text:
C 72/24 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende 7.3.98
 Sagsùgeren har nedlagt fùlgende påstande: Sùgsmålsgrunde og vñsentligste argumenter:
 Ð Principalt, at Kommissionens beslutning K(97) 2735 Sùgsmålsgrundene og de vñsentligste argumenter svarer til
 endelig udg. af 30. juli 1997 annulleres. dem, der er anfùrt i sag T-288/97, Regione Friuli-Venezia
 Giulia mod Kommissionen (1).
 Ð Subsidiñrt, at beslutningen annulleres, for så vidt som (1) EFT C 7 af 10.1.1998, s. 25.
 det herved (i artikel 5) er fastsat, at staten skal tilbage-
 sùge stùtten (ydet fra den 1. juli 1990) med renter fra
 den dag, hvor stùtten blev udbetalt.
 Ð Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Sag anlagt den 5. januar 1998 af Siderca S.A.I.C. mod
 Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber
 Sùgsmålsgrunde og vñsentligste argumenter:
 (Sag T-8/98)
 (98/C 72/55)
 Sùgsmålsgrundene og de vñsentligste argumenter svarer til
 dem, der er anfùrt i sag T-288/97, Regione Friuli-Venezia
 Giulia mod Kommissionen (1). (Processprog: engelsk)
 (1) EFT C 7 af 10.1.1998, s. 25. Ved De Europñiske Fñllesskabers Ret i Fùrste Instans er
 der den 5. januar 1998 anlagt sag mod Kommissionen for
 De Europñiske Fñllesskaber af Siderca S.A.I.C. ved Ian S.
 Forrester, QC, og Lord Lester of Herne Hill og med valgt
 adresse i Luxembourg hos advokat Aloyse May, 31,
 Grand-rue.
 Sag anlagt den 5. januar 1998 af Autotrasporti di Viola
 Claudio & C. Snc. mod Kommissionen for De Europñiske Sagsùgeren har nedlagt fùlgende påstande:
 Fñllesskaber
 (Sag T-6/98)
 Ð Kommissionens beslutning af 6. oktober 1997 rettet til
 (98/C 72/54) Siderca S.A.I.C. annulleres helt eller delvis.
 (Processprog: italiensk) Ð Domstolen trñffer de yderligere bestemmelser, som
 den måtte finde nùdvendige.
 Ved De Europñiske Fñllesskabers Ret i Fùrste Instans er
 der den 5. januar 1998 anlagt sag mod Kommissionen for Ð Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 De Europñiske Fñllesskaber af Autotrasporti di Viola
 Claudio & C. Snc. ved advokat Claudio Mussato, Udine,
 og med valgt adresse på dennes kontor via Dante 4, Sùgsmålsgrunde og vñsentligste argumenter:
 Udine.
 Aktierne i det sagsùgende selskab, der er en stor argen-
 tinsk producent af rùrvarer til olieselskaber og mekaniske
 Sagsùgeren har nedlagt fùlgende påstande:
 ledninger og rùr, ejes af holdingselskabet San Faustin NV.
 Sagsùgeren erhvervede i 1993 gennem et helejet dattersel-
 skab 27 % (senere forhùjet til 30 %) af kapitalen i Tubos
 Ð Principalt, at Kommissionens beslutning K(97) 2735 de Acero de Mexico SA (Tamsa), som er Mexicos eneste
 endelig udg. af 30. juli 1997 annulleres. producent af rùrvarer til olieselskaber.
 Ð Subsidiñrt, at beslutningen annulleres, for så vidt som Dalmine (1) er et tidligere datterselskab af det italienske
 det herved (i artikel 5) er fastsat, at staten skal tilbage- statslige stålselskab Ilva og producerer et stort udvalg af
 sùge stùtten (ydet fra den 1. juli 1990) med renter fra lednings- og rùrprodukter. Sagsùgeren ejer gennem et hel-
 den dag, hvor stùtten blev udbetalt. ejet datterselskab 47 % af aktierne i Dalmine, i hvilket sel-
 skab det erhvervede interesser i 1996. Sagsùgte undersùger
 påstande om et kartel, der skulle have eksisteret fra begyn-
 Ð Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger. delsen af


text:
14.9.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 302/43
 Rettens dom af 15. juli 2015 — AGC Glass Europe m.fl. mod Kommissionen
 (Sag T-465/12) (1)
 ((Konkurrence - administrativ procedure - det europæiske marked for autoglas - offentliggørelse af en afgørelse, hvorved der fastslås en overtrædelse af artikel 81 EF - afslag på en begæring om fortrolig behandling af oplysninger, som Kommissionen påtænker at offentliggøre - begrundelsespligt - fortrolighed - tavshedspligt - bødefritagelsesordningen - berettiget forventning - ligebehandling))
 (2015/C 302/55)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøgere: AGC Glass Europe (Bruxelles, Belgien), AGC Automotive Europe SA (Fleurus, Belgien), AGC France SAS (Boussois, Frankrig), AGC Flat Glass Italia Srl (Cuneo, Italien), AGC Glass UK Ltd (Northampton, Det Forenede Kongerige) og AGC Glass Germany GmbH (Wegberg, Tyskland) (ved advokaterne L. Garzaniti, J. Blockx, P. Niggemann og A. Burckett St Laurent samt solicitor S. Ryan)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved M. Kellerbauer, G. Meessen og P. Van Nuffel, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af Kommissionens afgørelse C(2012) 5719 final af 6. august 2012 om afslag på en begæring om fortrolig behandling indgivet af AGC Glass Europe SA, AGC Automotive Europe SA, AGC France SAS, AGC Flat Glass Italia Srl, AGC Glass UK Ltd og AGC Glass Germany GmbH i medfør af artikel 8 i afgørelse 2011/695/EU, vedtaget af formanden for Europa-Kommissionen af 13. oktober 2011, om høringskonsulentens funktion og kompetenceområde under behandlingen af visse konkurrencesager (sag COMP/39.125 — Autoglas)
 Konklusion
 1)
 Europa-Kommissionen frifindes.
 2)
 AGC Glass Europe SA, AGC Automotive Europe SA, AGC France SAS, AGC Flat Glass Italia Srl, AGC Glass UK Ltd og AGC Glass Germany GmbH betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 379 af 8.12.2012.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
30.8.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 223/34
 Sag anlagt den 2. juli 2008 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Republikken Finland
 (Sag C-293/08)
 (2008/C 223/53)
 Processprog: finsk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved M. Condou-Durande og I. Koskinen)
 Sagsøgt: Republikken Finland
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at Republikken Finland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 2004/83/EF af 29. april 2004 om fastsættelse af minimumsstandarder for anerkendelse af tredjelandsstatsborgere eller statsløse som flygtninge eller som personer, der af anden grund behøver international beskyttelse, og indholdet af en sådan beskyttelse (1), idet den ikke har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser til gennemførelse af direktivet, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
 —
 Republikken Finland tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Fristen for gennemførelse af direktivet udløb den 10.10.2006.
 (1) EUT L 304, s. 12.


text:
2.8.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 197/27
 Sag anlagt den 21. maj 2008 — Cattin og Cattin mod Kommissionen
 (Sag T-194/08)
 (2008/C 197/48)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøgere: R. Cattin & Cie (Bimbo, Den Centralafrikanske Republik) og Yves Cattin (Cadiz, Spanien)(ved avocat B. Wägenbaur)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgernes påstande
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagsøgeren i alt 18 946 139 EUR for den økonomiske skade, som sagsøgeren har lidt.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagsøgeren 100 000 EUR for den ikke-økonomiske skade, som sagsøgeren har lidt.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagsøgeren 150 000 EUR for den ikke-økonomiske, som sagsøgeren har lidt.
 —
 Disse beløb tillægges morarenter fra datoen for domsafsigelsen, til betaling sker, på grundlag af den sats, som er fastsat af Den Europæiske Centralbank for de vigtigste refinansieringstransaktioner, plus to procentpoint, dog således at satsen ikke kan overstige 6 %.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger for begge sagsøgere.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Det sagsøgende selskab, der er specialiseret i produktion, forarbejdning og eksport af kaffe i Den Centralafrikanske Republik, blev udelukket fra en refusion gennem midler fra Den Europæiske Udviklingsfond (EUF), for fordringer, som selskabet havde mod det statslige organ »Soutien Café«, et organ, som blev oprettet med henblik på at understøtte prisen på kaffe under de dramatiske prisstigninger i slutningen af 80'erne. Det sagsøgende selskab blev udelukket fra refusionen med henvisning til, at selskabet, ifølge en revisionsrapport udarbejdet efter anmodning fra de nationale myndigheder, sandsynligvis havde begået underslæb med hensyn til visse pengesummer til fordel for dets ansatte. Det sagsøgende selskab måtte efter denne udelukkelse sætte alle aktiviteterne på standby og afskedige de 800 fastansatte, der arbejdede på selskabets plantager.
 Sagsøgerne har til støtte for deres søgsmål for det første gjort gældende, at 1) deres ret til forsvar, i det omfang hvor det sagsøgende selskab ikke blev hørt under udarbejdelsen af den pågældende revisionsrapport, hvori det blev konkluderet, at der var begået underslæb, og 2) uskyldsformodningen, idet der ikke var fremsat nogen beviser til støtte for denne konklusion, er blevet krænket.
 Sagsøgerne har derefter gjort gældende, at der er sket en tilsidesættelse af princippet om effektiv domstolsbeskyttelse, retssikkerhedsprincippet og begrundelsespligten, henset til, at det sagsøgende selskab blev udelukket fra refusionen, uden at Kommissionen havde tilsendt selskabet nogen som helst afgørelse, og uden at selskabet modtog udtrykkelig meddelelse om henstillingerne i den revisionsrapport, som denne udelukkelse er baseret på.
 Sagsøgerne har endelig gjort gældende, at Kommissionen har tilsidesat principperne om påpasselighed og om god forvaltningsskik, idet de nationale myndigheders anmodninger til Kommissionen vedrørende det sagsøgende selskab stadig var ubesvarede, og idet revisionsrapporten bygger på forkerte tal, der nødvendiggør en yderligere rapport, hvilket Kommissionen har anerkendt, uden dog at foranstalte dette.


text:
16.7.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 211/34
 Sag anlagt den 24. maj 2011 — ZZ mod KHIM
 (Sag F-59/11)
 2011/C 211/70
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: ZZ (ved advokaterne R. Adam og P. Ketter)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i Det Indre Marked (KHIM)
 Søgsmålets genstand og beskrivelse af tvisten
 Påstand for det første om annullation af den afgørelse, hvorved KHIM afviste for anden gang at forlænge sagsøgerens oprindelige kontrakt som midlertidigt ansat, og for det andet om annullation af hans nye kontrakt som midlertidigt ansat samt om erstatning.
 Sagsøgerens påstande
 —
 Præsidenten for KHIM’s afgørelse af 29. september 2010 om afvisning af for anden gang at forlænge sagsøgerens kontrakt som midlertidigt ansat, der oprindeligt blev indgået den 16. juli 2005, annulleres
 —
 Den tidsbegrænsede kontrakt som midlertidigt ansat, der blev indgået den 1. august 2010, annulleres, for så vidt som denne kontrakt reelt udgør en forlængelse for anden gang af den oprindelige ansættelseskontrakt.
 —
 Præsidenten for KHIM’s afgørelse af 18. februar 2011 annnulleres.
 —
 Det fastslås, at der foreligger et tidsubegrænset ansættelsesforhold.
 —
 I modsat fald annulleres den retlige kvalifikation af den oprindelige ansættelseskontrakt, der blev indgået den 16. juli 2005, og af dens udløbsdato, der efter forlængelse var fastsat til den 16. juli 2010, og den rekvalificeres som en tidsubegrænset kontrakt; i modsat fald konstateres det, at der foreligger en tidsubegrænset ansættelse.
 —
 I modsat fald annulleres den retlige kvalifikation af den ansættelseskontrakt, der blev indgået den 1. august 2013, og af dens udløbsdato, der var fastsat til den 1. august 2013, og den rekvalificeres som en tidsubegrænset kontrakt; i modsat fald konstateres det, at der foreligger en tidsubegrænset ansættelse.
 —
 Sagsøgte tilpligtes at betale erstatning for såvel den økonomiske som den ikke-økonomiske skade, som sagsøgeren har lidt som følge af KHIM’s adfærd, hvilken erstatning indtil videre — uden nogen form for accept og med alle forbehold, navnlig for forøgelse af erstatningskravet under sagen — kan fastsættes til 6 113,79 EUR for den økonomiske skade og til 30 000 EUR for den ikke-økonomiske skade.
 —
 Subsidiært, og for så vidt som Personaleretten mod forventning måtte nå frem til, at arbejdsforholdet, uagtet at der foreligger et tidsubegrænset ansættelsesforhold, ophørte den 16. juli 2010 — quod non — tilpligtes sagsøgte at betale erstatning for uberettiget opsigelse af kontraktforholdet.
 —
 Mere subsidiært, og for så vidt som Personaleretten mod forventning måtte nå frem til, at det ikke er muligt at rekvalificere ansættelseskontrakten eller fastslå, at der foreligger et tidsubegrænset ansættelsesforhold, tilpligtes KHIM at betale erstatning for den skade, som sagsøgeren har lidt som følge af dets kritisable adfærd.
 —
 Sagsøgeren forbeholdes alle andre rettigheder, retsmidler, anbringender og søgsmål, nemlig at KHIM tilpligtes at betale erstatning og renter i forbindelse med den lidte skade.
 —
 Sagsøgeren forbeholdes ret til med ethvert retsmiddel, navnlig ved vidneførsel, at redegøre for sagens faktiske omstændigheder.
 —
 Kontoret for Harmonisering i Det Indre Marked tilpligtes at betale sagens omkostninger.


