text:
10.10.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 244/5
 Sag anlagt den 16. juli 2009 — Trasys mod Kommissionen
 (Sag T-277/09)
 2009/C 244/08
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Trasys (Woluwe-Saint-Lambert, Belgien) (ved lawyers M. Martens og P. Hermant)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgerens påstande
 —
 Annullation af Kommissionens beslutning om ikke at vælge sagsøgerens bud for parti C og E i udbud nr. 10017, meddelt sagsøgeren ved skrivelse af 9. juni 2009, og om at tildele kontrakten til de valgte bydende.
 —
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgeren har i den foreliggende sag nedlagt påstand om annullation af Kommissionens beslutning om ikke at vælge sagsøgerens bud for parti C og D, afgivet som svar på en åben udbudsrunde om bistand til Publikationskontoret og dets CORDIS-enhed ved levering af offentliggørelses- og kommunikationsydelser (1), og om at tildele kontrakten til den valgte bydende.
 Sagsøgeren har påberåbt sig fire anbringender til støtte for søgsmålet.
 For det første har sagsøgeren gjort gældende, at Kommissionen har tilsidesat gennemsigtighedsprincippet i finansforordningens (2) artikel 100 og artikel 89, stk. 1, ved i et urimeligt omfang at begrænse adgangen til vigtige oplysninger, hvilket medførte, at sagsøgeren blev afskåret fra at skaffe sig fornødent kendskab til den metode, hvorved buddene blev vurderet, og til baggrunden for, at sagsøgerens bud ikke blev valgt.
 For det andet hævdede sagsøgeren, at virksomhedens bud blev undergivet en vurderingsmetode, som er i strid med principperne i finansforordningens artikel 89, stk. 1, herunder ligebehandlings- og gennemsigtighedsprincippet.
 For det tredje har sagsøgeren anført, at udbudsbetingelserne ikke var tilstrækkeligt præcise, og den ordregivende myndighed ikke orienterede om den sidste præcisering rettidigt, således at sagsøgeren ikke var i stand til at planlægge sit bud og tage hensyn til den måde, som vurderingen ville blive foretaget på.
 For det fjerde har sagsøgeren gjort gældende, at virksomhedens bud blev undergivet en urimelig og uforholdsmæssig vurdering fra den ordregivende myndigheds side, hvilket medførte fejlskøn, der behæfter den endelige beslutning med fejl.
 (1) EUT 2008/S 242-321376.
 (2) Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 af 25.6.2002 om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget (EFT L 248, s. 1).


text:
5.5.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 135/49
 Sag anlagt den 10. februar 2014 — Export Development Bank of Iran mod Rådet
 (Sag T-89/14)
 2014/C 135/63
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Export Development Bank of Iran (Teheran, Iran) (ved advokat J.-M. Thouvenin)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union
 Sagsøgerens påstande
 —
 Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 1154/2013 af 15. november 2013 annulleres, for så vidt som den vedrører sagsøgeren.
 —
 Rådets afgørelse 2013/661/FUSP af 15. november 2013 annulleres, for så vidt som den vedrører sagsøgeren.
 —
 Det fastslås, at Rådets forordning (EU) nr. 267/2012 af 23. marts 2012 ikke finder anvendelse på sagsøgeren.
 —
 Det fastslås, at afgørelse 2010/413/FUSP ikke finder anvendelse på sagsøgeren.
 —
 Subsidiært annulleres den gennemførelsesforordning og den afgørelse, som er anført i de foreliggende påstandes første to led, fra den 20. januar 2014.
 —
 Rådet tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført ni anbringender, hvoraf de otte i det væsentlige er identiske med eller svarer til de anbringender, som er anført i forbindelse med sag T-65/14, Bank Refah Kargaran mod Rådet.
 Sagsøgeren har desuden anført et anbringende vedrørende en tilsidesættelse af lighedsprincippet og princippet om forbud mod forskelsbehandling.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
27.7.2002 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 180/33
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 Ved det omtvistede direktiv pålægges fabrikanterne af foder- — Afgørelse af 6. marts 2002 fra Tredje Appelkammer ved
 blandinger til produktionsdyr en forpligtelse til præcist at Harmoniseringskontoret annulleres.
 angive mængden af alle fodermidler i deres produkter med det
 formål at beskytte folkesundheden ved en bedre mulighed for
 tilbagesporing af ingredienserne. Ifølge sagsøgeren medfører
 denne foranstaltning en tvungen udbredelse af den knowhow — Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens om-
 og af de grundlæggende forretningshemmeligheder, som fabri- kostninger.
 kanter af foderblandinger ligger inde med.
 Sagsøgeren har til støtte for sit søgsmål gjort gældende, at flere
 rettigheder, der er sikrede i Fællesskabets retsorden og ved de
 formål, der forfølges i traktaten, er blevet tilsidesat. Det
 anfægtede direktiv er således i modstrid med beskyttelsen af Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 en ufordrejet konkurrence og fremmelsen af den teknologiske
 forskning og udvikling. Direktivet respekterer endvidere ikke
 ejendomsretten og retten til fri erhvervsudøvelse. Sagsøgeren
 har endelig påstået, at direktivet er i modstrid med formålet EF-varemærkets ansø- Det sagsøgende selskab
 om at forbedre landbrugsprodukterne og beskytte miljøet. ger:
 Sagsøgeren har bl.a. påstået, at den omtvistede foranstaltning Det omhandlede EF-va- EF-figurmærke nr. 1.178.425, der
 er uforholdsmæssig. Direktivet er ifølge sagsøgeren ikke egnet remærke: gengiver en ølflaske med påskrif-
 til at opfylde det forfulgte formål om at beskytte folkesundhe- ten »NEGRA MODELO« på etiket-
 den og går under alle omstændigheder videre, end hvad der er ten, for varer i klasse 25 (beklæd-
 nødvendigt for at opnå et sådant formål. Sagsøgeren har ningsgenstande), 32 (øl) og 42
 ligeledes anført, at direktivet ikke i sig selv sikrer produktkvali- (barer, restauranter og natklubber)
 teten, at det ikke forbedrer tilbagesporingen af ingredienserne,
 og at det medfører uforholdsmæssige etiketteringsomkost-
 ninger. Indehaveren af under MODELO CONTINENTE HIPER-
 indsigelsessagen påbe- MERCADOS S.A.
 råbte varemærke:
 Sagsøgeren har endelig anført, at foranstaltningen er truffet på
 et forkert retligt grundlag. Ifølge sagsøgeren burde artikel 37
 EF være valgt som hjemmel i stedet for traktatens artikel 152, Det påberåbte varemær- Portugisiske figurmærker nr.
 idet det omtvistede direktiv ikke har nogen forbindelse med ke: 295.800 og 295.804, der beteg-
 veterinær- og plantesundhedsområdet. ner henholdsvis varer i klasse 25
 (tøj, herunder sko) og 33 (frugt-
 saft, øl og ikke-alkoholholdige
 drikkevarer) i den internationale
 nomenklatur
 Sag anlagt den 30. maj 2002 af Cerveceria Modelo S.A. de Indsigelsesafdelingens Afvisning af EF-varemærkeansøg-
 C.V. mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked afgørelse: ningen for så vidt angår »øl« og
 (Varemærker og Design) (KHIM) antagelse til registrering for så vidt
 angår »tøj« og »barer, restauranter
 og natklubber«
 (Sag T-169/02)
 (2002/C 180/57) Appelkammerets afgø- Stadfæstelse af indsigelsesafdelin-
 relse: gens afgørelse
 (Processprog: spansk)
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1,
 litra a), i forordning (EF) nr. 40/
 94 (forvekslingsrisiko)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 30. maj 2002 anlagt sag mod Kontoret for Harmonisering
 i det Indre Marked (Varemærker og Design) af Cerveceria
 Modelo, Mexico, D.F., ved advokaterne Carlos Lamo Devesa
 og Antonio Velazquez Ibañez.


text:
7.11.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 267/60
 Dom afsagt af Retten i Første Instans den 16. september 2009 — Offshore Legends mod KHIM — Acteon (OFFSHORE LEGENDS i sort og hvid samt OFFSHORE LEGENDS i blå, sort og grøn)
 (Forenede sager T-305/07 og T-306/07) (1)
 (EF-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om to EF-figurmærker OFFSHORE LEGENDS, det ene i sort og hvid, det andet i blå, sort og grøn - det ældre nationale figurmærke OFFSHORE 1 - relative registreringshindringer - risiko for forveksling - lighed mellem varerne og tegnene - ingen begæring om bevis for reel brug af det ældre varemærke - artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94 (nu artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009) - artikel 43, stk. 2 og 3, i forordning nr. 40/94 sammenholdt med artikel 15, stk. 2, litra a), i forordning nr. 40/94 (nu artikel 42, stk. 2 og 3, og artikel 15, stk. 1, andet afsnit, litra a), i forordning nr. 207/2009))
 2009/C 267/104
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Offshore Legends (Nevele, Belgien) (ved avocats P. Maeyaert og N. Clarembeaux)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (ved A. Folliard-Monguiral, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret og intervenient ved Retten: Acteon (Saint-Tropez, Frankrig) (ved avocat M. Milon)
 Sagens genstand
 To søgsmål med påstand om annullation af to afgørelser truffet den 29. maj 2007 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1031/2006-2 og R 1038/2006-2) vedrørende indsigelsessager mellem Acteon og Offshore Legends.
 Konklusion
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 2)
 Offshore Legends betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 269 af 10.11.2007.


