text:
9.10.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 338/7
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italien) den 6. juli 2017 — Enel Energia SpA mod Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato m.fl.
 (Sag C-408/17)
 (2017/C 338/07)
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Enel Energia SpA
 Sagsøgte: Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato, Autorità per l’Energia Elettrica il Gas e il Sistema Idrico og Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Er »formålet« med det »almindelige« direktiv 2005/29/EF (1), forstået som »sikkerhedsnettet« for forbrugerbeskyttelse, samt konkret tiende betragtning til, artikel. 3, stk. 4,og artikel 5, stk. 3, i samme direktiv til hinder for en national bestemmelse, hvorefter vurderingen af overholdelsen af særlige forpligtelser ifølge sektordirektiverne 2009/72/EF (2) og 2009/73/EF (3) om forbrugerbeskyttelse henhører under anvendelsesområdet for det almindelige direktiv 2005/29/EF om ukorrekt handelspraksis, hvilket bevirker, at myndigheden med kompetence — i dette tilfælde AEEGSI — til at iværksætte foranstaltninger mod overtrædelser af sektordirektivet afskæres fra at gribe ind i alle de tilfælde, hvor der også er tale om ukorrekt/urimelig handelspraksis?
 2)
 Skal specialitetsprincippet i artikel 3, stk. 4, i direktiv 2005/29/EF opfattes som et princip, der regulerer forholdene mellem lovgivninger (almindelig lovgivning og sektorlovgivninger), forholdene mellem bestemmelser (almindelige bestemmelser og specifikke bestemmelser) eller forholdene mellem uafhængige myndigheder med kompetence til regulering af og tilsyn med de respektive sektorer?
 3)
 Kan der kun være tale om begrebet »uoverensstemmelse« i artikel 3, stk. 4, i direktiv 2005/29/EF i tilfælde af radikal modstrid mellem bestemmelserne i lovgivningen om ukorrekt handelspraksis og andre EU-retlige bestemmelser, som regulerer særlige aspekter af handelspraksis, eller er det tilstrækkeligt, at de pågældende bestemmelser indeholder en afvigende regulering fra lovgivningen om ukorrekt handelspraksis i et sådant omfang, at der opstår en kollision mellem bestemmelser i relation til en og samme konkrete situation?
 4)
 Henviser begrebet »fællesskabsregler« i artikel 3, stk. 4, i direktiv 2005/29/EF kun til bestemmelserne i EU-retlige forordninger og direktiver samt bestemmelserne til direkte gennemførelse heraf, eller omfatter det også nationale lovgivnings- og reguleringsbestemmelser, der gennemfører EU-retlige principper?
 5)
 Er specialitetsprincippet i tiende betragtning til og artikel 3, stk. 4, i direktiv 2005/29/EF, og artikel 37 i direktiv 2009/72/EF og artikel 41 i direktiv 2009/73/EF til hinder for en fortolkning af de tilsvarende nationale gennemførelsesbestemmelser, hvorefter det antages, at den almindelige lovgivning om ukorrekt handelspraksis altid skal anvendes i alle tilfælde, hvor der i en reguleret sektor — kendetegnet ved en »forbrugerorienteret« sektorlovgivning og hvor den sektorspecifikke myndighed er tildelt kompetencen til at fastsætte regler og sanktioner — udvises en adfærd, som kan henhøre under begrebet »aggressiv handelspraksis« som omhandlet i artikel 8 og 9 i direktiv 2005/29/EF eller handelspraksis, »der under alle omstændigheder betragtes som aggressiv« i henhold til bilag I til direktiv 2005/29/EF, og dette herunder i det tilfælde, hvor der foreligger en sektorlovgivning til forbrugerbeskyttelse, der er baseret på EU-retlige bestemmelser og fuldt ud regulerer samme »aggressive handelspraksis«, handelspraksis, »der under alle omstændigheder betragtes som aggressiv«, eller


text:
i alle tilfælde »ukorrekt/urimelig handelspraksis«?
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/29/EF af 11.5.2005 om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked og om ændring af Rådets direktiv 84/450/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF, 98/27/EF og 2002/65/EF og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2006/2004 (direktivet om urimelig handelspraksis) (EUT L 149, s. 22).
 (2) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/72/EF af 13.7.2009 om fælles regler for det indre marked for elektricitet og om ophævelse af direktiv 2003/54/EF (EUT L 211, s. 55).
 (3) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/73/EF af 13.7.2009 om fælles regler for det indre marked for naturgas og om ophævelse af direktiv 2003/55/EF (EUT L 211, s. 94).

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
7.11.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 267/15
 Domstolens dom (Første Afdeling) af 3. september 2009 — RCI Europe mod Her Majesty’s Commissioners of Revenue and Customs (anmodning om præjudiciel afgørelse fra VAT and Duties Tribunal, London — Det Forenede Kongerige)
 (Sag C-37/08) (1)
 (Sjette momsdirektiv - fiskalt tilknytningsmoment - levering af tjenesteydelser vedrørende fast ejendom - tjenesteydelser, der består i at lette bytte mellem indehaverne af brugsrettigheder over ferieboliger)
 2009/C 267/25
 Processprog: engelsk
 Den forelæggende ret
 VAT and Duties Tribunal, London
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: RCI Europe
 Sagsøgt: Her Majesty’s Commissioners of Revenue and Customs
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — VAT and Duties Tribunals, London — fortolkning af artikel 9, stk. 2, litra a), og artikel 26 i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1) — bestemmelse af det fiskale tilknytningsmoment — tjenesteydelser, der består i at lette ombytningen af brugsrettighederne til en ferieejendom, der indehaves af medlemmer af en forening, som med dette formål er oprettet af den afgiftspligtige person, for andre indehaveres rettigheder
 Konklusion
 Artikel 9, stk. 2, litra a), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, skal fortolkes således, at leveringsstedet for tjenesteydelser fra en forening, hvis virksomhed består i at organisere medlemmernes bytte af deres timesharerettigheder vedrørende ferieboliger, for hvilke ydelser denne forening som vederlag modtager optagelsesgebyrer, årlige bidrag samt byttegebyrer fra medlemmerne, er det sted, hvor den ejendom er beliggende, over hvilken det pågældende medlem er indehaver af en timesharerettighed.
 (1) EUT C 92 af 12.4.2008.


text:
12.4.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 92/40
 Sag anlagt den 6. februar 2008 — Cementir Italia mod Kommissionen
 (Sag T-63/08)
 (2008/C 92/80)
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: Cementir Italia Srl (Rom, Italien) (ved avvocati T. Salonico, G. Pellegrino, G. Pellegrino, G. Barone)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgerens påstande
 —
 Den anfægtede beslutning kendes ulovlig og annulleres i sin helhed, idet den omstridte foranstaltning i beslutningen antages at være statsstøtte, selv om den udgør en lovlig fortsættelse af den erstatning, som den italienske stat har ydet Terni (og dens successorer), og som er en kompensation for den ekspropriation af elektricitetsværker, der foretoges i 1962-1963.
 —
 Sagsøgte tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 —
 Subsidiært annulleres beslutningen, for så vidt som den
 a)
 fastslår, at Italien ulovligt har udbetalt statsstøtte til ThyssenKrupp, Cementir og Nuova Terni Industrie Chimiche som følge af en overtrædelse af EF-traktatens artikel 88, stk. 3,
 b)
 fastslår, at der foreligger beløb, der skal opkræves hos ThyssenKrupp, Cementir og Nuova Terni Industrie Chimiche, og følgelig
 c)
 bestemmer, at Italien uden ugrundet ophold skal tilbagesøge disse beløb med tillæg af renter.
 —
 Mere subsidiært annulleres den anfægtede beslutning, for så vidt som den bestemmer, at Italien uden ugrundet ophold skal tilbagesøge støtten med tillæg af renter, idet en sådan tilbagesøgning strider mod den almindelige grundsætning om beskyttelse af den berettigede forventning.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter er de samme som i sag T-62/08, ThyssenKrupp mod Kommissionen.


text:
28.10.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 261/20
 Sag anlagt den 4. august 2006 — Europig mod KHIM (EUROPIG)
 (Sag T-207/06)
 (2006/C 261/38)
 Stævningen er affattet på fransk
 Parter
 Sagsøger: Europig (Josselin, Frankrig) (ved avocat D. Masson)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Den anfægtede afgørelse truffet af appelkammeret den 31. maj 2006 (R 1425/2005-4) annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket »EUROPIG« for varer henhørende under klasse 29 og 30 (ansøgning nr. 3 816 691)
 Undersøgerens afgørelse: Afslag på ansøgningen
 Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b) og c), såvel som stk. 2 og 3, i Rådets forordning nr. 40/94. Sagsøgeren gør gældende, at det ansøgte varemærke ikke er beskrivende for de omfattede varer, at det i høj grad har fornødent særpræg, og at det fornødne særpræg ved betegnelsen »Europig« under alle omstændigheder var opnået ved brug.


text:
21.2.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 44/38
 Sag anlagt den 22. december 2008 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Belgien
 (Sag C-574/08)
 (2009/C 44/65)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved V. Peere og P. Dejmek, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Kongeriget Belgien
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Kommissionens direktiv 2006/70/EF af 1. august 2006 om fastsættelse af gennemførelsesforanstaltninger til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/60/EF for så vidt angår definitionen af »politisk udsat person« og de tekniske kriterier for lempede procedurer med hensyn til kundelegitimation og for undtagelse i tilfælde, hvor en finansiel aktivitet udøves lejlighedsvis eller i et meget begrænset omfang (1), idet det ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
 —
 Kongeriget Belgien tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Fristen for gennemførelse af direktiv 2006/70/EF udløb den 15. december 2007. På tidspunktet for sagens anlæg havde sagsøgte endnu ikke truffet alle de nødvendige gennemførelsesforanstaltninger eller under alle omstændigheder endnu ikke givet Kommissionen meddelelse herom.
 (1) EUT L 214, s. 29.


text:
10.11.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 269/55
 Sag anlagt den 31. august 2007 — Denka International mod Kommissionen
 (Sag T-334/07)
 (2007/C 269/98)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Denka International BV (Barneveld, Nederlandene) (ved lawyers C. Mereu og K. Van Maldegem)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgerens påstande
 —
 Beslutning 2007/387/EF af 6. juni 2007 om afvisning af at optage dichlorvos i bilag I til Rådets direktiv 91/414/EØF og om tilbagekaldelse af godkendelser af plantebeskyttelsesmidler, der indeholder dette stof, annulleres.
 —
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale sagens omkostninger samt godtgørelses- og morarenter på 8 %.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgerens søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter er de samme som eller ligner dem, der er fremsat i sag T-326/07, Cheminova m.fl. mod Kommissionen.


text:
4.2.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 32/10
 Domstolens dom (Anden Afdeling) af 8. december 2011 — KME Germany AG, tidligere KM Europa Metal AG, KME France SAS, tidligere Tréfimétaux SA og KME Italy SpA, tidligere Europa Metalli SpA mod Europa-Kommissionen
 (Sag C-389/10 P) (1)
 (Appel - konkurrence - karteller - markedet for VVS-rør af kobber - bøder - størrelsen af markedet, overtrædelsens varighed og samarbejde, der kan tages i betragtning - effektiv domstolsprøvelse)
 2012/C 32/16
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellanter: KME Germany AG, tidligere KM Europa Metal AG, KME France SAS, tidligere Tréfimétaux SA og KME Italy SpA, tidligere Europa Metalli SpA (ved avvocato M. Siragusa, avocat A. Winckler, avvocato G. Rizza, advokat T. Graf og avvocato M. Piergiovanni)
 Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved E. Gippini Fournier og S. Noë, som befuldmægtigede, og solicitor C. Thomas)
 Sagens genstand
 Appel af dom afsagt af Den Europæiske Unions Ret (Ottende Afdeling) den 19. maj 2010 i sag T-25/05, KME Germany m.fl. mod Kommissionen, hvorved Retten frifandt Kommissionen for en påstand om nedsættelse af den bøde, der var blevet pålagt sagsøgerne ved Kommissionens beslutning 2006/485/EF af 3. september 2004 om en procedure efter artikel 81 EF og artikel 53 i EØS-aftalen (sag COMP/E-1/38.069 — VVS-rør af kobber) [offentliggjort under nr. K(2004) 2826] vedrørende et system for tildeling af produktionsmængder og markedsandele, samt fastsættelse af mål og prisforhøjelser på det europæiske marked for VVS-rør af kobber
 Konklusion
 1)
 Appellen forkastes.
 2)
 KME Germany AG, KME France SAS og KME Italy SpA betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 274 af 9.10.2010.