text:
18.7.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 260/25
 Appel iværksat den 27. april 2016 af Industrias Químicas del Vallés, S.A. til prøvelse af kendelse afsagt af Retten (Tredje Afdeling) den 16. februar 2016 i sag T-296/15, Industrias Químicas del Vallés mod Kommissionen
 (Sag C-244/16 P)
 (2016/C 260/32)
 Processprog: spansk
 Parter
 Appellant: Industrias Químicas del Vallés, S.A. (ved abogadas C. Fernández Vicién, I. Moreno-Tapia Rivas og C. Vila Gisbert)
 Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 Kendelse afsagt af Den Europæiske Unions Ret den 16. februar 2016 i sag T-296/15, Industrias Químicas del Vallés, S.A. (IQV) mod Europa-Kommissionen ophæves.
 —
 Det fastslås, at IQV’s søgsmål kan antages til realitetsbehandling med henblik på annullation af Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2015/408 (1).
 —
 Sagen hjemvises til Den Europæiske Unions Ret med henblik på, at den træffer en materiel afgørelse i sag T-296/15.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 (i)
 Retten begik en retlig fejl, da den i den appellerede kendelse fastslog, at den anfægtede forordning er en lovgivningsmæssig retsakt, der i forhold til sagsøgeren omfatter gennemførelsesforanstaltninger som omhandlet i artikel 263, stk. 4, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde.
 (ii)
 Retten begik en retlig fejl, da den i den appellerede kendelse fastslog, at afvisningen af sagen med henblik på prøvelse af den anfægtede forordning ikke fratog IQV adgangen til effektive retsmidler.
 (iii)
 Retten begik en retlig fejl, da den i den appellerede kendelse fastslog, at IQV ikke var individuelt berørt af den anfægtede forordning.
 (1) Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2015/408 af 11.3.2015 om gennemførelse af artikel 80, stk. 7, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1107/2009 om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler og om oprettelse af en liste over stoffer, der er kandidater til substitution (EUT 2015, L 67, s. 18).


text:
23.10.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 288/9
 Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 9. september 2010 — straffesag mod Ernst Engelmann (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Landesgericht Linz (Østrig))
 (Sag C-64/08) (1)
 (Fri udveksling af tjenesteydelser - etableringsfrihed - national lovgivning, hvorved der oprettes en koncessionsordning for drift af hasardspil i kasinoer - meddelelse af koncessioner udelukkende forbeholdt aktieselskaber med hjemsted på nationalt område - tildeling af samtlige koncessioner uden nogen form for udbud)
 (2010/C 288/14)
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Landesgericht Linz
 Part i hovedsagen
 Ernst Engelmann
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Landesgericht Linz (Østrig) — fortolkning af artikel 43 og 49 EF — national lovgivning, der under trussel om straf indeholder et forbud mod udøvelse af hasardspilsvirksomhed i kasinoer uden en koncession, der er udstedt af den kompetente myndighed, men som forbeholder muligheden for at opnå en sådan koncession, som er af en varighed på højst 15 år, udelukkende for aktieselskaber med hjemsted på nationalt område, der ikke har filialer i udlandet
 Konklusion
 1)
 Artikel 43 EF skal fortolkes således, at den er til hinder for en medlemsstats lovgivning, hvorefter det udelukkende er forbeholdt erhvervsdrivende med hjemsted på denne medlemsstats område at drive hasardspil i spillekasinoer.
 2)
 Kravet om gennemsigtighed, som følger af artikel 43 EF og 49 EF samt af principperne om ligebehandling og om forbud mod forskelsbehandling på grund af nationalitet, er til hinder for, at samtlige koncessioner til at drive spillekasinoer på en medlemsstats område tildeles uden nogen form for udbud.
 (1) EUT C 116 af 9.5.2008.


text:
18.10.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 314/8
 Sag anlagt den 9. juli 2012 af DB Schenker mod EFTA-Tilsynsmyndigheden
 (Sag E-7/12)
 2012/C 314/08
 Den 9. juli 2012 anlagde Schenker North AB, Schenker Privpak AB og Schenker Privpak AS (under ét »DB Schenker«), repræsenteret ved Jon Midthjell, advokat i Advokatfirmaet Midthjell AS, Grev Wedels plass 5, 0151 Oslo, Norge, sag mod EFTA-Tilsynsmyndigheden.
 Sagsøgerne har nedlagt påstand om:
 At EFTA-Domstolen i forbindelse med anbringendet om passivitet statuerer:
 1)
 At sagsøgte har tilsidesat artikel 37, stk. 1, i tilsyns- og domstolsaftalen ved i strid med reglerne om aktindsigt, tilsyns- og domstolsaftalen samt EØS-aftalen at have undladt at tage stilling til den anmodning om indsigt i samtlige sagsakter i ESA-sag nr. 34250 (Norway Post/Privpak), som sagsøgerne indgav den 3. august 2010, og
 2)
 At sagens omkostninger betales af sagsøgte.
 At EFTA-Domstolen i forbindelse med erstatningskravet fastslår sagsøgtes ansvar og udsætter vurderingen af den skade, sagsøgte har forvoldt, til et senere tidspunkt ved en kendelse, hvori det statueres:
 1)
 At sagsøgtes passivitet i tidsrummet fra 7. september 2010 eller senere og indtil sagsøgte behørigt har taget stilling til sagsøgernes anmodning om indsigt i samtlige sagsakter i ESA-sag nr. 34250 (Norway Post) af 3. august 2010 gør sagsøgte erstatningsansvarlig efter tilsyns- og domstolsaftalens artikel 46, stk. 2, herunder også for morarenter.
 2)
 At sagsøgerne senest seks måneder efter sagsøgtes behørige stillingtagen til sagsøgernes anmodning om indsigt i samtlige sagsakter i ESA-sag nr. 34250 (Norway Post) af 3. august 2010 skal meddele Domstolen deres erstatningskrav og oplyse, om parterne er enige om beløbet.
 3)
 At parterne, såfremt de ikke kan nå til enighed om erstatningsbeløbet, inden for samme frist skal forelægge Domstolen deres opgørelser af den skade, sagsøgtes undladelse af behørigt at tage stilling til sagsøgernes anmodning om indsigt i samtlige sagsakter i ESA-sag nr. 34250 (Norway Post) af 3. august 2010, har påført dem.
 4)
 At sagens omkostninger betales af sagsøgte.
 Retlige og faktiske omstændigheder samt anbringender:
 —
 Sagsøgerne Schenker North AB, Schenker Privpak AB og Schenker Privpak AS (under ét »DB Schenker«) indgår i en international speditør- og logistikkoncern, der ejes af Deutsche Bahn AG. Schenker North AB driver koncernens aktiviteter til lands, til søs og ad jernbane i Norge, Sverige og Danmark, herunder datterselskaberne Schenker Privpak AS og Schenker Privpak AB.
 —
 Den 14. juli 2010 traf EFTA-Tilsynsmyndigheden en afgørelse i sag nr. 34250 (Norway Post/Privpak), der fastslog, at Norway Post havde misbrugt sin dominerende stilling på det norske marked for distribution af pakker fra virksomhed til kunde i perioden 2000-2006. Afgørelsen blev stadfæstet af EFTA-Domstolen i sag E-15/10 Posten Norge AS mod EFTA-Tilsynsmyndigheden. Sagsøgerne har anlagt sag mod Norway Post for at opnå erstatning for tab, sagsøgerne har lidt som følge af denne overtrædelse, og ønsker indsigt i sagsøgtes sagsbehandling. Den 3. august 2010 begærede sagsøgerne aktindsigt i sagsakterne i ESA-sag nr. 34250 i henhold til de regler for aktindsigt, der er fastsat af EFTA-Tilsynsmyndigheden ved afgørelse nr. 407/08/KOL af 27. juni 2008.
 —
 Den 8. marts 2012 fremsatte sagsøgerne efter artikel 37,


text:
stk. 2, i tilsyns- og domstolsaftalen en formel opfordring til sagsøgte til at træffe endelig afgørelse om deres anmodning om aktindsigt af 3. august 2010. Sagsøgerne gør gældende, at sagsøgte siden undlod at træffe afgørelse om deres anmodning om aktindsigt efter udløbet af fristen for den administrative procedure og i øvrigt behandle deres anmodning om aktindsigt efter de gældende regler, hvilket også påførte dem tab.
 Sagsøgerne gør gældende, at EFTA-Tilsynsmyndigheden:
 —
 har overtrådt artikel 37 i tilsyns- og domstolsaftalen ved at have tilsidesat sine retlige forpligtelser til at træffe afgørelse om den anmodning om aktindsigt, sagsøgerne indgav den 3. august 2010, og
 —
 har overtrådt artikel 46, stk. 2, i tilsyns- og domstolsaftalen ved at have tilsidesat sine retlige forpligtelser til rettidigt at træffe afgørelse om den anmodning om aktindsigt, sagsøgerne indgav den 3. august 2010, og til i øvrigt at behandle denne anmodning efter de gældende regler.


text:
26.5.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 151/19
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Administrativen sad Plovdiv (Bulgarien) den 7. marts 2012 — AES-3C Maritza East 1 ЕOOD mod Direktor na Direktsia »Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto« Plovdiv
 (Sag C-124/12)
 2012/C 151/34
 Processprog: bulgarsk
 Den forelæggende ret
 Administrativen sad Plovdiv
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: AES-3C Maritza East 1 ЕOOD
 Sagsøgt: Direktor na Direktsia »Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto« Plovdiv
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Er en ordning som den i artikel 70, stk. 1, nr. 2, i loven om merværdiafgift omhandlede, hvorefter en afgiftspligtig ikke har ret til fradrag af moms erlagt for befordringsydelser, arbejdsbeklædning og beskyttelsesudstyr samt udgifter i forbindelse med tjenesterejser, fordi disse varer og tjenester er stillet vederlagsfrit til rådighed for fysiske personer, nærmere bestemt for arbejdstagere beskæftiget hos den afgiftspligtige, i overensstemmelse med artikel 168, litra a), og artikel 176 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (1), når følgende omstændigheder tages i betragtning:
 —
 Den afgiftspligtige har ikke indgået ansættelseskontrakter med arbejdstagerne, men beskæftiger dem på grundlag af en kontrakt om »tilrådighedsstillelse af personale«, som er indgået med en anden afgiftspligtig, som er de beskæftigedes arbejdsgiver
 —
 de modtagne befordringsydelser udgøres af transport af arbejdstagerne fra de enkelte opsamlingssteder i forskellige områder til og fra arbejdspladsen, og der findes ikke nogen organiseret offentlig transport til og fra arbejdspladsen
 —
 tilrådighedsstillelsen af arbejdsbeklædning og beskyttelsesudstyr er obligatorisk i henhold til loven om arbejdsforhold og loven om beskyttelse af sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen
 —
 med hensyn til transportydelser, arbejdsbeklædning, beskyttelsesudstyr og udgifter til tjenesterejser ville der ikke være strid om retten til fradrag af indgående moms, såfremt disse varer og tjenester var erlagt og stillet til rådighed af de beskæftigedes arbejdsgiver. I det foreliggende tilfælde erhvervedes disse varer og ydelser af en afgiftspligtig, der ikke er arbejdsgiver, men som på grundlag af en kontrakt om tilrådighedsstillelse af personale har nytten af arbejdet og bærer de hermed forbundne omkostninger?
 2)
 Giver artikel 176 i direktiv 2006/112/EF en medlemsstat bemyndigelse til i sammenhæng med dens tiltrædelse af Den Europæiske Union at indføre en betingelse, der begrænser retten til fradrag for indgående moms, nemlig »at goderne eller tjenesterne er bestemt til vederlagsfrie transaktioner«, når den lov, der var i kraft indtil tiltrædelsestidspunktet, ikke udtrykkeligt indeholdt en sådan begrænsning?
 3)
 Såfremt spørgsmål 2 besvares bekræftende, følger det da heraf, at modtagne varer og tjenester er bestemt til »vederlagsfrie transaktioner«, såfremt de er købt med henblik på økonomisk virksomhed, men det — på grund af deres art — for deres anvendelse er nødvendigt, at de overlades de arbejdstagere, der beskæftiges i den afgiftspligtiges virksomhed?
 (1) EUT L 347, s. 1.