text:
C 118/18 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 21.4.2001
 Anmodninger om præjudiciel afgørelse forelagt ved ken- Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 delser afsagt den 20. januar 2001 af Tribunale di Brescia i
 sagerne 1) Agricola Torriani Sas, 2) Finanziaria Immobili- — Annullation af Kommissionens beslutning C(2000) 3565
 are Perugino SpA og 3) San Marco SpA mod Ministero endelig udg. af 15. november 2000 om støtte, som Italien
 delle Finanze ønsker at yde Solar Tech Srl for så vidt angår den del,
 hvor Kommissionen ikke har godkendt forhøjelsen på
 (Sagerne C-88/01, C-89/01 og C-90/01) 15 % af »ESL« (1), hjemlet for små og mellemstore
 virksomheder (SMV), af den tildelte støtte. Kommissionen
 tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 (2001/C 118/28)
 Ved kendelser afsagt den 20. januar 2001, indgået til Domstol- Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 ens Justitskontor den 21. februar 2001, har Tribunale di
 Brescia i sagerne 1) Agricola Torriani Sas, 2) Finanziaria
 Immobiliare Perugino SpA og 3) San Marco SpA mod Det er den italienske regerings opfattelse, at Kommissionen —
 Ministero delle Finanze forelagt De Europæiske Fællesskabers ved at støtte beslutningen om ikke at godkende den fastsatte
 Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende forhøjelse beregnet efter et begreb om små og mellemstore
 spørgsmål: virksomheder (SMV), der ikke udelukkende tager hensyn til
 betingelserne ifølge støtteordningen for SMV — har tilsidesat
 1. Er bestemmelsen i artikel 11, stk. 1, i italiensk lov nr. 448 ordningens betingelser, som Domstolen har anset for bin-
 af 23. december 1998 (GURI nr. 302 af 29.12.1998, dende.
 supplemento ordinario) om, at der skal betales registre-
 ringsgebyr med et fast årligt beløb, som andrager Det er tillige den italienske regerings opfattelse, at kritikken af
 750 000 ITL for aktieselskaber og kommanditaktieselska- den gennemførte ordning, som fremgår af den anfægtede
 ber og 400 000 ITL for anpartsselskaber, for registrering beslutning, heller ikke følger grundsætningerne om beskyttelse
 af de andre selskabsdokumenter for hvert år fra 1985 til af den berettigede forventning og om retssikkerhed.
 1992, i overensstemmelse med fællesskabsretten, særlig
 artikel 10 og 12 i Rådets direktiv 69/335 af 17. juli
 1969 (1)?
 (1) ESL = den maksimale størrelse af begunstigelser svarende til den
 bruttostøtte, der ydes i forhold til virksomhedens størrelse og
 2. Er bestemmelsen i artikel 11, stk. 3, i italiensk lov produktionsenhedens placering.
 nr. 448/1998, hvorefter renten af de beløb, der skal
 tilbagebetales, idet de overstiger de i artiklens stk. 1
 fastsatte beløb, skal beregnes med den fastsatte rentesats,
 der var gældende på datoen for lovens ikrafttræden (2,5 %
 p.a.), og ikke med den rentesats, der er fastsat i artikel 5,
 jf. artikel 1, i lov nr. 29 af 26. januar 1961 med senere
 ændringer, i overensstemmelse med fællesskabsretten?
 (1) EFT L 249 af 3.10.1969, s. 25. Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 se afsagt den 29. januar 2001 af Verwaltungsgerichtshof i
 sager anlagt af 1. Gottfried Linhart og 2. Dr. Hans Biffl
 (Sag C-99/01)
 (2001/C 118/30)
 Sag anlagt den 21. februar 2001 af Den Italienske Republik
 Ved kendelse afsagt den 29. januar 2001, indgået til Domstol-
 mod


text:
Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 ens Justitskontor den 28. februar 2001, har Verwaltungsge-
 richtshof i sager anlagt af 1. Gottfried Linhart og 2. Dr. Hans
 (Sag C-91/01) Biffl forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmod-
 ning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 (2001/C 118/29)
 1. Er artikel 28 og 30 EF, Rådets direktiv 76/768/EØF af
 27. juli 1976 (1) om indbyrdes tilnærmelse af medlemssta-
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 21. fe- ternes lovgivning om kosmetiske midler, som affattet ved
 bruar 2001 anlagt sag mod Kommissionen for De Europæiske Rådets direktiv 88/667/EØF af 21. december 1988 (2), og
 Fællesskaber af Den Italienske Republik ved Umberto Leanza, Rådets direktiv 93/35/EØF af 14. juni 1993 (3) (herefter
 bistået af avvocato dello Stato Danilo del Gaizo, som befuld- »direktiv 76/768«), særligt dettes artikel 6, stk. 3, samt
 mægtiget. Rådets direktiv 84/450/EØF af 10. september 1984(4)


text:
30.4.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 106/40
 Sag anlagt den 14. februar 2005 af Jean Dehon mod Europa-Parlamentet
 (Sag T-95/05)
 (2005/C 106/81)
 Processprog: fransk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der den 14. februar 2005 anlagt sag mod Europa-Parlamentet af Jean Dehon, Hagen (Luxembourg), ved avocats Sébastien Orlandi, Xavier Martin M., Albert Coolen, Jean-Noël Louis og Etienne Marchal, og med valgt adresse i Luxembourg.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 —
 Annullation af Europa-Parlamentets afgørelse af 29. april 2004 om ansættelse af en anden person i stillingen som viceafdelingschef i den franske oversættelsesafdeling.
 —
 Europa-Parlamentet tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Sagsøgeren i denne sag har anfægtet ansættelsesmyndighedens afslag på at imødekomme hans ansøgning til stillingen som viceafdelingschef i den franske oversættelsesafdeling. Den udvalgte ansøger blev ansat efter offentliggørelsen af meddelelsen om den interne udvælgelsesprøve LA/113 (stillingsopslag nr. 9192).
 Sagsøgeren har til støtte for sine påstande anført, at der er sket tilsidesættelse af EF-traktatens artikel 233, af vedtægtens artikel 29, stk. 1, af princippet om ret til karriere samt af begrundelsespligten.
 Sagsøgeren har hermed nærmere bestemt anført følgende:
 —
 Den omtvistede ansættelse er sket, uden at sagsøgerens ansøgning er blevet gennemgået.
 —
 Prioritetsrækkefølgen mellem de forskellige procedurer til besættelse af stillinger som fastsat i vedtægtens artikel 29 er ikke blevet overholdt.
 —
 Den manglende afgørelse for så vidt angår sagsøgerens ansøgning i henhold til proceduren for forfremmelse/forflyttelse er så meget desto mere alvorlig som proceduren til besættelse af den pågældende stilling allerede har været genstand for en annullationsdom af 15. november 2000 (sag T-261/99, Dehon mod Parlamentet). Opfyldelsen af denne dom forudsætter imidlertid en genoprettelse af situationen, som den var forud for indtrædelsen af de omstændigheder, som Retten underkendte.


text:
C 44/18 DA Den Europæiske Unions Tidende 22.2.2003
 b) eller er afsendelsesmyndigheden forpligtet til at sende Gælder den retlige subsumption af affald i de nævnte bestem-
 den af anmelderen således klassificerede anmeldelse til melsers forstand derimod kun, når den således forurenede jord
 bestemmelsesmyndigheden, hvorved den, såfremt den er er blevet udgravet?
 af den opfattelse, at formålet med overførslen er ukorrekt
 angivet, bevarer retten til samtidig eller senere at rejse
 (1 ) EFT L 194 af 25.7.1975, s. 39.
 indsigelse som følge af denne ukorrekte klassificering? (2 ) EFT L 78 af 26.3.1991, s. 32.
 ( 1) EFT L 30 af 6.2.1993, s. 1.
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved afgørel-
 se truffet den 24. december 2002 af Tribunal de première
 instance de Bruxelles, 32. Afdeling, i sagen Banque Bruxel-
 les Lambert SA, forkortet BBL, mod den belgiske stat,
 finansministeriet, afgiftsmyndigheden
 (Sag C-8/03)
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom
 afsagt den 3. december 2002 af Cour d’appel de Bruxelles, (2003/C 44/33)
 11. Afdeling, i sagen Ministère public (Anklagemyndighe-
 den) — den civile part: Région de Bruxelles-Capitale mod
 Paul Van de Walle, Daniel Laurent, Thierry Mersch —
 Ved afgørelse truffet den 24. december 2002, indgået til
 civilretligt ansvarlig: Texaco Belgium SA
 Domstolens Justitskontor den 10. januar 2003, har Tribunal
 de première instance de Bruxelles, 32. Afdeling, i sagen Banque
 Bruxelles Lambert SA, forkortet BBL, mod den belgiske stat,
 (Sag C-1/03)
 finansministeriet, afgiftsmyndigheden, forelagt De Europæiske
 Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse
 (2003/C 44/32) af følgende spørgsmål:
 Skal investeringsforeninger med variabel kapital (SICAV-for-
 eninger), der er etableret i en medlemsstat og udelukkende har
 til formål at foretage kollektive investeringer i værdipapirer
 Ved dom afsagt den 3. december 2002, indgået til Domstolens med kapital, indskudt af en videre kreds eller offentligheden i
 Justitskontor den 3. januar 2003, har Cour d’appel de Bruxelles, henhold til Rådets direktiv 85/611/EØF ( 1) af 20. december
 11. Afdeling, i sagen Ministère public (Anklagemyndigheden) 1985 om samordning af love og administrative bestemmelser
 — den civile part: Région de Bruxelles-Capitale mod Paul om visse institutter for kollektiv investering i værdipapirer
 Van de Walle, Daniel Laurent, Thierry Mersch — civilretligt (investeringsinstitutter) anses for merværdiafgiftspligtige i den
 ansvarlig: Texaco Belgium SA forelagt De Europæiske Fælles- forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 4 i Rådets sjette
 skabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af direktiv 77/388/EØF ( 2) af 17. maj 1977 om harmonisering af
 følgende spørgsmål: medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det
 fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, så-
 ledes at de i samme direktivs artikel 9, stk. 2, litra e),
 omhandlede tjenesteydelser, som er blevet præsteret til dem,
 Skal artikel 1 i Rådets direktiv 75/442/EØF ( 1) af 15. juli 1975
 skal anses for at være leveret på det sted, hvor de pågældende
 om affald, som ændret ved direktiv 91/156/EØF (2) af 18. marts
 SICAV-foreninger har deres hjemsted?
 1991, hvori begrebet affald defineres som »ethvert stof eller
 enhver genstand, som henhører under en af kategorierne i
 bilag I, og som indehaveren skiller sig af med eller agter eller Såfremt det


text:
første spørgsmål besvares benægtende, er det af
 er forpligtet til at skille sig af med«, og samme direktivs hensyn til afgørelsen af hovedsagen nødvendigt at tage stilling
 artikel 1, litra b) og c), hvorefter en producent af affald til, hvilke former for tjenesteydelser, som præsteres til SICAV-
 defineres som »enhver person, hvis aktivitet frembringer affald foreninger, som kan afgiftsfritages i henhold til sjette direktivs
 (den oprindelige producent) og/eller enhver person, der har artikel 13, punkt B, litra d), nr. 6: skal der sondres mellem
 foretaget en forbehandling, blanding eller andet, som medfører hjælpeydelser og rådgivning om forvaltningen på den ene side
 en ændring af dette affalds karakter eller sammensætning« og og egentlige forvaltningsydelser på den anden side, idet de
 en indehaver defineres som »producenten af affaldet, eller den sidstnævnte ydelser adskiller sig fra de førnævnte ved, at den,
 fysiske eller juridiske person, som er i besiddelse af det«, der leverer sådanne ydelser, har en beslutningskompetence
 fortolkes således, at de finder anvendelse på en mineralolievirk- med hensyn til administrationen og anbringelsen af de midler,
 somhed, som producerer mineralolie og sælger det til en der skal forvaltes?
 forhandler, som driver en af dens tankstationer i henhold til
 en forpagtningsaftale, som ikke indebærer noget underordnel- (1 ) EFT L 375 af 31.12.1985, s. 3.
 sesforhold i forhold til virksomheden, når denne mineralolie (2 ) EFT L 145 af 13.6.1977, s. 1.
 trænger ud i jorden og således medfører en forurening af jord
 og grundvand?