text:
13.4.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 108/32
 Sag anlagt den 14. februar 2013 — Samsung SDI m.fl. mod Kommissionen
 (Sag T-84/13)
 2013/C 108/81
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøgere: Samsung SDI Co. Ltd (Gyeonggi-do, Republikken Korea), Samsung SDI Germany GmbH (Berlin, Tyskland), Samsung SDI (Malaysia) Bhd (Negeri Sembilan Darul Khusus, Malaysia) (ved advokat G. Berrisch, solicitor D. Hull og advokat L.-A. Grelier)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgernes påstande
 —
 Artikel 1, stk. 2, og artikel 2, stk. 2, i Kommissionens afgørelse K(2012) 8839 endelig af 5. december 2012 i sag COMP/39.437 — TV og computer skærmrør (herefter den »anfægtede afgørelse«) annulleres, for så vidt som de vedrører sagsøgerne.
 —
 Subsidiært annulleres afgørelsens artikel 1, stk. 2, for så vidt som den vedrører begyndelses- og slutdatoerne for sagsøgernes deltagelse i overtrædelsen vedrørende farvebilledrør til TV-apparater (herefter »TV-skærmrør«), og den bøde, sagsøgerne er blevet pålagt ved den anfægtede afgørelses artikel 2, stk. 2, nedsættes.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført tre anbringender for så vidt angår overtrædelsen vedrørende TV-skærmrør. Med hensyn til overtrædelsen vedrørende farveafbildningsrør til brug i computerskærme (herefter »computerskærmrør«) har sagsøgerne anført tre anbringender.
 Med hensyn til overtrædelsen vedrørende TV-skærmrør har sagsøgerne anført følgende anbringender:
 1)
 Første anbringende, hvorved det gøres gældende, at Kommissionen med urette anvendte artikel 101 TEUF, idet Kommissionen fandt, at der forelå en samlet og vedvarende overtrædelse, som omfattede alle typer af TV-skærmrør under overtrædelsens samlede varighed og samtlige de foranstaltninger, der fandt sted i Asien.
 2)
 Andet anbringende, hvorved det subsidiært gøres gældende, at Kommissionen begik fejl både ved fastlæggelsen af begyndelsesdatoen og slutdatoen for sagsøgernes deltagelse i TV-skærmrørsovertrædelsen, hvilket førte til en forlængelse af den samlede varighed af kartellet på mindst 16 måneder.
 3)
 Tredje anbringende, hvorved det subsidiært gøres gældende, at Kommissionens afgørelse om ikke at indrømme sagsøgerne den maksimale 50 % nedsættelse i henhold til samarbejdsmeddelelsen, var baseret på urigtige faktiske omstændigheder og åbenlyst fejlagtig.
 Med hensyn til overtrædelsen vedrørende computerskærmrør har sagsøgerne anført følgende anbringender:
 1)
 Første anbringende, hvorved det gøres gældende, at Kommissionen tilsidesatte sine retningslinjer for bødeberegning (1) ved at inkludere salget af computerskærmrør leveret til Samsung Electronics i Europa i værdien af salgene ved bødeberegningen på trods af den omstændighed, at konkurrencen om disse salg udelukkende fandt sted i Korea.
 2)
 Andet anbringende, hvorved det gøres gældende, at Kommissionen tilsidesatte sine retningslinjer for bødeberegning ved at anvende den gennemsnitlige årlige omsætning for hele overtrædelsesperioden som grundlag for beregningen af bøden, hvorved den afveg fra reglen om at anvende det sidste fulde regnskabsår under overtrædelsen.
 3)
 Tredje anbringende, hvorved det gøres gældende, at Kommissionens afgørelse om ikke at indrømme sagsøgerne den maksimale 50 % nedsættelse i henhold til samarbejdsmeddelelsen, var baseret på urigtige faktiske omstændigheder og åbenlyst fejlagtig.
 (1) Retningslinjer for beregning af bøder efter artikel 23, stk. 2, litra a), i forordning nr. 1/2003 (EUT 2006 C 210, s. 2).


text:
28.10.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 261/6
 Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 7. september 2006 — Rudi Heger GmbH mod Finanzamt Graz-Stadt (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Verwaltungsgerichtshof — Østrig)
 (Sag C-166/05) (1)
 (Sjette momsdirektiv - fiskalt tilknytningsmoment - artikel 9 - levering af tjenesteydelser vedrørende fast ejendom - overdragelse af fiskerettigheder vedrørende en bestemt del af et vandløb)
 (2006/C 261/10)
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Verwaltungsgerichtshof
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Rudi Heger GmbH
 Sagsøgt: Finanzamt Graz-Stadt
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Verwaltungsgerichtshof — fortolkning af artikel 9, stk. 2, litra a), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1) — bestemmelse af stedet for den afgiftsmæssige tilknytning — begrebet tjenesteydelser vedrørende fast ejendom — overladelse mod vederlag af retten til fiskeri på en bestemt strækning af en flod
 Konklusion
 Overdragelsen af en ret til at udøve fiskeri, der sker ved overdragelse af fisketegn mod vederlag, udgør levering af en tjenesteydelse vedrørende fast ejendom som omhandlet i artikel 9, stk. 2, litra a), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag.
 (1) EUT C 143 af 11.6.2005.


text:
27.10.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 331/31
 Sag anlagt den 6. september 2012 — Cosma Moden mod KHIM — s.Oliver Bernd Freier (COSMA)
 (Sag T-399/12)
 (2012/C 331/59)
 Stævningen er affattet på tysk
 Parter
 Sagsøger: Cosma Moden GmbH & Co. KG (Emsdetten, Tyskland) (ved advokat J. Meyer)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: s.Oliver Bernd Freier GmbH & Co. KG (Rottendorf, Tyskland)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 4. juli 2012 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 2010/2010-4) vedrørende EF-varemærkeansøgning nr. 6 593 479 annulleres og ændres således, at klagen er begrundet og at indsigelsen følgelig også i øvrigt skal forkastes.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder de omkostninger, der opstod i forbindelse med klagesagen.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ansøger om EF-varemærket: Cosma Moden GmbH & Co. KG
 Det omhandlede EF-varemærke: Et figurmærke, der indeholder ordbestanddelen »COSMA«, for varer og tjenesteydelser i klasse 24, 25 og 35 — EF-varemærkeansøgning nr. 6 593 479
 Indehaver af de i indsigelsessagen påberåbte varemærker eller tegn: s.Oliver Bernd Freier GmbH & Co. KG
 De i indsigelsessagen påberåbte varemærker eller tegn: Et figurmærke, der indeholder ordbestanddelen »comma«, og det nationale ordmærke »comma« for varer og tjenesteydelser i klasse 3, 6, 9, 14, 18, 20, 25, 26, 28 og 35
 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen delvist taget til følge
 Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009.


text:
28.4.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 96/33
 Dom afsagt af Retten i Første Instans den 29. marts 2007 — Verheyden mod Kommissionen
 (Sag T-368/04) (1)
 (Personalesag - ansøgning om overførsel af feriedage - tjenstlige grunde - sygeorlov - princippet om beskyttelse af den berettigede forventning)
 (2007/C 96/69)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Luc Verheyden (Angera, Italien) (ved avocat É. Boigelot)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved V. Joris og L. Lozano Palacios, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 For det første en påstand om annullation af de af sagsøgerens kontorchef trufne afgørelser af 4., 24. og 27. februar 2004 vedrørende sagsøgerens ansøgning om at overføre årlige feriedage, der ikke var afholdt, udover loftet på 12 dage, fra 2003 til 2004, samt om annullation af administrationens afgørelse af 1. juni 2004, modtaget den 14. juni 2004, om afvisning af sagsøgerens klage og, for det andet en påstand om, at det pålægges Kommissionen at betale en godtgørelse som kompensation for de 32 årlige feriedage, som ikke var afholdt eller betalt, med tillæg af en rente på 5,25 % fra datoen for anlæggelse af dette søgsmål samt at betale erstatning for ikke-økonomisk skade, indgreb i sagsøgerens karriere og krænkelsen af hans gode navn og rygte.
 Konklusion
 1)
 Afgørelsen vedtaget af sagsøgerens hierarkisk overordnede af 27. februar 2004, hvorved denne afviste at underskrive sagsøgerens anmodning om overførsel af årlig ferie fra 2003 til 2004, annulleres, for så vidt som der herved, udover de tolv dage, der kan overføres uden videre, nægtes overførsel af de otte dage, hvortil direktøren for Det Fælles Forskningscenter henviste i dennes elektroniske post af 11. februar 2003.
 2)
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber betaler sagsøgeren et beløb svarende til otte tredivtedele af dennes månedlige vederlag på tidspunktet, hvor denne fratrådte tjenesten, med tillæg af morarenter fra den 13. september 2004. Morarenterne beregnes på grundlag af den af Den Europæiske Centralbank fastsatte rentesats for de vigtigste refinansieringstransaktioner i den pågældende periode, forhøjet med to procentpoint.
 3)
 I øvrigt frifindes Kommissionen.
 4)
 Kommissionen bærer sine egne omkostninger og betaler sagsøgerens omkostninger.
 (1) EUT C 300 af 4.12.2004.


text:
C 366/28 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 18.12.1999
 KENDELSE AFSAGT AF FORMANDEN FOR RETTEN I Athen, og advokat Andreas Potamianos, Piræus, og med valgt
 FØRSTE INSTANS adresse i Luxembourg hos advokat Stéphan Le Goueff, 9,
 avenue Guillaume, L-1651 Luxembourg.
 den 16. juli 1999
 Sagsøgerne har nedlagt følgende påstande:
 i sag T-143/99 R, Hortiplant SAT mod Kommissionen for
 De Europæiske Fællesskaber — Der gives i det hele sagsøgerne medhold.
 (Foreløbige forholdsregler — uopsættelighed) — Det fastslås, at Rådet for Den Europæiske Union og
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved at
 (1999/C 366/60) have medvirket ved folkeretsstridige handlinger fra Den
 Europæiske Unions side har tilsidesat det grundlæggende
 fællesskabsretlige princip om beskyttelse af den berettigede
 forventning med hensyn til fri udveksling af tjenesteydelser
 (Processprog: spansk)
 på området for søtransport og underholdning til søs.
 I sag T-143/99 R, Hortiplant SAT, Amposta (Spanien), ved — Der tilkendes sagsøgerne en erstatning på 73 963 000
 advokat Concepción Fernández Vicien, Barcelona, og advokat USD efter artikel 235 EF og artikel 288, stk. 2, EF.
 Eva Contreras Ynzenga, Madrid, advokatfirmaet Cuatrecasas,
 78, avenue d’Auderghem, Bruxelles, mod Kommissionen for
 De Europæiske Fællesskaber (befuldmægtiget: Juan Guerra
 Fernandez), angående en begæring om udsættelse af gennemfø- Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 relsen af Kommissionens beslutning C(1999) 537 af 4. marts
 1999 om ophævelse af en EF-støtte, har formanden for Anden
 Afdeling ved Retten i Første Instans, den 16. juli 1999 afsagt Formaliteten
 kendelse, hvis konklusion lyder således:
 A. Retlig interesse
 1) Begæringen om foreløbige forholdsregler tages ikke til følge.
 B. Udtømmelse af de nationale retsmidler
 2) Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.
 Realiteten
 A. Ulovlige handlinger og former for adfærd
 1. Ulovlig adfærd udvist af de medlemsstater i Den Europæi-
 ske Union, der også er medlemmer af NATO
 Sag anlagt den 9. september 1999 af Royal Olympic
 Cruises Ltd, Valentine Oceanic Trading Inc., Caroline
 Shipping Inc., Simpson Navigation Ltd, Solar Navigation 2. Ulovlig adfærd udvist af Den Europæiske Union
 Corporation, Ocean Quest Sea Carriers Ltd, Athena 2004
 SA, Elliniki Etaireia Diipeirotikon Grammon AE og Fre- a. Den Europæiske Unions medvirken ved den væbnede
 ewind Shipping Company mod Rådet for Den Europæiske intervention mod FRY som selvstændig ulovlig adfærd
 Union og Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber efter folkeretten og EU-retten
 (Sag T-201/99) b. Den Europæiske Union er retlig bundet af de ulovlige
 forpligtelser, medlemsstaterne har påtaget sig på grund-
 (1999/C 366/61) lag af Det Nordatlantiske Råds beslutninger
 3. Ulovlig adfærd udvist af Det Europæiske Fællesskab
 (Processprog: græsk )
 a. Ulovlig adfærd, som Det Europæiske Fællesskab indi-
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der rekte er ansvarlig for
 den 9. september 1999 anlagt sag mod Rådet for Den
 Europæiske Union og Kommissionen for De Europæiske b. Det Europæiske Fællesskabs selvstændige ulovlige ad-
 Fællesskaber af Royal Olympic Cruises Ltd, Valentine Oceanic færd
 Trading Inc. , Carol ine Shipping Inc. , Simpson Navigation
 Ltd, Sol ar Navigation Corporation, Ocean Quest Sea Carriers i. Krænkelse af en højere retsregel til beskyttelse af
 Ltd, Athena 2004 SA og Freewind Shipping Company, alle private
 Monrovia (Liberia), og Elliniki