text:
25.1.2003 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 19/19
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ifølge Kommissionen er Det Forenede Kongeriges myndigheder
 forpligtet til i god tid at iværksætte de procedurer, som er Artikel 249 EF, hvorefter et direktiv er bindende for enhver
 nødvendige for gennemføre direktiv 1999/31/EF i national ret, medlemsstat med hensyn til det tilsigtede mål, indebærer, at
 således at denne proces er afsluttet inden for den fastsatte frist, medlemsstaterne har pligt til at gennemføre direktiver i
 uanset disse procedurers art, og at underrette Kommissionen national ret inden udløbet af den herfor fastsatte frist. Fristen
 herom. er udløbet den 1. januar 1990, uden at Det Forenede Kongerige
 Storbritannien og Nordirland har truffet de foranstaltninger,
 der er nødvendige for gennemførelsen af det af Kommissionen
 Eftersom Det Forenede Kongerige ikke har underrettet Kom- anførte direktiv.
 missionen om de bestemmelser, der er vedtaget for at efterkom-
 me direktivet fuldstændig, og eftersom Kommissionen ikke er
 i besiddelse af andre oplysninger, der gør den i stand til at
 fastslå, at Det Forenede Kongerige har vedtaget de nødvendige (1 ) EFT L 194 af 25.7.1975, s. 23.
 (2 ) EFT L 42 af 12.2.1987, s. 43.
 bestemmelser, er Kommissionen berettiget til at antage, at
 Det Forenede Kongerige endnu ikke har vedtaget sådanne
 bestemmelser, og at det således har tilsidesat sine forpligtelser
 i henhold til direktivet.
 ( 1) EFT L 182 af 16.7.1999, s. 1.
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom
 afsagt den 21. november 2002 af Cour administrative
 (Storhertugdømmet Luxembourg) i sagen Johanna Maria
 Sag anlagt den 22. november 2002 af Kommissionen for Delahaye, gift Boor, mod Ministre de la fonction publique
 De Europæiske Fællesskaber mod Det Forenede Kongeri- et de la réforme administrative
 ge Storbritannien og Nordirland
 (Sag C-424/02) (Sag C-425/02)
 (2003/C 19/33)
 (2003/C 19/34)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 22. no-
 vember 2002 anlagt sag mod Det Forenede Kongerige Storbri-
 tannien og Nordirland af Kommissionen for De Europæiske Ved dom afsagt den 21. november 2002, indgået til Domsto-
 Fællesskaber ved X. Lewis og M. Konstantinidis, som befuld- lens Justitskontor den 25. november 2002, har Cour admi-
 mægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg. nistrative (Storhertugdømmet Luxembourg) i sagen Johanna
 Maria Delahaye, gift Boor, mod Ministre de la fonction
 publique et de la réforme administrative forelagt De Europæi-
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande: ske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel
 afgørelse af følgende spørgsmål:
 1) Det fastslås, at Det Forenede Kongerige Storbritannien og
 Nordirland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til
 artikel 3, stk. 1, i Rådets direktiv 75/439/EØF af 16. juni
 1975, der bestemmer, at medlemsstaterne træffer de I tilfælde af overførsel af en virksomhed fra en forening, som
 nødvendige foranstaltninger for at prioritere behandling opererer uden gevinst for øje og med status som privatretlig
 af olieaffald ved genanvendelse (1), som ændret ved Rådets juridisk person, til staten, er det da i henhold til bestemmelserne
 direktiv 87/101/EØF af 22. december 1986 om ændring i ovennævnte bestemte direktiver 77/187/EØF (1), 98/50/EF ( 2)
 af direktiv 75/439/EØF om bortskaffelse


text:
af olieaffald ( 2), og 2001/23/EF (3) tilladt sidstnævnte som erhverver kun at
 idet det ikke har vedtaget de love og administrative overtage overdragerens rettigheder og forpligtelser, i det
 bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme omfang disse er forenelige med statens egne offentligretlige
 direktivet, eller under alle omstændigheder ikke har regler, navnlig på området for aflønning, hvor de nærmere
 underrettet Kommissionen herom. vilkår og beløb er fastsat ved storhertugelig anordning, idet
 status som offentligt ansat i øvrigt indebærer lovbestemte
 2) Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland fordele for de pågældende ansatte, bl.a. med hensyn til
 tilpligtes at betale sagens omkostninger. karriereforløb og sikkerhed i ansættelsen, og at de pågældende


text:
23.12.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 319/71
 Sag anlagt den 31. august 2004 af Prosessindustriens Landsforening, Borregaard, Elkem ASA, Norsk Hydro ASA, Eramet Norway AS, Norske Skogindustrier ASA, Södra Cell Folla AS, Tinfos Titan & Iron KS og Yara International ASA mod EFTA-Tilsynsmyndigheden
 (Sag E-6/04)
 (2004/C 319/13)
 Den 31. august 2004 anlagde Prosessindustriens Landsforening, Borregaard, Elkem ASA, Norsk Hydro ASA, Eramet Norway AS, Norske Skogindustrier ASA, Södra Cell Folla AS, Tinfos Titan & Iron KS og Yara International ASA, repræsenteret ved Onno W. Brouwer, advokat, and Michael Schuette, advokat, Freshfields Bruckhaus Derringer, Bastion Tower, Place du Champ de Mars 5, 1050 Brussels, sag an mod EFTA-Tilsynsmyndigheden ved EFTA-Domstolen.
 Sagsøger nedlægger påstand om, at Domstolen skal
 1.
 annullere EFTA-Tilsynsmyndighedens afgørelse 148/04/COL af 30. juni 2004 og
 2.
 pålægge EFTA-Tilsynsmyndigheden at betale sagsomkostningerne.
 Juridiske og faktiske omstændigheder samt søgsmålsgrunde
 —
 I EFTA-Tilsynsmyndighedens afgørelse 148/04/COL af 30. juni 2004 om elafgifter (»afgørelsen«) udgør fremstillingsindustriens fritagelse fra disse afgifter statsstøtte.
 —
 EFTA-Tilsynsmyndigheden har overtrådt artikel 61, stk. 1, i EØS-aftalen.
 —
 EFTA-Tilsynsmyndigheden har overtrådt artikel 61 i EØS-aftalen og del II i protokol 3 om statsstøtte ved at betragte en eksisterende støtte som ny støtte.
 —
 Afgørelsen er i strid med retssikkerhedsprincippet.
 —
 EFTA-Tilsynsmyndigheden har ikke fulgt den korrekte procedure, hvorved artikel 17, 18 og 19 i del II i protokol 3 til tilsyns- og domstolsaftalen er blevet overtrådt.
 —
 Afgørelsen er i strid med artikel 61 og 62 i EØS-aftalen med hensyn til tilbagebetaling af støtte.


text:
7.4.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 102/13
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Sąd Najwyższy (Polen) den 3. januar 2014 — Polska Telefonia Cyfrowa S.A. (Warszawa) mod Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej
 (Sag C-3/14)
 2014/C 102/17
 Processprog: polsk
 Den forelæggende ret
 Sąd Najwyższy
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Polska Telefonia Cyfrowa S.A.
 Sagsøgt: Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal artikel 7, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/21/EF af 7. marts 2002 om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (rammedirektivet) (1), sammenholdt med artikel 28 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/22/EF af 7. marts 2002 om forsyningspligt og brugerrettigheder i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (forsyningspligtdirektivet) (2) fortolkes således, at enhver foranstaltning, som træffes af de nationale tilsynsmyndigheder med henblik på opfyldelse af forpligtelsen i artikel 28 i direktiv 2002/22, indvirker på samhandelen mellem medlemsstaterne, blot såfremt den pågældende foranstaltning kan give slutbrugere fra andre medlemsstater adgang til ikke-geografiske numre på deres område?
 2)
 Skal artikel 7, stk. 3, sammenholdt med artikel 6 og 20, i direktiv 2002/21 fortolkes således, at den nationale tilsynsmyndighed ikke må gennemføre en konsolideringsprocedure, når den træffer afgørelse i en tvist mellem virksomheder, der udbyder elektroniske kommunikationsnet eller -tjenester, og denne tvist vedrører en af disse virksomheders opfyldelse af forpligtelsen i artikel 28 i direktiv 2002/22, heller ikke selv om den pågældende foranstaltning får indvirkning på samhandelen mellem medlemsstaterne, og den nationale tilsynsmyndighed i henhold til national ret er forpligtet til altid at gennemføre en konsolideringsprocedure, når den pågældende foranstaltning kan få indvirkning på samhandelen?
 3)
 Såfremt det andet spørgsmål besvares bekræftende: Skal artikel 7, stk. 3, sammenholdt med artikel 6 og 20, i direktiv 2002/21, sammenholdt med artikel 288 TEUF og artikel 4, stk. 3, TEU, fortolkes således, at den nationale ret er forpligtet til ikke at anvende nationale bestemmelser, som pålægger den nationale tilsynsmyndighed altid at gennemføre en konsolideringsprocedure, når den har truffet en foranstaltning, som kan få indvirkning på samhandelen mellem medlemsstaterne?
 (1) EFT L 108, s. 33.
 (2) EFT L 108, s. 51.


text:
20.4.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 114/21
 Domstolens dom (Anden Afdeling) af 28. februar 2013 — Ellinika Nafpigeia AE mod Europa-Kommissionen
 (Sag C-246/12 P) (1)
 (Appel - statsstøtte - skibsbygning - beslutning, der fastslår støtteforanstaltningers uforenelighed med fællesmarkedet - beskyttelse af væsentlige interesser med henblik på landets sikkerhed - konkurrencevilkår på det indre marked)
 2013/C 114/31
 Processprog: græsk
 Parter
 Appellant: Ellinika Nafpigeia AE (ved dikigoroi I. Drosos og V. Karagiannis)
 Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved C. Urraca Caviedes og M. Konstantinidis, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Appel af dom afsagt af Retten (Syvende Afdeling) den 15. marts 2012 i sag T-391/08, Ellinika Nafpigeia mod Kommissionen, som frifandt Kommissionen for en påstand om delvis annullation af dens beslutning K(2008) 3118 endelig af 2. juli 2008, som erklærede den støtte, som de græske myndigheder havde tildelt Ellinika Nafpigeia (Hellenic Shipyards »HSY«) i forbindelse med ændringer af den oprindelige investeringsplan vedrørende omstillingen af dette skibsværft (statsstøtte C 16/04 (ex NN 29/2004, CP 71/2002 og CP 133/2005)), uforenelig med fællesmarkedet
 Konklusion
 1)
 Appellen forkastes.
 2)
 Ellinika Nafpigeia AE betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 200 af 7.7.2012.


text:
14.12.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 367/8
 Domstolens dom (Store Afdeling) af 22. oktober 2013 — Staat der Nederlanden mod Essent NV m.fl. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Hoge Raad der Nederlanden — Nederlandene)
 (Forenede sager C-105/12 — C-107/12) (1)
 (Præjudiciel forelæggelse - frie kapitalbevægelser - artikel 63 TEUF - ejendomsretlige ordninger - artikel 345 TEUF - elektricitets- eller gasdistributionssystemoperatører - privatiseringsforbud - forbud mod at have bånd til virksomheder, som producerer, leverer eller beskæftiger sig med handel med elektricitet eller gas - forbud mod aktiviteter, der kan skade netdriften)
 2013/C 367/12
 Processprog: nederlandsk
 Den forelæggende ret
 Hoge Raad der Nederlanden
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Staat der Nederlanden
 Sagsøgte: Essent NV (sag C-105/12), Essent Nederland BV (sag C-105/12), Eneco Holding NV (sag C-106/12) og Delta NV (sag C-107/12)
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Hoge Raad der Nederlanden — fortolkning af artikel 63 TEUF og 345 TEUF — restriktioner for de frie kapitalbevægelser — ejendomsretlige ordninger — begreb — national lovgivning, der foreskriver et absolut forbud mod privatisering af energiforsyningsnetsoperatører
 Konklusion
 1)
 Artikel 345 TEUF skal fortolkes således, at den omfatter en ordning med privatiseringsforbud som den i hovedsagerne omhandlede, der indebærer, at aktier i en elektricitets- eller gasdistributionssystemoperatør, der er aktiv på det nederlandske område, skal ejes direkte eller indirekte af offentlige parter, som er udpeget ved national lovgivning. Denne fortolkning medfører imidlertid ikke, at artikel 63 TEUF ikke finder anvendelse på nationale bestemmelser som de i hovedsagerne omhandlede, der forbyder privatisering af elektricitets- eller gassystemsoperatører, eller som endog forbyder dels ejerskabs- eller kontrolbånd mellem selskaber, som udgør en del af en koncern, hvorunder en elektricitets- eller gassystemsoperatør, der er aktiv på det nederlandske område, henhører, og selskaber, der udgør en del af en koncern, som omfatter en virksomhed, der producerer, leverer eller beskæftiger sig med handel med elektricitet eller gas på samme område, dels at en sådan operatør og den koncern, som denne udgør en del af, gennemfører handlinger eller aktiviteter, der kan skade driften af det pågældende net.
 2)
 Hvad angår den i hovedsagerne omhandlede ordning med privatiseringsforbud, som er omfattet af artikel 345 TEUF, kan målene bag lovgivers valg af ejendomsretlig ordning tages i betragtning som tvingende almene hensyn med henblik på at begrunde restriktionen for de frie kapitalbevægelser. Hvad angår de andre forbud kan de mål, som består i at forebygge krydssubsidiering i vid forstand, herunder også strategisk udveksling af oplysninger, at skabe gennemsigtighed på elektricitets- og gasmarkedet og at forhindre konkurrencefordrejning, som tvingende almene hensyn begrunde de restriktioner for de frie kapitalbevægelser, der er forårsaget af nationale bestemmelser som de i hovedsagerne omhandlede.
 (1) EUT C 151 af 26.5.2012.