text:
21.2.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 44/72
 Personalerettens dom (Tredje Afdeling) af 11. december 2008 — Evraets mod Kommissionen
 (Sag F-92/07) (1)
 (Personalesag - tjenestemænd - forfremmelse - forfremmelsesåret 2006 - evne til at arbejde på et tredje sprog)
 (2009/C 44/125)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Pascal Evraets (Lambusart, Belgien) (først ved avocats N. Lhoëst, derefter ved N. Lhoëst og S. Fernández Menéndez)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved C. Berardis-Kayser og G. Berscheid, som befuldmægtigede)
 Intervenient: Rådet for Den Europæiske Union (ved I. Šulce og M. Simm, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelsen om ikke at forfremme sagsøgeren til lønklasse AST 4 i forfremmelsesåret 2006 på grund af manglende evne til at arbejde på et tredje sprog.
 Konklusion
 1)
 Afgørelsen om ikke at forfremme Pascal Evraets i forfremmelsesåret 2006 annulleres.
 2)
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber bærer sine egne omkostninger og betaler sagsøgerens omkostninger.
 3)
 Rådet for Den Europæiske Union bærer sine egne omkostninger.
 (1) EUT C 283 af 24.11.2007, s. 44.


text:
7.6.2003 DA Den Europæiske Unions Tidende C 135/7
 (Første Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, M. Wat- af afdelingsformanden, C.W.A. Timmermans, og dommerne
 helet (refererende dommer), og dommerne P. Jann og A. Rosas; D.A.O. Edward og S. von Bahr (refererende dommer); general-
 generaladvokat: J. Mischo; justitssekretær: R. Grass, den advokat: P. Léger; justitssekretær: R. Grass, den 6. februar 2003
 10. april 2003 afsagt dom, hvis konklusion lyder således: afsagt kendelse, hvis konklusion lyder således:
 1) Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold 1) Appellen forkastes.
 til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/8/EF af 16. fe-
 bruar 1998 om markedsføring af biocidholdige produkter, idet 2) Dieckmann & Hansen GmbH betaler sagens omkostninger.
 den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de love og
 administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkom-
 me direktivet. (1 ) EFT C 44 af 16.2.2002.
 2) Den Franske Republik betaler sagens omkostninger.
 ( 1) EFT C 131 af 1.6.2002.
 Sag anlagt den 27. februar 2003 af Kongeriget Spanien
 mod Rådet for Den Europæiske Union
 (Sag C-87/03)
 DOMSTOLENS KENDELSE
 (2003/C 135/11)
 (Fjerde Afdeling)
 af 6. februar 2003
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 27. fe-
 bruar 2003 anlagt sag mod Rådet for Den Europæiske Union
 i sag C-492/01 P, Dieckmann & Hansen GmbH mod af Kongeriget Spanien ved Abogado del Estado Suria Díaz
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (1) Abad, og med valgt adresse i Luxembourg.
 (»Beslutning 1999/244/EF om ændring af beslutning 97/ Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 296/EF om listen over tredjelande, hvorfra det er tilladt at
 indføre fiskerivarer til konsum — forbud mod indførsel af
 — Rådets forordning (EF) nr. 2341/2002 af 20. december
 kasakhstansk kaviar — Fællesskabets ansvar uden for
 kontrakt — appel, der åbenbart delvis må afvises og delvis 2002 om fastsættelse for 2003 af fiskerimuligheder og
 forkastes«) dertil knyttede betingelser for visse fiskebestande og
 grupper af fiskebestande gældende for EF-farvande og
 for EF-fartøjer i andre farvande, som er omfattet af
 (2003/C 135/10) fangstbegrænsninger ( 1), annulleres, for så vidt der ikke
 tildeles den spanske fiskerflåde bestemte fiskekvoter i EF-
 farvandene Nordsøen og Østersøen.
 (Processprog: tysk)
 — Rådet betaler sagens omkostninger.
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 gjort i Samling af Afgørelser)
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 I sag C-492/01 P, Dieckmann & Hansen GmbH, Hamburg — Tilsidesættelse af princippet om forbud mod forskelsbe-
 (Tyskland) (befuldmægtiget: Rechtsanwalt H.-J. Rabe), angåen- handling: Efter udløbet af overgangsperioden den 31. de-
 de appel af dom afsagt den 23. oktober 2001 af De Europæiske cember 2002 er de spanske fiskere i samme situation
 Fællesskabers Ret i Første Instans (Femte Afdeling) i sag T-155/ som fiskerne i de øvrige medlemsstater og bør have
 99, Dieckmann & Hansen mod Kommissionen (Sml. II, samme adgang til farvandene og fiskeressourcerne. De
 s. 3143), hvori der er nedlagt påstand om ophævelse af denne spanske fiskere behandles alligevel ved den anfægtede
 dom — den anden part i appelsagen: Kommissionen for De retsakt anderledes, idet de ikke indrømmes ret til at fiske
 Europæiske Fællesskaber (befuldmægtigede: G. Berscheid og i Nordsøen og


text:
18.7.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 260/27
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Oberster Gerichtshof (Østrig) den 2. maj 2016 – Austria Asphalt GmbH & Co OG mod Bundeskartellanwalt
 (Sag C-248/16)
 (2016/C 260/34)
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Oberster Gerichtshof
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Austria Asphalt GmbH & Co OG
 Sagsøgt: Bundeskartellanwalt
 Præjudicielt spørgsmål
 Skal artikel 3, stk. 1, litra b), og stk. 4, i Rådets forordning (EF) nr. 139/2004 (1) af 20. januar 2004 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser (herefter »EF-fusionsforordningen«) fortolkes således, at det ved ændring fra enekontrol til fælles kontrol af en eksisterende virksomhed, hvor den virksomhed, der tidligere havde enekontrollen, fortsat deltager som medkontrollerende del, kun medfører en fusion, hvis denne virksomhed på et varigt grundlag varetager en selvstændig erhvervsvirksomheds samtlige funktioner?
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 139/2004 af 20.1.2004 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser (»EF-fusionsforordningen«) (EUT L 24, S. 1).


text:
14.3.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 75/16
 Anmodning fra Fürstliches Landgericht af 31. oktober 2012 om en rådgivende udtalelse fra EFTA-Domstolen i sagen Beatrix Koch, Dipl. Kfm. Lothar Hummel og Stefan Müller mod Swiss Life (Liechtenstein) AG
 (Sag E-11/12)
 2013/C 75/09
 Fürstliches Landgericht (Liechtenstein) indgav ved brev af 31. oktober 2012 en anmodning, som justitskontoret modtog den 8. november 2012, om en rådgivende udtalelse i sagen Beatrix Koch, Dipl. Kfm. Lothar Hummel og Stefan Müller mod Swiss Life (Liechtenstein) AG vedrørende følgende spørgsmål:
 1)
 Henviser »forsikringsaftaler tilknyttet investeringsfonde« som defineret i Bilag III A a.11 og a.12 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/83/EF af 5. november 2002 om livsforsikring udelukkende til andele (»investeringsfonde«) ifølge Rådets direktiv 85/611/EØF af 20. december 1985 om samordning af love og administrative bestemmelser om visse institutter for kollektiv investering i værdipapirer (investeringsinstitutter), eller finder bilag III A a.11 og a.12 også anvendelse, f.eks. når ydelserne fra en livsforsikringsaftale er knyttet til et aktieindeks eller en anden referenceværdi?
 2)
 Hvis Domstolen besvarer spørgsmål 1 således, at Bilag III A a.11 og a.12 i direktiv 2002/83/EF ikke begrænser »forsikringsaftaler tilknyttet investeringsfonde« til investeringsselskaber (»investeringsfonde«) ifølge direktiv 85/611/EØF:
 2.1.
 Forpligter direktiv 2002/83/EF forsikringsselskaber til at give forsikringstagere råd eller meddelelse om oplysningerne i Bilag III i det omhandlede direktiv?
 2.2.
 Er oplysningspligten ifølge Bilag III A a.11 i direktiv 2002/83/EF opfyldt i tilstrækkelig grad, hvis forsikringsselskabet oplyser om værdipapirernes identifikationsnummer (WKN), eller hvad indebærer »definition af andelene« med hensyn til opfyldelse af oplysningspligten? Der mindes om, at den medlemsstat, hvor forpligtelsen består, ikke af forsikringsselskaberne kan kræve yderligere oplysninger, jf. artikel 36, stk. 3, i direktiv 2002/83/EF.
 2.3.
 Er oplysningspligten ifølge Bilag III A a.12 i direktiv 2002/83/EF opfyldt i tilstrækkelig grad, hvis forsikringsselskabet oplyser om værdipapirernes identifikationsnummer (WKN), eller skal der gives mere detaljerede oplysninger? Der mindes om, at den medlemsstat, hvor forpligtelsen består, ikke af forsikringsselskaberne kan kræve yderligere oplysninger, jf. artikel 36, stk. 3, i direktiv 2002/83/EF.
 3)
 Er det ifølge artikel 36, stk. 1, i direktiv 2002/83/EF obligatorisk for forsikringsselskabet at afgive de oplysninger, der er nævnt i Bilag III A, eller er det tilstrækkeligt, hvis forsikringstageren modtager disse oplysninger af tredjemand, f.eks. en forsikringsmægler, jf. Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/92/EF af 9. december 2002 om forsikringsformidling?
 4)
 Kræves det ifølge direktiv 2002/83/EF, at medlemsstaterne gennemfører artikel 36 på en sådan måde, at forsikringstagerne erhverver et civilretligt krav over for forsikringsselskabet, der forpligter det til at meddele oplysninger ifølge Bilag III, eller er det tilstrækkeligt for gennemførelsen i national lov, at en misligholdelse af forpligtelsen til at meddele oplysninger ifølge direktivets Bilag III kun er omfattet af sanktioner pålagt af et tilsynsorgan, f.eks. en bøde, inddragelse af en tilladelse eller en anden lignende foranstaltning?


