådan persons typiske evne til at ændre sin kost, eller ii) en typisk patient, der lider af den påtænkte lidelse, med den typiske kost for en sådan patient, og med en evne til at ændre sin kost, der er typisk for en sådan patient, eller iii) andre formodede patientkendetegn?
 (ii)
 individuelt og i løbet af patientens behandling på baggrund af den overvågningsansvarlige klinikers lægelige vurdering, således at det er tilstrækkeligt, såfremt producenten med rimelighed tilsigter, at produktet er klinisk anvendeligt, idet den overvågningsansvarlige kliniker vil kunne beslutte på grundlag af rimelige patientspecifikke hensyn (for eksempel patientspecifikke hensyn til sikkerhed eller praktisk gennemførlighed), at brugen af en FSMF klinisk set er at foretrække frem for andre former for kostændringer for visse patienter med den påtænkte lidelse? Eller
 (iii)
 på anden måde og i givet fald hvilken?
 c.
 Inkluderer udtrykket »en ændring af den normale kost« brugen af »kosttilskud« som omhandlet i direktiv 2002/46/EF om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger om kosttilskud, eller af »berigede fødevarer« som omfattet af forordning (EF) nr. 1925/2006 om tilsætning af vitaminer og mineraler samt visse andre stoffer til fødevarer?
 d.
 I tilfælde, hvor en patientgruppe, som lider af en bestemt sygdom, forstyrrelse eller anden medicinsk tilstand, har vanskeligt ved at huske at spise en normal kost, hvis de ikke tilskyndes hertil, er et produkt, som er udformet med henblik på at facilitere sådanne patienters konsumption af næringsstoffer, som ellers ville udgøre en del af den normale kost, da egnet til at udgøre et diætpræparat til medicinske formål i henhold til direktiv 1999/21 om diætpræparater til særlige medicinske formål?
 (1) EUT L 91, s. 29.


text:
18 . 5 . 96 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr . C 145/5
 Sag anlagt den 23 . marts 1996 af Kommissionen for De Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse
 Europæiske Fællesskaber mod Den Hellenske Republik afsagt den 22 . november 1995 af Oberlandesgericht Düs
 ( Sag C-91/96 ) seldorf i sagen Daihatsu Deutschland GmbH, kærende:
 Verband deutscher Daihatsu-Händler e.V.
 ( 96/C 145/09 )
 ( Sag C-97/96 )
 ( 96/C 145/10 )
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den
 23 . marts 1996 anlagt sag mod Den Hellenske Republik af
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved Maria Ved kendelse afsagt den 22 . november 1995 , indgået til
 Kontou Durante , Kommissionens Juridiske Tjeneste, og Domstolens Justitskontor den 26 . marts 1996, har Ober
 med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gômez de la landesgericht Düsseldorf, 3 , afdeling for civile sager, i sagen
 Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagner-Centret, Daihatsu Deutschland GmbH, kærende : Verband deutscher
 Kirchberg. Daihatsu-Händler e.V. forelagt De Europæiske Fællesska
 bers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af
 følgende spørgsmål :
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande :
 Har artikel 6 i første selskabsdirektiv af 9 , marts 1968 ( ] )
 1 ) Det fastslås, at Den Hellenske Republik ved ikke inden direkte virkning, når der efter tysk ret som ( den eneste )
 for den fastsatte frist at have vedtaget de administrativt sanktionsbestemmelse med henblik på at gennemtvinge
 eller ved lov fastsatte bestemmelser for at efterkomme opfyldelsen af et anpartsselskabs pligt til at offentliggøre
 nedenstående direktiver har tilsidesat sine forpligtelser i årsregnskabet er hjemlet mulighed for, at Registerretten kan
 henhold til traktaten og direktiverne: fastsætte tvangsbøder på op til 10 000 DM, men således at
 Registerretten kun griber ind på begæring af en selskabs
 a ) Rådets direktiv 92/118/EØF af 17. december 1992 deltager, en kreditor eller virksomhedsnævnet, og indebærer
 om dyresundhedsmæssige og sundhedsmæssige direktivbestemmelsens direkte virkning i givet fald, at
 betingelser for samhandel med og indførsel til begæring om fastsættelse af tvangsbøder ikke blot kan
 Fællesskabet af produkter, der for så vidt angår disse fremsættes af den personkreds, der er berettiget hertil efter
 betingelser ikke er underlagt specifikke fællesskabs tysk ret, men også af enhver anden person, eller at der i det
 bestemmelser, som omhandlet i bilag A, kapitel I, i mindste består en sådan ret for en forening af forhandlere,
 direktiv 89/662/EØF, og for så vidt angår patoge der i henhold til sine vedtægter skal varetage sine medlem
 ner, i direktiv 90/425/EØF ( 1 ) mers interesser, når der er et aftaleforhold mellem medlem
 merne og det anpartsselskab, der ikke opfylder offentliggø
 relsespligten ?
 b ) Rådets direktiv 93/52/EØF af 24 . juni 1993 om
 ændring af direktiv 89/556/EØF om fastsættelse
 af veterinærpolitimæssige betingelser i forbindelse 0 ) EFT 1968 I, s . 41 .
 med handel inden for Fællesskabet med embryoner
 af tamkvæg samt med indførsel heraf fra tredje
 lande ( 2 ).
 2 ) Den Hellenske Republik tilpligtes at betale sagens
 omkostninger.
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse


text:
afsagt den 29. februar 1996 af Verwaltungsgericht Darm
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter: stadt i forvaltningsretssagen Kasim Ertanir mod Land
 Hessen
 Den frist, som Rådets direktiver 92/118/EØF og 93/52/EØF ( Sag C-98/96 )
 giver medlemsstaterne til at træffe de nødvendige foranstalt ( 96/C 145/11 )
 ninger til at efterkomme dem, udløb den 1 , januar 1994 .
 Ved kendelse afsagt den 29 . februar 1996, indgået til
 Den Hellenske Republik har indtil dato ikke underrettet Domstolens Justitskontor den 26 . marts 1996 , har Verwal
 Kommissionen om sådanne foranstaltninger trods Kommis
 tungsgericht Darmstadt, 5 . Afdeling, i forvaltningsretssagen
 sionens åbningsskrivelse og dens fremsatte begrundede Kasim Ertanir mod Land Hessen forelagt De Europæiske
 udtalelse .
 Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgø
 relse af følgende spørgsmål :
 På dette grundlag nedlægger Kommissionen påstand om, at
 det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine a ) Hvilke konsekvenser for arbejds- og opholdstilladelsens
 forpligtelser . fortsatte beståen har afbrydelser af det retsmæssige
 ophold eller perioder med beskæftigelse uden arbejds
 (1) EFT nr. L 62 af 15 . 3 . 1993 , s . 49 . tilladelse i relation til allerede erhvervede rettigheder i
 ( 2 ) EFT nr. L 175 af 19 . 7. 1993 , s . 21 . henhold til artikel 6 , stk. 1 , i afgørelse nr. 1/80 fra
 Associeringsrådet EØF-Tyrkiet om udvikling af associe
 ringen ( trykt i Samling af Aftaler indgået af De Europæ
 iske Fællesskaber, bind 3 , side 541 , herefter » Associe