text:
Nr . C 333/ 10 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 9 . 12 . 95
 sektor, der udtømmende og eksklusivt er reguleret af den forhold i sin retsorden for at retfærdiggøre manglende
 fælles markedsordning. overholdelse af pligter og frister, som er fastsat i Fællesska
 bets forordninger.
 (') EFT nr . 172 af 30 . 9 . 1966 , s . 3025/66 .
 (') EFT nr . L 119 af 11 . 5 . 1990, s . 32 .
 ( 2 ) EFT nr. L 41 af 14 . 2 . 1991 , s . 15 .
 Sag anlagt den 17. oktober 1995 af Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber mod Den Italienske Republik
 ( Sag C-328/95 ) Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse
 95/C 333/ 18 ) afsagt den 18 . september 1995 af Value Added Tax
 Tribunal, Manchester, i sagen Goldsmiths (Jewellers ) Ltd
 mod Commissioners of Custom and Excise
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den ( Sag C-330/95 )
 17. oktober 1995 anlagt sag mod Den Italienske Republik af ( 95/C 333/ 19 )
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved juridisk
 konsulent Eugenio de March, som befuldmægtiget, og med
 valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gomez de la Cruz,
 Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagner-Centret, Kirch
 Ved kendelse afsagt den 18 . september 1995 , indgået til
 Domstolens Justitskontor den 19 . oktober 1995 , har Value
 berg.
 Added Tax Tribunal, Manchester, i sagen Goldsmiths
 (Jewellers ) Ltd mod Commissioners of Customs and Excise
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande : forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmod
 ning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål :
 1 . Det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat
 sine pligter, dels efter Rådets forordning ( EØF ) 1. Skal den fravigelse, der er hjemlet i artikel 1 1 , punkt C,
 nr . 1186/90 af 7. maj 1990 om udvidet anvendelse af stk . 1 , i EF's sjette momsdirektiv af 17. maj 1977 om
 Fællesskabets handelsklasseskema for slagtekroppe af harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsæt
 voksent kvæg (') og Kommissionens forordning ( EØF ) ningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem : ensartet
 nr. 344/91 ( 2 ) om gennemførelsesbestemmelser til først beregningsgrundlag ( ! ) ( 77/388/EØF ) ( herefter » sjette
 nævnte forordning, dels EF-traktatens artikel 189 , direktiv «), fortolkes således, at en medlemsstat, der indfører
 stk . 2 , da Den Italienske Republik ikke har vedtaget de bestemmelser om tilbagebetaling af afgift i forbindelse med
 nødvendige foranstaltninger til en korrekt og fuldstæn uerholdelige fordringer, kan udelukke tilbagebetaling,
 dig gennemførelse af de nævnte forordninger. såfremt den tabte modydelse består af andet end penge ?
 2 . Den Italienske Republik tilpligtes at betale sagens
 (!) EFT nr . L 145 af 13 . 6 . 1977, s . 1 .
 omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Artikel 3 i forordning ( EØF ) nr . 1186/90, som pålægger
 medlemsstaterne at træffe alle nødvendige foranstaltninger
 for at sikre, at bestemmelserne i forordningen overholdes,
 og at sanktioner bringes i anvendelse ved eventuelle over


text:
Anmodninger om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel
 trædelser, kræver derfor, at medlemsstaterne i deres rets ser afsagt den 4. oktober 1995 af Pretura Circondariale di
 system vedtager samtlige de lov- og forvaltningsforskrifter, Roma, Tivoli Afdeling, i straffesagerne mod Giuseppe
 der er nødvendige for en effektiv gennemførelse af Fælles Piccolo ( sag C-331/95 ), Mario Corbo m.fl. ( sag C-332/95 )
 skabets handelsklasseskema .
 og Viola Miranda ( sag C-342/95 )
 ( Sag C-331 /95 , C-332/95 og C-342/95 )
 Den Italienske Republik har endnu ikke truffet de foran ( 95/C 333/20 )
 staltninger, den havde pligt til, for fuldstændigt og korrekt
 at gennemføre forordning ( EØF ) nr. 1186/90 og ( EØF )
 nr. 344/91 , hvorved den har krænket sine pligter dels efter Ved kendelser afsagt den 4 . oktober 1995 , indgået til
 de nævnte forordninger og dels efter EF-traktatens arti Domstolens Justitskontor henholdsvis den 19 . oktober
 kel 189, stk . 2 . Ifølge Domstolens faste praksis kan en 1995 ( sag C-331 /95 og C-332/95 ) og den 30 . oktober 1995
 medlemsstat ikke påberåbe sig bestemmelser, praksis eller ( sag C-342/95 ), har Pretura Circondariale di Roma, Tivoli


text:
24.7.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 239/30
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Korkein oikeus (Finland) den 16. maj 2017 — Oikeusministeriö mod Denis Raugevicius
 (Sag C-247/17)
 (2017/C 239/37)
 Processprog: finsk
 Den forelæggende ret
 Korkein oikeus
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Oikeusministeriö
 Sagsøgt: Denis Raugevicius
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal nationale bestemmelser om udlevering på grund af en strafbar handling for så vidt angår en anden medlemsstats statsborgeres ret til at bevæge sig frit bedømmes på samme måde uafhængigt af, om et tredjeland fremsætter en udleveringsanmodning på grundlag af en udleveringsaftale med henblik på fuldbyrdelse af en fængselsstraf, eller — som i den foreliggende sag (1) — med henblik på strafforfølgelse? Spiller det en rolle, at den person, som begæres udleveret, foruden at være unionsborger også er statsborger i den stat, som har fremsat udleveringsanmodningen?
 2)
 Sætter en national bestemmelse, hvorefter kun egne statsborgere ikke kan udleveres til straffuldbyrdelse uden for Unionen, uberettiget en anden medlemsstats statsborgere i en mindre gunstig situation? Finder EU-retlige mekanismer, hvormed et i sig selv lovligt formål kan nås på en mindre belastende måde, også anvendelse i et tilfælde, hvor det drejer sig om fuldbyrdelsen? Hvordan skal en udleveringsanmodning besvares, når den er meddelt den anden medlemsstat under anvendelse af sådanne mekanismer, men denne f.eks. på grund af retlige hindringer ikke træffer foranstaltninger vedrørende sin statsborger?
 (1) Dom af 6.9.2016, C-182/15, ECLI:EU:C:2016:630.


text:
7.12.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 359/16
 Sag anlagt den 26. september 2013 — Kicks Kosmetikkedjan mod KHIM — Kik Textilien und Non-Food (KICKS)
 (Sag T-531/13)
 2013/C 359/32
 Stævningen er affattet på engelsk
 Parter
 Sagsøger: Kicks Kosmetikkedjan AB (Stockholm, Sverige) (ved advokat K. Strömholm)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Kik Textilien und Non-Food GmbH (Bönen, Tyskland)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelsen annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger, subsidiært tilpligtes en eventuel intervenient at betale sagens omkostninger.
 —
 Registrering af den anfægtede ansøgning nr. 9 246 166 godkendes i det hele.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ansøger om EF-varemærket: Kicks Kosmetikkedjan AB
 Det omhandlede EF-varemærke: Figurmærket »KICKS« for varer og tjenesteydelser i klasse 3, 8, 14, 21 og 35 — ansøgning nr. 9246166
 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Kik Textilien und Non-Food GmbH
 Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Det tyske og internationale ordmærke »kik« for tjenesteydelser i klasse 35
 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen taget til følge for alle de anfægtede varer og tjenesteydelser
 Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009.


text:
5.6.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 148/27
 Rettens dom af 21. april 2010 — Coin mod KHIM — Dynamiki Zoi (Fitcoin)
 (Sag T-249/08) (1)
 (EF-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om EF-ordmærket Fitcoin - de ældre nationale, internationale og EF-figurmærker coin - relativ registreringshindring - relevant kundekreds - risiko for forveksling - artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94 (nu artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009))
 2010/C 148/48
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Coin SpA (Venedig, Italien) (ved avocats P. Perani og P. Pozzi)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (ved Ó. Mondéjar Ortuño, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret: Dynamiki Zoi AE (Athen, Grækenland)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 15. april 2008 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1429/2007-1) vedrørende en indsigelsessag mellem Coin SpA og Dynamiki Zoi AE
 Konklusion
 1)
 Afgørelsen truffet den 15. april 2008 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1429/2007-1) annulleres.
 2)
 Harmoniseringskontoret betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 209 af 15.8.2008.


text:
1.5.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 113/43
 Rettens dom af 4. marts 2010 — Monoscoop mod KHIM (SUDOKU SAMURAI BINGO)
 (Sag T-564/08) (1)
 (EF-varemærker - ansøgning om EF-ordmærket SUDOKU SAMURAI BINGO - absolut registreringshindring - beskrivende karakter - artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning (EF) nr. 40/94 (nu artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning (EF) nr. 207/2009))
 2010/C 113/68
 Processprog: spansk
 Parter
 Sagsøger: Monoscoop BV (Alkmaar, Nederlandene) (ved avocat A. Canela Giménez)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (ved Ó. Mondéjar Ortuño, som befuldmægtiget)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 30. september 2008 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 816/2008-2) vedrørende en ansøgning om registrering af ordmærket SUDOKU SAMURAI BINGO som EF-varemærke
 Konklusion
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 2)
 Monoscoop BV betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 44 af 21.2.2009.


text:
24.7.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 239/5
 Domstolens dom (Femte Afdeling) af 11. maj 2017 — Yoshida Metal Industry Co. Ltd mod Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO), Pi-Design AG, Bodum France SAS og Bodum Logistics A/S
 (Sag C-421/15 P) (1)
 ((Appel - EU-varemærker - registrering af tegn, som udgøres af en overflade dækket af sorte prikker - ugyldighedserklæring - forordning (EF) nr. 40/94 - artikel 7, stk. 1, litra e), nr. ii) - artikel 51, stk. 3))
 (2017/C 239/06)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellant: Yoshida Metal Industry Co. Ltd (ved solicitor J. Cohen, barrister T. St Quintin og G. Hobbs, QC)
 De andre parter i sagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (ved A. Folliard-Monguiral, D. Gaja og J. Crespo Carrillo, som befuldmægtigede), Pi-Design AG, Bodum France SAS og Bodum Logistics A/S (ved avocate H. Pernez og Rechtsanwalt R. Löhr)
 Konklusion
 1)
 Appellen forkastes.
 2)
 Yoshida Metal Industry Co. Ltd betaler sagsomkostningerne.
 (1) EUT C 389 af 23.11.2015.