text:
15.7.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 165/6
 Domstolens dom (Store Afdeling) af 16. maj 2006 — Yvonne Watts, The Queen mod Bedford Primary Care Trust, Secretary of State for Health (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Court of Appeal (Civil Division) — Det Forenede Kongerige)
 (Sag C-372/04) (1)
 (Social sikring - statsfinansieret, nationalt sundhedssystem - udgifter afholdt til lægebehandling i en anden medlemsstat - artikel 48 EF til 50 EF og artikel 152, stk. 5, EF - artikel 22 i forordning (EØF) nr. 1408/71)
 (2006/C 165/11)
 Processprog: engelsk
 Den forelæggende ret
 Court of Appeal (Civil Division)
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Yvonne Watts, The Queen
 Sagsøgt: Bedford Primary Care Trust, Secretary of State for Health
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Court of Appeal (Civil Division) — fortolkning af artikel 48 EF, 49 EF, 50 EF, 55 EF og 152, stk. 5, EF, samt artikel 22 i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som ændret og ajourført ved Rådets forordning (EF) nr. 118/97 af 2. december 1996 (EFT L 28, s. 1), samt Rådets forordning (EØF) nr. 574/72 af 21. marts 1972 om gennemførelse af forordning nr. 1408/71, som ændret og ajourført ved forordning nr. 118/97 — betingelser for refusion af hospitalsudgifter, der er afholdt uden forudgående godkendelse i en anden medlemsstat end den medlemsstat, hvor den kompetente institution er beliggende
 Konklusion
 1)
 Artikel 22, stk. 2, andet afsnit, i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som ændret og ajourført ved Rådets forordning (EF) nr. 118/97 af 2. december 1996, skal fortolkes således, at den kompetente institution, for at have ret til at give afslag på den tilladelse, der er omhandlet i samme artikels stk. 1, litra c), nr. i), med den begrundelse, at der foreligger ventetid på hospitalsbehandling, skal godtgøre, at fristen ikke overskrider den rimelige frist, baseret på en objektiv, medicinsk vurdering af patientens lægelige behov, i lyset af alle de parametre, der kendetegner patientens sygdomstilstand på tidspunktet for indgivelsen af anmodningen, eller i givet fald på det tidspunkt, hvor anmodningen fornyes.
 2)
 Artikel 49 EF finder anvendelse i en situation, hvor en person, hvis helbredstilstand kræver hospitalsbehandling, rejser til en anden medlemsstat og dér modtager den pågældende behandling mod vederlag, uden at det er fornødent at tage stilling til, om den hospitalsbehandling, der udbydes inden for rammerne af den nationale sundhedstjeneste, som vedkommende er omfattet af, i sig selv udgør en tjenesteydelse som omhandlet i bestemmelserne om fri udveksling af tjenesteydelser.
 Artikel 49 EF skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for, at afholdelse af udgifterne til den påtænkte behandling på et hospital i en anden medlemsstat er betinget af en forhåndstilladelse fra den kompetente institution.
 Et afslag på forhåndstilladelse kan ikke alene begrundes med, at der er udarbejdet ventelister med henblik på planlægning og


text:
administration af udbuddet af hospitalsydelser, på baggrund af generelt fastsatte lægelige prioriteter, uden at der har været foretaget en objektiv, medicinsk vurdering af patientens sygdomstilstand, baggrunden for og den forventede udvikling af sygdommen, omfanget af patientens smerter og/eller arten af hans handicap på tidspunktet for anmodningen om tilladelse eller for fornyelse af anmodningen om tilladelse.
 Såfremt den frist, der fremgår af ventelisterne, viser sig at overskride den frist, der ud fra en objektiv, medicinsk vurdering af de nævnte omstændigheder er rimelig, må den kompetente institution ikke afslå at meddele den tilladelse, der er ansøgt om, med begrundelse i ventelisterne, i et angiveligt indgreb i den almindelige prioritetsrækkefølge, der er fastsat ud fra den hastende karakter af de sager, der skal behandles, i de vederlagsfri hospitalsbehandlinger, der ydes inden for rammerne af det pågældende nationale system, i forpligtelsen til at afse særlige økonomiske midler med henblik på afholdelse af udgifterne til den påtænkte behandling i en anden medlemsstat og/eller i en sammenligning af prisen for behandlingen med prisen for en tilsvarende behandling i den kompetente medlemsstat.
 3)
 Artikel 49 EF skal fortolkes således, at i tilfælde, hvor den kompetente medlemsstats lovgivning fastsætter vederlagsfri hospitalsbehandlinger inden for rammerne af den nationale sundhedstjeneste, og hvor lovgivningen i den medlemsstat, hvor en patient, der er omfattet af den nævnte tjeneste, har fået eller skulle have fået tilladelse til at modtage hospitalsbehandling på denne tjenestes bekostning, ikke indeholder bestemmelse om en fuldstændig afholdelse af udgifterne til behandlingen, skal den kompetente myndighed refundere patienten et beløb, der svarer til den eventuelle forskel mellem dels de objektivt opgjorte udgifter til en tilsvarende behandling på et hospital, der henhører under den pågældende tjeneste, i givet fald med et øverste loft svarende til de samlede udgifter, der er opkrævet for behandlingen i opholdsmedlemsstaten, dels det beløb, som sidstnævnte medlemsstats institution i henhold til artikel 22, stk. 1, litra c), nr. i), i forordning nr. 1408/71, som ændret og ajourført ved forordning nr. 118/97, skal afholde, på vegne af den kompetente institution, i henhold til denne medlemsstats lovgivning.
 Artikel 22, stk. 1, litra c), nr. i), i forordning nr. 1408/71 skal fortolkes således, at den ret, som den tildeler vedkommende patient, udelukkende vedrører udgifter til den behandling, som patienten har modtaget i opholdsmedlemsstaten, dvs. for så vidt angår naturalydelser ved hospitalsbehandling udgifter til egentlige lægelige ydelser og udgifter, der er uadskilleligt forbundet med vedkommendes ophold på hospitalet.
 Artikel 49 EF skal fortolkes således, at en patient, der har fået tilladelse til at rejse til en anden medlemsstat, for dér at modtage hospitalsbehandling, eller som har fået afslag på tilladelsen, hvilket afslag efterfølgende viser sig at være ugrundet, kun har ret til at kræve, at den kompetente institution afholder udgifter i forbindelse med grænseoverskridende rejser med henblik på lægebehandling, for så vidt som den kompetente medlemsstats lovgivning indeholder en forpligtelse for det nationale system om en tilsvarende afholdelse af udgifter som led i en behandling på et lokalt hospital, der er omfattet af denne ordning.
 4)
 Den kompetente myndigheds forpligtelse —


text:
såvel i henhold til artikel 22 i forordning nr. 1408/71, som ændret og ajourført ved forordning nr. 118/97, som i henhold til artikel 49 EF — til at give tilladelse til en patient, der er omfattet af en national sundhedstjeneste, på denne institutions bekostning at modtage hospitalsbehandling i en anden medlemsstat, såfremt ventetiden overskrider den frist, der ud fra en objektiv, medicinsk vurdering af patientens tilstand og lægelige behov er rimelig, er ikke i strid med artikel 152, stk. 5, EF.
 (1) EUT C 273 af 6.11.2004.


text:
8.12.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 379/25
 Sag anlagt den 5. oktober 2012 — ancotel mod KHIM — Acotel (ancotel.)
 (Sag T-443/12)
 2012/C 379/44
 Stævningen er affattet på tysk
 Parter
 Sagsøger: ancotel GmbH (Frankfurt am Main, Tyskland) (ved advokat H. Truelsen)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Acotel SpA (Rom, Italien)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 3. august 2012 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1895/2011-4 (ex R 1385/2008-1)) annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ansøger om EF-varemærket: ancotel GmbH
 Det omhandlede EF-varemærke: Figurmærket, der indeholder ordbestanddelen »ancotel«, for tjenesteydelser i klasse 35 og 38 — EF-varemærkeansøgning nr. 3 314 424
 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Acotel SpA
 Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Det nationale figurmærke og EF-figurmærket, der indeholder ordbestanddelen »ACOTEL«, for varer og tjenesteydelser i klasse 9 og 38
 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen taget delvist taget til følge
 Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 8, stk.1, litra b), i forordning nr. 207/2009.


text:
25.3.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 74/20
 Sag anlagt den 2. november 2005 — ARCHI.M.E.D. — E.S mod Kommissionen
 (sag T-396/05)
 (2006/C 74/40)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Architecture, Microclimat, Energies Douces — Europe et Sud SARL (ARCHI.M.E.D.-E.S) (Ganges, France) [ved avocats P.-P. Van Gehuchten, J. Sambon og P. Reyniers]
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgerens påstande
 —
 Kommissionens beslutning om modregning indeholdt i skrivelse af 5. oktober 2005 og meddelt sagsøgeren den 10. oktober 2005 annulleres.
 —
 Beslutningen om tilbagesøgning indeholdt i skrivelserne af 30. august 2005 og i debetnotaen af 23. august 2005 nr. 3240705638 og meddelt sagsøgeren den 2. september 2005 annulleres.
 —
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale sagens omkostninger i sin helhed.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgeren er medkontrahent til kontrakt BU 209-95, der blev indgået med Kommissionen efter det offentliggjorte udbud inden for rammerne af særprogrammet for forskning og teknologisk udvikling inden for ikke-nuklear energi (1), og som tilsigter gennemførelsen af et renoveringsprojekt med hensyn til en bygning i Lyon med anvendelse af sol- og bioklimatisk arkitektur. Under opfyldelse af sine kontraktmæssige forpligtelser tilsendte sagsøgeren den 12. december 2001 Kommissionen den endelige projektrapport. Kommissionen accepterede ikke denne rapport og meddelte den 5. juli 2002 en beslutning om tilbagesøgning af forskudsbetalinger, idet den nægtede at acceptere visse af sagsøgeren i rapporten opgjorte omkostninger. Hverken udveksling af skrivelser mellem parterne, afholdte møder eller en mæglers mellemkomst har kunnet føre til en mindelig løsning af tvisten.
 Ved anbefalet brev af 30. august 2005 tilsendte Kommissionen sagsøgeren en endelig beslutning om tilbagesøgning, som efterfulgte en debetnota af 23. august 2005. Ved et andet anbefalet brev af 5. oktober 2005 meddelte Kommissionen også sagsøgeren en beslutning, hvorved den nægtede sagsøgeren at foretage modregning i deres gensidige fordringer — dels Kommissionens fordringer mod sagsøgeren i forbindelse med den omhandlede kontrakt, dels sagsøgerens fordringer mod Kommissionen, som denne har inden for rammerne af en anden kontrakt. Det drejer sig om anfægtede beslutninger.
 Sagsøgeren har anfægtet beslutningerne og hovedsageligt påberåbt sig to anbringender.
 For det første har sagsøgeren gjort gældende, at Kommissionen med de anfægtede beslutninger har tilsidesat de udenretslige regler for at foretage modregning i gensidige fordringer. Sagsøgeren har gjort gældende, at en sådan modregning ikke er mulig, når fordringerne reguleres efter to forskellige retssystemer. Ifølge sagsøgeren udspringer de fordringer, som denne har mod Kommissionen, af fællesskabsretten, mens Kommissionens fordringer mod sagsøgeren reguleres efter fransk ret. Endvidere har sagsøgeren anført, at Kommissionen ikke har hjemmel til at foretage den modregning, som den gør gældende mod sagsøgeren, når de omhandlede fordringer endnu ikke er sikre, hvilket følger af adskillige anfægtelser fra sagsøgeren selv og af mæglingsproceduren, som endnu ikke har ført til noget resultat.
 Med det andet anbringende har sagsøgeren gjort gældende, at beslutningen om tilbagesøgning bør annulleres som følge af manglende begrundelse. Sagsøgeren mener, at Kommissionen aldrig har givet nogen tilfredsstillende forklaringer, navnlig ikke i forhold til sagsøgerens argumenter til støtte for den måde, hvorpå denne har opgjort sin fordring.
 (1) Programmet er vedtaget ved Rådets beslutning 94/806/EF