text:
28.1.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 25/33
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Naczelny Sąd Administracyjny (Republikken Polen) den 4. november 2011 — Maria Kozak mod Dyrektor Izby Skarbowej w Lublinie
 (Sag C-557/11)
 (2012/C 25/63)
 Processprog: polsk
 Den forelæggende ret
 Naczelny Sąd Administracyjny
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Maria Kozak
 Sagsøgt: Dyrektor Izby Skarbowej w Lublinie
 Præjudicielt spørgsmål
 Er den transportydelse, som et rejsebureau selv har leveret inden for rammerne af en samlet pris, som den har modtaget fra en rejsende for en rejseydelse, der er leveret til denne rejsende, hvilken ydelse pålægges afgift efter særordningen for rejsebureauer i artikel 306-310 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (1), i sin egenskab af nødvendig del af leveringen af denne rejseydelse undergivet afgiftspligt i henhold til den for rejseydelser gældende normale afgiftssats, eller i henhold til den nedsatte sats, der i medfør af artikel 98, sammenholdt med nr. 5) i bilag III til direktivet, finder anvendelse på den ydelse, der består i befordring af personer?
 (1) EUT L 347, s. 1.


text:
10.1.2004 DA Den Europæiske Unions Tidende C 7/31
 1) Kommissionens beslutning 2001/146/EF af 20. september 2) I øvrigt frifindes Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber.
 2000 om en procedure i henhold til EF-traktatens artikel 81
 (COMP/36.653 — Opel) annulleres, for så vidt som denne
 3) Sagsøgeren bærer sine egne omkostninger og betaler de af
 fastslår eksistensen af en leveringsbegrænsningsforanstaltning,
 Kommissionen afholdte omkostninger.
 som er i strid med artikel 81, stk. 1, EF.
 2) Størrelsen af den bøde, som pålægges sagsøgerne ved den
 anfægtede beslutnings artikel 3, nedsættes til (1) EFT C 150 af 19.5.2001.
 35 475 000 EUR.
 3) I øvrigt frifindes Kommissionen.
 4) Sagsøgerne bærer fire femtedele af deres egne omkostninger
 og betaler fire femtedele af Kommissionens omkostninger;
 Kommissionen bærer en femtedel af sine egne omkostninger og
 betaler en femtedel af sagsøgernes omkostninger.
 RETTENS DOM
 (1) EFT C 61 af 24.2.2001.
 af 23. oktober 2003
 i sag T-255/01, Changzhou Hailong Electronics & Light
 Fixtures Co. Ltd og Zhejiang Yankon Group Co. Ltd mod
 Rådet for Den Europæiske Union (1)
 RETTENS DOM
 (»Dumping — fastsættelse af den normale værdi — markeds-
 af 16. oktober 2003 økonomiske vilkår — referenceland — artikel 2, stk. 7, i
 forordning (EF) nr. 384/96«)
 i sag T-47/01, Co-Frutta Soc. coop. rl mod Kommissionen
 for De Europæiske Fællesskaber (1) (2004/C 7/56)
 (»Annullationssøgsmål — aktindsigt — afgørelse 94/90/ (Processprog: engelsk)
 EKSF, EF, Euratom — afslag — reglen om dokumentets
 ophavsmand — magtfordrejning«)
 (2004/C 7/55)
 I sag T-255/01, Changzhou Hailong Electronics & Light
 Fixtures Co. Ltd, Changzhou (Kina), Zhejiang Yankon Group
 (Processprog: italiensk) Co. Ltd, tidligere Zheijang Sunlight Group Co. Ltd, Shangyu
 (Kina), ved P. Bentley, QC, og avocat F. Ragolle, mod Rådet for
 Den Europæiske Union (befuldmægtigede: S. Marquardt og
 G.M. Berrisch), støttet af Kommissionen for De Europæiske
 I sag T-47/01, Co-Frutta Soc. coop. rl, Padova (Italien), Fællesskaber (befuldmægtigede: V. Kreuschitz, T. Scharf og
 ved avvocati W. Viscardini, M. Paolin og S. Donà, mod S. Meany), angående en påstand om annullation af Rådets
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægti- forordning (EF) nr. 1470/2001 af 16. juli 2001 om indførelse
 gede: P. Stancanelli, P. Aalto og P. Wölker), angående en af en endelig antidumpingtold og endelig opkrævning af den
 påstand om annullation af den afgørelse fra Kommissionen, midlertidige told på importen af kompaktlysstofrør med
 som er indeholdt i skrivelsen af 31. juli 2000 fra Generaldirek- indbygget elektronisk drosselspole (CFL-i) med oprindelse i
 toratet for »Landbrug« og skrivelsen af 5. december 2000 fra Folkerepublikken Kina (EFT L 195, s. 8), har Retten (Femte
 Kommissionens generalsekretær om delvis afslag på aktindsigt Udvidede Afdeling), sammensat af afdelingsformanden,
 i de dokumenter, som sagsøgeren har anmodet om i forbindel- R. García-Valdecasas, og dommerne P. Lindh, J.D. Cooke,
 se med ordningen for indførsel af bananer, har Retten (Femte J. Pirrung og H. Legal; justitssekretær: fuldmægtig J. Plingers,
 Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, R. García-Valde- den 23. oktober 2003 afsagt dom, hvis konklusion lyder
 casas, og dommerne P. Lindh og J.D. Cooke; justitssekretær: således:
 ekspeditionssekretær J. Palacio González, den 16. oktober
 2003 afsagt dom, hvis konklusion lyder


text:
7.4.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 102/8
 Domstolens kendelse (Niende Afdeling) af 10. oktober 2013 — Ferenc Tibor Kovács mod Vas Megyei Rendőr-főkapitányság (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Szombathelyi Törvényszék — Ungarn)
 (Sag C-5/13) (1)
 ((Præjudiciel forelæggelse - artikel 45 TEUF - arbejdskraftens frie bevægelighed - national lovgivning, hvorefter en fører, der anvender et køretøj med udenlandske nummerplader, har pligt til ved en politikontrol straks at fremlægge bevis for køretøjets retmæssige anvendelse, idet der ellers ifaldes bødestraf))
 2014/C 102/09
 Processprog: ungarsk
 Den forelæggende ret
 Szombathelyi Törvényszék
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Ferenc Tibor Kovács
 Sagsøgt: Vas Megyei Rendőr-főkapitányság
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Szombathelyi Törvényszék — fortolkning af princippet om fri bevægelighed for personer og af forbuddet mod forskelsbehandling samt af retten til en retfærdig rettergang — national færdselslovgivning, hvorefter alene motorkøretøjer med en registreringsattest og nummerplader udstedt af de nationale administrative myndigheder må køre på vejene inden for det nationale område, og at det kun under en kontrol kan godtgøres, om betingelserne for fravigelse af denne bestemmelse er opfyldt — pligt for en person, som har bopæl i medlemsstat A og arbejder i medlemsstat B, og som for at kunne køre til sin arbejdsplads har fået et motorkøretøj, der er indregistreret i medlemsstat B og ejet af den pågældendes arbejdsgiver, stillet til sin rådighed, til under enpolitikontrol på stedet at kunneføre bevis for, at han anvender køretøjet retmæssigt i medlemsstat A — ingen mulighed for føreren for at fremlægge beviset for retmæssigheden på et senere tidspunkt under en administrativ procedure
 Konklusion
 Artikel 45 TEUF skal fortolkes således, at den er til hinder for en lovgivning i en medlemsstat som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter i princippet alene motorkøretøjer med en administrativt udstedt registreringsattest og nummerplader udstedt af samme medlemsstat må køre på vejene inden for denne medlemsstat, og hvor en i samme medlemsstat bosiddende person, som baseret på det forhold, at han anvender et køretøj, som er stillet til rådighed af hans arbejdsgiver, der har hjemsted i en anden medlemsstat, ønsker at påberåbe sig en fravigelse af denne bestemmelse, ved en politikontrol på stedet skal kunne føre bevis for, at han opfylder betingelserne for anvendelse af denne fravigelse, der er fastsat i den pågældende nationale lovgivning, idet han ellers, uden mulighed for fritagelse, umiddelbart pålægges en bøde svarende til den, der pålægges ved overtrædelse af registreringspligten.
 (1) EUT C 114 af 20.4.2013.


text:
6.6.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 200/29
 Sag anlagt den 14. april 2016 — GRID applications mod EUIPO (APlan)
 (Sag T-154/16)
 (2016/C 200/41)
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: GRID applications GmbH (Wien, Østrig) (ved advokat M. Meyenburg)
 Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)
 Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO
 Det omtvistede varemærke: EU-ordmærket »APlan« — registreringsansøgning nr. 13 374 079
 Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 15. februar 2016 af Fjerde Appelkammer ved EUIPO (sag R 1819/2015-4)
 Påstande
 —
 Den anfægtede afgørelse annulleres med den følge, at EUIPO tillader registrering af EF-varemærkeansøgning CTM 13374079 i overensstemmelse med ansøgningen eller, subsidiært, som begrænset for vare- og tjenesteydelsesklasserne 9, 35 og 42, eller, mest subsidiært, kun for klasserne 9 og 42.
 —
 EUIPO tilpligtes at betale omkostningerne i forbindelse med klagesagens behandling ved Harmoniseringskontoret/EUIPO og sagens behandling for Retten.
 Anbringende
 —
 Tilsidesættelse af artikel 7 i forordning nr. 207/2009.


text:
26.5.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 151/10
 Domstolens kendelse (Ottende Afdeling) af 16. februar 2012 — straffesag mod Alessandro Sacchi (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale di Roma — Italien)
 (Sag C-255/10) (1)
 (Procesreglementets artikel 104, stk. 3, første afsnit - etableringsfrihed - fri udveksling af tjenesteydelser - hasardspil - indsamling af væddemål på sportsbegivenheder - krav om koncession - følger, der skal drages af en tilsidesættelse af EU-retten i forbindelse med tildelingen af koncessioner - tildeling af 16 300 supplerende koncessioner - ligebehandlingsprincippet og gennemsigtighedsforpligtelsen - retssikkerhedsprincippet - beskyttelse af indehaverne af forudgående koncessioner - nationale bestemmelser - obligatoriske minimumsafstande mellem steder for indsamling af væddemål - lovlighed - grænseoverskridende aktivitet, som kan sidestilles med den, der er genstand for koncessionen - forbud i henhold til de nationale bestemmelser - lovlighed)
 2012/C 151/17
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Tribunale di Roma
 Tiltalt i straffesagen
 Alessandro Sacchi
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Tribunale ordinario di Roma — fri bevægelighed for personer — etableringsfrihed — fri udveksling af tjenesteydelser — virksomhed med indgåelse af væddemål — national lovgivning, hvorved denne virksomhed underlægges en betingelse om opnåelse af en koncession og en tilladelse vedrørende offentlig sikkerhed — beskyttelse af retssubjekter, der har opnået koncessioner og tilladelser ved tildelingsprocedurer, hvorved andre erhvervsdrivende inden for samme sektor uretmæssigt er blevet udelukket — foreneligheden med artikel 43 EF og 49 EF
 Konklusion
 1)
 Såvel artikel 43 EF og 49 EF som ligebehandlings- og effektivitetsprincippet skal fortolkes således, at de er til hinder for, at en medlemsstat, som i strid med EU-retten har udelukket en kategori af erhvervsdrivende fra tildelingen af koncessioner på udøvelse af en økonomisk aktivitet, og som forsøger at rette op på denne tilsidesættelse ved at sende et betragteligt antal nye koncessioner i udbud, beskytter den markedsposition, der er opnået af de eksisterende erhvervsdrivende, ved bl.a. at fastsætte minimumsafstande mellem de nye koncessionshaveres og de eksisterende erhvervsdrivendes forretningssteder.
 2)
 Artikel 43 EF og 49 EF skal fortolkes således, at de er til hinder for, at der over for personer, der er knyttet til en erhvervsdrivende, som i strid med EU-retten var blevet udelukket fra et udbud, anvendes sanktioner for udøvelsen af organiseret væddemålsvirksomhed uden koncession og uden polititilladelse, også efter det nye udbud, der skulle rette op på denne tilsidesættelse af EU-retten, i det omfang dette udbud og den heraf følgende tildeling af nye koncessioner ikke på effektiv vis har rettet op på den ulovlige udelukkelse af den nævnte erhvervsdrivende fra det forudgående udbud.
 3)
 Det følger af artikel 43 EF og 49 EF, af ligebehandlingsprincippet, af gennemsigtighedsforpligtelsen samt af retssikkerhedsprincippet, at betingelserne og bestemmelserne i forbindelse med et udbud som det i hovedsagen omhandlede — og navnlig de bestemmelser, der fastsætter fortabelsen af retten til koncessioner, som er blevet tildelt på grundlag af et sådant udbud, såsom de bestemmelser, der er indeholdt i artikel 23, stk. 2, litra a), og stk. 3 i aftaleudkastet mellem det selvstændige organ, som administrerer statslige monopoler, og tilslagsmodtageren af koncessionen vedrørende hasardspil på