text:
1.9.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 292/21
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Korkein hallinto-oikeus (Finland) den 1. juli 2014 — Sanoma Media Finland Oy mod Nelonen Media, Helsinki
 (Sag C-314/14)
 2014/C 292/25
 Processprog: finsk
 Den forelæggende ret
 Korkein hallinto-oikeus
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Sanoma Media Finland Oy/Nelonen Media, Helsinki
 Sagsøgt: Viestintävirasto
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal artikel 19, stk. 1, i direktiv 2010/13/EU (1) fortolkes således, at denne bestemmelse under omstændigheder som de i hovedsagen foreliggende er til hinder for en fortolkning af den nationale lovgivning, hvorefter opdeling af skærmen ikke anses som en adskillelse af reklamer, hvorved det audiovisuelle program adskilles fra fjernsynsreklamer, når en del af skærmen er forbeholdt programmets rulletekster, og en anden del forbeholdes præsentation af de efterfølgende udsendelser på en radiostations kanal, og der hverken på den opdelte skærm eller derefter udsendes et akustisk eller optisk signal, som udtrykkeligt angiver, at en reklameafbrydelse begynder?
 2)
 Skal artikel 23, stk. 2, i direktiv 2010/13 henset til den omstændighed, at direktivet har karakter af en minimumsregulering, under omstændigheder som de i hovedsagen foreliggende fortolkes således, at det ikke er foreneligt med denne bestemmelse, at sponsorkendetegn, som udsendes i forbindelse med andre programmer end de sponsorerede, kategoriseres som reklameindslag som omhandlet i direktivets artikel 21, stk. 1, som skal medregnes i den maksimalt tilladte reklamemængde?
 3)
 Skal begrebet »reklameindslag« som omhandlet i artikel 21, stk. 1, i direktiv 2010/13 henset til den omstændighed, at direktivet har karakter af en minimumsregulering, under omstændigheder som de i hovedsagen foreliggende og sammenholdt med formuleringen »må ikke fylde mere end 20 % af en given klokketime«, som beskriver den maksimalt tilladte reklamemængde, fortolkes således, at det ikke er foreneligt hermed, at de »sorte sekunder« mellem de enkelte reklameindslag og ved afslutningen af en reklameafbrydelse medregnes i reklamemængden?
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2010/13/EU af 10.3.2010 om samordning af visse love og administrative bestemmelser i medlemsstaterne om udbud af audiovisuelle medietjenester (direktiv om audiovisuelle medietjenester) (EUT L 95, s. 1).


text:
19.7.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 183/28
 Sag anlagt den 30. maj 2008 — Antwerpse Bouwwerken mod Kommissionen
 (Sag T-195/08)
 (2008/C 183/52)
 Processprog: nederlandsk
 Parter
 Sagsøger: Antwerpse Bouwwerken NV (Antwerpen, Belgien) (ved advocaat J. Verbist, advocaat D. de Keuster)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgerens påstande
 —
 Annullation af beslutning af 29. april 2008 fremsendt til sagsøgeren af Europa-Kommissionen ved brev af 29. april 2008, modtaget af sagsøgeren den 5. maj 2008, hvorved Europa-Kommissionen meddelte, at sagsøgerens bud ikke blev accepteret, som blev suppleret i Europa-Kommissionens brev af 6. maj 2008, modtaget af sagsøgeren den 8. maj 2008, hvori Europa-Kommissionen redegør for begrundelsen for beslutningen om ikke at acceptere sagsøgerens bud, så vel som annullation af beslutning om tildeling af kontrakt af 23. april 2008, fremsendt til sagsøgeren ved Europa-Kommissionens brev af 15. maj 2008, modtaget af sagsøgeren den 16. maj 2008.
 —
 Kommissionens ansvar uden for kontraktforhold for sagsøgerens senere opgjorte skader fastslås.
 —
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgeren afgav et bud indenfor rammerne af Kommissionens offentliggørelse af et udbud vedrørende opførelsen af en produktionshal for referencematerialer (1). Buddet blev dog ikke accepteret af Kommissionen.
 Sagsøgeren har i stævningen gjort gældende, at artikel 91 i forordning nr. 1605/2002 (2) samt artikel 122, 138 og 148 i forordning nr. 2342/2002 (3), sammenholdt med artikel 2 og 28 i direktiv 2004/18/EF (4), er tilsidesat.
 Det fremgår af licitationsrapporten, at det valgte bud ikke opfyldte en væsentlig udbudsklausul, og som følge heraf burde det have været afvist, da det ikke opfyldte betingelserne i byggebeskrivelsen. Den valgte bydendes intervention vedrørte ikke en præcisering af buddet, men en i den fase af proceduren ulovlig tilføjelse.
 Derudover respekterer afgørelsen om tildeling af kontrakt ikke princippet om gennemsigtighed, idet vurderingsrapporten, som den er fremsendt til sagsøgeren, på væsentlige punkter er gjort ulæselig.
 (1) B-Geel: Opførelsen af en produktionshal for referencematerialer (2006/S 102-108785).
 (2) Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 af 25.6.2002 om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget (EFT L 248, s. 1).
 (3) Kommissionens forordning (EF, Euratom) nr. 2342/2002 af 23.12.2002 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget (EFT L 357, s. 1).
 (4) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/18/EF af 31.3.2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter (EUT L 134, s. 114).


text:
24.10.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 309/6
 DOMSTOLENS DOM
 af 22. juli 2013
 i sag E-15/12
 Jan Anfinn Wahl mod den islandske stat
 (EØS-aftalens artikel 3 — EØS-aftalens artikel 7 — form og midler til gennemførelse af direktiver — direktiv 2004/38/EF — fri bevægelighed for EØS-statsborgere — begrænsninger af retten til indrejse — retssikkerhedsgarantier)
 2013/C 309/06
 I sag E-15/12, Jan Anfinn Wahl mod den islandske stat, hvori Hæstiréttur Íslands (Islands højesteret) har anmodet Domstolen om i henhold til artikel 34 i aftalen mellem EFTA-staterne om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol at fortolke artikel 27 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF af 29. april 2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, har Domstolen, sammensat af præsidenten Carl Baudenbacher (refererende dommer) og dommerne Per Christiansen og Páll Hreinsson, afsagt dom den 22. juli 2013
 Domskonklusionen lyder således:
 1)
 I henhold til EØS-aftalens artikel 7 har en EØS/EFTA-stat ret til at bestemme form og midler ved gennemførelsen af en retsakt svarende til direktiv 2004/38/EF i sin retsorden. Afhængig af den retlige sammenhæng kræver gennemførelsen af et direktiv ikke nødvendigvis, at det sker ved lovgivning, såfremt det er gennemført ved forskrifter, hvis bindende virkning er uomtvistelig, og som er tilstrækkeligt specifikke, præcise og klare til, at de er i overensstemmelse med retssikkerhedsprincippet.
 2)
 Det er tilstrækkeligt, at en EØS-stat alene baserer en afgørelse efter direktivets artikel 27 om ikke at indrømme en person, der er statsborger i en anden EØS-stat, tilladelse til indrejse på sit område på hensynet til den offentlige orden og/eller den offentlige sikkerhed på en risikovurdering, hvor personens rolle i forbindelse med optagelsen af en afdeling i den organisation, som den pågældende er medlem af, bedømmes, og hvorefter det konkluderes, at organisationen er involveret i organiseret kriminalitet, og at den organiserede kriminalitet er steget der, hvor det er lykkes for en sådan organisation at etablere sig. Det kræves yderligere, at vurderingen er baseret udelukkende på den pågældendes personlige adfærd. Denne personlige adfærd skal desuden udgøre en reel, umiddelbar og tilstrækkelig alvorlig trussel mod en grundlæggende samfundsinteresse, og begrænsningen i retten til indrejse skal stå i rimeligt forhold til målet. Det tilkommer den nationale ret i lyset af de relevante faktiske og retlige spørgsmål at afgøre, om disse krav er opfyldt.
 3)
 En EØS-stat kan ikke være forpligtet til at erklære en organisation og medlemskab deraf ulovlig, før den kan nægte et medlem af denne organisation, der er statsborger i en anden EØS-stat, tilladelse til indrejse på dens område i medfør af direktivets artikel 27, hvis det ikke anses for hensigtsmæssigt under de givne omstændigheder at afgive en sådan erklæring. Den pågældende EØS-stat skal imidlertid klart have defineret sit standpunkt hvad angår organisationens aktiviteter, og hvis den betragter disse aktiviteter som en trussel mod den offentlige orden og/eller den offentlige sikkerhed, skal den have truffet administrative foranstaltninger for at modvirke disse aktiviteter.
 4)
 For at påberåbe sig en trussel mod den offentlige orden og/eller den offentlige sikkerhed som omhandlet


text:
i direktivets artikel 27, stk. 1, er det ikke tilstrækkeligt, at en EØS-stat har defineret en adfærd, der består i sammen med en anden person at planlægge at begå en handling, der er en del af en kriminel organisations aktiviteter, som strafbar.
 5)
 De nationale administrative myndigheder skal sikre sig, at der er tilstrækkelige beviser til under henvisning til direktivets artikel 27, stk. 2, at konkludere, at den pågældende formentlig ville have udvist en personlig adfærd, der udgør en reel, umiddelbar og tilstrækkelig alvorlig trussel, der berører en grundlæggende samfundsinteresse. Det tilkommer den nationale ret i overensstemmelse med ækvivalens- og effektivitetsprincippet at afgøre, om dette er tilfældet.


text:
23.2.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 51/58
 Sag anlagt den 21. december 2007 — Ford Motor mod KHIM — Alkar Automotive (CA)
 (Sag T-486/07)
 (2008/C 51/105)
 Stævningen er affattet på engelsk
 Parter
 Sagsøger: Ford Motor Co. (Dearborn, De Forenede Stater) (ved lawyer R. Ingerl)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Alkar Automotive SA (Derio, Spanien)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 25. oktober 2007 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 85/2006-4) annulleres.
 —
 Afgørelse truffet den 22. november 2007 af Indsigelsesafdelingen ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (indsigelse nr. B 684052) annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagsøgerens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ansøger om EF-varemærket: Alkar Automotive SA
 Det omhandlede EF-varemærke: Figurmærket »CA« bl.a. for varer i klasse 9, 11 og 12 — ansøgning nr. 3 186 764
 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Ford Motor Co.
 Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: EF-ord- og figurmærkerne »KA« for varer og tjenesteydelser i klasse 9, 12, 14, 16, 18, 20, 21, 27, 32 og 37
 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen forkastes i sin helhed
 Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i Rådets forordning nr. 40/94, da der er risiko for forveksling mellem de omtvistede varemærker, idet der er fonetisk og visuel lighed mellem »KA« og »CA«, varerne er af samme art og de ældre varemærker har en høj grad af særpræg.


text:
23.11.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 344/50
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Administrativen sad Varna (Bulgarien) den 23. september 2013 — Levent Redzheb Yumer mod Teritorialna direktsia na NAP — Varna
 (Sag C-505/13)
 2013/C 344/87
 Processprog: bulgarsk
 Den forelæggende ret
 Administrativen sad Varna
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Levent Redzheb Yumer
 Sagsøgt: Teritorialna direktsia na NAP — Varna
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Er det efter artikel 2 traktaten om Den Europæiske Union og artikel 20 og 21 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder tilladt, at kun en personkategori — fysiske personer der er registreret i henhold til Zakon za danak varhu dobavenata stoynost (momsloven, herefter »ZDDS«) — ikke har nogen lovbestemt ret til et skattefradrag for virksomhed inden for landbruget?
 2)
 Er det efter artikel 2 traktaten om Den Europæiske Union og artikel 20 og 21 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder tilladt, at der for samme art af virksomhed gælder forskellige skattesatser afhængig af hvilken retlig form, virksomheden udøves i, og af registrering efter ZDDS?
 3)
 Er det i strid med retssikkerhedsprincippet, effektivitetsprincippet og proportionalitetsprincippet, at en stat indfører nationale foranstaltninger, der fører til, at fysiske personer, der er registreret efter ZZDS og som landbrugsproducenter, nægtes et skattefradrag, der er fastsat for enkeltmandsfirmaer og juridiske personer, selv om de har efterkommet deres lovmæssige forpligtelser til at tilvejebringe deres skattepligtige indkomst som enkeltmandsfirma og til at fastsætte deres årlige beskatningsgrundlag som enkeltmandsfirma?