text:
24.7.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 190/1
 DOMSTOLENS DOM
 (Første Afdeling)
 af 10. juni 2004
 i sag C-87/02, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Italienske Republik (1)
 (Traktatbrud - miljø - direktiv 85/337/EØF - vurdering af visse offentlige eller private projekters indvirkning - »Lotto zero-projektet«)
 (2004/C 190/02)
 Processprog: italiensk
 I sag C-87/02, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægtigede: M. van Beek og R. Amorosi) mod Den Italienske Republik (befuldmægtiget: M. Massella Ducci Teri), angående en påstand om, at det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 4, stk. 2, i Rådets direktiv 85/337/EØF af 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet (EFT L 175, s. 40), idet regionen Abruzzo har undladt at kontrollere, om projektet vedrørende anlæggelsen af en ringvej uden om byen Teramo (Italien) (et projekt, der er kendt under navnet »Lotto zero — Variante, tra Teramo e Giulianova, alla strada statale SS 80«), der er et projekt, som henhører under bilag II til nævnte direktiv, skulle underkastes en vurdering af indvirkningen på miljøet i henhold til direktivets artikel 5 til 10, har Domstolen (Første Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, P. Jann, og dommerne A. Rosas (refererende dommer), A. La Pergola, R. Silva de Lapuerta og K. Lenaerts; generaladvokat: D. Ruiz-Jarabo Colomer; justitssekretær: R. Grass, den 10. juni 2004 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 1)
 Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 4, stk. 2, i Rådets direktiv 85/337/EØF af 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet, idet regionen Abruzzo har undladt at kontrollere, om projektet vedrørende anlæggelsen af en ringvej uden om byen Teramo (et projekt, der er kendt under navnet »Lotto zero — Variante, tra Teramo e Giulianova, alla strada statale SS 80«), der er et projekt, som henhører under bilag II til nævnte direktiv, skulle underkastes en vurdering af indvirkningen på miljøet efter direktivets artikel 5 til 10.
 2)
 Den Italienske Republik betaler sagens omkostninger.
 (1) EFT C 109 af 4.5.2002.


text:
25.6.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 186/10
 Domstolens kendelse (Sjette Afdeling) af 18. marts 2011 — xx mod xx (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana — Spanien)
 (Sag C-273/10) (1)
 (Artikel 104, stk. 3 i procesreglementet - socialpolitik - direktiv 1999/70/EF - § 4 i rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse - tidsbegrænsede ansættelseskontrakter i den offentlige sektor - ret til treårige anciennitetsstillæg - princippet om forbud mod forskelsbehandling)
 2011/C 186/16
 Processprog: spansk
 Den forelæggende ret
 Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: David Montoya Medina
 Sagsøgt: Fondo de Garantia Salarial, Universidad de Alicante
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana (Spanien) — fortolkning af bilaget, § 4, nr. 4, i Rådets direktiv 1999/70/EF af 28. juni 1999 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP (EFT L 175, s. 43) — ansættelsesaftaler for universitetslektorer og forskere, der indgås med offentlige universiteter — udelukkelse af visse privilegier for tidsbegrænsede kontrakter
 Konklusion
 § 4, nr. 1 i rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der blev indgået den 18.marts 1999, og som er indeholdt i bilaget til Rådets direktiv 1999/70/EF af 28. juni 1999 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning, der uden objektiv begrundelse forbeholder retten til at oppebære anciennitetstillæg til kontraktansatte professorer og udelukker adjungerede professorer herfra, når disse to kategorier af arbejdstagere i relation til modtagelsen af et sådant tillæg befinder sig i sammenlignelige situationer.
 (1) EUT C 221 af 14.8.2010.


text:
14.12.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 367/32
 Sag anlagt den 7. oktober 2013 — Vakoma mod KHIM — VACOM (VAKOMA)
 (Sag T-535/13)
 2013/C 367/57
 Stævningen er affattet på tysk
 Parter
 Sagsøger: Vakoma GmbH (Magdeburg, Tyskland) (ved advokat P. Kazzer)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: VACOM Vakuum Komponenten & Messtechnik GmbH (Jena, Tyskland)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 1. august 2013 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 0908/2012-1), der blev meddelt den 6. august 2013, annulleres, ligesom afgørelse truffet den 12. marts 2013 af indsigelsesafdelingen ved Harmoniseringskontoret vedrørende indsigelse nr. B1 833 915 annulleres som ugrundet.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ansøger om EF-varemærket: Vakoma GmbH
 Det omhandlede EF-varemærke: Figurmærket »VAKOMA« for varer og tjenesteydelser i klasse 7, 40 og 42 — EF-varemærkeansøgning nr. 9 437 963
 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: VACOM Vakuum Komponenten & Messtechnik GmbH
 Det påberåbte varemærke eller tegn: EF-ordmærket »VACOM« for varer i klasse 7, 9 og 42
 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen taget til følge
 Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009.


text:
8.3.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 64/37
 Kendelse afsagt af Retten i Første Instans den 7. januar 2008 — Marmara Import-Export mod KHIM — Marmara Zeytin Tarim Satis (marmara)
 (Sag T-403/03) (1)
 (EF-varemærker - indsigelse - tilbagetagelse af indsigelsen - ufornødent at træffe afgørelse)
 (2008/C 64/60)
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Marmara Import-Export GmbH (Düsseldorf, Tyskland) (ved avocats A. von Arnswaldt og G. Rother)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (ved J. Weberndorfer, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret og intervenient ved Retten: Marmara Zeytin Tarim Satis Kooperatifleri Birligi (Bursa, Tyrkiet) (ved avocat A. Andorfer-Erhard)
 Sagens genstand
 Sag anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 1. oktober 2003 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) i sag R 515/2002-1 vedrørende en indsigelsessag mellem Marmara Import-Export GmbH og Marmara Zeytin Tarim Satis Kooperatifleri Birligi.
 Konklusion
 1.
 Det er ikke længere fornødent at træffe afgørelse i sagen.
 2.
 Sagsøgeren og intervenienten bærer deres egne omkostninger samt hver halvdelen af Harmoniseringskontorets omkostninger.
 (1) EUT C 71 af 20.3.2004.


text:
24 . 8 . 96 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr . C 247/ 11
 3 ) Såfremt det andet spørgsmål besvares bekræftende, Slettelse af sag C-3 06/95 ( x )
 ønskes det oplyst, om fællesskabsretten er forenelig med ( 96/C 247/21 )
 en national retsforskrift, hvorefter en søgsmålsfrist ( til
 skade for en borger fra en medlemsstat, som med
 henblik på at opnå tilbagebetaling af et gebyr erlagt med
 Ved kendelse af 29 . april 1996 har præsidenten for De
 urette påberåber sig bestemmelser i et direktiv ) begyn
 Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag
 der at løbe, inden direktivet er blevet korrekt gennem
 ført i national ret . C-306/95 , Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 mod Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nord
 ( ] ) Sml . 1993 I, s . 1915 . irland, skal slettes af registret.
 ( 2 ) EFT nr. L 249 af 3 . 10 . 1969 , s . 25 .
 (M EFT nr . C 299 af 11 . 11 . 1995 .
 RETTEN I FØRSTE INSTANS
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 den 5 . juni 1996 den 6. juni 1996
 i sag T-398/94, Kahn Scheepvaart BV mod Kommissionen i sag T-262/94, Jean Baiwir mod Kommissionen for De
 for De Europæiske Fællesskaber (') Europæiske Fællesskaber ( 1 )
 (Statsstøtte — skibsbygning — generel støtteordning — (Tjenestemænd — ulovlighedsindsigelse — overensstem
 annullationssøgsmål — formaliteten) melse mellem klagen og stævningen — ny beregningsmetode
 ( 96/C 247/22 ) for karriereforløb i kategori B, C og D i Kommissionen —
 liste over tjenestemænd, der anses for de bedst egnede til at
 blive forfremmet — vedtægtens artikel 5, stk. 3, og
 artikel 45 — princippet om ligebehandling — åbenbar
 (Processprog: engelsk) fejlbedømmelse afde faktiske og retlige omstændigheder —
 erstatningssøgsmål)
 ( 96/C 247/23 )
 I sag T-398/94, Kahn Scheepvaart BV, Rotterdam, ved
 advokat Thomas Jestaedt, Düsseldorf, og advokat Tom R.
 Ottervanger, Rotterdam, og med valgt adresse i Luxem
 bourg hos advokat Carlos Zeyen, 67, rue Ermesinde, mod
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ( befuld (Processprog: fransk)
 mægtigede: Paul Nemitz og Jean-Paul Keppenne ), angående
 en påstand om annullation af Kommissionens beslutning af
 25 . oktober 1994 om for året 1994 at godkende en tysk
 støtteordning for skibsbygningsindustrien, har Retten
 (Tredje Udvidede Afdeling ), sammensat af afdelingsforman I sag T-262/94, Jean Baiwir, der er tjenestemand i Kommis
 den, C. P. Briët, og dommerne B. Vesterdorf, P. Lindh, A. sionen for De Europæiske Fællesskaber og har bopæl i
 Potocki og J. D. Cooke; justitssekretær : fuldmægtig J. Court-Saint-Étienne (Belgien), ved advokat Georges Van
 Palacio Gonzålez, den 5 . juni 1996 afsagt dom, hvis dersanden, Bruxelles, og med valgt adresse i Luxembourg
 konklusion lyder således: hos Fiduciaire Myson SARL, 1 , rue Glesener, mod Kom
 missionen for De Europæiske Fællesskaber ( befuldmægti
 gede : Joseph Griesmar og derefter Julian Currall , bistået af
 1 ) Sagen afvises. advokat Denis Waelbroek ) angående en påstand om, dels at
 listen for 1993 over de


text:
tjenestemænd, der anses for de bedst
 egnede til at blive forfremmet til lønklasse B4 annulleres, for
 2 ) Sagsøgeren betaler sagens omkostninger. så vidt sagsøgeren ikke er opført herpå, og dels at
 sagsøgerens hidtidige karriereforløb rekonstrueres, idet han
 indplaceres i lønklasse B4/2 fra 1 . januar 1993 , samt at han
 (M EFT nr. C 400 af 31 . 12 . 1994 . tilkendes erstatning for den ikke-økonomiske skade, han
 har lidt, har Retten ( Fjerde Afdeling ), sammensat af
 afdelingsformanden, K. Lenaerts, og dommerne P. Lindh og
 J. D. Cooke; justitssekretær: ekspeditionssekretær B. Pastor,
 den 6 . juni 1996 afsagt dom, hvis konklusion lyder
 således :


text:
1.2.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 31/10
 Sag anlagt den 1. oktober 2013 — Société européenne des chaux et liants mod ECHA
 (Sag T-540/13)
 2014/C 31/18
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Société européenne des chaux et liants (Bourgoin-Jallieu, Frankrig) (ved advokat J. Dezarnaud)
 Sagsøgt: Det Europæiske Kemikalieagentur (ECHA)
 Sagsøgerens påstand
 —
 Selskabet ECL’s anmodning om fuldstændig fritagelse for den administrationsafgift, som selskabet er blevet meddelt, imødekommes.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgeren har nedlagt påstand om fritagelse for den administrationsafgift, som er pålagt ved ECHA’s afgørelse SME (2013) 1665 af 21. maj 2013, der fastslår, at sagsøgeren ikke opfylder betingelserne for at opnå en fritagelse for afgiften for små virksomheder som følge af den berigtigelse, som sagsøgeren indgav efter, at Det Europæiske Kemikalieagentur indledte proceduren for verifikation af virksomhedens størrelse.
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat en række klagepunkter vedrørende:
 —
 den omstændighed, at den iværksatte sanktion er uforholdsmæssig i forhold til den fejl, selskabet kan bebrejdes
 —
 den omstændighed, at selskabet har berigtiget sin erklæring ved første henvendelse ved en enkelt forespørgsel fra ECHA
 —
 den omstændighed, at det er undskyldeligt, at selskabet har fejlfortolket et yderst teknisk dossier, der er udarbejdet på et for selskabet fremmed sprog
 —
 den omstændighed, at en automatisk sanktion er misvisende.