text:
8.3.2003 DA Den Europæiske Unions Tidende C 55/15
 Sag anlagt den 10. januar 2003 af Kommissionen for De under de nationale sygesikringsordninger, hvoraf det fremgår,
 Europæiske Fællesskaber mod Storhertugdømmet at en beslutning, hvorved den kompetente nationale myndig-
 Luxembourg hed afgør, at et lægemiddel ikke må markedsføres til den
 pris, ansøgeren har foreslået at anvende, skal indeholde en
 (Sag C-9/03) begrundelse, »der bygger på objektive og kontrollable kriterier«,
 fortolkes således, at den myndighed, der i henhold til national
 (2003/C 55/25) belgisk ret er kompetent, på forhånd og i form af en alment
 gældende retsforskrift skal bestemme, hvilke kriterier den
 myndighed, der skal træffe afgørelse om den konkrete ansøg-
 ning, skal tage i betragtning, eller har den beslutningstagende
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den myndighed adgang til — i hver enkelt individuel beslutning —
 10. januar 2003 anlagt sag mod Storhertugdømmet Luxem- at angive, hvilke objektive og kontrollable kriterier den har
 bourg af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved lagt til grund for i det konkrete tilfælde at afslå ansøgningen,
 D. Martin og M. França, som befuldmægtigede, og med valgt eller er det tilstrækkeligt, at myndigheden formelt begrunder
 adresse i Luxembourg. sin individuelle beslutning med angivelse af de konkrete
 oplysninger, der er indeholdt i sagens akter, i hvilket tilfælde
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande: det tilkommer domstolene at afgøre, om disse oplysninger
 udgør et objektivt og kontrollerbart kriterium?
 — Det fastslås, at Storhertugdømmet Luxembourg har tilsi-
 desat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets
 og Rådets direktiv 98/27/EF af 19. maj 1998 om søgsmål (1 ) EFT 1989 L 40, s. 8.
 med påstand om forbud på området beskyttelse af
 forbrugernes interesser (1), idet det ikke inden for den
 fastsatte frist har udstedt de nødvendige love og admi-
 nistrative bestemmelser for fuldt ud at efterkomme dette
 direktiv.
 — Storhertugdømmet Luxembourg tilpligtes at betale sagens
 omkostninger.
 Sag anlagt den 14. januar 2003 af Kommissionen for De
 Søgsmålgrunde og væsentligste argumenter Europæiske Fællesskaber mod Republikken Østrig
 Den ved direktivets artikel 8 fastsatte gennemførelsesfrist (Sag C-15/03)
 udløb den 1. januar 2001.
 (2003/C 55/27)
 ( 1) EFT L 166, s. 51.
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den
 14. januar 2003 anlagt sag mod Republikken Østrig af
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved Dr. Jürgen
 afsagt den 9. december 2002 af Raad van State (Belgien) i Grunwald, juridisk konsulent, og Minas Konstantinidis, Kom-
 sagen NV Boss Pharma mod den belgiske stat, repræsente- missionens Juridiske Tjeneste, som befuldmægtigede, og med
 ret ved økonomiministeren valgt adresse i Luxembourg hos Luis Escobar Guerrero,
 Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagnercentret C 254,
 (Sag C-11/03) Luxembourg-Kirchberg.
 (2003/C 55/26)
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 Ved dom afsagt den 9. december 2002, indgået til Domstolens 1. Det fastslås, at Republikken Østrig har tilsidesat sine
 Justitskontor den 13. januar 2003, har Raad van State (Belgien) forpligtelser i henhold til artikel 3, stk. 1, i Rådets
 i sagen NV Boss Pharma mod den belgiske stat, repræsenteret direktiv 75/439/EØF af 16. juni 1975 om bortskaffelse af
 ved økonomiministeren, forelagt


text:
De Europæiske Fællesskabers olieaffald ( 1), idet den ikke har truffet de nødvendige
 Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende retlige og faktiske foranstaltninger til at prioritere behand-
 spørgsmål: ling af olieaffald ved regenerering, når dette er muligt ud
 fra tekniske, økonomiske og organisatoriske hensyn.
 Skal artikel 2, nr. 2, i Rådets direktiv 89/105/EØF (1) af
 21. december 1988 om gennemsigtighed i prisbestemmelserne 2. Republikken Østrig tilpligtes at betale sagens omkost-
 for lægemidler til mennesker og disse lægemidlers inddragelse ninger.


text:
11.2.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 39/16
 Sag anlagt den 2. december 2011 — Garner CAD Technic m.fl. mod Kommissionen
 (Sag T-614/11)
 2012/C 39/33
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøgere: Garner CAD Technic GmbH (Weßling, Tyskland), GCT Design Organisation GmbH (Weßling) og SG Aerospace GmbH (Weßling) (ved advokaterne R. Zehetmeier-Müller, M. Schweda, C. Wünschmann, F. Loose, I. Dörr og J. Eggers)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgernes påstande
 —
 Europa-Kommissionens afgørelse af 26. januar 2011 om Tysklands statsstøtte C 7/2010 (ex CP 250/2009 og NN 5/2010) »KStG, Sanierungsklausel«, sagsnr. K(2011) 275 endelig, EUT L 235, s. 26, annulleres.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgerne i det væsentlige anført følgende anbringender.
 1)
 Tilsidesættelse af artikel 107, stk. 1, TEUF: Saneringsklausulen udgør ikke statsstøtte
 Sagsøgerne har i denne sammenhæng bl.a. gjort gældende, at saneringsklausulen i § 8c, stk. 1a, i den tyske lov om selskabsskat (KStG) ikke medfører den i artikel 107, stk. 1, TEUF forudsatte selektive virkning, idet den ikke begunstiger visse virksomheder eller visse produktioner. Endvidere er det sagsøgernes opfattelse, at saneringsklausulen ikke udgør en undtagelse til det referencesystem, der er fastsat i tysk skatteret, om hovedsagelig ubegrænset overførsel af tab og intertemporal udligning, men derimod bidrager til dette referencesystems virkning.
 2)
 Tilsidesættelse af artikel 107, stk. 1, TEUF: manglende selektivitet i mangel af sondring mellem erhvervsdrivende, der henset til det forfulgte mål befinder sig i en sammenlignelig retlig og faktisk situation
 Sagsøgerne har i den forbindelse gjort gældende, at saneringsklausulen kommer enhver virksomhed i retlig form af et selskab til gode på de samme betingelser og uden noget spillerum for skøn. Sagsøgerne er af den opfattelse, at saneringsklausulen udgør en generel skattepolitisk foranstaltning, der af denne grund ikke falder ind under forbuddet mod statsstøtte.
 3)
 Tilsidesættelse af artikel 107, stk. 1, TEUF: Saneringsklausulen kan begrundes med skattesystemets indre opbygning
 Sagsøgerne har i denne sammenhæng gjort gældende, at selv hvis man fulgte Kommissionens opfattelse og antog, at saneringsklausulen havde en selektiv karakter, ville den være berettiget ud fra de forfatningsretlige principper om beskatning efter kapacitet, undgåelse af overbeskatning og overholdelse af proportionalitetsprincippet.
 4)
 Tilsidesættelse af artikel 107, stk. 1, TEUF: Sagsøgerne har ikke draget fordel af statsmidler
 Sagsøgerne har gjort gældende, at de ikke har draget fordel af statsmidler. De har hertil bl.a. gjort gældende, at der ikke var blevet givet en ny formuefordel til det tabsramte selskab i medfør af saneringsklausulen, snarere blot at et allerede bestående formueforhold efter princippet om ubegrænset overførsel af tab som fastsat ved intertemporal udligning ikke blev ændret.
 5)
 Åbenbar urigtig bedømmelse på grund af utilstrækkelig hensyntagen til den tyske skattelovgivning
 Sagsøgerne har i den forbindelse bl.a. gjort gældende, at Kommissionen ikke tager behørigt hensyn til relevante tyske skatteregler, og at den anfægtede afgørelse derved er behæftet med alvorlige fejl.


text:
C 348/20 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 8.12.2001
 Sag anlagt den 17. oktober 2001 af Kommissionen for De lingen af ordren. Kommissionen har tilføjet, at det pågældende
 Europæiske Fællesskaber mod Den Italienske Republik dekret er i strid med direktivets artikel 36, stk. 2, og med det
 almindelige princip om gennemsigtighed, for så vidt som de
 objektive kriterier for bedømmelsen af buddene kan opdeles
 (Sag C-412/01) i undergrupper inden åbningen af buddene. Endelig har
 Kommissionen påpeget, at Den Italienske Republik ikke har
 underrettet Kommissionen om, at dekret nr. 116/97 var
 (2001/C 348/35) vedtaget, og at den således tilsidesat direktivets artikel 44,
 stk. 2.
 (1) EFT L 209 af 24.7.1992, s. 1.
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 17. okto-
 ber 2001 anlagt sag mod Den Italienske Republik af Kommis-
 sionen for De Europæiske Fællesskaber ved Michel Nolin, som
 befuldmægtiget, bistået af avvocato Massimo Moretto.
 Sag anlagt den 17. oktober 2001 af Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Spanien
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber har nedlagt
 følgende påstande:
 (Sag C-414/01)
 — Det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat de
 (2001/C 348/36)
 forpligtelser, der påhviler den i henhold til direktiv
 92/50/EØF, navnlig direktivets artikel 23, 32, 36 og 44,
 idet den i artikel 2 i dekret nr. 116 af 27. februar 1997
 fra den italienske ministerpræsident gennem henvisning
 til artikel 14 i lovbekendtgørelse nr. 157 af 17. marts Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 17. okto-
 1995 blandt de kriterier for tildeling af ordren, som de ber 2001 anlagt sag mod Kongeriget Spanien af Kommissionen
 ordregivende myndigheder kan tage i betragtning ved for De Europæiske Fællesskaber ved I. Martı́nez del Peral, som
 afgørelsen af, hvilket bud der er det økonomisk mest befuldmægtiget, og med valgt adresse i Luxembourg hos
 fordelagtige, har anført de udvælgelseskriterier, der er L. Escobar, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagnercentret,
 opregnet i artikel 32 i direktiv 92/50/EØF (1), og blandt C 254, Kirchberg.
 kriterierne for tildeling af ordren derudover har anført
 kvalitetsgodkendelse og »andre omstændigheder, som de
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 ordregivende myndigheder måtte fastlægge med henblik
 på særligt at kvalificere den bydende i relation til den
 tjenesteydelse, der er genstand for licitationen«, og endvi- — Det fastslås, at Kongeriget Spanien har tilsidesat sine
 dere har fastsat, at kriterierne for bedømmelse af buddene forpligtelser i henhold til artikel 15, stk. 1, i Europa-
 kan opdeles i undergrupper inden åbningen af buddene, Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF (1) af 20. maj
 og ikke har meddelt Kommissionen ordlyden af dekret 1997 om forbrugerbeskyttelse i forbindelse med aftaler
 nr. 116/97. vedrørende fjernsalg, idet det ikke har sat de nødvendige
 love og administrative bestemmelser i kraft for at efter-
 komme direktivet.
 — Den Italienske Republik tilpligtes at betale sagens omkost-
 ninger. — Kongeriget Spanien tilpligtes at betale sagens omkost-
 ninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Kongeriget Spanien burde i henhold til artikel 15, stk. 1, i
 direktiv 97/7/EF have sat de nødvendige love og administrative
 Kommissionen har anført, at de anfægtede bestemmelser i bestemmelser for


text:
at efterkomme direktivet i kraft senest den
 dekret nr. 116/97 er i åbenbar modstrid med direktiv 92/50, 4. juni 2000.
 idet der i henhold til bestemmelserne også kan anvendes
 bedømmelseskriterier vedrørende de bydendes tekniske formå-
 (1) EFT L 144 af 4.6.1997, s. 19.
 en i forbindelse med vurderingen af, hvilket bud der er
 det økonomisk mest fordelagtige, og udvælgelsesproceduren
 således er blandet sammen med proceduren vedrørende tilde-


text:
13.2.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 37/43
 Sag anlagt den 8. december 2009 — Leali mod Kommissionen
 (Sag T-489/09)
 2010/C 37/60
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: Leali SpA (Odolo, Italien) (ved avvocato G. Belotti)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Kommissionens beslutning i sag COMP. 37 956 — Rundt armeringsstål, genvedtagelse — K(2009) 7492 endelig udg., vedtaget af Kommissionen den 30. september 2009, annulleres.
 —
 Den pålagte bøde nedsættes.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter er de samme som i sag T-472/09, SP mod Kommissionen.