text:
16.6.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 174/14
 Domstolens dom (Andet Afdeling) af 10. april 2012 — straffesag mod Minh Khoa Vo (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesgerichtshof — Tyskland)
 (Sag C-83/12 PPU) (1)
 (Område med frihed, sikkerhed og retfærdighed - forordning (EF) nr. 810/2009 - fællesskabskodeks for visa - artikel 21 og 34 - national lovgivning - bistand til tredjelandsstatsborgeres ulovlige indrejse til en medlemsstats område - visa opnået på svigagtigt grundlag - strafforfølgning for menneskesmugling)
 2012/C 174/20
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Bundesgerichtshof
 Part i hovedsagen
 Minh Khoa Vo
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Bundesgerichtshof — fortolkning af artikel 21 og 34 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 810/2009 af 13. juli 2009 om en fællesskabskodeks for visa (EUT L 243, s. 1) — national lovgivning, hvorefter indsmugling af udlændinge på nationalt område er strafbar — anvendelse af sanktioner i tilfælde, hvor udlændingene besidder et visum, som er opnået ved svig over for en kompetent myndighed i en anden medlemsstat, men endnu ikke er annulleret i medfør af forordningen
 Konklusion
 Artikel 21 og 34 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 810/2009 af 13. juli 2009 om en fællesskabskodeks for visa (visumkodeks) skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for, at der i medfør af nationale bestemmelser pålægges strafansvar for bistand til ulovlig indvandring i tilfælde, hvor de berørte personer, som er tredjelandsstatsborgere, er i besiddelse af et visum, som de har opnået ved svig gennem vildledning af de kompetente myndigheder i udstedelsesmedlemsstaten med hensyn til det egentlige formål med deres rejse, og dette visum ikke forinden er blevet annulleret.
 (1) EUT C 126 af 28.4.2012.


text:
13.6.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 211/47
 Rettens dom af 28. april 2016 — Gervais Danone mod EUIPO — Mahou (B’lue)
 (Sag T-803/14) (1)
 ((EU-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om EU-figurmærket B’lue - det ældre EU-ordmærke BLU DE SAN MIGUEL - relativ registreringshindring - risiko for forveksling - artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009))
 (2016/C 211/59)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Compagnie Gervais Danone (Paris, Frankrig) (ved advokat A. Lakits-Josse)
 Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (ved M. Rajh, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved EUIPO og intervenient ved Retten: Mahou, SA (Barcelona, Spanien) (ved advokat A. Gómez–López)
 Sagens genstand
 Søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 30. september 2014 af Femte Appelkammer ved EUIPO (sag R 1382/2013-5) vedrørende en indsigelsessag mellem San Miguel, Fabricas de Cerveza y Malta, SA og Compagnie Gervais Danone
 Konklusion
 1)
 Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret frifindes.
 2)
 Compagnie Gervais Danone betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 34 af 2.2.2015.


text:
5.2.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 31/18
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 den 1. december 2004
 i sag T-27/02, Kronofrance SA mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (1)
 (Statsstøtte - Kommissionens beslutning om ikke at rejse indsigelser - annullationssøgsmål - formaliteten - multisektorale rammebestemmelser for regionalstøtte til store investeringsprojekter)
 (2005/C 31/36)
 Processprog: tysk
 I sag T-27/02, Kronofrance SA, Sully-sur-Loire (Frankrig), ved avocat R. Nierer, mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægtigede: V. Kreuschitz og J. Flett), og med valgt adresse i Luxembourg, støttet af Glunz AG og OSB Deutschland GmbH, Meppen (Tyskland), ved Rechtsanwälte H.-J. Niemeyer og K. Ziegler, og med valgt adresse i Luxembourg, angående en påstand om annullation af Kommissionens beslutning SG (2001) D af 25. juli 2001 om ikke at rejse indsigelser mod de tyske myndigheders støtte til Glunz AG, har Retten (Fjerde Udvidede Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, H. Legal, og dommerne V. Tiili, M. Vilaras, I. Wisziewska-Bialecka og V. Vadapalas; justitssekretær: fuldmægtig J. Plingers, den 1. december 2004 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 1)
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskabers beslutning SG (2001) D af 25. juli 2001 om ikke at rejse indsigelser mod den støtte, som er ydet af de tyske myndigheder til Glunz AG, annulleres.
 2)
 Kommissionen bærer sine egne omkostninger og betaler sagsøgerens omkostninger.
 3)
 Glunz AG og OSB Deutschland GmbH bærer de omkostninger, som de har afholdt i forbindelse med deres intervention.
 (1) EFT C 118 af 18.5.2002.


text:
22.2.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 52/54
 Sag anlagt den 19. december 2013 — ZZ mod Parlamentet
 (Sag F-124/13)
 2014/C 52/107
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: ZZ (ved advokat ved C. Bernard-Glanz)
 Sagsøgt: Europa-Parlamentet
 Søgsmålets genstand og beskrivelse af tvisten
 Annullation af ansættelsesmyndighedens afgørelse om afslag på sagsøgerens anmodning om bistand
 Sagsøgerens påstande
 —
 Den anfægtede afgørelse annulleres, og om fornødent annulleres afgørelsen om afslag på klagen.
 —
 Parlamentet tilpligtes at betale sagsøgeren 50 000 EUR i erstatning for det lidte ikke-økonomiske tab med tillæg af renter i henhold til loven, indtil der er sket fuldstændig betaling.
 —
 Parlamentet tilpligtes at betale sagsøgeren en fjerdedel af de lægeudgifter, der er afholdt i forbindelse med forværringen af hendes helbredstilstand, i erstatning for det lidte økonomiske tab med tillæg af renter i henhold til loven, indtil der er sket fuldstændig betaling
 —
 Parlamentet tilpligtes at betale sagens omkostninger.


text:
20.12.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 327/15
 Appel iværksat den 8. oktober 2008 af Região autónoma dos Açores til prøvelse af dom afsagt den 1. juli 2008 af Retten i Første Instans (Tredje Afdeling) i sag T-37/04, Região Autónoma dos Açores mod Rådet for Den Europæiske Union
 (Sag C-444/08 P)
 (2008/C 327/26)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellant: Região autónoma dos Açores (ved solicitors M. Renouf og C. Bryant, samt H. Mercer, QC)
 De andre parter i appelsagen: Rådet for den Europæiske Union, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, Kongeriget Spanien, Seas at Risk VZW, WWF — Verdensnaturfonden og Stichting Greenpeace Council
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 Dommen afsagt af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans den 1. juli 2008 i sag T-37/04 ophæves.
 —
 Søgsmålet i sag T-37/04 antages til realitetsbehandling.
 —
 Annullation af artikel 3 og 11 i bilaget til Rådets forordning nr. 1954/2003 (1) for så vidt som de a) bestemmer, at fiskeriindsatsen efter forordningen alene skal fastsættes på grundlag af målarten og ICES-området/CECAF-afsnittet, og ikke også på grundlag af den anvendte form for fiskeredskaber, uanset om der er tale om faststående redskaber eller trukne redskaber, og b) udelukker dybhavsarter (dvs. de demersale arter, der er omfattet af forordning nr. 2347/2002 (2)) fra anvendelsesområdet for artikel 3 og 11 i Rådets forordning nr. 1954/2003.
 —
 Annullation af artikel 15 i Rådets Forordning 1954/2003 for så vidt som ophævelsen af forordning nr. 685/95 (3) og forordning nr. 2027/95 (4) a) i) fratager Fællesskabet kompetencen til at fastlægge fiskeriindsatsen ikke kun på grundlag af målarterne og ICES-området/CECAF-afsnittet, men også på grundlag af den anvendte form for fiskeredskaber og ii) ophæver den fastlæggelse af fiskeriindsatserne, der blev indført ved forordning nr. 2027/95; b) i) ophæver kompetencen til at fastlægge en maksimal årlig fiskeriindsats pr. område i relation til de dybhavsarter (dvs. de demersale arter, der er omfattet af forordning nr. 2347/2002) og ii) ophæver den fastlæggelse af den årlige maksimale fiskeriindsats, der blev indført ved forordning nr. 2027/95; c) ophæver forbuddet mod adgang for fartøjer, der fører spansk flag, til farvandene omkring Azorerne med henblik på fiskeri efter tun eller fisk af tunfamilien.
 —
 Annullation af artikel 5, stk. 1, i Rådets forordning nr. 1954/2003 for så vidt som bestemmelsen ikke opretholder forbuddet mod adgang for fartøjer, der fører spansk flag, til farvandene omkring Azorerne med henblik på fiskeri af tun eller fisk af tunfamilien.
 —
 Sagen hjemvises til Retten, dersom Domstolen måtte finde, at sagen ikke er moden til påkendelse.
 —
 Rådet for den Europæiske Union tilpligtes at betale sagsomkostningerne for Região autónoma dos Açores for førsteinstansen og under appelsagen.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Appellanten har fremført syv anbringender til støtte for appellen af den ovennævnte dom fra Retten i Første Instans.
 For det første, at Retten i Første Instans begik en retlig fejl, idet den fandt, at den beskyttelse, som appellanten indrømmes i henhold til artikel 229, stk.2, EF ikke er tilstrækkelig til at fastslå, at appellanten er individuelt berørt af de omtvistede bestemmelser.
 For det andet, at


text:
Retten i Første Instans med urette fastslog, at kun medlemsstater og ikke regionale myndigheder har ret til at varetage deres områdes almene interesser.
 For det tredje, at Retten i Første Instans begik en retlig fejl, idet den undlod at sondre mellem miljømæssige og økonomiske hensyn.
 For det fjerde, at Retten i Første Instans begik en retlig fejl, idet den fandt, at de omtvistede bestemmelser ikke ville have en skadelig indvirkning på fiskebestanden og havmiljøet ved Azorerne og som følge heraf for fiskerisektorens overlevelsesevne i dette område.
 For det femte, at Retten i Første Instans begik en retlig fejl, idet den fandt, at virkningen af de omtvistede for appellantens lovgivende og udøvende magt ikke bevirkede, at appellanten var individuelt berørt af bestemmelserne.
 For det sjette, at Retten i Første Instans begik en retlig fejl, idet den fandt, at appellantens søgsmål måtte afvises, idet det ikke var andre effektive retsmidler tilgængelige for appellanten.
 For det syvende, at Retten i Førte Instans begik en retlig fejl, idet den undlod at tage hensyn til faktorer, som appellanten havde påberåbt sig, dels kumulativt, dels separat.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 1954/2003 af 4.11.2003 om forvaltning af fiskeriindsatsen for så vidt angår visse fiskerizoner og visse fiskeressourcer i EF, om ændring af forordning (EØF) nr. 2847/93 og om ophævelse af forordning (EF) nr. 685/95 og (EF) nr. 2027/95, EUT L 289, s. 1.
 (2) Rådets forordning (EF) nr. 2347/2002 af 16.12.2002 om særlige adgangskrav og dertil knyttede betingelser for fiskeri efter dybhavsbestande, EFT L 351, s. 6.
 (3) Rådets forordning (EF) nr. 685/95 af 27.3.1995 om forvaltning af fiskeriindsatsen, for så vidt angår visse fiskerizoner og visse fiskeressourcer i Fællesskabet, EFT L 71, s. 5.
 (4) Rådets forordning (EF) nr. 2027/95 af 15.6.1995 om indførelse af en forvaltningsordning for fiskeriindsatsen, for så vidt angår visse fiskerizoner og visse fiskeressourcer i Fællesskabet, EFT L 199, s. 1.


text:
4.12.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 300/4
 DOMSTOLENS DOM
 (Anden Afdeling)
 af 12. oktober 2004
 i sag C-55/02, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Portugisiske Republik (1)
 (Traktatbrud - artikel 1, 6 og 7 i direktiv 98/59/EF - begrebet »kollektive afskedigelser« - bestemmelser om sidestilling med afskedigelser - ufuldstændig gennemførelse)
 (2004/C 300/07)
 Processprog: portugisisk
 I sag C-55/02, angående et traktatbrudssøgsmål i henhold til artikel 226 EF, anlagt den 22. februar 2002, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægtigede: J. Sack og M. França) mod Den Portugisiske Republik (befuldmægtigede: L. Fernandes og F. Ribeiro Lopes), har Domstolen (Anden Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, C.W.A. Timmermans, og dommerne C. Gulmann, F. Macken og N. Colneric (refererende dommer) og J.N. Cunha Rodrigues; generaladvokat: A. Tizzano; justitssekretær: R. Grass, den 12. oktober 2004 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 1)
 Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 1 og 6 i Rådets direktiv 98/59/EF af 20. juli 1998 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger vedrørende kollektive afskedigelser, idet den har begrænset begrebet kollektive afskedigelser til afskedigelser af strukturelle, teknologiske eller konjunkturelle årsager og ikke udstrakt det til afskedigelser af enhver årsag, som ikke kan tilregnes arbejdstageren selv.
 2)
 I øvrigt frifindes Den Portugisiske Republik.
 3)
 Den Portugisiske Republik betaler sagens omkostninger.
 (1) EFT C 97 af 20.4.2002.