text:
1.9.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 292/13
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Curtea de Apel Alba Iulia (Rumænien) den 26. maj 2014 — Eugenia Florescu m.fl. mod Casa Judeţeană de Pensii Sibiu m.fl.
 (Sag C-258/14)
 2014/C 292/18
 Processprog: rumænsk
 Den forelæggende ret
 Curtea de Apel Alba Iulia
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Ioan Poiană, Cosmina Diaconu (i egenskab af arving til Mircea Bădilă), Anca Vidrighin (i egenskab af arving til Mircea Bădilă) og Eugenia Elena Bădilă (i egenskab af arving til Mircea Bădilă)
 Sagsøgt: Casa Judeţeană de Pensii Sibiu, Casa Națională de Pensii și alte Drepturi de Asigurări Sociale, Ministerul Muncii, Familiei și Protecției Sociale, Statul român prin Ministerul Finanțelor Publice og Ministerul Finanțelor Publice prin D.G.F.P. Sibiu
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Kan et memorandum såsom Aftalememorandum mellem Det Europæiske Fællesskab og Rumænien af 23. juni 2009, offentliggjort i Monitorul Oficial al României den 1. juli 2009, nr. 455, anses for at være en retsakt, en beslutning, en meddelelse osv., som ifølge Domstolens praksis (dom af 3.2.1976, 59/75, Flavia Manghera, og af 20.3.1997, C-57/95, Frankrig mod Kommissionen) har juridisk værdi og kan fortolkes af Den Europæiske Unions Domstol?
 2)
 I bekræftende fald, skal Aftalememorandum mellem Det Europæiske Fællesskab og Rumænien af 23. juni 2009, offentliggjort i Monitorul Oficial al României den 1. juli 2009, nr. 455, da fortolkes således, at Europa-Kommissionen — med henblik på at afbøde konsekvenserne af finanskrisen gennem reduktion af personaleomkostningerne — lovligt må pålægge vedtagelsen af en national lov, som fratager en person retten til bidragspligtig pension, der er optjent gennem mere end 30 år, og som er fastlagt lovligt og oppebåret inden lovens indførelse, fordi personen oppebærer løn for en anden aktivitet udøvet i kraft af en anden arbejdskontrakt end den, ifølge hvilken personen er pensioneret?
 3)
 Skal Aftalememorandum mellem Det Europæiske Fællesskab og Rumænien af 23. juni 2009 fortolkes således, at Europa-Kommissionen — med henblik på at afbøde konsekvenserne af finanskrisen — lovligt må pålægge vedtagelsen af en national lov, hvorefter en person fuldstændigt og tidsubegrænset fratages retten til bidragspligtig pension, der er optjent gennem mere end 30 år, og som er fastlagt lovligt og oppebåret inden lovens indførelse, fordi personen oppebærer løn for en anden aktivitet udøvet i kraft af en anden arbejdskontrakt end den, ifølge hvilken personen er pensioneret?
 4)
 Skal memorandummet in integrum, og især punkt 5, litra d), om omorganisering og forbedring af den offentlige forvaltnings effektivitet, fortolkes således, at Europa-Kommissionen — med henblik på at afbøde konsekvenserne af finanskrisen — lovligt har pålagt vedtagelsen af en national lov, hvorefter pensionerede offentlige funktionærer ikke må kumulere pension med løn?
 5)
 Kan artikel 17, 20, 21 og 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, artikel 6 i traktaten om Den Europæiske Union (TEU), artikel 110 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF), retssikkerhedsprincippet som fastlagt i EU-retten og Den Europæiske Unions Domstols praksis fortolkes således, at de er til hinder for en bestemmelse, såsom artikel 21, stk. 2, i lov nr. 554/2004, ifølge hvilken alene nationale retsafgørelser på


text:
forvaltningsrettens område kan genoptages i tilfælde af tilsidesættelse af princippet om EU-rettens forrang, hvorimod nationale retsafgørelser på andre områder (det civil-, straffe- og handelsretlige område) i tilfælde af tilsidesættelse af samme princip om EU-rettens forrang ikke kan genoptages?
 6)
 Er artikel 6 TEU til hinder for en lovgivning i en medlemsstat, hvorefter udbetaling af pension til retsembedsmænd fastlagt på grundlag af deres indbetalinger gennem mere end 30 års ansættelse inden for retsvæsenet er betinget af ophøret af deres arbejdskontrakt som universitetslærer i jura?
 7)
 Er artikel 6 TEU, artikel 17, stk. 1, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og Den Europæiske Unions Domstols praksis til hinder for bestemmelser, som fratager den berettigede retten til pension, selv om denne pension er fastlagt på grundlag af indbetalinger gennem mere end 30 år, mens retsembedsmændene for deres aktivitet som universitetslærer særskilt har indbetalt og fortsat indbetaler til pension?
 8)
 Er artikel 6 TEU, bestemmelserne i artikel 2, stk. 2, litra b), i direktiv 2000/78 (1) om ligebehandling af alle uanset race eller etnisk oprindelse og Den Europæiske Unions Domstols praksis til hinder for en dom afsagt af forfatningsdomstolen i en medlemsstat, som — i forbindelse med vurdering af, om en lov er forenelig med forfatningen — fastslår, at alene personer udnævnt i kraft af et mandat har ret til at kumulere pension med løn, hvorimod denne ret ikke tilkendes retsembedsmænd, der således ikke må oppebære pension fastlagt på grundlag af individuelle indbetalinger gennem mere end 30 år, fordi de sidstnævnte har fortsat deres undervisningsaktivitet som universitetslærer i jura?
 9)
 Er artikel 6 TEU og Den Europæiske Unions Domstols praksis til hinder for bestemmelser, hvorefter udbetaling af retsembedsmændenes pension fastlagt på grundlag af indbetalinger gennem mere end 30 år er tidsubegrænset betinget af ophøret som universitetslærer?
 10)
 Er artikel 6 TEU og Den Europæiske Unions Domstols praksis til hinder for bestemmelser, som påvirker den rimelige balance mellem beskyttelse af personers ejendom og det almene hensyn, idet kun en bestemt kategori af personer tvinges til at miste retten til retsembedsmændenes pension, fordi de er ansat som universitetslærere?
 (1) Rådets direktiv 2000/78/EF af 27.11.2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv (EFT L 303, s. 16).


text:
4.4.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 82/27
 Sag anlagt den 6. januar 2009 — Dredging International og Ondernemingen Jan de Nul mod EMSA
 (Sag T-8/09)
 (2009/C 82/48)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøgere: Dredging International NV (Zwijndrecht, Belgien) og Ondernemingen Jan de Nul NV (Hofstade-Aalst, Belgien) (ved lawyer R. Martens)
 Sagsøgt: Det Europæiske Søfartssikkerhedsagentur (EMSA)
 Sagsøgernes påstande
 —
 EMSA's afgørelse om ikke at antage buddet fra Joint Venture Oil Combat (JVOC), som udgøres af sagsøgerne, og om at tildele kontrakten til den valgte bydende, annulleres.
 —
 Det fastslås, at den kontrakt, der blev indgået mellem EMSA og den valgte bydende i henhold til udbudsproceduren EMSA/NEG/3/2008, er ugyldig.
 —
 Der træffes bestemmelse om betaling af erstatning for det tab, som JVOC har lidt som følge af den anfægtede afgørelse, foreløbigt fastsat til 725 500 EUR, som forhøjes med morarenter beregnet fra datoen for anlæggelsen af dette søgsmål.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder JVOC's udgifter til juridisk bistand.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 I den foreliggende sag har sagsøgerne nedlagt påstand om annullation af sagsøgtes afgørelse om ikke at vælge sagsøgernes bud som svar på udbudsproceduren EMSA/NEG/3/2008 (del nr. 2: Nordsøen) vedrørende tjenesteydelseskontrakter om beredskabsfartøj[er] (1) til olieopsamling og om at tildele kontrakten til den valgte bydende. Sagsøgerne har endvidere nedlagt påstand erstatning for de tab, som sagsøgerne angiveligt har lidt som følge af udbudsproceduren.
 Sagsøgerne har gjort fire anbringender gældende til støtte for søgsmålet.
 Sagsøgerne har for det første gjort gældende, at sagsøgte ved at afvise at give sagsøgerne de oplysninger, som de har anmodet om, vedrørende begrundelsen for, at deres bud ikke blev antaget, og om de kvaliteter og relative fordele, der kendetegner den valgte bydende, tilsidesatte forordningens (2) artikel 135, stk. 2, artikel 253 EF og de væsentlige formforskrifter om begrundelsespligt og retten til forsvar. Sagsøgerne har endvidere gjort gældende, at sagsøgte undlod at suspendere indgåelsen af kontrakten med den valgte bydende, mens sagsøgtes udveksling af relevante oplysninger med sagsøgerne fandt sted, hvorved sagsøgte tilsidesatte finansforordningens (3) artikel 105, stk. 2, og artikel 158a, stk. 1, i Kommissionens forordning nr. 2342/2002 (4).
 Sagsøgerne har for det andet gjort gældende, at sagsøgte foretog åbenbare urigtige skøn ved bedømmelsen af den valgte bydendes bud, hvorved sagsøgte tilsidesatte ligebehandlingsprincippet og princippet om forbud mod forskelsbehandling i finansforordningens artikel 89.
 Sagsøgerne har for det tredje anført, at sagsøgeren foretog flere urigtige skøn ved sin afgørelse om ikke at antage sagsøgernes bud under henvisning til, at sagsøgernes bud ikke overholdt udbudsspecifikationernes artikel 12.2, uden at undersøge sagsøgernes argumenter nærmere. Sagsøgte tilsidesatte derfor ifølge sagsøgerne proportionalitetsprincippet, ligebehandlingsprincippet og princippet om forbud mod forskelsbehandling i finansforordningens artikel 89, stk. 1.
 Sagsøgerne har for det fjerde gjort gældende, at sagsøgtes fortolkning af udbudsspecifikationernes artikel 12.2 indebærer, at budgetloftet er åbenbart urimeligt og gør det umuligt for andre bud at opfylde kravene.
 (1) EUT 2008/S 48-065631.
 (2) Det Europæiske Agentur for Søfartssikkerheds forordning af 9.12.2003 om gennemførelsesbestemmelser til finansforordningen, der finder anvendelse på Det Europæiske Agentur for Søfartssikkerheds budget, der blev vedtaget af bestyrelsen den 3.7.2003.
 (3)