text:
16.11.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 336/27
 Sag anlagt den 6. september 2013 — Systran mod Kommissionen
 (Sag T-481/13)
 2013/C 336/57
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Systran SA (Paris, Frankrig) (ved advokat J. Hoss)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelserne af 5. juli 2013 og af 21. august 2013 truffet af Europa-Kommissionen eller Den Europæiske Union annulleres.
 —
 Europa-Kommissionen og Den Europæiske Union tilpligtes at betale alle sagsomkostningerne.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ved nærværende søgsmål har sagsøgeren nedlagt påstand om annullation af Kommissionens afgørelser, hvorved denne efter Domstolens dom af 18. april 2013, Kommissionen mod Systran og Systran Luxembourg (sag C-103/11 P, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser), inddriver udligningsrenter med tillæg af morerenter fra 19. august 2013 for det beløb, som Kommissionen havde betalt sagsøgeren i forbindelse med erstatningen efter Rettens dom af 16. december 2010, Systran og Systran Luxembourg mod Kommissionen (sag T-19/07, Sml. II, s. 6083), som blev ophævet ved Domstolens dom.
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført tre anbringender.
 1)
 Første anbringende om Kommissionens manglende kompetence til at træffe de anfægtede afgørelser, for så vidt som Kommissionen ikke ville have kompetence til at tilkende sig selv udligningsrenter, idet sådanne renter alene kan tilkendes af en retsinstans, eftersom de har til formål at erstatte et tab, der følger af, at en af parterne ikke har opfyldt sine forpligtelser. Sagsøgeren gør gældende, at tilkendelsen af udligningsrenter ikke er del af afviklingen af virkningerne af en dom afsagt af Domstolen.
 2)
 Andet anbringende om en tilsidesættelse af de generelle principper i EU-retten såvel henset til tilkendelsen af renter som til det generelle princip om forbud mod ugrundet berigelse. Sagsøgeren gør gældende:
 —
 at Kommissionen har tilsidesat det generelle princip i EU-retten eller det fælles princip i medlemsstaterne om tilkendelse af udligningsrenter, idet den tilkender sig selv udligningsrenter, uden at der er nogen skade, som sagsøgeren er skyld i
 —
 at Kommissionen har tilsidesat det generelle princip om forbud mod ugrundet berigelse, idet en privatretlig juridisk person pålægges en forpligtelse, der ikke er fastsat i traktaten, og under alle omstændigheder henset til beregningen af rentebeløbet, idet den tilkender sig selv et fast rentebeløb med tillæg af 2 % på grund af inflation.
 3)
 Tredje anbringende om en magtfordrejning begået af Kommissionen, for så vidt som denne ikke ville kunne basere sig på artikel 299 TEUF for at kræve betaling af udligningsrenter i mangel af retsgrundlag, der tillægger den denne kompetence, og i mangel af en retsafgørelse, der tilpligter sagsøgeren at betale dem.


text:
26.11.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 296/17
 Sag anlagt den 7. oktober 2005 af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Forbundsrepublikken Tyskland
 (Sag C-372/05)
 (2005/C 296/33)
 Processprog: tysk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 7. oktober 2005 anlagt sag mod Forbundsrepublikken Tyskland af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved Dr. Günter Wilms, som befuldmægtiget, og med valgt adresse i Luxembourg.
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 1.
 Det fastslås, at Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 2, 9, 10 og 11 i forordning nr. 1552/89 (1), henholdsvis forordning nr. 1150/2000 (2), idet den har nægtet at beregne og overføre egne indtægter, som i tidsrummet fra den 1. januar 1998 til og med den 31. december 2002 ikke er blevet opkrævet på grund af toldfritagelse ved indførsel af militært udstyr, og idet den har nægtet at betale morarenter som følge af manglende overdragelse af egne indtægter til Kommissionen.
 2.
 Forbundsrepublikken Tyskland tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Forbundsrepublikken Tyskland indrømmede fra den 1. januar 1998 toldfritagelse ved indførsel af militært udstyr og indbetalte som følge heraf ingen egne toldindtægter. Sagsøgte beregnede ikke — på trods af at være blevet opfordret hertil — de egne indtægter, som på grund af denne toldfritagelse ikke var blevet indbetalt, og stillede dem ikke rettidigt til rådighed for Kommissionen. Endvidere nægtede sagsøgte at udlevere de detaljerede oplysninger om de faktiske indførsler, som var nødvendige for beregningen af morarenterne, samt at betale morarenterne.
 Denne toldfritagelse udgør en tilsidesættelse af EF-traktatens artikel 26 samt EF-toldkodeksens artikel 20, som ikke kan begrundes med henvisning til EF-traktatens artikel 296. Artikel 296 EF skal som en undtagelse fra det almindelige princip om opkrævning af told fortolkes snævert, og i overensstemmelse med denne snævre fortolkning skal en medlemsstat, der ønsker at påberåbe sig denne forskrift, godtgøre, at samtlige betingelser for at anvende den er til stede.
 I det foreliggende tilfælde betyder det, at det påhviler de tyske myndigheder at godtgøre, i hvilket omfang opkrævning af told bringer Forbundsrepublikken Tysklands væsentlige sikkerhedsinteresser i fare. Medlemsstaten skal også godtgøre, at der under de særlige betingelser har foreligget en konkret trussel mod statens sikkerhed. De tyske myndigheder har imidlertid ikke tilvejebragt konkrete indicier eller holdepunkter for, hvorledes og hvorfor forsvarsevnen skulle forringes ved opkrævning af visse toldafgifter. Andre medlemsstater opkræver told på sådanne indførsler uden at rejse indsigelse om en trussel mod den nationale sikkerhed. Henset til disse medlemsstater ville en anerkendelse af fritagelsen være uretfærdig og uansvarlig, da de ville skulle bære de finansielle følger.
 Det hensyn til militære hemmeligheder, som de tyske myndigheder har gjort gældende, kan heller ikke begrunde en sådan tilsidesættelse af fællesskabsretten, da fællesskabsorganernes sikring af fortroligheden af følsomme data alene er et procedurespørgsmål, som ikke kan fritage sagsøgte fra dennes materielle forpligtelse til at indbetale de tilsvarende egne indtægter til Fællesskabet.
 Den omstændighed, at Rådets forordning nr. 150/2003 under bestemte forudsætninger giver mulighed for suspension af told på de fastsatte varer efter dens ikrafttræden den 1. januar 2003, kan ikke


text:
14.9.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 302/2
 Domstolens dom (Femte Afdeling) af 16. juli 2015 — Huawei Technologies Co. Ltd mod ZTE Corp. og ZTE Deutschland GmbH (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Landgericht Düsseldorf — Tyskland)
 (Sag C-170/13) (1)
 ((Konkurrence - artikel 102 TEUF - virksomhed, der er indehaver af et standard-essentielt patent, og som over for standardiseringsorganet har påtaget sig at indrømme tredjeparter licens på dette patent på retfærdige, rimelige og ikke-diskriminerende vilkår, normalt kaldet »FRAND« (»fair, reasonable and non-discriminatory«) - misbrug af dominerende stilling - patentkrænkelsessøgsmål - søgsmål med påstand om undladelse - søgsmål med påstand om tilbagekaldelse af produkter - søgsmål med påstand om fremlæggelse af regnskabsoplysninger - erstatningssøgsmål - forpligtelser, der påhviler indehaveren af et standard-essentielt patent))
 (2015/C 302/02)
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Landgericht Düsseldorf
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Huawei Technologies Co. Ltd
 Sagsøgte: ZTE Corp. og ZTE Deutschland GmbH
 Konklusion
 1)
 Artikel 102 TEUF skal fortolkes således, at en indehaver af et patent, der er essentielt for en standard, der er fastsat af et standardiseringsorgan, og som har påtaget sig en uigenkaldelig forpligtelse over for dette organ til at indrømme tredjeparter licens på retfærdige, rimelige og ikke-diskriminerende vilkår, normalt kaldet »FRAND« (»fair, reasonable and non-discriminatory«), ikke misbruger sin dominerende stilling som omhandlet i denne artikel ved at anlægge patentkrænkelsessøgsmål med påstand om undladelse af krænkelse af indehaverens patent eller tilbagekaldelse af produkter, som er blevet fremstillet under anvendelse af dette patent, når:
 —
 indehaveren, inden dette søgsmål anlægges, for det første har givet den påståede patentkrænker meddelelse om den krænkelse, vedkommende foreholdes, idet patentet angives, og det præciseres, hvorledes det er blevet krænket, og for det andet, efter at den påståede patentkrænker har udtrykt ønske om at indgå en licensaftale på FRAND-vilkår, har overbragt denne krænker et konkret, skriftligt licenstilbud på sådanne vilkår, som bl.a. præciserer licensafgiften og fremgangsmåden for dens beregning, og
 —
 denne krænker fortsætter med at udnytte patentet uden hurtigt at følge op på dette tilbud i overensstemmelse med sædvanlig anerkendt handelspraksis inden for området og i god tro, hvilket skal afgøres på grundlag af objektive kriterier og bl.a. indebærer fraværet af enhver forhalingstaktik.
 2)
 Artikel 102 TEUF skal fortolkes således, at det ikke under omstændigheder som de i hovedsagen omhandlede er forbudt for en virksomhed, som indtager en dominerende stilling, og som er indehaver af et patent, der er essentielt for en standard, der er fastsat af et standardiseringsorgan, med hensyn til hvilket virksomheden over for standardiseringsorganet har påtaget sig at indrømme licenser på FRAND-vilkår, at anlægge patentkrænkelsessøgsmål mod en påstået patentkrænker af virksomhedens patent med påstand om fremlæggelse af regnskabsoplysninger vedrørende tidligere brug af dette patent eller tildeling af skadeserstatning for sådan brug.
 (1) EUT C 215 af 27.7.2013.


text:
6.10.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 351/6
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Budapesti XX., XXI. és XXIII. Kerületi Bíróság (Ungarn) den 28. juli 2014 — Herrenknecht AG mod Hév-Sugár Kft.
 (Sag C-366/14)
 2014/C 351/07
 Processprog: ungarsk
 Den forelæggende ret
 Budapesti XX., XXI. és XXIII. Kerületi Bíróság
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Herrenknecht AG
 Sagsøgt: Hév-Sugár Kft.
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Hvorledes skal artikel 23, stk. 1, i Rådets forordning nr. 44/2001/EF (1) fortolkes for så vidt angår spørgsmålet om, hvilken ret der er enekompetent, når de kontraherende parter i kontraktens generelle betingelser har aftalt flere forskellige retter som værende kompetente til at påkende tvister, der opstår i forbindelse med kontrakten, og kan sagsøgeren frit vælge værneting mellem de i aftalen anførte retter, som har enekompetence, og dem, der har en alternativ kompetence, og kan det deraf udledes, at den ret, der påkender tvisten, er enekompetent?
 2)
 Hvorledes skal Romkonventionens artikel 3, stk. 1, (2) fortolkes for så vidt angår spørgsmålet om, hvilken materiel ret der skal anvendes ved bedømmelsen af kontrakten, når parterne i kontraktens generelle betingelser har aftalt flere medlemsstaters love, og hvilken lov skal i givet fald finde anvendelse?
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22.12.2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (EFT 2001 L 12, s. 1).
 (2) Konvention om, hvilken lov der skal anvendes på kontraktlige forpligtelser åbnet for undertegnelse i Rom den 19.6.1980 (EFT L 266 af 9.10.1980, s. 1).


text:
30.1.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 24/19
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Sąd Najwyższy (Polen) den 28. oktober 2009 — Polska Telefonia Cyfrowa Spółka z o.o. mod Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej
 (Sag C-410/09)
 2010/C 24/33
 Processprog: polsk
 Den forelæggende ret
 Sąd Najwyższy
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Polska Telefonia Cyfrowa Spółka z o.o.
 Sagsøgt: Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej
 Præjudicielt spørgsmål
 Tillader tiltrædelsesaktens artikel 58 (EUT 2003 L 236, s. 33), at bestemmelser i Kommissionens retningslinjer (EFT 2002 C 165, s. 6) gøres gældende over for borgerne i en medlemsstat, når den nationale tilsynsmyndighed i henhold til artikel 16, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/21/EF af 7. marts 2002 om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (rammedirektivet) (EFT L 108, s. 33) skal iagttage disse retningslinjer så nøje som muligt ved sin analyse af de relevante markeder, og retningslinjerne ikke er blevet offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende på den pågældende stats sprog, selv om dette sprog er et af Den Europæiske Unions officielle sprog?