text:
15.12.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 448/31
 Sag anlagt den 26. september 2014 — Unichem Laboratories mod Kommissionen
 (Sag T-705/14)
 (2014/C 448/40)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Unichem Laboratories Ltd (Mumbai, Indien) (ved solicitors S. Mobley, H. Sheraton og K. Shaw)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Kommissionens afgørelse af 9. juli 2014 om en procedure i henhold til artikel 101 og 102 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (Sag Comp/AT. 39 612 — erindopril (Servier)) annulleres i sin helhed, og under alle omstændigheder annulleres og/eller reduceres den pålagte bøde, for så vidt som den vedrører Unichem.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sine egne omkostninger og Unichems omkostninger i forbindelse med nærværende sag.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat tolv anbringender.
 1.
 Sagsøgeren har med det første anbringende gjort gældende, at Kommissionen ikke har kompetence til at rette en afgørelse i henhold til artikel 101, stk. 1, TEUF til Unichem.
 2.
 Sagsøgeren har med det andet anbringende gjort gældende, at Kommissionen ikke har anvendt det korrekte retlige kriterium om »objektiv nødvendighed« til at afgøre, hvorvidt patentforligsaftalen falder inden for området for artikel 101, stk. 1, TEUF.
 3.
 Sagsøgeren har med det tredje anbringende gjort gældende, at Kommissionen har tilsidesat ligebehandlingsprincippet ved ikke at anvende retningslinjerne for gruppefritagelsesforordningen om teknologioverførsel på Unichems forlig.
 4.
 Sagsøgeren har med det fjerde anbringende gjort gældende, at Kommissionen har begået en retlig fejl ved at kategorisere forliget som en overtrædelse af artikel 101, stk. 1, TEUF »ud fra formålet«.
 5.
 Sagsøgeren har med det femte anbringende gjort gældende, at Kommissionen har foretaget en forkert anvendelse af sit eget hævdede retlige kriterium vedrørende artikel 101, stk. 1, TEUF om »ud fra formålet« på de særlige faktiske omstændigheder, der gør sig gældende i forhold til Unichem.
 6.
 Sagsøgeren har med det sjette anbringende gjort gældende, at Kommissionen har begået en retlig fejl ved at konkludere, at forligsaftalen resulterede i konkurrencebegrænsende virkninger.
 7.
 Sagsøgeren har med det syvende anbringende gjort gældende, at Kommissionen har tilsidesat sin pligt i henhold til artikel 296 TEUF til at begrunde, hvorfor den finder, at Unichem kan holdes direkte ansvarlig for en overtrædelse af artikel 101, stk. 1, TEUF, når selskabet ikke er en potentiel konkurrent til Servier.
 8.
 Sagsøgeren har med det ottende anbringende subsidiært gjort gældende, at Kommissionen har begået en retlig fejl ved ikke at anerkende, at forligsaftalen opfylder fritagelseskriterierne ifølge artikel 101, stk. 3, TEUF
 9.
 Sagsøgeren har med det niende anbringende gjort gældende, at Kommissionen har tilsidesat retten til forsvar, princippet om god forvaltningsskik og sin pligt til ikke at handle uretfærdigt for at opnå lovligt beskyttede dokumenter til brug imod Unichem.
 10.
 Sagsøgeren har med det tiende anbringende gjort gældende, at Kommissionen har tilsidesat det almindelige EU-retlige ligebehandlingsprincip ved sin bødeberegning ved at behandle Unichem anderledes end Servier uden en objektiv begrundelse.
 11.
 Sagsøgeren har med det ellevte anbringende gjort gældende, at Kommissionen tilsidesatte det almindelige EU-retlige proportionalitetsprincip, sine egne retningslinjer for bøder og tidligere fastlagt praksis, da den pålagde Unichem en


text:
14.2.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 40/15
 Anmodning indgivet af Follo tingrett den 24. oktober 2007 om en rådgivende udtalelse fra EFTA-Domstolen i sagen L'Oréal Norge AS mod Per Aarskog AS m.fl.
 (Sag E-9/07)
 (2008/C 40/06)
 Follo tingrett har ved brev af 24. oktober 2007, som indgik til EFTA-Domstolens justitskontor den 31. oktober 2007, anmodet EFTA-Domstolen om en rådgivende udtalelse i sagen L'Oréal Norge AS mod Per Aarskog AS m.fl. om følgende spørgsmål:
 1)
 Skal artikel 7, stk. 1, i Rådets direktiv 89/104/EØF fortolkes således, at den giver en varemærkeindehaver ret til at forhindre indførsel fra tredjelande uden for EØS, når indførslen sker uden varemærkeindehaverens samtykke?
 2)
 Skal artikel 7, stk. 1, i direktiv 89/104/EØF fortolkes således, at international konsumption er tilladt?


text:
22.10.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 311/43
 Rettens kendelse af 15. september 2011 — Centrotherm Systemtechnik mod KHIM — centrotherm Clean Solutions (CENTROTHERM)
 (Sag T-434/09) (1)
 (EF-varemærker - fortabelsessag - EF-ordmærket CENTROTHERM - reel brug af varemærket - artikel 51, stk. 1, litra a), i forordning (EF) nr. 207/2009 - Harmoniseringskontorets ex officio-prøvelse af de faktiske omstændigheder - artikel 76, stk. 1, i forordning nr. 207/2009 - formaliteten med hensyn til nye beviser - artikel 76, stk. 2, i forordning nr. 207/2009 - ulovlighedsindsigelse - regel 40, stk. 5, i forordning (EF) nr. 2868/95)
 2011/C 311/78
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Centrotherm Systemtechnik GmbH, (Brilon, Tyskland) (ved advokaterne J. Albrecht og U. Vormbrock)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (ved G. Schneider et R. Manea, som befuldmægtigede)
 Den anden part sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret og intervenient ved Retten: centrotherm Clean Solutions GmbH & Co. KG (Blaubeuren, Tyskland) (ved advokat O. Löffel)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 25. august 2009 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 6/2008-4) vedrørende en fortabelsessag mellem centrotherm Clean Solutions GmbH & Co. KG og Centrotherm Systemtechnik GmbH.
 Konklusion
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 2)
 Centrotherm Systemtechnik GmbH betaler sagens omkostninger.
 3)
 centrotherm Clean Solutions GmbH & Co. KG bærer sine egne omkostninger.
 (1) EUT C 312 af 19.12.2009.


text:
13.6.98 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende C 184/9
 Slettelse af sag C-365/96 (1) Slettelse af sag C-203/97 (1)
 (98/C 184/14) (98/C 184/15)
 Ved kendelse af 26. marts 1998 har prñsidenten for
 De Europñiske Fñllesskabers Domstol besluttet, at sag Ved kendelse af 26. marts 1998 har prñsidenten for
 C-365/96 (anmodning om prñjudiciel afgùrelse fra Kam- De Europñiske Fñllesskabers Domstol besluttet, at sag
 mergericht Berlin), Ruhrgas AG og Thyssengas GmbH C-203/97, Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber
 mod Bundeskartellamt, skal slettes af registeret. mod Forbundsrepublikken Tyskland, skal slettes af registe-
 ret.
 (1) EFT C 9 af 11.1.1997.
 (1) EFT C 212 af 12.7.1997.
 RETTEN I FéRSTE INSTANS
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FéRSTE INSTANS DOM AFSAGT AF RETTEN I FéRSTE INSTANS
 den 28. april 1998 den 30. april 1998
 i sag T-184/95, Dorsch Consult Ingenieurgesellschaft mbH i sag T-205/95, Giampaolo Cordiale mod
 mod Rådet for Den Europñiske Union og Kommissionen Europa-Parlamentet (1)
 for De Europñiske Fñllesskaber (1)
 (Erstatningsansvar uden for kontraktforhold som fùlge af (Tjenestemñnd Ð turnusordningen for embedsmñnd mel-
 en lovlig handling Ð forordning (EéF) nr. 2340/90 Ð lem Parlamentet og de nationale forvaltninger Ð dagpenge
 handelsembargo mod Irak Ð indgreb svarende til ekspro- Ð rejseudgifter Ð krav om godtgùrelse Ð udtrykkeligt
 priation Ð erstatningsansvar som fùlge af en retsstridig afslag Ð formaliteten)
 handling Ð tab) (98/C 184/17)
 (98/C 184/16)
 (Processprog: tysk) (Processprog: italiensk)
 I sag T-184/95, Dorsch Consult Ingenieurgesellschaft
 mbH, München (Tyskland), ved professor Karl M. Mees- I sag T-205/95, Giampaolo Cordiale, tidligere midlertidigt
 sen og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat ansat ved Europa-Parlamentet, bosiddende i Messina (Ita-
 Patrick Kinsch, 100, boulevard de la PeÂtrusse, mod Rådet lien), ved advokat Jean-NoeÈl Louis, Bruxelles, og advokat
 for Den Europñiske Union (befuldmñgtigede: oprindelig Alberto Panuccio, Reggio di Calabria, og med valgt
 Yves CreÂtien, derefter Stephan Marquardt og Antonio adresse i Luxembourg hos Fiduciaire Myson, 30, rue de
 Tanca) og Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber Cessange, mod Europa-Parlamentet (befuldmñgtigede:
 (befuldmñgtigede: Peter Gilsdorf, Allan Rosas og Jörn Manfred Peter og Antonio Caiola), angående en påstand
 Sack), angående en påstand om erstatning for det tab, som dels om annullation af Parlamentets afslag på at yde sag-
 sagsùgeren angiveligt har lidt som fùlge af udstedelsen af sùgeren dagpenge og godtgùre rejseudgifter som omhand-
 Rådets forordning (EéF) nr. 2340/90 af 8. august 1990 let i Parlamentets afgùrelse af 26. oktober 1988, dels om
 om forhindring af Fñllesskabets samhandel for så vidt erstatning, har Retten (Fjerde Afdeling), sammensat af
 angår Irak og Kuwait (EFT L 213 af 9.8.1990, s. 1), har afdelingsformanden, P. Lindh, og dommerne K. Lenaerts
 Retten (Anden Afdeling), sammensat af afdelingsforman- og J. D. Cooke; justitssekretñr: fuldmñgtig A. Mair, den
 den, A. Kalogeropoulos, og dommerne V. Tiili og C. W. 30. april 1998 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 Bellamy; justitssekretñr: H. Jung, den 28. april 1998
 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 1) Sagen afvises.
 1) Rådet for Den Europñiske Union og Kommissionen
 for De Europñiske Fñllesskaber frifindes.
 2) Hver part betaler sine egne omkostninger.
 2) Sagsùgeren betaler sagens omkostninger.
 (1) EFT C