text:
28.3.98 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende C 94/15
 Ð meddelelsens punkt 2 i strid med EF-traktatens erhvervsdrivende, som er bosat i Frankrig, men arbej-
 artikel 73 B og Rådets direktiv 88/361/EéF, idet der der i en anden medlemsstat.
 stilles krav om en lùbetid på mindst to år for uden-
 landske kreditinstitutters vñrdipapiremissioner på det Ð Den Franske Republik tilpligtes at betale sagens
 tyske marked, og det herved gùres vanskeligere for omkostninger.
 sådanne kreditinstitutter at foretage emissioner end for
 tyske kreditinstitutter. Sùgsmålsgrunde og vñsentligste argumenter:
 CRDS (contribution pour le remboursement de la dette
 I modsñtning til, hvad forbundsregeringen har gjort gñl-
 sociale Ð bidrag til dñkning af underskuddet af de sociale
 dende, kan restriktioner for de frie kapitalbevñgelser
 sikringsordninger) blev indfùrt ved bekendtgùrelse nr. 96-
 ifùlge systematikken i artikel 73 B ff. og ordlyden af
 50 af 24. januar 1996, og provenuet overfùres til den
 artikel 109 E, stk. 2, litra a), fùrste led, i hvert fald ikke
 Caisse d'amortissement de la dette sociale, der blev opret-
 begrundes med valutapolitiske krav fra medlemsstaternes
 tet i henhold til den nñvnte bekendtgùrelse. Fysiske perso-
 side. De i meddelelsen opstillede restriktioner er under alle
 ner, som i henhold til de franske skattebestemmelser
 omstñndigheder i strid med proportionalitetsprincippet,
 betragtes som hjemmehùrende i Frankrig, skal betale
 fordi der Ð som en lang rñkke andre medlemsstaters
 CRDS, bl.a. af deres erhvervsindtñgter og indkomstsurro-
 eksempel viser Ð også kan fùres kontrol med pengemñng-
 gater. Skattepligtige personer, der er hjemmehùrende i
 den, uden at der opstilles restriktioner for de frie kapital-
 Frankrig, men hvis erhvervsindtñgter eller indkomstsurro-
 bevñgelser.
 gater hidrùrer fra en anden medlemsstat, er således omfat-
 tet af bestemmelserne om CRDS.
 I modsñtning til, hvad forbundsregeringen har gjort gñl-
 dende, angår bestemmelser, hvorefter der kun over for Da formålet med CRDS er at bidrage til finansieringen af
 indenlandske banker stilles mindstereservekrav for obliga- alle sikringsgrenene under den almindelige sociale sikrings-
 tioner, der udelukkende emitteres i indlandet, kun rent ordning i Frankrig, er der tale om et bidrag til social sik-
 indenlandske forhold. Der er således ikke tale om en dis- ring, der er omfattet af anvendelsesområdet for forordning
 krimination, der er fñllesskabsretligt relevant. (EéF) nr. 1408/71.
 (1) Rådets direktiv 88/361/EéF af 24. juni 1988 om gennem- Opkrñvningen af CRDS af erhvervsindtñgter og ind-
 fùrelse af traktatens artikel 67 (EFT L 178 af 8.7.1988, s. 5). komstsurrogater for personer, der er bosat i Frankrig, men
 (2) Rådets andet direktiv 89/646/EéF af 15. december 1989 om som arbejder i en anden medlemsstat, som f.eks. grñnsear-
 samordning af lovgivningen om adgang til at optage og udùve bejdere, er i strid med regelen om, at kun eÂn lovgivning
 virksomhed som kreditinstitut og om ñndring af direktiv 77/ finder anvendelse, idet CRDS, som skal finansiere de soci-
 780/EéF (EFT L 386 af 30.12.1989, s. 1). ale sikringsordninger, opkrñves af indtñgter, for hvilke der
 (3) »Erklärung der Deutschen Bundesbank zu DM-Emissionen« af allerede i beskñftigelsesstaten, der i henhold til artikel 13 i
 3. juli 1992.
 forordning (EéF) nr. 1408/71 er den eneste stat, der


text:
er
 kompetent med hensyn til social sikring, allerede er
 opkrñvet samtlige sociale bidrag.
 Den omstñndighed, at CRDS opkrñves af sådanne ind-
 tñgter, for hvilke der allerede er opkrñvet sociale bidrag i
 Sag anlagt den 12. februar 1998 af Kommissionen for De beskñftigelsesstaten, er uforenelig med ovennñvnte forord-
 Europñiske Fñllesskaber mod Den Franske Republik ning og er en hindring for udùvelsen af de grundlñggende
 friheder, der er sikret ved EF-traktatens artikel 48 og 52.
 (Sag C-34/98)
 (98/C 94/31) (1) Rådets forordning (EéF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om
 anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere,
 selvstñndige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der
 flytter inden for Fñllesskabet (EFT 1971 II, s. 366).
 Ved De Europñiske Fñllesskabers Domstol er der den
 12. februar 1998 anlagt sag mod Den Franske Republik af
 Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber ved juri-
 disk konsulent Peter Hillenkamp og HeÂleÁne Michard,
 Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmñgtigede,
 og med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de
 la Cruz, Wagner-Centret, Kirchberg. Slettelse af sag C-72/97 (1)
 (98/C 94/32)
 Kommissionen har nedlagt fùlgende påstande:
 Ved kendelse af 18. november 1997 har prñsidenten for
 De Europñiske Fñllesskabers Domstol besluttet, at sag
 Ð Det fastslås, at Den Franske Republik har tilsidesat C-72/97, Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber
 sine forpligtelser i henhold til EF-traktatens artikel 48 mod Kongeriget Spanien, skal slettes af registret.
 og 52 og artikel 13 i forordning (EéF) nr. 1408/71 (1),
 idet den opkrñver CRDS (contribution pour le rem- (1) EFT C 108 af 5.4.1997.
 boursement de la dette sociale) af erhvervsindtñgter og
 indkomstsurrogater for arbejdstagere og selvstñndige


text:
20.4.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 114/24
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Finanzgericht Hamburg (Tyskland) den 15. januar 2013 — Simon, Evers, & Co GmbH mod Hauptzollamt Hamburg-Hafen
 (Sag C-21/13)
 2013/C 114/37
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Finanzgericht Hamburg
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Simon, Evers, & Co GmbH
 Sagsøgt: Hauptzollamt Hamburg-Hafen
 Præjudicielt spørgsmål
 Er Rådets forordning (EF) nr. 499/2009 af 11. juni 2009 om udvidelse af den endelige antidumpingtold på importen af håndbetjente palletrucks og væsentlige dele dertil med oprindelse i Folkerepublikken Kina, som indførtes ved forordning (EF) nr. 1174/2005, til at omfatte importen af samme vare afsendt fra Thailand, uanset om varen er angivet med oprindelse i Thailand eller ej (1) ugyldig, fordi Kommissionen i strid med de krav, der i henhold til artikel 13 i Rådets forordning (EF) nr. 384/96 af 22. december 1995 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (2) gælder for konstatering af en omgåelse af antidumpingtoldforanstaltningerne, har antaget, at der foreligger en omgåelse, allerede fordi de tilsvarende udførsler fra Thailand er steget signifikant efter foranstaltningernes indførelse, selv om Kommissionen under henvisning til manglende samarbejde fra thailandske eksportørers side ikke har foretaget yderligere konkrete konstateringer?
 (1) EUT L 151, s. 1.
 (2) EFT L 56, s. 1.


text:
16.4.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 93/9
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom afsagt den 24. januar 2005 af Tribunal de prémiere instance de Liège (Belgien) i sagen Air Liquide Industries Belgium SA mod Province de Liège
 (Sag C-41/05)
 (2005/C 93/16)
 Processprog: fransk
 Ved dom afsagt den 24. januar 2005, indgået til Domstolens Justitskontor den 3. februar 2005, har Tribunal de prémiere instance de Liège (Belgien) i sagen Air Liquide Industries Belgium SA mod Province de Liège, forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 1)
 Skal fritagelsen for en provinsafgift på motorkraft, der kun omfatter motorer, som benyttes i anlæg for naturgas, men ikke motorer, som benyttes for andre industrigasser, betragtes som statsstøtte i henhold til artikel 87 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab?
 2)
 Såfremt førnævnte spørgsmål besvares bekræftende, skal den nationale domstol, for hvilken der er anlagt sag af en afgiftspligtig, som ikke har været fritaget for provinsafgiften på motorkraft, da dømme den offentlige myndighed, som har opkrævet afgiften, til at tilbagebetale den til den afgiftspligtige, hvis den konstaterer, at det retligt eller faktisk ikke er muligt for den offentlige myndighed, som har opkrævet afgiften, at indkræve den fra den skattepligtige, som har været fritaget for afgiften på motorkraft?
 3)
 Skal en afgift på motorkraft, der påhviler motorer, der benyttes ved transport af industrigas, som sker gennem rør under meget højt tryk, hvilket nødvendiggør anvendelse af kompressionsanlæg, betragtes som en afgift med tilsvarende virkning, som er forbudt efter artikel 25 ff. i den konsoliderede udgave af traktaten, såfremt det faktisk fremgår, at den opkræves af en provins eller en kommune i tilfælde af transport af industrigas uden for provinsens eller kommunens grænser, hvorimod transport af naturgas under de samme betingelser er fritaget for en sådan afgift?
 4)
 Skal en afgift på motorkraft, der påhviler motorer, der benyttes ved transport af naturgas, som sker gennem rør under meget højt tryk, hvilket nødvendiggør anvendelse af kompressionsanlæg, betragtes som en intern afgiftsforanstaltning, som ikke er tilladt i henhold til artikel 90 ff. EF, hvis det fremgår, at transport af naturgas er fritaget for denne afgift?
 5)
 Kan den afgiftspligtige, der har betalt afgiften på motorkraft, såfremt de foregående spørgsmål besvares bekræftende, anmode om tilbagebetaling af denne fra den 16. juli 1992, datoen for afsigelsen af Legros m.fl.-dommen?