text:
17.11.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 355/30
 Sag anlagt den 5. september 2012 — Lifted Research og LRG Europe mod KHIM — Fei Liangchen (Lr geans)
 (Sag T-390/12)
 2012/C 355/65
 Stævningen er affattet på engelsk
 Parter
 Sagsøgere: Lifted Research Group, Inc (Irvine, De Forenede Stater) og LRG Europe Ltd (Hertfordshire, Det Forenede Kongerige) (ved M. Edenborough, QC)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Fei Liangchen (Zhejiang, Kina)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 13. juni 2012 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1199/2010-2) annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagsøgerens omkostninger i forbindelse med dette søgsmål. Subsidiært, hvis den anden part i sagen intervenerer, tilpligtes sagsøgte og intervenienten in solidum at betale sagsøgerens omkostninger i forbindelse med dette søgsmål.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ansøger om EF-varemærkerne: Fei Liangchen
 Det omhandlede EF-varemærker: Figurmærket »Lr geans« for varer og tjenesteydelser i klasse 3, 18 og 25 — EF-varemærkeansøgning nr. 5572631.
 Indehaver af de i indsigelsessagen påberåbte varemærker eller tegn: Lifted Research Group, Inc og LRG Europe Ltd.
 De i indsigelsessagen påberåbte varemærker eller tegn: EF-varemærkeregistrering nr. 2473627 af ordmærket »LIFTED RESEARCH GROUP« for varer i klasse 8; EF-varemærkeregistrering nr. 1591478 af ordmærket »LIFTED RESEARCH GROUP« for varer i klasse 25; EF-varemærkeregistrering nr. 4709325 af ordmærket »L R G« for varer og tjenesteydelser i klasse 3, 9, 16, 25, 28, 35, 41 og 42; EF-varemærkeregistrering nr. 2473601 af ordmærket »L R G« for varer i klasse 18; EF-varemærkeregistrering nr. 1591452 af ordmærket »L R G« for varer i klasse 25; EF-varemærkeregistrering nr. 4708897 af figurmærket, som forestiller et træ med et kors, for varer i klasse 3, 9 og 25; EF-varemærkeregistrering nr. 4709218 af figurmærket »L« for varer i klasse 9, 18 og 25; EF-varemærkeregistrering nr. 4988127 af figurmærket »L« for varer og tjenesteydelser i klasse 3, 18, 25 and 35; ikke-registrerede tegn »LIFTED RESEARCH GROUP«, »LRG«, »L r geans«, »L«, »Lrg« og »Lr geans«, der anvendes erhvervsmæssigt i Den Europæiske Union, for varer i klasse 3, 18 and 25.
 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen forkastet i sin helhed
 Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen
 Søgsmålsgrunde:
 —
 Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), og artikel 8, stk. 5, i Rådets forordning nr. 207/2009.
 —
 Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 4, i Rådets forordning nr. 207/2009, sammenholdt med Regel 19, stk. 1, i Kommissionens forordning nr. 2868/95.


text:
16.5.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 113/33
 Dom afsagt af Retten i Første Instans den 25. marts 2009 — L’Oréal mod KHIM — Spa Monopole (SPA THERAPY)
 (Sag T-109/07) (1)
 (EF-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om EF-ordmærket SPA THERAPY - ældre nationalt ordmærke SPA - relativ registreringshindring - risiko for forveksling - artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94)
 2009/C 113/68
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: L’Oréal SA (Paris, Frankrig) (ved avocat E. Baud)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (ved A. Folliard-Monguiral, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret og intervenient ved Retten: Spa Monopole, compagnie fermière de Spa SA/NV (Spa, Belgien) (ved avocats E. Cornu, L. De Brouwer og D. Moreau)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 24. januar 2007 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 468/2005-4) vedrørende en indsigelsessag mellem Spa Monopole, compagnie fermière de Spa SA/NV og L’Oréal SA
 Konklusion
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 2)
 L’Oréal SA betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 140 af 23.6.2007.


text:
23.6.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 184/21
 Personalerettens kendelse (Tredje Afdeling) af 25. april 2012 — Oprea mod Kommissionen
 (Sag F-108/11) (1)
 (Personalesag - almindelig udvælgelsesprøve - ikke adgang til udvælgelsesprøven - administrativ procedure - ulovlig gennemførelse - åbenbart afvisningsgrundlag)
 2012/C 184/44
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Valentin Oprea (Bruxelles, Belgien), (ved advokaterne A. Fratini og F. Filpo)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved M.J. Currall og B. Eggers, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af den af udvælgelseskomitéen for den almindelige udvælgelsesprøve EPSO/AD/198/10 trufne afgørelse om ikke at give sagsøgeren adgang til nævnte udvælgelsesprøve på grund af, at han angiveligt manglede erhvervserfaring.
 Konklusion
 1)
 Sagen afvises.
 2)
 Valentin Oprea betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 25 af 28.1.2012, s. 69.


text:
13.6.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 211/15
 Domstolens dom (Anden Afdeling) af 7. april 2016 — sag indledt af Degano Trasporti Sas di Ferrucio Degano & Co., under likvidation (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale di Udine — Italien)
 (Sag C-546/14) (1)
 ((Præjudiciel forelæggelse - skatter og afgifter - moms - artikel 4, stk. 3, TEU - direktiv 2006/112/EF - insolvens - akkordprocedure - delvis betaling af momskrav))
 (2016/C 211/17)
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Tribunale di Udine
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Degano Trasporti Sas di Ferrucio Degano & Co., under likvidation
 Procesdeltager: Pubblico Ministero presso il Tribunale di Udine
 Konklusion
 Artikel 4, stk. 3, TEU samt artikel 2, artikel 250, stk. 1, og artikel 273 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem er ikke til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der fortolkes således, at en erhvervsdrivende, som er insolvent, kan indgive en begæring til en ret om indledning af en akkordprocedure med henblik på at afvikle den erhvervsdrivendes gæld gennem en afvikling af dennes aktiver, hvorved den erhvervsdrivende kun foreslår delvis betaling af en merværdiafgiftsskyld, idet denne ved en sagkyndig erklæring, som er udfærdiget af en uafhængig sagkyndig, godtgør, at der ikke ville opnås større dækning af denne merværdiafgiftsskyld i tilfælde af den erhvervsdrivendes konkurs.
 (1) EUT C 81 af 9.3.2015.


text:
8.3.2003 DA Den Europæiske Unions Tidende C 55/23
 Slettelse af sag C-108/02 (1) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den
 Franske Republik, skal slettes af registeret.
 (2003/C 55/64)
 (1 ) EFT C 131 af 1.6.2002.
 Ved kendelse af 12. december 2002 har præsidenten for De
 Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-108/
 02, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod
 Forbundsrepublikken Tyskland, skal slettes af registeret.
 Slettelse af sag C-274/02 ( 1)
 ( 1) EFT C 131 af 1.6.2002.
 (2003/C 55/67)
 Ved kendelse af 5. december 2002 har præsidenten for De
 Slettelse af sag C-120/02 (1) Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-274/02,
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den
 (2003/C 55/65) Franske Republik, skal slettes af registeret.
 (1 ) EFT C 233 af 28.9.2002.
 Ved kendelse af 12. december 2002 har præsidenten for De
 Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-120/
 02, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod
 Storhertugdømmet Luxembourg, skal slettes af registeret.
 ( 1) EFT C 131 af 1.6.2002. Slettelse af sag C-356/02 ( 1)
 (2003/C 55/68)
 Slettelse af sag C-129/02 (1) Ved kendelse af 12. december 2002 har præsidenten for De
 Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-356/02,
 (2003/C 55/66) Anne Hennecart mod Office national de l’emploi (ONEm)
 (anmodning om præjudiciel afgørelse fra tribunal de travail de
 Nivelles), skal slettes af registeret.
 Ved kendelse af 17. december 2002 har præsidenten for De
 Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-129/02, (1 ) EFT C 289 af 23.11.2002.


text:
16.2.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 46/16
 Appel iværksat den 6. december 2012 af El Corte Inglés, SA til prøvelse af dom afsagt af Retten (Sjette Afdeling) den 27. september 2012 i sag T-39/10, El Corte Inglés, SA mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 (Sag C-578/12 P)
 2013/C 46/30
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellant: El Corte Inglés, SA (ved abogada E. Seijo Veiguela og abogado J.L. Rivas Zurdo)
 De andre parter i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) og Emilio Pucci International BV
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 Rettens dom af 27. september 2012 i sag T-39/10 ophæves i sin helhed.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale El Corte Inglés, SA’s omkostninger.
 —
 Emilio Pucci International BV tilpligtes at betale El Corte Inglés, SA’s omkostninger.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Appellanten gør gældende, at der foreligger risiko for forveksling (artikel 8, stk. 1, litra b), i varemærkeforordningen (1)) mellem på den ene side de ældre varemærker »EMIDIO TUCCI« og »E. TUCCI«, og på den anden side den anfægtede varemærkeansøgning »PUCCI« for så vidt angår alle de angivne varer i klasse 3, 9, 14, 18, 25 og 28, eftersom selskabet har godtgjort at have gjort reel brug af alle dets spanske varemærker, ligesom der er et varemærke (EF-varemærkeansøgning nr. 3679528), der ikke er genstand for denne forpligtelse, og idet de omtvistede tegn ligner hinanden til forveksling. Endvidere er betingelserne for anvendelse af varemærkeforordningens artikel 8, stk. 5, også opfyldt i den foreliggende sag, idet de ældre varemærker er velkendte i Spanien i forhold til artikler forbundet med mode, og tredjemands brug af et lignende tegn ville skade dette renommé og medføre en utilbørlig udnyttelse heraf.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26.2.2009 om EF-varemærker (EUT L 78, s. 1).


text:
20.10.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 247/30
 Dom afsagt af Retten i Første Instans den 12. september 2007 — UFEX m.fl. mod Kommissionen
 (Sag T-60/05) (1)
 (Konkurrence - misbrug af dominerende stilling - markedet for internationale kurertjenester - beslutning om afvisning af klage - en EF-retsinstans' annullation af beslutningen om afvisning af klagen - revurdering og ny afvisning af klagen - offentlig virksomhed)
 (2007/C 247/48)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøgere: Union française de l'express (UFEX) (Roissy-en-France, Frankrig), DHL Express (France) SAS, tidligere DHL International SA (Roissy-en-France), Federal express international (France) SNC (Gennevilliers, Frankrig) og CRIE SA (Asnières, Frankrig) (ved avocats É. Morgan de Rivery og J. Derenne)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (først ved A. Bouquet og O. Beynet, derefter ved A. Bouquet og V. Di Bucci, som befuldmægtigede)
 Intervenienter til støtte for sagsøgte: Chronopost SA (Issy-les-Moulineaux, Frankrig) (ved avocat D. Berlin) og La Poste (Paris, Frankrig) (ved avocat H. Lehman)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af Kommissionens beslutning SG-Greffe (2004) D/205294 af 19. november 2004 om afvisning af den klage, sagsøgerne havde indgivet over det franske postvæsen og den franske stat vedrørende markedet for internationale kurertjenester.
 Konklusion
 1)
 CRIE SA slettes fra listen over sagsøgere.
 2)
 Kommissionen for de Europæiske Fællesskaber frifindes.
 3)
 Union française de l'express (UFEX), DHL Express (France) SAS og Federal express international (France) SNC bærer deres egne omkostninger og betaler tre fjerdedele af Chronopost SA's og La Postes omkostninger. Chronopost SA og La Poste bærer en fjerdedel af deres egne omkostninger. CRIE SA bærer sine egne omkostninger og betaler en fjerdedel af Kommissionens omkostninger. Kommissionen bærer tre fjerdedele af sine egne omkostninger.
 (1) EUT C 93 af 16.4.2005.


text:
20.10.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 247/29
 Dom afsagt af Retten i Første Instans den 12. september 2007 — Prym og Prym Consumer mod Kommissionen
 (Sag T-30/05) (1)
 (Konkurrence - karteller - Det europæiske marked for syartikler (nåle) - opdeling af produktmarkeder - opdeling af det geografiske marked - bøde - retningslinjer for beregningen af bøder - begrundelsespligt - overtrædelsens grovhed og varighed - samarbejdsmeddelelsen)
 (2007/C 247/46)
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøgere: William Prym GmbH & Co. KG (Stolberg, Tyskland) og Prym Consumer GmbH & Co. KG (Stolberg) (ved Rechtsanwalt H. Meyer-Lindemann)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved F. Castillo de la Torre og K. Mojzesowicz, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Principalt, påstand om annullation af Kommissionens beslutning K(2004) 4221 endelig udg. af 26. oktober 2004 om en procedure i henhold til artikel 81 [EF] (sag COMP/F-1/38.338 — PO/Nadeln), for så vidt som den vedrører sagsøgerne, og, subsidiært, påstand om nedsættelse af den bøde, der er blevet pålagt sagsøgerne.
 Konklusion
 1)
 Den bøde, der er blevet pålagt William Prym GmbH & Co. KG og Prym Consumer GmbH & Co. KG ved artikel 2 i Kommissionens beslutning K(2004) 4221 endelig udg. af 26. oktober 2004 om en procedure i henhold til artikel 81 [EF] (sag COMP/F-1/38.338 — PO/Nadeln), fastsættes til 27 mio. EUR.
 2)
 I øvrigt frifindes Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber.
 3)
 William Prym og Prym Consumer bærer 90 % af deres egne omkostninger og betaler 90 % af Kommissionens omkostninger. Kommissionen bærer 10 % af sine egne omkostninger og betaler 10 % af William Pryms og Prym Consumers omkostninger.
 (1) EUT C 106 af 30.4.2005.