text:
C 299/14 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 16.10.1999
 ii) en væsentlig del af den relevante branche og af den — TF1’s passivitetssøgsmål afvises i det omfang, det vedrører
 relevante offentlighed antager, at varer med denne Kommissionens undladelse af at træffe foranstaltninger i
 udformning hidrører fra varemærkeindehaveren, hvis henhold til EF-traktatens artikel 90.
 andet ikke er angivet?
 — TF1 tilpligtes at betale appelsagens omkostninger, og
 6. Giver den i artikel 5, stk. 1, indrømmede eneret indehave- Domstolen træffer fornyet afgørelse vedrørende omkost-
 ren ret til at forbyde tredjemand at gøre brug af samme ningerne i sagen ved Retten i Første Instans således at
 eller lignede tegn, hvis en sådan brug ikke angiver oprindel- tilpligtelsen af Kommissionen til at betale sagens omkost-
 se, eller er denne eneret begrænset til kun at give ret til ninger begrænses forholdsmæssigt i overensstemmelse
 at forbyde brug, som alene eller blandt andet angiver med appelsagens udfald.
 oprindelse?
 7. Er brug af en udformning af en vare, der hævdes at Anbringender og væsentligste argumenter
 indebære en varemærkekrænkelse, og som er og vil blive
 opfattet som en angivelse vedrørende varens art eller
 anvendelse, ikke desto mindre af en sådan art, at den Retten har anlagt en fejlagtig fortolkning af EF-traktatens
 angiver oprindelse, hvis en betydelig del af den relevante artikel 90 (efter ændring nu artikel 86): Retten har fejlagtigt og
 branche og af den relevante offentlighed antager, at varer noget dogmatisk opstillet et princip om, at den kompetence,
 med den anfægtede udformning hidrører fra varemærkein- som Kommissionen er tillagt ved EF-traktatens artikel 90, har
 dehaveren, når andet ikke er angivet? til formål at beskytte borgernes rettigheder. På grundlag af
 denne betragtning antager Retten generelt, at borgerne skal
 have en effektiv søgsmålsadgang over for beslutninger, som
 (1) Rådets direktiv 89/104/EØF af 21. december 1988 om indbyrdes kan gøre indskrænkning i en ved traktaten anerkendt rettighed.
 tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker (EFT Retten anlægger en fejlagtig fortolkning af EF-traktatens arti-
 L 40 af 11.2.1989, s. 1). kel 90, stk. 1, ved at antage, at der skal kunne indgives
 passivitetssøgsmål for at sikre overholdelsen af princippet om
 en effektiv søgsmålsadgang, selv om denne traktatbestemmelse
 har direkte virkning og derfor kan påberåbes for de nationale
 domstole med henblik på omstødelse af de statslige statsforan-
 staltninger, som anfægtes med søgsmålet.
 Appel iværksat den 10. august 1999 af Kommissionen for
 De Europæiske Fællesskaber til prøvelse af dom afsagt
 den 3. juni 1999 af De Europæiske Fællesskabers Ret i
 Første Instans (Tredje Udvidede afdeling) i sag T-17/96,
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, støttet af Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 Den Franske Republik mod Télévision française 1 SA se afsagt den 15. juli 1999 af Finanzgericht Hamburg i
 (TF1) sagen Firma OGT Fruchthandelsgesellschaft mbH mod
 Hauptzollamt Hamburg-St. Annen
 (Sag C-302/99 P)
 (Sag C-307/99)
 (1999/C 299/14)
 (1999/C 299/15)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 10. au-
 gust 1999 iværksat appel af Kommissionen for De Europæiske Ved kendelse afsagt den 15. juli 1999, indgået til Domstolens
 Fællesskaber ved ledende juridisk konsulent Giuliano Marenco Justitskontor


text:
den 13. august 1999, har Finanzgericht Hamburg
 og Klaus Wiedner, Kommissionens Juridiske Tjeneste, og med i sagen Firma OGT Fruchthandelsgesellschaft mbH mod Haupt-
 valgt adresse i Luxembourg, Wagnercentret, Kirchberg, til zollamt Hamburg-St. Annen forelagt De Europæiske Fællesska-
 prøvelse af dom afsagt den 3. juni 1999 af De Europæiske bers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af
 Fællesskabers Ret i Første Instans (Tredje Udvidede Afdeling) i følgende spørgsmål:
 sag T-17/96, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber,
 støttet af Den Franske Republik mod Télévision française 1 SA
 (TF1). Er artikel 18, stk. 1, andet afsnit, i forordning (EØF)
 nr. 404/93 (1), som affattet ved forordning (EF) nr. 1637/98 (2)
 uanvendelig, idet den er i strid med GATT’s artikel I og XIII
 Appellanten har nedlagt følgende påstande: (1994), og kan borgerne påberåbe sig dette for domstolene?
 — Dommen afsagt den 3. juni 1999 af Retten i Første Instans
 i sag C-17/96, Télévision française 1 SA (TF1) mod (1) EFT L 47, s. 1.
 Kommissionen, ophæves i det omfang TF1’s passivitets- (2) EFT L 210, s. 28.
 søgsmål realitetsbehandles, for så vidt det vedrører Kom-
 missionens undladelse af at træffe foranstaltninger i hen-
 hold til EF-taktatens artikel 90 (efter ændring nu artikel 86).


text:
21.8.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 277/21
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte (Italien) den 5. april 2017 — Graziano Garavaldi mod Ministero della Giustizia
 (Sag C-178/17)
 (2017/C 277/31)
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Graziano Garavaldi
 Sagsøgt: Ministero della Giustizia
 Præjudicielt, spørgsmål
 Er princippet om, at enhver har ret til en retfærdig og offentlig rettergang inden en rimelig frist for en uafhængig og upartisk domstol, som er fastsat i artikel 47, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og artikel 6, stk. 1, i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder og er blevet gjort til et EU-retligt princip ved artikel 6, stk. 3, TEUF, sammenholdt med det princip, som kan udledes af artikel 67 TEUF, ifølge hvilket Unionen udgør et fælles område med retfærdighed, hvor de grundlæggende rettigheder respekteres, samt det princip, som fremgår af artikel 81 TEUF og 82 TEUF, ifølge hvilket Unionen etablerer et retligt samarbejde om civilretlige og strafferetlige spørgsmål med grænseoverskridende virkninger, der bygger på princippet om gensidig anerkendelse af retsafgørelser og udenretslige afgørelser, til hinder for nationale bestemmelser som den italienske bestemmelse, der er indeholdt i artikel 5e i lov nr. 89/2001, hvorefter personer, som allerede er blevet tilkendt beløb i form af en »rimelig erstatning« fra den italienske stat som følge af en urimeligt lang sagsbehandlingstid, pålægges en række forpligtelser med henblik på at opnå betalingen samt at afvente, at fristen i den nævnte artikel 5e, stk. 5, i lov nr. 89/2001 udløber, uden at de i mellemtiden kan træffe nogle retslige fuldbyrdelsesforanstaltninger, og uden at de på et senere tidspunkt kan gøre krav på erstatning for den skade, som er forbundet med den forsinkede betaling, selv i det tilfælde, hvor den »rimelige erstatning« er blevet tilkendt som følge af en urimeligt lang behandlingstid i en civilretlig sag med grænseoverskridende virkninger, eller under alle omstændigheder på et område, som falder ind under Den Europæiske Unions kompetence, og/eller et område, inden for hvilket Den Europæiske Union fastsætter en gensidig anerkendelse af retsafgørelser?