text:
16.3.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 79/29
 Sag anlagt den 23. januar 2013 — Meta Group mod Europa-Kommissionen
 (Sag T-35/13)
 2013/C 79/49
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: Meta Group Srl (Rom, Italien) (ved advokaterne A. Bartolini, V. Colcelli og A. Formica)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Debetnota udstedt af Europa-Kommisionens DG Budget execution (general budget and EDF) af 12. november 2012 vedrørende »betaling ved modregning i Kommissionens fordringer« med hvilken Kommissionen underrettede sagsøgeren om, at det krav på 69 061,80 EUR, som META GROUP havde fremsat over for Kommissionen i henhold til Take-it-UP-kontrakten (nr. 245637) var blevet modregnet i det tilsvarende beløb, som Meta Group skyldte, som det fremgår af debitnota nr. 32412078833, annulleres.
 —
 Debetnota nr. 1380282 udstedt af Europa-Kommisionens DG Budget execution (general budget and EDF) af 21. november 2012 vedrørende modregning af det krav på 16 772,36 EUR, som Meta Group havde fremsat over for Kommissionen i henhold til BCreative-kontrakten (nr. 245599) i det tilsvarende beløb, som Meta Group skyldte, som det fremgår af debitnota nr. 32412078833, annulleres.
 —
 Debetnota nr. 1380323 udstedt af Europa-Kommissionens DG Budget execution (general budget and EDF) af 21. november 2012 vedrørende modregning af det krav på 16 772,36 EUR, som Meta Group havde fremsat over for Kommissionen i henhold til BCreative-kontrakten i det tilsvarende beløb, som Meta Group skyldte, annulleres.
 —
 Debetnota nr. 1387638 udstedt af Europa-Kommissionens DG Budget execution (general budget and EDF) af 22. november 2012 vedrørende modregning af det krav på 16 772,36 EUR, som Meta Group havde fremsat over for Kommissionen i henhold til Take-it-Up-kontrakten (nr. 245637) og Ecolink+-kontrakten (nr. 256224) i det beløb på 209 180,92 EUR, som Meta Group skyldte, som det fremgår af debitnota nr. 32412078833, annulleres.
 —
 og følgelig tilpligtes Kommissionen at betale et beløb på 424 787,90 EUR med tillæg af morarenter til sagsøgeren.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter er de samme som i sag T-34/13.


text:
20.11.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 317/47
 Personalerettens dom (Første Afdeling) af 14. september 2010 — Da Silva Pinto Branco mod Domstolen
 (Sag F-52/09) (1)
 (Personalesag - tjenestemænd - ansættelse - tjenestemand på prøve - afskedigelse ved prøveperiodens udløb - ret til kontradiktion - bedømmelse af egnetheden - domstolsprøvelse)
 2010/C 317/83
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Delfina Da Silva Pinto Branco (Luxembourg, Luxembourg) (ved avocats M. Erniquin og C. Defago)
 Sagsøgt: Den Europæiske Unions Domstol (ved M.A.V. Placco, som befuldmægtiget)
 Sagens genstand
 Først en påstand om annullation af afgørelsen om at afskedige sagsøgeren. Dernæst en påstand om, at hun fastansættes, eller, subsidiært, genindsættes i sin funktion som tjenestemand på prøve. Endelig en påstand om betaling af et beløb i erstatning for den ikke-økonomiske skade, som hun har lidt.
 Konklusion
 1)
 Den Europæiske Unions Domstol frifindes.
 2)
 Da Silva Pinto Branco betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 244 af 10.10.2009, s. 16.


text:
24.7.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 239/71
 Sag anlagt den 31. maj 2017 — Mubarak mod Rådet
 (Sag T-358/17)
 (2017/C 239/83)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Mohamed Hosni Elsayed Mubarak (Kairo, Egypten) (ved B. Kennelly, QC, barrister J. Pobjoy, solicitors G. Martin, M. Rushton og C. Enderby Smith)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union
 Sagsøgerens påstande
 —
 Rådets afgørelse (FUSP) 2017/496 af 21. marts 2017 om ændring af afgørelse 2011/172/FUSP om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Egypten (den »anfægtede afgørelse«, EUT 2017, L 76, s. 22) og Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2017/491 af 21. marts 2017 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 270/2011 om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Egypten (den »anfægtede forordning«, EUT 2017, L 76, s. 10), annulleres, for så vidt som de vedrører sagsøgeren.
 —
 Det fastslås, at artikel 1, stk. 1, i Rådets afgørelse 2011/172/FUSP af 21. marts 2011 om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Egypten (»afgørelsen«, EUT 2011, L 76, s. 63) og artikel 2, stk. 1, i Rådets forordning (EU) nr. 270/2011 af 21. marts 2011 om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Egypten (»forordningen«, EUT 2011, L 76, s. 4) ikke skal finde anvendelse, for så vidt som de vedrører sagsøgeren, og følgelig annulleres afgørelse (FUSP) 2016/411, for så vidt som den vedrører sagsøgeren.
 —
 Rådet tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført fem anbringender.
 1.
 Første anbringende om, at afgørelsens artikel 1, stk. 1, og forordningens artikel 2, stk. 1, er ulovlige, fordi de (a) savner et gyldigt retsgrundlag og/eller (b) tilsidesætter proportionalitetsprincippet.
 2.
 Andet anbringende om, at Rådet har tilsidesat sagsøgerens rettigheder i henhold til artikel 6 TEU, sammenholdt med artikel 2 og 3 TEU, samt artikel 47 og 48 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder ved at antage, at de retslige procedurer i Egypten var i overensstemmelse med grundlæggende rettigheder.
 3.
 Tredje anbringende om, at Rådet har anlagt urigtige skøn ved at antage, at det i afgørelsens artikel 1, stk. 1, og forordningens artikel 2, stk. 1, fastsatte opførelseskriterium var opfyldt for så vidt angår sagsøgeren.
 4.
 Fjerde anbringende om, at Rådet har tilsidesat sagsøgerens ret til forsvar og retten til god forvaltningsskik og til effektiv domstolsprøvelse. Rådet har navnlig undladt omhyggeligt og upartisk at undersøge, om de påståede grunde, der angiveligt begrunder genopførelsen, var velbegrundede i lyset af sagsøgerens bemærkninger forud for genopførelsen.
 5.
 Femte anbringende om, at Rådet ubegrundet og uforholdsmæssigt har krænket sagsøgerens grundlæggende rettigheder, herunder hans ret til beskyttelse af ejendom og omdømme. Den anfægtede afgørelses og den anfægtede forordnings konsekvenser for sagsøgeren er vidtrækkende, både hvad angår dennes ejendom og dennes globale omdømme. Rådet har ikke godtgjort, at indefrysningen af sagsøgerens aktiver og økonomiske ressourcer er forbundet med eller begrundet i noget legitimt mål, og endnu mindre, at den er forholdsmæssig


text:
24.1.2004 DA Den Europæiske Unions Tidende C 21/33
 DOM AFSAGT AF RETTENS I FØRSTE INSTANS De Europæiske Fællesskabers Økonomiske og Sociale Udvalg
 (befuldmægtigede: M. Bermejo Garde og D. Waelbroeck),
 den 26. november 2003 angående en påstand om annullation af De Europæiske
 Fællesskabers Økonomiske og Sociale Udvalgs afgørelse af
 i sag T-222/02, HERON Robotunits GmbH mod Kontoret 20. september 2001 om ikke at tage sagsøgerens ansøgning i
 for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og betragtning ved besættelse af stillingen som chef for afdelingen
 Design) (KHIM) (1) for italiensk oversættelse og tekstbehandling i Direktoratet for
 Logistik og Oversættelse samt af afgørelsen af 16. oktober
 (»EF-varemærke — ordmærket ROBOTUNITS — absolutte 2001 om at udnævne en anden ansøger i stillingen, har Retten
 registreringshindringer — artikel 7, stk. 1, litra c), i forord- (Femte Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, R. García-
 ning (EF) nr. 40/94 — beskrivende karakter«) Valdecasas, og dommerne P. Lindh og J.D. Cooke; justitssekre-
 tær: ekspeditionssekretær J. Palacio González, den 11. novem-
 ber 2003 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 (2004/C 21/69)
 (Processprog: tysk) 1) De Europæiske Fællesskabers Økonomiske og Sociale Udvalg
 frifindes.
 I sag T-222/02, HERON Robotunits GmbH, Lustenau (Østrig), 2) Hver part bærer sine egne omkostninger.
 ved Rechtsanwälte M. Bergermann og R. Hackbarth, mod
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker
 og Design) (KHIM) (befuldmægtigede: S. Bonne og G. Schnei- (1) EFT C 247 af 12.10.2002.
 der), angående en påstand om annullation af afgørelsen, der
 blev truffet den 6. maj 2002 af Første Appelkammer ved
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker
 og Design) (sag R 1095/2000-1) om afslag på registrering af
 ordmærket ROBOTUNITS som EF-varemærke, har Retten
 (Fjerde Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, V. Tiili,
 og dommerne P. Mengozzi og M. Vilaras; justitssekretær:
 fuldmægtig J. Plingers, den 26. november 2003 afsagt dom, DOM AFSAGT AF RETTENS I FØRSTE INSTANS
 hvis konklusion lyder således:
 den 25. november 2003
 1) Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker
 og Design) frifindes.
 i sag T-286/02, Oriental Kitchen SARL mod Kontoret
 2) Sagsøgeren betaler sagens omkostninger. for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og
 Design) (KHIM) (1)
 (1) EFT C 233 af 28.9.2002.
 (»EF-varemærke — indsigelsessag — ansøgning om KIAP
 MOU som EF-ordmærke — MOU anvendt for ældre nationa-
 le ordmærker — afslag på registrering«)
 (2004/C 21/71)
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 den 11. november 2003 (Processprog: fransk)
 i sag T-248/02, Carla Faita mod De Europæiske Fællesska-
 bers Økonomiske og Sociale Udvalg (1)
 I sag T-286/02, Oriental Kitchen SARL, Choisy-le-Roi (Frank-
 (Tjenestemænd — meddelelser om ledig stilling — vedtæg- rig), ved avocat J.-J. Sebag, mod Kontoret for Harmonisering i
 tens artikel 29, stk. 1 — udnævnelsesprocedure — åbenbart det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (befuldmæg-
 urigtigt skøn — begrundelse) tigede: B. Lory, O. Waelbroeck og O. Montalto), støttet af Mou
 Dybfrost A/S, Esbjerg (Danmark), ved advokat T. Steffensen,
 angående en påstand om annullation af afgørelse truffet den
 (2004/C 21/70) 28. juni 2002 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for
 Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 (Processprog: fransk)


text:
(sag R-114/2001-4) vedrørende den af indehaveren af de
 nationale varemærker MOU rejste indsigelse mod registrering
 af tegnet KIAP MOU som EF-varemærke, har Retten (Anden
 I sag T-248/02, Carla Faita, tjenestemand ved De Europæiske Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, N.J. Forwood,
 Fællesskabers Økonomiske og Sociale Udvalg, med bopæl i og dommerne J. Pirrung og A.W.H. Meij; justitssekretær:
 Bruxelles (Belgien), ved avocats A. Coolen, J.-N. Louis, É. Mar- fuldmægtig D. Christensen, den 25. november 2003 afsagt
 chal og S. Orlandi, og med valgt adresse i Luxembourg, mod dom, hvis konklusion lyder således:


text:
11 . 1 . 97 | DA | De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr . C 9 / 1 1
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 afsagt den 29. august 1996 af Finanzgericht Kôln i sagen
 Société Générale des Grandes Sources d'Eaux Minérales 1 ) Det fastslås, at Storhertugdømmet Luxembourg har til
 Françaises mod Bundesamt fiir Finanzen sidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 2 i Kom
 ( Sag C-361/96 ) missionens direktiv 93/106/EF ( x ) af 29 . november
 1993 om ændring af Kommissionens direktiv 92/76/
 ( 97/C 9/19 ) EØF ( 2 ) om anerkendelse af beskyttede zoner, som er
 udsat for særlige plantesundhedsrisici i Fællesskabet,
 og artikel 7 i Kommissionens direktiv 94/3/EF ( 3 ) af
 Ved kendelse afsagt den 29 . august 1996, indgået til Dom 21 . januar 1994 om en procedure for meddelelse om
 stolens Justitskontor den 12 . november 1996, har Finanz tilbageholdelse af en forsendelse eller af en skadegører,
 gericht Koln, 2. afdeling, i sagen Société Générale des der kommer fra et tredjeland, og som frembyder en
 Grandes Sources d'Eaux Minérales Fran^aises forelagt De overhængende fare for plantesundheden, da det ikke
 Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om inden for den fastsatte frist har vedtaget de love og ad
 præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål : ministrative bestemmelser, som er nødvendige for at ef
 terkomme direktiverne, og ikke har underrettet Kom
 missionen herom .
 a ) Indebærer artikel 3 , litra a ), i Rådets ottende direktiv
 79/1072/EØF af 6 . december 1979 om harmonisering 2 ) Storhertugdømmet Luxembourg tilpligtes at betale sa
 af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter gens omkostninger.
 — foranstaltninger til tilbagebetaling af merværdiafgift
 til afgiftspligtige personer, der ikke er etableret i ind Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 landet ( 1 ), at medlemsstaterne er afskåret fra i deres
 nationale lovgivning at give hjemmel til, at en afgifts Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter svarer til
 pligtig person som omhandlet i direktivets artikel 2, dem, der er fremført i sag C-356/96 (4 ); gennemførelsesfri
 såfremt en faktura eller et importdokument er bort sten udløb den 15 . december 1993 for så vidt angår direk
 kommet, uden at det kan tilregnes ham, dokumenterer tiv 93/106/EF og den 5 . maj 1994 for så vidt angår direk
 sin ret til tilbagebetaling ved at fremlægge en afskrift tiv 94/3/EF.
 af fakturaen eller importdokumentet ?
 0) EFT nr. L 298 af 3 . 12 . 1993 , s . 34 .
 (2) EFT nr. L 305 af 21 . 10 . 1992 , s . 12 .
 b ) Såfremt det første spørgsmål besvares benægtende : (3) EFT nr. L 32 af 5 . 2 . 1994 , s . 37.
 Følger det af det i henhold til fællesskabsretten gæl (4) EFT nr. C 370 af 7. 12 . 1996 , s . 10 .
 dende forbud mod forskelsbehandling og af princippet
 om omsætningsafgiftens neutralitet, at en afgiftspligtig
 person som omhandlet i ottende direktivs artikel 2 , så
 fremt de i artikel


text:
3 , litra a ), nævnte fakturaer eller im
 portdokumenter er bortkommet, uden at det kan til
 regnes ham, har krav på at kunne dokumentere sin ret Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse
 til tilbagebetaling ved at fremlægge en afskrift af fak afsagt den 14. oktober 1996 af Tribunale di Catania —
 turaen eller importdokumentet ? Første Afdeling for Civilsager — i sagen ISVA SpA mod
 Ministero delle Finanze
 (M EFT nr. L 331 af 27. 12 . 1979, s . 11 . ( Sag C-363/96 )
 ( 97/C 9/21 )
 Ved kendelse afsagt den 14 . oktober 1996, indgået til
 Domstolens Justitskontor den 13 . november 19 96, har Tri
 bunale di Catania — Første Afdeling for Civilsager — i
 sagen ISFA SpA mod Ministero delle Finanze forelagt De
 Sag anlagt den 13 . november 1996 af Kommissionen for Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om
 De Europæiske Fællesskaber mod Storhertugdømmet Lu præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål :
 xembourg
 ( Sag C-362/96 ) Kan den italienske stats kompetente myndigheder efter
 fællesskabsretten gyldigt påberåbe sig nationale procesreg
 ( 97/C 9/20 ) ler om søgsmålsfrister ( herunder navnlig bestemmelsen i
 artikel 13 , stk. 2, i præsidentdekret nr. 641 af 26 . oktober
 1972 om en treårsfrist) under et søgsmål, som en privat
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den person har anlagt mod den ved national ret for at opnå
 13 . november 1996 anlagt sag mod Storhertugdømmet Lu beskyttelse af retten til at få tilbagebetalt beløb, der er er
 xembourg af Kommissionen for De Europæiske Fælles lagt i urigtig formering om skyld ( som gebyr for statslige
 skaber ved Gérard Berscheid, Kommissionens Juridiske ydelser, jf. lovdekret nr. 853 af 1984, konverteret til lov
 Tjeneste, som befuldmægtiget, og med valgt adresse i nr. 17/85 med senere ændringer) under tilsidesættelse af
 Luxembourg hos Carlos Gomez de la Cruz, Kommissio bestemmelserne i Rådets direktiv 69/335/EØF af 17. juli
 nens Juridiske Tjeneste, Wagner-Centret, Kirchberg. 1969 om kapitaltilførselsafgifter f 1 ), og således henvise til


text:
C 174/12 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 19.6.1999
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 Sagsøgerne gør gældende, at de er berørt af nogle bestemmelser — Kommissionens afvisning af 5. januar 1999 af sagsøgerens
 i Det Forenede Kongeriges VAT Act 1994, som er vedtaget i klage i henhold til vedtægtens artikel 90, stk. 2, over
 henhold til en bemyndigelse efter artikel 4, stk. 4, i Rådets ansættelsesmyndighedens afslag på sagsøgerens anmod-
 direktiv 77/388/EØF, med senere ændringer (sjette momsdi- ning om at måtte offentliggøre et detaljeret referat af
 rektiv), som bl.a. bestemmer, at »de enkelte medlemsstater det foredrag, som det blev tilladt ham at holde den
 [har] mulighed for at betragte personer, som er etableret i 30. oktober 1997 i Cordova om emnet »The need for
 indlandet, og som i retlig forstand er selvstændige, men som economic fine-tuning at the local and regional level in the
 finansielt, økonomisk og organisatorisk er nært knyttet til Monetary Union of the European Union«, annulleres.
 hinanden, som én enkelt afgiftspligtig person«. Denne beføjelse
 for medlemsstaterne er imidlertid ikke ubetinget, idet det i
 artikel 4, stk. 4, klart fastslås, at beføjelsen skal benyttes »med — Det fastslås, at sagsøgerens anordning om tilladelse til at
 forbehold af det i artikel 29 nævnte samråd«. Artikel 29 i sjette offentliggøre referatet af hans foredrag skal imødekommes.
 momsdirektiv er den bestemmelse, hvorefter »Det Rådgivende
 Udvalg for Merværdiafgift« er nedsat. — Sagsøgte tilpligtes at afholde sagens omkostninger.
 Sagsøgerne er af den opfattelse, at såfremt Det Forenede
 Kongerige ikke gennemførte det foreskrevne samråd med
 udvalget, eller såfremt der ikke kan fremlægges et direkte bevis Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 i form af en samrådsprotokol, der er udarbejdet på det
 relevante tidspunkt og har tilstrækkelig bevisværdi, er de Sagsøgeren har forklaret, at han som privatmand deltog i et
 ovennævnte lovbestemmelser i Det Forenede Kongerige ugyldi- seminar, og at han ved denne lejlighed holdt et foredrag efter
 ge som følge af en tilsidesættelse af en væsentlig formforskrift, at have anmodet om og opnået tilladelse fra sine overordnede
 således at de ikke kan anvendes i forhold til sagsøgerne. på grundlag af et resumé og en summarisk oversigt over
 hovedpunkterne i den fremstilling, han ville give. Senere
 Sagsøgerne har anmodet myndighederne i Det Forenede anmodede arrangørerne af seminaret ham om at få tilstillet en
 Kongerige om nærmere oplysninger omkring samrådet, men detaljeret sammenfatning af hans indlæg, som skulle indgå i en
 anmodningen blev afslået med den begrundelse, at de pågæl- publikation, de havde til hensigt at offentliggøre. Den ansøg-
 dende oplysninger ikke var offentligt tilgængelige. Sagsøgerne ning, sagsøgeren indgav for i overensstemmelse med vedtæg-
 indgav derfor en begæring til sagsøgte. Sagsøgte besvarede tens artikel 17, stk. 2, at få tilladelse til at offentliggøre den
 ikke begæringen om aktindsigt inden for en måned fra omhandlede tekst, blev afslået med den begrundelse, at de af
 indgivelsen af begæringen eller inden for en måned fra sagsøgeren fremsatte synspunkter kunne skabe problemer for
 indgivelsen af anmodningen om at andre indstillingen. institutionens interesser, idet dens aktionsmuligheder indsnæv-
 Sagsøgerne gør gældende,


text:
at sagsøgte ved ikke at besvare redes, samt at der var betydelige forskelle mellem resuméet af
 anmodningen om at ændre indstillingen inden for en måned foredraget (som havde dannet grundlag for den oprindelige
 må anses for at have afslået begæringen i medfør af artikel 2, tilladelse) og den i sagen omhandlede tekst.
 stk. 4, i afgørelsen om aktindsigt. Dette afslag er ulovligt i sig
 selv, men også fordi det ikke er begrundet og derfor strider mod Sagsøgeren har bestridt denne begrundelse og mener, at
 EF-traktatens artikel 190, som er en ufravigelig bestemmelse. Kommissionen ved at afslå offentliggørelsen af hans artikel har
 Fristen på en måned for hver af de ovennævnte begæringen begået en klar vurderingsfejl og har gjort sig skyldig i et
 indebærer et krav om en nødvendig disciplin med henblik på myndighedsmisbrug samt en tilsidesættelse af princippet om
 at beskytte de rettigheder, der haves af personer som sagsøger- beskyttelse af den berettigede forventning og omsorgspligten.
 ne, der begærer aktindsigt i dokumenter, mod undvigende svar
 idet det kræves, at kommissionen træffer alle de nødvendige
 foranstaltninger — herunder gennemførelse af interne samråd
 og indhentelse af alle nødvendige tilladelse — inden for
 tidsfristen, der må betragtes som ufravigelig og bindende i
 enhver henseende.
 Sag anlagt den 13. april 1999 af Michel Hendrickx mod
 CEDEFOP
 Sag anlagt den 12. april 1999 af Michael Cwik mod
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag T-87/99)
 (Sag T-82/99)
 (1999/C 174/24) (1999/C 174/25)
 (Processprog: fransk)
 (Processprog: fransk)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 12. april 1999 anlagt sag mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber af Michael Cwik, Tervuren (Belgien), Ved de Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 ved advokat Nicolas Lhöest, Bruxelles, og med valgt adresse i den 13. april 1999 anlagt sag mod Det Europæiske Center for
 Luxembourg hos Fiduciaire Myson SARL, 30, rue de Cessange. Udvikling af Faglig Uddanelse — herefter CEDEFOP — af


text:
18.11.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 281/49
 Sag anlagt den 29. september 2006 — Bouis m.fl. mod Kommissionen
 (Sag F-113/06)
 (2006/C 281/88)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøgere: Didier Bouis (Overijse, Belgien) m.fl. (ved avocats S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis og E. Marchal)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgernes påstande
 —
 Det fastslås, at artikel 13 i de almindelige gennemførelsesbestemmelser til vedtægtens artikel 45 er ulovlig.
 —
 Annullation af listen over fortjenester samt af listen over tjenestemænd forfremmet til lønklasse A*13 i forfremmelsesåret 2005, for så vidt som sagsøgerne ikke er opført herpå.
 —
 Annullation af afgørelserne om at tildele sagsøgerne overgangsprioritetspoints, for så vidt disse points er begrænset til et point pr. års anciennitet i lønklassen med et maksimum på 7 points uden hensyntagen til de faktiske fortjenester.
 —
 Annullation af afgørelserne om ikke at tildele sagsøgerne hverken de prioritetspoints, der tildeles af direktørerne og generaldirektørerne, eller de points, der tildeles af forfremmelsesudvalgene, bl.a. til påskønnelse af de opgaver, der er udført i institutionens interesse i forfremmelsesårene 2003 og 2004.
 —
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgerne har til støtte for søgsmålet anført, at de anfægtede afgørelser tilsidesættelser rækkevidden af vedtægtens artikel 45, som pålægger ansættelsesmyndigheden at vælge de tjenestemænd, der kan forfremmes, navnlig på grundlag af en sammenligning af deres fortjenester.
 Sagsøgerne har ligeledes anført, at artikel 13 i de almindelige gennemførelsesbestemmelser, således som denne er fortolket og anvendt af Kommissionen, er ulovlig, idet den tilsidesætter rækkevidden af den bestemmelse, som den formodes at præcisere, samt det almindelige princip om ligebehandling og om forbud mod forskelsbehandling.