text:
Nr . C 208/8 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 12 . 8 . 95
 støttemodtagende virksomheds indsigelse mod kravet under henvisning til artikel 123 i kongelig anordning af
 om tilbagebetaling. Den støttemodtagende virksomhed 20 . december 1963 gør gældende, at han har bevaret retten
 gik nemlig ud fra , at støtten var en med fællesmarkedet til arbejdsløshedsydelser, men godtgør, at han på tidspunk
 forenelig regionalstøtte , som skulle anmeldes efterføl tet for ansøgningens indgivelse opfyldte betingelserne om
 gende til Kommissionen i overensstemmelse med ventetid for at erhverve ret til arbejdsløshedsydelser ?
 bestemmelserne om sådan støtte . Desuden blev den
 støtte til Pyrsa, som var omhandlet i den første beslut
 ning, beslutning NN 12/91 , også faktisk ved den (M EFT nr . L 149 af 5 . 7 . 1971 , s . 2 .
 efterfølgende kontrol anset for forenelig af Kommissio
 nen . Indgivelsen af annullationssøgsmålet i sag C
 198/91 , Cook mod Kommissionen, havde ikke suspen
 siv virkning. Under disse omstændigheder er det absolut
 rimeligt og forståeligt, at den støttemodtagende virk
 somhed nærede berettiget forventning om, at støtten var
 forenelig med fællesmarkedet, når yderligere henses til,
 at Domstolen ved sin dom af 19 . maj 1993 i nævnte sag
 på ingen måde erklærede støtten for direkte uforenelig, Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse
 men for ulovlig på grund af manglende gennemførelse af afsagt den 11 . april 1995 af Bundesverwaltungsgericht i
 den foreskrevne procedure i traktatens artikel 93 , stk. 2 . sagen Recep Tetik mod Land Berlin, part: Oberbundesan
 Det var ikke før i marts 1994 , at Pyrsa fik tildelt en walt ved Bundesverwaltungsgericht
 støtte , som Kommissionen selv i første omgang havde ( Sag C-171/95 )
 erklæret forenelig med fællesmarkedet, men nu har
 erklæret uforenelig. ( 95/C 208/17 )
 — Under alle forhold bør renterne først beregnes fra det Ved kendelse afsagt den 11 . april 1995 , indgået til Dom
 tidspunkt, da Kommissionen vedtog sin beslutning om stolens Justitskontor den 7. juni 19 95 , har Bundesverwal
 at erklære den tidligere til Pyrsa ydede støtte for tungsgericht i sagen Recep Tetik mod Land Berlin, part:
 uforenelig med fællesmarkedet, dvs . fra den 14 . marts Oberbundesanwalt ved Bundesverwaltungsgericht, forelagt
 1995 .
 De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om
 præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 (M EFT nr . C 251 af 27 . 9 . 1988 .
 ( 2 ) EFT nr . C 326 af 11 . 11 . 1992 , s . 5 . 1 ) Har en tyrkisk sømand , der i tiden 1980-1988 havde
 haft beskæftigelse på søgående skibe, registreret i en
 medlemsstat, tilknytning til denne medlemsstats lovlige
 arbejdsmarked i den i artikel 6 , stk. 1 , i Associerings
 rådet-EØF/Tyrkiets afgørelse nr. 1/80 om udvikling af
 associeringen forudsatte betydning, og må det antages,
 at han har lovlig beskæftigelse dér, såfremt hans
 ansættelsesforhold var undergivet national ret, og
 såfremt han betalte indkomstskat til denne medlemsstat
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom
 afsagt den 15 . maj 1995 af Belgiens


text:
Cour de Cassation og var socialforsikret dér, når hans opholdstilladelse var
 (Tredje Afdeling ), i sagen Office National de l'Emploi mod begrænset til erhvervsmæssig beskæftigelse inden for
 Calogero Spataro søfart og ikke tillod ham at tage bopæl i land .
 ( Sag C-170/95 )
 ( 95/C 208/16 )
 Er det herved af betydning, at denne form for beskæf
 tigelse ifølge tysk ret ikke kræver arbejdstilladelse, og at
 søfolk til dels er omfattet af særlige arbejds- og
 Ved dom afsagt den 15 . maj 19 95 , indgået til Domstolens socialforsikringsretlige ordninger ?
 Justitskontor den 6 . juni 19 95 , har Belgiens Cour de
 Cassation (Tredje Afdeling), i sagen Office National de 2 ) Såfremt spørgsmål 1 besvares bekræftende:
 l'Emploi mod Calogero Spataro forelagt De Europæiske
 Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgø
 relse af følgende spørgsmål : Mister en tyrkisk sømand sit krav på at få meddelt
 opholdstilladelse, såfremt han frivilligt, og ikke f.eks . af
 sundhedsmæssige årsager, opsiger sit arbejde, indgiver
 Skal artikel 69 , stk. 4, i forordning ( EØF ) nr. 1408/71 af ansøgning om opholdstilladelse med henblik på beskæf
 14 . juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger tigelse i land elleve dage senere og efter, at hans
 på arbejdstagere , selvstændige erhvervsdrivende og deres opholdstilladelse er udløbet, og er arbejdsløs efter at
 familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet ( 1 ), have fået meddelt afslag på sin ansøgning ?
 som affattet ved forordning ( EØF ) nr . 2001 /83 , fortolkes
 således, at betingelsen om, at en arbejdsløs efter at være
 vendt tilbage til Belgien skal have været beskæftiget i mindst
 tre måneder , finder anvendelse, når den arbejdsløse ikke


text:
24.5.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 128/13
 Domstolens dom (Første Afdeling) af 10. april 2008 — adidas AG og adidas Benelux BV mod Marca Mode CV, C&A Nederland, H&M Hennes & Mauritz Netherlands BV og Vendex KBB Nederland BV (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Hoge Raad der Nederlanden — Nederlandene)
 (Sag C-102/07) (1)
 (EF-varemærker - artikel 5, stk. 1, litra b), artikel 5, stk. 2, og artikel 6, stk. 1, litra b), i direktiv 89/104/EØF - friholdelsesbehov - figurmærker med tre striber - motiv med to striber, som konkurrenter bruger som dekoration - klagepunkt vedrørende det forhold, at varemærket skades og udvandes)
 (2008/C 128/21)
 Processprog: nederlandsk
 Den forelæggende ret
 Hoge Raad der Nederlanden
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgere: adidas AG og adidas Benelux BV
 Sagsøgte: Marca Mode CV, C&A Nederland, H&M Hennes & Mauritz Netherlands BV og Vendex KBB Nederland BV
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Hoge Raad der Nederlanden (Nederlandene) — fortolkning af artikel 3, stk. 1, litra b) og c), i Rådets første direktiv 89/104/EØF af 21. december 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker (EFT 1989 L 40, s. 1) — udelukkelse fra registrering eller ugyldighed — manglende fornødent særpræg — erhvervelse ved brug — den almene interesse i, at rådigheden over tegn, som af den relevante del af offentligheden anses for tegn, der skal udsmykke varen, men ikke give den særpræg, ikke utilbørligt begrænses
 Konklusion
 Rådets første direktiv 89/104/EØF af 21. december 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker skal fortolkes således, at der ikke ved vurderingen af omfanget af en varemærkeindehavers eneret kan tages hensyn til friholdelsesbehovet, undtagen i det omfang begrænsningen af varemærkets virkninger som defineret i samme direktivs artikel 6, stk. 1, litra b), finder anvendelse.
 (1) EUT C 82 af 14.4.2007.


text:
Nr . C 354/8 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 23 . 11 . 96
 kes således, at bestemmelsen, i tilfælde hvor et selskab for gennemførelsen af den kunstneriske eller underhold
 har modtaget et rentefrit lån, omfatter de sparede ningsmæssige hovedydelse.
 renteudgifter.
 2 ) Den omstændighed, at den erhvervsdrivende derudover
 2 ) Artikel 1 0 i direktiv 69/335/EØF er ikke til hinder for, at har påtaget sig at mikse de lydeffekter, som han selv skal
 et moderselskab, der har ydet et rentefrit lån til et afsine skabe, med visse optiske effekter, som frembringes af
 datterselskaber, indkomstsbeskattes på grundlag af en andre erhvervsdrivende, kan ikke ændre besvarelsen af
 fikseret rente. det første spørgsmål.
 (') EFT nr . C 351 af 10 . 12 . 1994 . ( 1 ) EFT nr . C 392 af 31 . 12 . 1994 .
 DOMSTOLENS DOM
 ( Sjette Afdeling ) DOMSTOLENS DOM
 af 26 . september 1996 ( Sjette Afdeling )
 i sag C-327/94, Jürgen Dudda mod Finanzamt Bergisch af 26. september 1996
 Gladbach ( anmodning om præjudiciel afgørelse fra Finanz i sag C-43/95 , Data Delecta Aktiebolag, Ronny Forsberg,
 gericht Köln ) ( ! ) mod MSL Dynamics Ltd ( anmodning om præjudiciel
 (Sjette momsdirektiv — fortolkning af artikel 9, stk. 2, afgørelse fra Hogsta Domstolen ) (')
 litra c) — lydformidling afkunstneriske eller underholdende (Ligebehandling — forskelsbehandling på grundlag af
 forestillinger — leveringsstedet for ydelsen) nationalitet — sikkerhedsstillelse for sagsomkostninger
 ( 96/C 354/ 14 ) (cautio judicatum solvi)
 ( 96/C 354/ 15 )
 (Processprog: tysk)
 (Processprog: svensk)
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive
 offentliggjort i Samling af Afgørelser) (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive
 offentliggjort i Samling af Afgørelser)
 I sag C-327/94, angående en anmodning, som Finanzgericht
 Köln ( Tyskland ) i medfør af EF-traktatens artikel 177 har
 indgivet til Domstolen for i den for nævnte ret verserende I sag C-43/95 , angående en anmodning, som Hogsta
 Domstolen i medfør af EF-traktatens artikel 177 har
 sag Jürgen Dudda mod Finanzamt Bergisch Gladbach at
 indgivet til Domstolen for i den for nævnte ret verserende
 opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af
 artikel 9 , stk . 2 , litra c ), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF sag Data Delecta Aktiebolag, Ronny Forsberg, mod MSL
 af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes Dynamics Ltd at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende
 fortolkningen af EF-traktatens artikel 6 , har Domstolen
 lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles mervær
 ( Sjette Afdeling ), sammensat af afdelingsformanden, C. N.
 diafgiftssystem : Ensartet beregningsgrundlag ( EFT 145 ,
 s . 1 ), har Domstolen ( Sjette Afdeling ), sammensat af Kakouris , og dommerne G. F. Mancini og P. J. G. Kapteyn
 ( refererende dommer ); generaladvokat: A. La Pergola ;
 afdelingsformanden, C. N. Kakouris ( refererende dommer ),
 justitssekretær: R. Grass, den 26 . september 1996 afsagt
 og dommerne G. Hirsch og P. J. G. Kapteyn; generaladvo
 dom, hvis konklusion lyder således :
 kat: N. Fennelly; justitssekretær : assisterende justitssekre
 tær H. von Holstein, den 26 .


text:
september 1996 afsagt dom,
 hvis konklusion lyder således : EF-traktatens artikel 6, stk . 1 , skal fortolkes således, at det
 er i strid med bestemmelsen , at en medlemsstat kræver, at
 1 ) Artikel 9, stk . 2, litra c), første led, i Rådets direktiv juridiske personer med hjemsted i en anden medlemsstat,
 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af som har anlagt sag ved en ret i førstnævnte medlemsstat
 medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — mod en af dennes statsborgere eller et selskab med hjemsted
 Det fælles merværdiafgiftssystem : Ensartet beregnings dér, skal stille sikkerhed for de sagsomkostninger, som de
 grundlag skal fortolkes således, at en erhvervsdrivendes kan blive tilpligtet at betale, når dette ikke kan kræves af
 virksomhed, hvorved denne varetager lydformidlingen juridiske personer i den pågældende medlemsstat, og sagen
 ved kunstneriske eller underholdende forestillinger og har sammenhæng med udøvelsen af grundlæggende frihe
 herved tilpasser valget og betjeningen af det anvendte der, som er sikret ved fællesskabsretten .
 apparatur til de akustiske forhold og de tilstræbte
 lydeffekter samt leverer det pågældende apparatur og (") EFT nr . C 1 19 af 13 . 5 . 1995 .
 stiller det herfor nødvendige betjeningspersonale til
 rådighed, omfattes af bestemmelsen, såfremt den
 erhvervsdrivendes ydelse udgør en nødvendig betingelse