text:
16.2.2002 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 44/29
 — Subsidiært: Udvælgelsesprøven erklæres ugyldig og må Slettelse af sag T-102/99 (1)
 gå om.
 (2002/C 44/50)
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 (Processprog: fransk)
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ved kendelse af 9. november 2001 har formanden for Fjerde
 Sagsøgeren anfægter udvælgelseskomitéens afgørelse i forbin- Afdeling ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans
 delse med den almindelige udvælgelsesprøve nr. KOM/B/1/01, besluttet, at sag T-102/99, L mod mod Kommissionen for De
 der blev afholdt af Kommissionen med henblik på oprettelse Europæiske Fællesskaber, skal slettes af registeret.
 af en ansættelsesreserve af assistenter (B 5/B 4) inden for
 told (1), om ikke at rette den prøve, som sagsøgeren aflagde
 (1) EFT C 188 af 3.7.1999.
 den 6. juli 2001, med den begrundelse, at han ikke opfylder
 de krav til erhvervserfaring, der er fastsat i punkt III. B. i
 meddelelsen om udvælgelsesprøven.
 Sagsøgeren gør gældende, at han råder over den erhvervserfa-
 ring, der stilles krav om i meddelelsen, hvilket han dokumente- Slettelse af sag T-68/01 (1)
 rede, da han indsendte sin ansøgning, og at den anfægtede
 afgørelse ikke opfylder kravet om begrundelse, samt at den er (2002/C 44/51)
 i strid med ligebehandlingsprincippet. Sagsøgeren gør ligeledes
 gældende, at den omstændighed, at man lader ansøgerne
 (Processprog: tysk)
 aflægge prøven, og først undersøger, om de opfylder adgangs-
 betingelserne i meddelelsen, når prøven har fundet sted, må
 karakteriseres som en uhensigtsmæssig procedure, der ikke
 respekterer retssikkerhedsprincippet og princippet om god Ved kendelse af 5. november 2001 har formanden for Anden
 forvaltningsskik, og som hensætter de ansøgere, der bliver Udvidede Afdeling ved De Europæiske Fællesskabers Ret i
 afvist, i en situation hvor de ikke kan tage til genmæle. Første Instans besluttet, at sag T-68/01, Huber+Suhner MRS
 mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, skal
 slettes af registeret.
 (1) EFT C 24 A, s. 22.
 (1) EFT C 212 af 28.7.2001.


text:
8.1.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 6/33
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 den 28. oktober 2004
 i sag T-35/01, Shanghai Teraoka Electronic Co. Ltd mod Rådet for Den Europæiske Union (1)
 (Dumping - indførelse af en endelig antidumpingtold - elektroniske vægte med oprindelse i Forbundsrepublikken Kina - status som virksomhed, der opererer på markedsøkonomiske vilkår - fastsættelse af skaden - årsagsforbindelse - retten til forsvar)
 (2005/C 6/64)
 Processprog: engelsk
 I sag T-35/01, Shanghai Teraoka Electronic Co. Ltd, Shanghai (Folkerepublikken Kina), ved advokat P. Waer, mod Rådet for Den Europæiske Union (befuldmægtiget: S. Marquardt, først bistået af advokaterne G. Berrisch og P. Nehl, derefter af advokat Berrisch), støttet af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægtigede: V. Kreuschitz, S. Meany og T. Scharf, og med valgt adresse i Luxembourg), angående en påstand om annullation af artikel 1 i Rådets forordning (EF) nr. 2605/2000 af 27. november 2000 om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen af visse elektroniske vægte med oprindelse i Forbundsrepublikken Kina, Republikken Korea og Taiwan (EFT L 301, s. 42), har Retten (Fjerde Udvidede Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, V. Tiili, og dommerne J. Pirrung, P. Mengozzi, A.W.H. Meij og M. Vilaras; justitssekretær: fuldmægtig J. Plingers, den 28. oktober 2004 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 1)
 Rådet for Den Europæiske Union frifindes.
 2)
 Sagsøgeren bærer sine egne omkostninger og betaler Rådets omkostninger.
 3)
 Intervenienten bærer sine egne omkostninger.
 (1) EFT C 118 af 21.4.2001.


text:
19.1.2002 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 17/9
 2. Kongeriget Belgien tilpligtes at betale sagens omkost- Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 ninger.
 Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter svarer til de
 i sag C-435/01 (3) anførte. Den i artikel 2 i direktiv 98/81/EF
 fastsatte frist er udløbet den 5. juni 2000.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 (1) EFT 1999 L 93, s. 27.
 (2) EFT 1990 L 117, s. 1.
 I henhold til artikel 249, stk. 3, EF er et direktiv bindende for (3) Jf. s. 8 i dette nummer af Tidende.
 medlemsstaterne med hensyn til det tilsigtede mål, og forpligter
 dem til at gennemføre direktivet inden for den i direktivet
 fastsatte frist. Den i artikel 21, stk. 1, i direktiv 96/91 fastsatte
 frist udløb den 30. oktober 1999 uden, at Belgien havde
 vedtaget de nødvendige bestemmelser.
 Sag anlagt den 20. november 2001 af Kommissionen
 (1) EFT 1996 L 257, s. 26.
 for De Europæiske Fællesskaber mod Den Hellenske
 Republik
 (Sag C-450/01)
 (2002/C 17/15)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 20. no-
 Sag anlagt den 12. november 2001 af Kommissionen for vember 2001 anlagt sag mod Den Hellenske Republik af
 De Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Belgien Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved juridisk
 konsulent Maria Kondou-Durande.
 (Sag C-436/01)
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 (2002/C 17/14)
 — Det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine
 forpligtelser i henhold til traktaten og Kommissionens
 direktiv 1999/8/EF af 18. februar 1999 om ændring af
 Rådets direktiv 66/402/EØF om handel med sædekorn (1),
 idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 12. no- love og administrative bestemmelser, der er nødvendige
 vember 2001 anlagt sag mod Kongeriget Belgien af Kommis- for at efterkomme direktivet.
 sionen for De Europæiske Fællesskaber ved H. Van Lier, som
 befuldmægtiget.
 — Den Hellenske Republik tilpligtes at betale sagens omkost-
 ninger.
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 1. Det fastslås, at Kongeriget Belgien, ved ikke inden for
 de fastsatte frister at sætte de nødvendige love og
 administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme I henhold til artikel 249, stk. 3, i traktaten om oprettelse af
 Rådets direktiv 98/81/EF (1) af 26. oktober 1998 om Det Europæiske Fællesskab er direktiver med hensyn til det
 ændring af direktiv 90/219/EØF (2) om indesluttet anven- tilsigtede mål bindende for enhver medlemsstat, som de rettes
 delse af genetisk modificerede mikroorganismer, subsidi- til.
 ært ved ikke at meddele Kommissionen teksten til disse
 bestemmelser, har undladt at opfylde de forpligtelser,
 som følger for denne medlemsstat af nævnte direktiv. I henhold til traktatens artikel 10, stk. 1, skal medlemsstaterne
 træffe alle almindelige eller særlige foranstaltninger, som er
 egnede til at sikre opfyldelsen af de forpligtelser, som følger af
 2. Kongeriget Belgien tilpligtes at betale sagens omkost- traktaten eller af retsakter foretaget af Fællesskabets institu-
 ninger. tioner.


text:
14.4.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 112/35
 Sag anlagt den 10. december 2013 — Petco Animal Supplies Stores mod KHIM — Gutiérrez Ariza (PETCO)
 (Sag T-664/13)
 2014/C 112/47
 Stævningen er affattet på engelsk
 Parter
 Sagsøger: Petco Animal Supplies Stores, Inc. (San Diego, De Forenede Stater) (ved barrister C. Aikens)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Domingo Gutiérrez Ariza (Malaga, Spanien)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 7. oktober 2013 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 347/2013-4) annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ansøger om EF-varemærket: Petco Animal Supplies Stores, Inc.
 Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket »PETCO« for varer og tjenesteydelser i klasse 3, 31 og 35 — EF-varemærkeansøgning nr. 10 114 081
 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Domingo Gutiérrez Ariza
 Det påberåbte varemærke eller tegn: EF-varemærkeregistrering nr. 9 062 902 af figurmærket i rød og hvid, der indeholder ordbestanddelen »PETCO«, for varer og tjenesteydelser i klasse 31 og 35
 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen delvist taget til følge
 Appelkammerets afgørelse: Klage taget delvis til følge
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af EF-varemærkeforordningens artikel 8, stk. 1, litra a), og b).