text:
23.11.2002 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 289/7
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel- Sag anlagt den 14. august 2002 af Kommissionen for De
 se afsagt den 11. juli 2002 af Berufungssenat I der Region Europæiske Fællesskaber mod 1. Alcatel Microelectronics
 Linz ved Finanzlandesdirektion für Oberösterreich i Linz NV, 2. A-Consult EDV-Beratungsgesellschaft mbH, 3. In-
 i sagen Firma Herbert Handlbauer GmbH tracom SA Hellenic Telecommunications & Electronic
 Industry, 4. Ision Sales & Services GmbH & Co. KG,
 5. Euram-Kamino GmbH, 6. Landesbank Kiel, Girozentra-
 le, og 7. InterTeam GmbH i likvidation
 (Sag C-278/02)
 (Sag C-294/02)
 (2002/C 289/11) (2002/C 289/12)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den
 14. august 2002 anlagt sag (indgået til Retten i Første Instans
 Ved kendelse afsagt den 11. juli 2002, indgået til Domstolens den 12.12.2002) mod 1. Alcatel Microelectronics NV, 2. A-
 Justitskontor den 29. juli 2002, har Berufungssenat I der Consult EDV-Beratungsgesellschaft mbH, 3. Intracom SA
 Region Linz ved Finanzlandesdirektion für Oberösterreich i Hellenic Telecommunications & Electronic Industry, 4. Ision
 Linz i sagen Firma Herbert Handlbauer GmbH forelagt De Sales & Services GmbH & Co. KG, 5. Euram-Kamino GmbH,
 Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudi- 6. Landesbank Kiel, Girozentrale, og 7. InterTeam GmbH i
 ciel afgørelse af følgende spørgsmål: likvidation, af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 ved Günter Wilms, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som
 befuldmægtiget, bistået af Rechtsanwalt Rolf Karpenstein, og
 med valgt adresse i Luxembourg.
 1) Er Rådets forordning (EF, EURATOM) nr. 2988/95 af
 18. december 1995 om beskyttelse af De Europæiske
 Fællesskabers finansielle interesser ( 1) umiddelbart anven-
 delig, navnlig inden for området markedsordninger (eks- Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 portrestitutioner), i tilfælde af uregelmæssigheder?
 1. De sagsøgte tilpligtes in solidum at betale Kommissionen
 317 214,00 EUR med rente på 2 procentpoint over den
 a) Kan en medlemsstats toldmyndigheder umiddelbart rentesats, der anvendes af Det Europæiske Monetære
 anvende den nævnte forordnings artikel 3, stk. 1, Institut ved euro-transaktioner, af 125 820,00 EUR fra
 der fastsætter en forældelsesfrist på fire år for den 8. juni 1998 og af 191 394,00 EUR fra den 6. maj
 forfølgelse af uregelmæssigheder? 1999.
 2. De sagsøgte tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 2) Er varsling af en virksomhedskontrol/told over for den
 pågældende ansvarlige for en virksomhed et undersøgel-
 ses- eller retsforfølgningsskridt, der afbryder forældelses-
 fristen på fire år i henhold til den nævnte forordnings
 artikel 3, stk. 1, når kontrollen finder sted i henhold til Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 forordning (EØF) nr. 4045/89 (2) og er begrundet i
 henholdsvis den almindeligt bekendte risiko for og hyp-
 pigheden af handlinger, der skader De Europæiske Fælles-
 skabers finansielle interesser i forbindelse med gennemfø- Søgsmålet vedrører tilbagebetaling af forskelsbeløbet mellem
 relsen af den fælles landbrugspolitik? det udbetalte forskudsbeløb til fremme af et projekt (»Electronic
 Commerce Fulfilment Service for the Electronics Industry«) og
 det tilskud, der i henhold til kontrakten skulle anerkendes af
 Kommissionen. Domstolens kompetence beror på en aftalt
 voldgiftsklausul (»The Court of First Instance of the European
 ( 1) EFT L 312, s. 1. Communities, [...] shall have exclusive


text:
18.4.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 121/47
 Sag anlagt den 22. februar 2017 — Devin mod EUIPO — Haskovo (DEVIN)
 (Sag T-122/17)
 (2017/C 121/67)
 Stævningen er affattet på engelsk
 Parter
 Sagsøger: Devin AD (Devin, Bulgarien) (ved advokat B. Van Asbroeck)
 Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Haskovo Chamber of Commerce and Industry (Haskovo, Bulgarien)
 Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO
 Indehaver af det omtvistede varemærke: Devin AD
 Det omtvistede varemærke: EU-ordmærket »DEVIN« — EU-varemærke nr. 9 408 865
 Sagen for EUIPO: Ugyldighedssag
 Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 2. december 2016 af Andet Appelkammer ved EUIPO (sag R 579/2016-2)
 Påstande
 —
 Den anfægtede afgørelse annulleres.
 —
 Annullationsafdelingens afgørelse af 29. januar 2016 i sag nr. 9559 annulleres.
 —
 Begæringen om, at EU-varemærket »DEVIN« nr. 9 408 865 erklæres ugyldigt for alle de anførte varer i klasse 32, forkastes helt eller i hvert fald delvist.
 —
 EUIPO tilpligtes at bære sine egne omkostninger og at betale sagsøgerens omkostninger.
 Anbringender
 —
 Tilsidesættelse af artikel 52, stk. 1, litra a), sammenholdt med artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning nr. 207/2009
 —
 For det tilfælde, at appelkammeret ikke har tilsidesat artikel 7, stk. 1, litra c), er der sket en tilsidesættelse af artikel 7, stk. 3, i forordning nr. 207/2009.


text:
10.4.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 112/23
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Haarlem (Nederlandene) den 1. februar 2017 — X mod Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie
 (Sag C-47/17)
 (2017/C 112/33)
 Processprog: nederlandsk
 Den forelæggende ret
 Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Haarlem
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: X
 Sagsøgt: Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal den anmodede medlemsstat henset til formålet med samt indholdet og omfanget af Dublin-forordningen (1) og proceduredirektivet (2) reagere inden to uger efter modtagelse af anmodningen om fornyet behandling som omhandlet i gennemførelsesforordningens artikel 5, stk. 2? (3)
 2)
 Såfremt det første spørgsmål besvares benægtende, er det da den frist på højst en måned, der er omhandlet i artikel 20, stk. 1, litra b), i forordning nr. 343/2003 (4) (nu artikel 25, stk. 1, i Dublin-forordningen), der gælder, når henses til gennemførelsesforordningens artikel 5, stk. 2, sidste punktum?
 3)
 Såfremt det første og det andet spørgsmål besvares benægtende, har den anmodede medlemsstat da på grundlag af ordet »bestræber« i gennemførelsesforordningens artikel 5, stk. 2, en rimelig frist til at reagere på anmodningen om fornyet behandling?
 4)
 Såfremt der faktisk er tale om en rimelig frist, inden for hvilken den anmodede medlemsstat i henhold til gennemførelsesforordningens artikel 5, stk. 2, skal reagere på anmodningen om fornyet behandling, er der da stadig tale om en rimelig frist, når der som i den foreliggende sag er forløbet lidt over seks måneder? Såfremt dette spørgsmål besvares benægtende, hvad forstås der da ved en rimelig frist?
 5)
 Hvilke konsekvenser har det, såfremt den anmodede medlemsstat ikke inden for to uger, en måned eller en rimelig frist reagerer på anmodningen om fornyet behandling? Er den anmodende medlemsstat da ansvarlig for den materielle behandling af udlændingens asylansøgning, eller er det den anmodede medlemsstat, som er ansvarlig?
 6)
 Såfremt der må gås ud fra, at den anmodede medlemsstat bliver ansvarlig for den materielle behandling af asylansøgningen, fordi den ikke har reageret rettidigt på anmodningen om fornyet behandling som omhandlet i gennemførelsesforordningens artikel 5, stk. 2, inden for hvilken frist skal den anmodende medlemsstat, i dette tilfælde sagsøgte, gøre udlændingen bekendt hermed?
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 604/2013 af 26.6.2013 om fastsættelse af kriterier og procedurer til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en ansøgning om international beskyttelse, der er indgivet af en tredjelandsstatsborger eller en statsløs i en af medlemsstaterne (EUT 2013, L 180, s. 31).
 (2) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/32/EU af 26. juni 2013 om fælles procedurer for tildeling og fratagelse af international beskyttelse (EUT 2013, L 180, s. 60).
 (3) Kommissionens forordning (EF) nr. 1560/2003 af 2. september 2003 om gennemførelsesforanstaltninger til Rådets forordning (EF) nr. 343/2003 om fastsættelse af kriterier og procedurer til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en asylansøgning, der er indgivet af en tredjelandsstatsborger i en af medlemsstaterne (EUT 2003, L 222, s. 3).
 (4) Rådets forordning 18. februar 2003 om fastsættelse af kriterier og procedurer til afgørelse af, hvilken medlemsstat


text:
23.7.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 182/27
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse afsagt den 18. marts 2005 af High Court of Justice (England and Wales), Chancery Division i sagen Test Claimants in the CFC and Dividend Group Litigation mod Commissioners of Inland Revenue
 (Sag C-201/05)
 (2005/C 182/50)
 Processprog: engelsk
 Ved kendelse afsagt den 18. marts 2005, indgået til Domstolens Justitskontor den 6. maj 2005, har High Court of Justice (England and Wales), Chancery Division, i sagen Test Claimants in the CFC and Dividend Group Litigation mod Commissioners of Inland Revenue forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 1.
 Er artikel 43 EF eller 53 EF til hinder for, at en medlemsstat opretholder og anvender bestemmelser,
 (i)
 hvorefter udbytte, som et selskab, der er hjemmehørende i den pågældende medlemsstat (herefter »det hjemmehørende selskab«), modtager fra andre hjemmehørende selskaber, er fritaget for selskabsskat, men hvorefter
 (ii)
 der skal betales selskabsskat af udbytte, som det hjemmehørende selskab modtager fra et selskab, der er hjemmehørende i en anden medlemsstat, navnlig fra et selskab, der kontrolleres af det, men som er hjemmehørende i en anden medlemsstat, hvor det beskattes med en lavere skattesats (herefter »det kontrollerede selskab«), efter at der er givet dobbeltbeskatningslempelse for kildeskat, som betales af udbyttet, og for den underliggende skat, som det kontrollerede selskab betalte af sit overskud?
 2.
 Er artikel 43 EF, 49 EF eller 56 EF til hinder for en national skattelovgivning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter der før den 1. juli 1997:
 (i)
 skulle betales selskabsskat af visse udbytter, som et forsikringsselskab, der er hjemmehørende i en medlemsstat, modtog fra et selskab, der er hjemmehørende i en anden medlemsstat (»det ikke-hjemmehørende selskab«), men
 (ii)
 det hjemmehørende forsikringsselskab kunne vælge, at tilsvarende udbytte modtaget fra et selskab, der er hjemmehørende i den samme medlemsstat, ikke skulle selskabsbeskattes med den yderligere følge, at et selskab, der havde truffet dette valg, ikke kunne kræve den skattegodtgørelse, som det ellers ville have haft krav på?
 3.
 Er artikel 43 EF, 49 EF eller 56 EF til hinder for en national skattelovgivning i en medlemsstat som den i hovedsagen omhandlede, der:
 a)
 under angivne omstændigheder bestemmer, at det hjemmehørende selskab skal beskattes af overskud i et kontrolleret selskab, der er hjemmehørende i en anden medlemsstat som defineret ovenfor i spørgsmål 1(ii), og
 b)
 pålægger visse overensstemmelseskrav, når det hjemmehørende selskab ikke anmoder om eller ikke kan kræve fritagelse og betaler skat af det kontrollerede selskabs overskud, og
 c)
 pålægger yderligere overensstemmelseskrav, når det hjemmehørende selskab søger at opnå fritagelse for denne skat?
 4.
 Ville besvarelsen af spørgsmål 1, 2 eller 3 være anderledes, hvis det kontrollerede selskab (i spørgsmål 1 og 3) eller det ikke-hjemmehørende selskab (i spørgsmål 2) var hjemmehørende i et tredjeland?
 5.
 Såfremt en medlemsstat har vedtaget de i spørgsmål 1, 2 og 3 omhandlede bestemmelser inden den 31. december 1993 og efter denne dato ændrede bestemmelserne på den måde, der er beskrevet i tillæggets del C, og hvis disse