text:
6.10.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 235/24
 Sag anlagt den 15. august 2007 — Kongeriget Nederlandene mod Kommissionen
 (Sag T-309/07)
 (2007/C 235/45)
 Processprog: nederlandsk
 Parter
 Sagsøger: Kongeriget Nederlandene (ved C. Wissels, M. de Grave og Y. de Vries, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgerens påstande
 —
 Kommissionens beslutning 2007/395 annulleres, for så vidt som det heri fastsættes, at opretholdelse af den nederlandske lovgivning om anvendelsen af korte chlorparaffiner, der ikke er nævnt i direktiv 2002/45/EF, kræver Kommissionens godkendelse i overensstemmelse med artikel 95, stk. 6, EF.
 —
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter svarer til dem, der er påberåbt i sag T-234/04, Nederlandene mod Kommissionen (tidligere sag C-103/04) (1).
 (1) EUT 2004 C 94, s. 30.


text:
19.9.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 343/44
 Sag anlagt den 28. juli 2016 — Carrera Brands mod EUIPO — Autec (Carrera)
 (Sag T-419/16)
 (2016/C 343/59)
 Stævningen er affattet på tysk
 Parter
 Sagsøger: Carrera Brands Ltd (Hongkong, Folkerepublikken Kina) (ved advokat C. Markowsky)
 Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Autec AG (Nürnberg, Tyskland)
 Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO
 Indehaver af det omtvistede varemærke: Carrera Brands Ltd
 Det omtvistede varemærke: EU-ordmærket »Carrera« — EU-varemærkeregistrering nr. 4 630 711
 Sagen for EUIPO: Fortabelsessag
 Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 6. juni 2016 af Fjerde Appelkammer ved EUIPO (sag R 278/2015–4)
 Påstande
 —
 Punkt 2 i den dispositive del af den anfægtede afgørelse annulleres og ændres således, at annullationsafdelingens afgørelse af 21. januar 2015 ophæves.
 —
 Den anfægtede afgørelse annulleres for så vidt angår afvisningen af sagsøgerens begæring om udsættelse af sagen.
 —
 Subsidiært ændres den således, at sagsøgerens begæring af 22. august 2014 om udsættelse af sagen, der atter blev fremsat den 21. maj 2015 under klagesagen, tages til følge.
 —
 EUIPO tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder omkostningerne forbundet med sagens behandling ved appelkammeret.
 Anbringender
 —
 Tilsidesættelse af artikel 56, stk. 1, litra a), i forordning nr. 207/2009
 —
 Tilsidesættelse af regel 20, stk. 7, litra c), i forordning nr. 2868/95.


text:
22.12.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 462/14
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nederlandene) den 24. september 2014 — Bayer CropScience SA-NV og Stichting De Bijenstichting mod College voor de toelating van gewasbeschermingsmiddelen en biociden
 (Sag C-442/14)
 (2014/C 462/23)
 Processprog: Nederlandsk
 Den forelæggende ret
 College van Beroep voor het bedrijfsleven
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Bayer CropScience SA-NV og Stichting De Bijenstichting
 Sagsøgt: College voor de toelating van gewasbeschermingsmiddelen en biociden
 Præjudicielle spørgsmål
 1.
 Har artikel 14 direktiv 91/414 (1) henholdsvis artikel 63, læst i sammenhæng med artikel 59, i plantebeskyttelsesforordningen (2) (nr. 1107/2009 af 21.10.2009) henholdsvis artikel 19 i direktiv 98/8 (3) den virkning, at en anmodning om fortrolighed som omhandlet i de nævnte artikel 14, 63 og 19 fra den i disse artikler omhandlede ansøger skal afgøres for hver informationskilde før eller i forbindelse med godkendelsen henholdsvis før eller i forbindelse med ændringen af godkendelsen i form af en afgørelse, der er kendelig for tredjemand/de pågældende?
 2.
 Såfremt det foregående spørgsmål besvares bekræftende: skal miljøinformationsdirektivets (4) artikel 4, stk. 2, fortolkes således, at når der ikke er truffet en afgørelse som omhandlet i spørgsmål 1, skal sagsøgte som national myndighed udlevere den miljøoplysning, der anmodes om, hvis en sådan anmodning er indgivet efter meddelelse af godkendelsen henholdsvis efter ændringen af godkendelsen?
 3.
 Hvorledes skal begrebet »emissioner til miljøet« i miljøinformationsdirektivets artikel 4, stk. 2, fortolkes, henset til hvad parterne som gengivet i denne mellemafgørelses punkt 5.5 har anført herom på baggrund af dokumenternes indhold som gengivet i denne mellemafgørelses punkt 5.2?
 4.
 a)
 Kan oplysninger, der giver en vurdering af udledningerne af et middel, dets virksom(me) stof(fer) og andre bestanddele til miljøet som en følge af midlets anvendelse, betragtes som »oplysninger om emissioner til miljøet«?
 b)
 Hvis ja, har det herved nogen betydning, om disse oplysninger er erhvervet ved hjælp af (semi)markstudier eller ved andetsteds gennemførte studier (eksempelvis laboratorie- eller translokationsstudier)?
 5.
 Kan laboratoriestudier — hvor forsøgsanlægget er indrettet med henblik på at undersøge isolerede aspekter under standardiserede betingelser, hvorved der udelukkes mange faktorer (som eksempelvis klimatologisk påvirkninger), og forsøgene ofte, sammenlignet med brugen i praksis, gennemføres med høje doseringer — anses for »oplysninger om emissioner til miljøet«?
 6.
 Må man efter midlets anvendelse i forsøgsanlægget i denne sammenhæng også betragte restforekomster i f.eks. luften eller på jorden, blade, pollen eller nektar fra en plante (der hidrører fra behandlet udsæd), i honning eller på organismer, der ikke var tilsigtet omfattet af forsøget, »som emissioner til miljøet«?
 7.
 Gælder dette også for omfanget af afdrift ved anvendelsen af midlet i forsøgsanlægget?
 8.
 Har ordene »oplysninger om emissioner til miljøet« i miljøinformationsdirektivets artikel 4, stk. 2, andet afsnit, tredje punktum, den virkning, at når der er tale om emissioner til miljøet, skal hele informationskilden udleveres og ikke kun de (måle)data, der eventuelt kan udledes heraf?
 9.
 Skal der ved anvendelsen af undtagelsen i den førnævnte artikel 4, stk. 2, litra d), for forretnings- og fabrikshemmeligheder sondres mellem på den ene side »emissioner« og på


text:
den anden side »udledninger og andre udslip i miljøet« som omhandlet i miljøoplysningsdirektivets artikel 2, nr. 1), litra b)?
 (1) Rådets direktiv 91/414/EØF af 15.7.1991 om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler (EFT L 230, s. 1).
 (2) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) Nr. 1107/2009 af 21.10.2009 om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler og om ophævelse af Rådets direktiv 79/117/EØF og 91/414/EØF (EUT L 309, s. 1).
 (3) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/8/EF af 16.2.1998 om markedsføring af biocidholdige produkter (EFT L 123, s. 1).
 (4) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/4/EF af 28.1.2003 om offentlig adgang til miljøoplysninger og om ophævelse af Rådets direktiv 90/313/EØF (EUT L 41, s. 26).


text:
21.5.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 152/31
 Appel iværksat den 12. april 2011 af personalerepræsentationen ved EIB m.fl. til prøvelse af Personalerettens kendelse af 17. marts 2011 afsagt af formanden for Anden Afdeling i sag F-95/10, Bömcke mod EIB
 (Sag T-213/11 P(I))
 2011/C 152/57
 Processprog: fransk
 Parter
 Appellanter: Personalerepræsentationen ved Den Europæiske Investeringsbank (EIB) (Luxembourg, Luxembourg), Marie-Christel Heger (Luxembourg), Jean-Pierre Bodson (Luxembourg), Evangelos Kourgias (Senningerberg, Luxembourg), Manuel Sutil (Nondkeil, Frankrig) og Patrick Vanhoudt (Gonderange, Luxembourg) (ved advokaterne G.J. Wilson, A. Senes og B. Entringer)
 De andre parter i appelsagen: Eberhard Bömcke (Athus, Belgien) og Den Europæiske Investeringsbank (EIB)
 Appellantens påstande
 —
 Kendelsen af 17. marts 2011 afsagt af formanden for Anden Afdeling af Personaleretten ophæves.
 —
 Den begæring om intervention, der blev indgivet den 12. januar 2011 til formanden for og dommerne i Personaleretten, antages til realitetsbehandling og tages til følge, og det anerkendes, at intervenienterne er en del af den retssag, der føres mellem Eberhard Bömcke og Den Europæiske Investeringsbank, henset til personalerepræsentationens direkte interesse i at deltage heri, jf. artikel 109 ff. i procesreglementet for Retten for EU-personalesager.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Ved kendelse af 17. marts 2011 afviste formanden for Anden Afdeling af Personaleretten den begæring om intervention i sag F-95/10, Bömcke mod EIB, som var blevet indgivet af dels personalerepræsentationen ved Den Europæiske Investeringsbank (EIB), dels af Heger, Bodson, Kourgias, Sutil og Vanhoudt, under henvisning til, at den var indgivet for sent.
 Til støtte for appellen har appellanten påberåbt sig tre anbringender.
 1)
 Første anbringende vedrører en fejl i beregningen af fristen for fremsættelse af begæringen om intervention, for så vidt som fristen på fire uger i artikel 109 i personalerettens procesreglement og den faste afstandsfrist på 10 dage i reglementets artikel 100, stk. 3, bør anses for at være adskilte og uafhængige frister, forstået på den måde at udsættelsen af fristen i henhold til reglementets artikel 100, stk. 2, til den følgende hverdag i tilfælde af, at fristen udløber på en lørdag, søndag eller en lovbestemt fri- eller helligdag, skal anvendes på fristen på 4 uger, før afstandsfristen tillægges, og ikke på den samlede frist, inklusiv afstandsfristen.
 2)
 Andet anbringende vedrører en fejlagtig anvendelse af Rettens kendelse af 20. november 1997 i sagen Horeca mod Kommissionen (sag T-85/97, Sml. II, s. 2113, præmis 25 og 26), for så vidt som denne kendelse vedrører en anden situation end den, der er genstand for denne sag.
 3)
 Tredje anbringende vedrører en tilsidesættelse af de interventionssøgendes grundlæggende rettigheder, idet den fortolkning, som formanden for Anden Afdeling af Personaleretten har anlagt, er stærkt ugunstig for retten til domstolsprøvelse.


text:
5.1.2002 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 3/1
 I
 (Meddelelser)
 DOMSTOLEN
 DOMSTOLEN
 DOMSTOLENS DOM und Lohnausgleichskasse der Bauwirtschaft mod Tecnamb-
 Tecnologia do Ambiente Lda (sag C-53/98), Urlaubs- und
 Lohnausgleichskasse der Bauwirtschaft mod Turiprata Con-
 (Femte Afdeling)
 struções Civil Lda (sag C-54/98), Urlaubs- und Lohnausgleichs-
 kasse der Bauwirtschaft mod Duarte dos Santos Sousa (sag
 af 25. oktober 2001 C-68/98), Urlaubs- und Lohnausgleichskasse der Bauwirtschaft
 mod Santos & Kewitz Construções Lda (sag C-69/98), Portugaia
 i de forenede sager C-49/98, C-50/98, C-52/98, C-53/98, Construções Lda mod Urlaubs- und Lohnausgleichskasse der
 C-54/98 og C-68/98 — C-71/98, Finalarte Sociedade de Bauwirtschaft (sag C-70/98) og Engil Sociedade de Construção
 Construção Civil Lda mod Urlaubs- und Lohnausgleichs- Civil SA mod Urlaubs- und Lohnausgleichskasse der Bauwirt-
 kasse der Bauwirtschaft, Urlaubs- und Lohnausgleichs- schaft (sag C-71/98), at opnå en præjudiciel afgørelse vedrøren-
 kasse der Bauwirtschaft mod Amilcar Oliveira Rocha de fortolkningen af EF-traktatens artikel 48 og 59 (efter
 m.fl., Portugaia Construções Lda mod Urlaubs- und Loh- ændring nu artikel 39 EF og 49 EF), af EF-traktatens artikel 60
 nausgleichskasse der Bauwirtschaft, og Engil Sociedade (nu artikel 50 EF) samt af artikel 3, stk. 1, første afsnit, andet
 de Construção Civil SA mod Urlaubs- und Lohnaus- led, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 96/71/EF
 gleichskasse der Bauwirtschaft (anmodning om præjudici- af 16. december 1996 om udstationering af arbejdstagere som
 el afgørelse fra Arbeitsgericht Wiesbaden) (1) led i udveksling af tjenesteydelser (EFT 1997 L 18, s. 1), har
 Domstolen (Femte Afdeling), sammensat af afdelingsforman-
 den, P. Jann, og dommerne D.A.O. Edward (refererende
 (»Fri udveksling af tjenesteydelser — midlertidig udstatione- dommer) og L. Sevón; generaladvokat: J. Mischo; justitssekre-
 ring med henblik på opfyldelse af kontrakt — betalt ferie og tær: ekspeditionssekretær H.A. Rühl, den 25. oktober 2001
 feriegodtgørelse«) afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 (2002/C 3/01)
 (Processprog: tysk)
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 gjort i Samling af Afgørelser) 1) EF-traktatens artikel 59 (efter ændring nu artikel 49 EF) og
 artikel 60 (nu artikel 50 EF) er ikke til hinder for, at en
 medlemsstat pålægger en virksomhed med hjemsted i en
 anden medlemsstat, som leverer en tjenesteydelse på den første
 I de forenede sager C-49/98, C-50/98, C-52/98, C-53/98, medlemsstats område, at overholde nationale bestemmelser
 C-54/98 og C-68/98 — C-71/98, angående en anmodning, som dem, der er omhandlet i § 1, stk. 3, 1. pkt., i
 som Arbeitsgericht Wiesbaden (Tyskland) i medfør af EF- Arbeitnehmerentsendegesetz (den tyske lov om udstationering
 traktatens artikel 177 (nu artikel 234 EF) har indgivet til af arbejdstagere), hvorefter arbejdstagere, som virksomheden
 Domstolen for i de for nævnte ret verserende sager, Finalarte har udstationeret med henblik på denne tjenesteydelse, sikres et
 Sociedade de Construção Civil Lda mod Urlaubs- und Lohnaus- krav på betalt ferie, forudsat dels, at arbejdstagerne ikke har en
 gleichskasse der Bauwirtschaft (sag C-49/98), Urlaubs- und i det væsentlige tilsvarende beskyttelse i henhold til bestemmel-
 Lohnausgleichskasse der Bauwirtschaft mod Amilcar Oliveira serne i den medlemsstat, hvor deres arbejdsgiver har hjemsted,
 Rocha (sag C-50/98), Urlaubs- und Lohnausgleichskasse der således at anvendelsen af de nationale bestemmelser


text:
i den første
 Bauwirtschaft mod Tudor Stone Ltd (sag C-52/98), Urlaubs- medlemsstat dermed yder dem en reel fordel, som på væsentlig
 ---pagebreak--- C 3/2 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 5.1.2002
 måde bidrager til deres sociale beskyttelse, dels at anvendelsen DOMSTOLENS DOM
 af den første medlemsstats bestemmelser er forholdsmæssig i
 relation til det forfulgte formål af almen interesse.
 (Sjette Afdeling)
 2) a) Traktatens artikel 59 og 60 er ikke til hinder for, at en
 medlemsstats bestemmelser, hvorefter der gælder en læn- af 20. september 2001
 gere betalt ferie end den, der følger af Rådets direktiv
 93/104/EF af 23. november 1993 om visse aspekter i
 forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden, i udstatio- I sag C-263/98, Kongeriget Belgien mod Kommissionen
 neringsperioden udstrækkes til at omfatte arbejdstagere, for De Europæiske Fællesskaber (1)
 som er udstationeret til denne medlemsstat af tjenesteydere
 med hjemsted i andre medlemsstater.
 (»EUGFL — afslutning af regnskaber — regnskabsåret
 1994 — korn og oksekød«)
 b) I det omfang det er begrundet som følge af objektive
 forskelle mellem på den ene side virksomheder med
 hjemsted i Forbundsrepublikken Tyskland og på den anden (2002/C 3/02)
 side virksomheder med hjemsted i andre medlemsstater, er
 traktatens artikel 59 og 60 ikke er til hinder for nationale
 bestemmelser, som tildeler de førstnævnte virksomheder en
 ret til refusion fra feriekassen af de beløb, som de har (Processprog: nederlandsk)
 udbetalt i feriegodtgørelse og ferietillæg, mens bestemmel-
 serne ikke giver de sidstnævnte virksomheder denne ret,
 men i stedet giver de udstationerede arbejdstagere et (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 direkte krav over for denne kasse. gjort i Samling af Afgørelser)
 c) Det tilkommer den forelæggende ret under hensyn til
 proportionalitetsprincippet at fastlægge de typer oplys-
 ninger, som de tyske myndigheder lovligt kan kræve fra I sag C-263/98, Kongeriget Belgien (befuldmægtigede: J. De-
 tjenesteydere med hjemsted uden for Tyskland. Til brug vadder, derefter A. Snoecx, bistået af H. Gilliams) mod
 herfor bør den forelæggende ret foretage en vurdering af, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægti-
 om objektive forskelle mellem situationen for virksomheder get: H. van Vliet), hvori der er nedlagt påstand om delvis
 med hjemsted i Tyskland og situationen for virksomheder annullation af Kommissionens beslutning 98/358/EF af 6. maj
 med hjemsted uden for Tyskland sagligt nødvendiggør de 1998 om afslutning af medlemsstaternes regnskaber over de
 yderligere oplysninger, som de sidstnævnte virksomheder udgifter, som de har afholdt for Den Europæiske Udviklings-
 afkræves. og Garantifond for Landbruget, Garantisektionen, i 1994 (EFT
 L 163 s. 28), for så vidt angår udelukkelse af udgifter på
 382 208 436 BEF, som den sagsøgende medlemsstat har
 afholdt inden for rammerne af den forskudsvis udbetaling af
 3) Traktatens artikel 59 og 60 er til hinder for, at en medlemsstats eksportrestitutioner, har Domstolen (Sjette Afdeling), sammen-
 ordning vedrørende betalt ferie finder anvendelse på alle sat af afdelingsformanden, C. Gulmann, dommerne J.-P. Puisso-
 virksomheder med hjemsted i andre medlemsstater, som leverer chet, R. Schintgen, F. Macken (refererende dommer) og
 tjenesteydelser inden for byggesektoren på den første medlems- J.N. Cunha Rodrigues; generaladvokat: S. Alber; justitssekretær:
 stats område, når


text:
virksomheder med hjemsted i den første ekspeditionssekretær H.A. Rühl, den 20. september 2001
 medlemsstat, som kun udøver en del af deres virksomhed inden afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 for denne sektor, ikke alle er omfattet af ordninger for deres
 arbejdstagere, der er beskæftiget inden for denne sektor.
 1) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.
 2) Kongeriget Belgien betaler sagens omkostninger.
 ( 1) EFT C 137 af 2.5.1998; EFT C 166 af 30.5.1998.
 (1) EFT C 278 af 5.9.1998.


text:
14.3.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 98/4
 Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 14. januar 2016 — Europa-Kommissionen mod Republikken Bulgarien
 (Sag C-141/14) (1)
 ((»Traktatbrud - direktiv 2009/147/EF - beskyttelse af vilde fugle - særligt beskyttede områder Kaliakra og Belite skali - direktiv 92/43/EØF - bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter - lokalitet af fællesskabsbetydning Kompleks Kaliakra - direktiv 2011/92/EU - vurdering af visse projekters indvirkning på miljøet - tidsmæssig anvendelse af beskyttelsesordningen - forringelse af arternes naturtyper og forstyrrelse af arterne - vindenergi - turisme«))
 (2016/C 098/04)
 Processprog: bulgarsk
 Parter
 Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved E. White, C. Hermes og P. Mihaylova, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Republikken Bulgarien (ved E. Petranova og D. Drambozova, som befuldmægtigede)
 Konklusion
 1)
 Republikken Bulgarien:
 —
 har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 4, stk. 1 og 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/147/EF af 30. november 2009 om beskyttelse af vilde fugle, eftersom den ikke til fulde har integreret de vigtige fuglebeskyttelsesområder i det særligt beskyttede område i regionen Kaliakra og dermed ikke har udlagt som særligt beskyttet område de områder, som med hensyn til antal og udstrækning er bedst egnede til beskyttelse af dels de biologiske arter, der er opført i bilag I til det nævnte direktiv, dels de trækfuglearter, der ikke er opført i bilag I, men som er regelmæssigt tilbagevendende trækfuglearter i det geografiske hav- og landområde, hvor dette direktiv finder anvendelse
 —
 har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 4, stk. 4, i direktiv 2009/147 ved at godkende gennemførelsen af projekterne »AES Geo Energy«, »Disib« og »Longman Investment« i det vigtige fuglebeskyttelsesområde Kaliakra, der ikke er blevet udlagt som særligt beskyttet område, selv om det burde have været det
 —
 har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 6, stk. 2, i Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter, idet den har godkendt gennemførelsen af projekterne »Kaliakra Wind Power«, »EVN Enertrag Kavarna« og »Vertikal — Petkov & Cie« samt »Thracian Cliffs Golf & Spa Resort« i henholdsvis det særligt beskyttede område i regionen Kaliakra og det særligt beskyttede område i regionen Belite skali
 —
 har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til dels artikel 4, stk. 2 og 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/92/EU af 13. december 2011 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet, og bilag III, punkt 1, litra b), dertil, dels dette direktivs artikel 2, stk. 1, idet den på den ene side undlod at vurdere den kumulative virkning af projekterne »Windtech«, »Brestiom«, »Eco Energy« og »Longman Investment« korrekt på det vigtige fuglebeskyttelsesområde i regionen Kaliakra, der ikke er blevet udlagt som særligt beskyttet område, selv om det burde have været det, og på den anden side desuagtet godkendte gennemførelsen af projektet »Longman Investment«.
 2)
 I øvrigt frifindes Republikken Bulgarien.
 3)
 Republikken Bulgarien betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 159 af 26.5.2014.


text:
11.8.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 261/6
 Kendelse afsagt af Domstolen (Ottende Afdeling) den 22. maj 2014 — Bilbaína de Alquitranes, SA m.fl. mod Det Europæiske Kemikalieagentur (ECHA)
 (Sag C-287/13 P) (1)
 ((Appel - artikel 181 i Domstolens procesreglement - forordning (EF) nr. 1907/2006 (REACH-forordningen) - artikel 59 og bilag XIII - identifikation af beg, kultjære-, højtemperaturs-; tjærebeg som særligt problematisk stof, der skal underlægges godkendelsesproceduren - ligebehandling))
 2014/C 261/08
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellanter: Bilbaína de Alquitranes, SA, Cindu Chemicals BV, Deza, a.s., Industrial Química del Nalón, SA, Koppers Denmark A/S, Koppers UK Ltd, Rütgers Germany GmbH, Rütgers Belgium NV og Rütgers Poland Sp. z o.o. (ved avocat K. Van Maldegem)
 Den anden part i appelsagen: Det Europæiske Kemikalieagentur (ECHA) (ved M. Heikkilä, W. Broere og T. Zbihlej, som befuldmægtigede, bistået af advocaten J. Stuyck og A.-M. Vandromme)
 Konklusion
 1)
 Appellen forkastes.
 2)
 Bilbaína de Alquitranes SA, Cindu Chemicals BV, Deza a.s., Industrial Química del Nalón SA, Koppers Denmark A/S, Koppers UK Ltd, Rütgers Germany GmbH, Rütgers Belgium NV og Rütgers Poland sp. z o.o. betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 252 af 31.8.2013.


text:
17.6.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 143/34
 Sag anlagt den 27. april 2006 — MIP METRO mod KHIM — MetroRED Telecom (MetroRED)
 (Sag T-124/06)
 (2006/C 143/67)
 Stævningen er affattet på engelsk
 Parter
 Sagsøger: MIP METRO Group Intellectual Property GmbH & Co KG (Düsseldorf, Tyskland) (ved lawyer R. Kaase)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: MetroRED Telecom Group Ltd (Hamilton, Bermuda)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 16. februar 2006 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked annulleres, for så vidt som klagen er blevet afvist på grund af manglende overensstemmelse med artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ansøger om EF-varemærket: MetroRED Telecom Group Ltd.
 Det omhandlede EF-varemærke: Figurmærket »MetroRED« for tjenesteydelser i klasse 35, 38 og 42 — ansøgning nr. 2 189 512.
 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: MIP METRO Group Intellectual Property GmbH & Co KG.
 Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Det nationale figurmærke »METRO« for varer og tjenesteydelser i klasse 1-36 og 38-42.
 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen forkastes delvis.
 Appelkammerets afgørelse: Klagen afslås delvis.
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i Rådets forordning nr. 40/94, da der er risiko for forveksling, idet varemærket »MetroRED« er domineret af ordbestanddelen »Metro«, som er identisk med det påberåbte varemærke. Ifølge sagsøgeren mangler den anden ordbestanddel »RED« særpræg og vil derfor ikke blive bemærket af forbrugeren.


text:
C 169/30 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 13.7.2002
 1) Den Europæiske Ombudsmand frifindes. DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 2) Hver part bærer sine egne omkostninger. den 30. april 2002
 i de forenede sager T-195/01 og T-207/01, Government
 (1) EFT C 316 af 4.11.2000.
 of Gibraltar mod Kommissionen for De Europæiske
 Fællesskaber (1)
 (Statsstøtte — skattemæssige bestemmelser — eksisterende
 eller ny støtte — indledning af den formelle undersøgelses-
 procedure i henhold til artikel 88, stk. 2, EF)
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS (2002/C 169/53)
 den 3. maj 2002 (Processprog: engelsk)
 i sag T-177/01, Jégo-Quéré & Cie SA mod Kommissionen
 for De Europæiske Fællesskaber (1) I de forenede sager T-195/01 og T-207/01, Government of
 Gibraltar ved barristers A. Sutton, M. Llamas, og avocat
 (Fiskeri — forordning (EF) nr. 1162/2001 — genopbygning W. Schuster, og med valgt adresse i Luxembourg, mod
 af kulmulebestanden — rederi beskæftiget med fiskeri — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægti-
 annullationssøgsmål — individuelt berørt person — formali- gede: V. Di Bucci og R. Lyal), støttet af Kongeriget Spanien
 teten) (befuldmægtiget: R. Silva de Lapuerta) angående påstande
 om, at Kommissionens beslutning SG(2001) D/289755 og
 SG(2001) D/289757 af 11. juli 2001 om at indlede en
 (2002/C 169/52) procedure i henhold til artikel 88, stk. 2, EF, vedrørende
 Gibraltars beskatningsordning for selskaber, der er fritaget for
 skat, eller er skattemæssigt begunstiget, annulleres, har Retten
 (Processprog: fransk) (Anden Udvidede Afdeling), sammensat af afdelingsforman-
 den, R.M. Moura Ramos, og dommerne V. Tiili, J. Pirrung,
 P. Mengozzi og A.W.H. Meij; justitssekretær: fuldmægtig
 J. Plingers, den 30. april 2002 afsagt dom, hvis konklusion
 I sag T-177/01, Jégo-Quéré & Cie SA, Lorient (Frankrig), ved lyder således:
 avocats A. Creus Carreras, B. Uriarte Valiente og A. Agustinoy
 Guilayn, mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (befuldmægtigede: T. van Rijn og A. Bordes), angående en 1) I sag T-195/01:
 påstand om annullation af artikel 3, litra d), og artikel 5 i
 Kommissionens forordning (EF) nr. 1162/2001 af 14. juni a) Kommissionens beslutning SG(2001) D/289755 af
 2001 om foranstaltninger for genopbygning af kulmulebestan- 11. juli 2001 om at indlede en procedure i henhold til
 den i ICES-underområde III, IV, V, VI og VII og ICES-afsnit artikel 88, stk. 2, EF, vedrørende Gibraltars beskatnings-
 VIII a, b, d, e og om dertil knyttede betingelser for kontrol af ordning for selskaber, der er fritaget for skat, annulleres.
 fiskerfartøjers aktiviteter (EFT L 159, s. 4), har Retten (Første
 Udvidede Afdeling), sammensat af præsidenten B. Vesterdorf,
 og dommerne K. Lenaerts, J. Azizi, N.J. Forwood og H. Legal; b) Kommissionen tilpligtes at betale de af Government of
 justitssekretær: fuldmægtig D. Christensen, den 3. maj 2002 Gibraltar afholdte omkostninger samt at bære sine
 afsagt dom, hvis konklusion lyder således: egne omkostninger med undtagelse af omkostningerne i
 forbindelse med sag T-195/01 R om foreløbige forholds-
 regler, der alene betales af Govenment of Gibraltar.
 1) Formalitetsindsigelsen tages ikke til følge.
 c) Kongeriget Spanien bærer sine egne omkostninger.
 2) Sagen fremmes til realitetsbehandling.
 2) I sag T-207/01:
 3) Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.
 a) Kommissionen


text:
12.5.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 142/10
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Fővárosi Ítélőtábla (Ungarn) den 27. januar 2014 — straffesag mod István Balázs og Dániel Papp
 (Sag C-45/14)
 2014/C 142/12
 Processprog: ungarsk
 Den forelæggende ret:
 Fővárosi Ítélőtábla
 Parterne i hovedsagen:
 Tiltalte: István Balázs og Dániel Papp
 Den anden part: Fővárosi Fellebbviteli Főügyészség
 Præjudicielle spørgsmål
 Er en lovgivning — eller mangel på samme — om tiltale med hjemmel i lov, jf. artikel 2 i den ungarske lov om straffeproces,
 1)
 i strid med gennemførelsen af retten til »adgang til effektive retsmidler og til en upartisk domstol« som fastsat i artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder?
 2)
 en tilsidesættelse af »retten til ikke at blive retsforfulgt eller straffet to gange for samme lovovertrædelse« som omhandlet i artikel 50 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, i artikel 14, stk. 7, i den internationale konvention om borgerlige og politiske rettigheder og i artikel 4, stk. 1, i protokol nr. 7 til den europæiske menneskerettighedskonvention, undertegnet i Rom den 4. november 1950?
 3)
 og/eller en tilsidesættelse af »forbuddet mod misbrug af rettigheder« som omhandlet i artikel 54 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder?


text:
4.5.2002 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 109/39
 Slettelse af sag C-105/98 P (1) Slettelse af sag C-295/99 (1)
 (2002/C 109/66) (2002/C 109/69)
 Ved kendelse af 27. november 2001 har præsidenten for De Ved kendelse af 12. oktober 2001 har præsidenten for De
 Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-105/98 Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-295/99,
 P, Günter Bühring mod Rådet for Den Europæiske Union og Kongeriget Belgien mod Kommissionen for De Europæiske
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, skal slettes af Fællesskaber, skal slettes af registeret.
 registeret.
 (1) EFT C 299 af 16.10.1999.
 (1) EFT C 209 af 4.7.1998.
 Slettelse af sag C-461/99 (1)
 Slettelse af sag C-24/99 (1)
 (2002/C 109/70)
 (2002/C 109/67)
 Ved kendelse af 1. februar 2002 har præsidenten for De
 Ved kendelse af 18. februar 2002 har præsidenten for De Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-461/99,
 Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-24/99, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Irland,
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod For- skal slettes af registeret.
 bundsrepublikken Tyskland, skal slettes af registeret.
 (1) EFT C 47 af 19.2.2000.
 (1) EFT C 86 af 27.3.1999.
 Slettelse af sag C-77/00 (1)
 Slettelse af sag C-140/99 (1)
 (2002/C 109/71)
 (2002/C 109/68)
 Ved kendelse af 6. december 2001 har præsidenten for De
 Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-77/00,
 Ved kendelse af 6. december 2001 har formanden for Femte Urlaubs- und Lohnausgleichskasse der Bauwirtschaft mod
 Afdeling ved De Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, Viscondense Construções, Lda. (anmodning om præjudiciel
 at sag C-140/99, Kommissionen for De Europæiske Fællesska- afgørelse fra Arbeitsgericht Wiesbaden (Tyskland)), skal slettes
 ber mod Den Franske Republik, skal slettes af registeret. af registeret.
 (1) EFT C 174 af 19.6.1999. (1) EFT C 135 af 13.5.2000.