text:
12.1.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 9/23
 Domstolens kendelse (Første Afdeling) af 4. oktober 2012 — Pelckmans Turnhout NV mod Walter Van Gastel Balen NV, Walter Van Gastel NV, Walter Van Gastel Schoten NV og Walter Van Gastel Lifestyle NV (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Rechtbank van koophandel te Antwerpen — Belgien)
 (Sag C-559/11) (1)
 (Procesreglementets artikel 92, stk. 1, artikel 103, stk. 1, og artikel 104, stk. 3, første afsnit - direktiv 2005/29/EF - urimelig handelspraksis - national lovgivning der forbyder en forretning at holde åbent syv dage om ugen)
 2013/C 9/38
 Processprog: nederlandsk
 Den forelæggende ret
 Rechtbank van koophandel te Antwerpen
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Pelckmans Turnhout NV
 Sagsøgte: Walter Van Gastel Balen NV, Walter Van Gastel NV, Walter Van Gastel Schoten NV og Walter Van Gastel Lifestyle NV
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Rechtbank van koophandel te Antwerpen — fortolkning af artikel 34, 35, 49 og 56 TEUF og af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/29/EF af 11. maj 2005 om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked og om ændring af direktiv 84/450/EØF, direktiv 97/7/EF, direktiv 98/27/EF og direktiv 2002/65/EF og forordning (EF) nr. 2006/2004 (»direktivet om urimelig handelspraksis«) (EUT L 149, s. 22) — begrebet virksomheders handelspraksis over for forbrugerne — en forretning holder åbent syv dage om ugen og reklamere herom.
 Konklusion
 Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/29/EF af 11. maj 2005 om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked og om ændring af direktiv 84/450/EØF, direktiv 97/7/EF, direktiv 98/27/EF, direktiv 2002/65/EF og forordning (EF) nr. 2006/2004 (»direktivet om urimelig handelspraksis«) skal fortolkes således, at det ikke finder anvendelse på en national lovgivning, som den i hovedsagen omhandlede, som ikke forfølger forbrugerbeskyttelsesformål.
 (1) EUT C 32 af 4.2.2012.


text:
31.7.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 249/30
 Sag anlagt den 15. maj 2017 — Optile mod Kommissionen
 (Sag T-309/17)
 (2017/C 249/46)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Organisation professionnelle des transports d’Ile de France (Optile) (Paris, Frankrig) (ved advokaterne F. Thiriez og M. Dangibeaud)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Principalt annulleres artikel 1 i Europa-Kommissionens afgørelse af 2. februar 2017 SA.26763 vedrørende angivelig støtte til kollektive transportvirksomheder tildelt af regionen Ile-de-France delvist, men alene for så vidt som det deri fastslås, at Ile-de-Frances støtteordning, der var gældende mellem 1979 og 2008, udgør ny støtte, som blev »iværksat retsstridigt«.
 —
 Subsidiært annulleres artikel 1 i Europa-Kommissionens afgørelse af 2. februar 2017 SA.26763 vedrørende angivelig støtte til kollektive transportvirksomheder tildelt af regionen Ile-de-France delvist, for så vidt som det deri fastslås, at den støtteordning, som regionen Ile-de-France iværksatte mellem maj 1994 og den 25. november 2008, blev »iværksat retsstridigt«.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat to anbringender.
 1.
 Første anbringende om, at Kommissionens afgørelse af 2. februar 2017 om støtteordning SA.26763 2014/C (ex 2012/NN), som Frankrig har gennemført til fordel for virksomheder inden for bustransport i regionen Île-de-France (C (2017) 439 final) (herefter »den anfægtede afgørelse«), fastslog, at de undersøgte regler udgjorde ny støtte. Sagsøgeren har i denne forbindelse fremsat følgende klagepunkter:
 —
 Tilsidesættelse af artikel 1, litra b), nr. i), i Rådets forordning (EU) 2015/1589 af 13. juli 2015 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af artikel 108 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (EUT 2015, L 248, s. 9) (herefter »forordning nr. 2015/1589«), idet retsgrundlaget for den undersøgte ordning er ældre end Romtraktaten.
 —
 Utilstrækkelig begrundelse i medfør af artikel 1, litra b), nr. v), i forordning nr. 2015/1589.
 —
 En retlig og faktisk fejl vedrørende den for liberaliseringen af markedet fastsatte dato.
 2.
 Andet anbringende om, at den anfægtede afgørelse kvalificerer reglerne som ny støtte for perioden 1994-1998. Sagsøgeren har som led heri gjort følgende gældende:
 —
 Tilsidesættelse af parternes processuelle rettigheder samt af retssikkerhedsprincippet og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, idet Kommissionen har udvidet sin undersøgelse ud over de ved dens beslutning om at indlede proceduren fastsatte rammer.
 —
 Tilsidesættelse af artikel 17 i forordning nr. 2015/1589, for så vidt som Kommissionen fandt, at forældelsen blev afbrudt af en enkeltpersons indgivelse af en begæring om ophævelse.


text:
29.1.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 30/65
 Sag anlagt den 22. oktober 2010 — Bömcke mod EIB
 (Sag F-105/10)
 ()
 2011/C 30/127
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Eberhard Bömcke (Athus, Belgien) (ved advokat D. Lagasse)
 Sagsøgt: Den Europæiske Investeringsbank (EIB)
 Søgsmålets genstand og beskrivelse af tvisten
 Annullation af den af chefen for EIB’s personaleafdeling trufne afgørelse, hvorved det bekræftes, at sagsøgerens fuldmagt som personalerepræsentant er udløbet, og en påstand om erstatning.
 Sagsøgerens påstande
 —
 Annullation af den af chefen for EIB’s personaleafdeling trufne afgørelse, der blev meddelt sagsøgeren ved brev af 12. oktober 2010, som blev modtaget den 15. oktober 2010.
 —
 EIB tilpligtes at betale erstatning for den ikke-økonomiske skade, som blev forvoldt sagsøgeren ved førnævnte afgørelse, og i den forbindelse tildele ham et beløb på 25 000 EUR.
 —
 EIB tilpligtes at betale sagens omkostninger.


text:
19.6.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 195/33
 Sag anlagt den 3. april 2017 — Argus Security Projects mod Kommissionen og EUBAM
 (Sag T-206/17)
 (2017/C 195/46)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Argus Security Projects Ltd (Limassol, Cypern) (ved advokaterne T. Bontinck og A. Guillerme)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen og Den Europæiske Unions grænsebistandsmission i Libyen (EUBAM)
 Sagsøgerens påstande
 —
 EUBAM Lybias afgørelse af 24. januar 2017, der erstatter den oprindelige afgørelse af 16. februar 2014 om ikke at antage selskabet Argus’ tilbud i forbindelse med et udbud vedrørende sikkerhedstjenesteydelser i forbindelse med Den Europæiske Unions bistandsmission vedrørende integreret grænseforvaltning i Libyen (kontrakt EUBAM-13-020) og om tildeling af kontrakten til Garda, annulleres.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført to anbringender.
 1.
 Første anbringende om tilsidesættelsen af artikel 110 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 966/2012 af 25. oktober 2012 om de finansielle regler vedrørende Unionens almindelige budget og om ophævelse af Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 (EUT 2012, L 298, s. 1), af de regler, der er fastsat i udbudsdokumenterne om tildeling af kontrakten, herunder navnlig punkt 4.1 og 12.1 i instruktionerne til tilbudsgiverne, og af princippet om ligebehandling af tilbudsgiverne og princippet om forbud mod forskelsbehandling. Dette anbringende består af tre led:
 —
 første led om den manglende mobilisering af tekniske og operationelle ressourcer i henhold til kontrakten
 —
 andet led om den manglende mobilisering af menneskelige ressourcer i henhold til kontrakten
 —
 tredje led om den kunstige mobiliseringsplan og hensyntagen til tilbudsgiveres tidligere erfaring i fjendtlige miljøer.
 2.
 Andet anbringende om den væsentlige ændring i udbuddets oprindelige betingelser og tilsidesættelsen af princippet om ligebehandling. Dette anbringende består af to led:
 —
 første led om evalueringen af de menneskelige ressourcer
 —
 andet led om evalueringen af de tekniske ressourcer og mobiliseringsplanen.


text:
8.2.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 48/51
 Kendelse afsagt af Rettens præsident den 7. december 2015 — POA mod Kommissionen
 (Sag T-584/15 R)
 ((Særlige rettergangsformer - offentliggørelse af en anmodning om registrering af en beskyttet oprindelsesbetegnelse - »Halloumi« eller »Hellim« - begæring om udsættelse af gennemførelse - ingen uopsættelighed))
 (2016/C 048/58)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Pagkyprios organismos ageladotrofon Dimosia Ltd (POA) (Latsia, Cypern) (ved advokat N. Korogiannakis)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved A. Lewis og J. Guillem Carrau, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Begæring om udsættelse af gennemførelsen af Kommissionens retsakt af 28. juli 2015 med titlen »Offentliggørelse af en ansøgning i henhold til artikel 50, stk. 2, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1151/2012 om kvalitetsordninger for landbrugsprodukter og fødevarer« (EUT C 246, s. 9).
 Konklusion
 1)
 Begæringen om foreløbige forholdsregler tages ikke til følge.
 2)
 Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.


text:
22.1.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 19/11
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse afsagt den 29. september 2004 af Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia, Milano, i sagen Federconsumatori m.fl. mod Comune de Milano, AEM SpA
 (Sag C-463/04)
 (2005/C 19/23)
 Processprog: italiensk
 Ved kendelse afsagt den 29. september 2004, indgået til Domstolens Justitskontor den 3. november 2004, har Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia, Milano, i sagen Federconsumatori m.fl. mod Comune de Milano, AEM SpA forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 —
 Må artikel 2449 i codice civile, som denne artikel er anvendt under den foreliggende sag, anses for at være forenelig med EF-traktatens artikel 56, som denne traktatbestemmelse er fortolket i Domstolens domme af 23. maj 2000 i sag C-58/99, af 4. juni 2002 i de forenede sager C-503/99 og C-483/99, og af 13. maj 2003 i de forenede sager C- 98/01 og C-463/00, når den påberåbes af en offentlig myndighed, som på trods af, at den har mistet den retlige kontrol med et aktieselskab, bevarer en væsentlig aktieandel (i den foreliggende sag 33,4 %) som aktionær med en relativ aktiemajoritet og derved opnår en uforholdsmæssig stor indflydelse?
 —
 Må artikel 2449 i codice civile, anvendt i kombination med artikel 4 i ministerielt dekret nr. 332 af 31. maj 1994, som er ophøjet til lov nr. 474 af 30. juli 1994, anses for at være forenelig med EF-traktatens artikel 56, som denne er fortolket i Domstolens domme af 23. maj 2000 i sag C-58/99, af 4. juni 2000 i de forenede sager C-503/99 og C-483/99 og af 13. maj 2003 i de forenede sager C-98/01 og C-463/00, når den påberåbes af en offentlig myndighed, som på trods af, at den har mistet den retlige kontrol med et aktieselskab, bevarer en væsentlig aktieandel (i den foreliggende sag 33,4 %) som aktionær med en relativ aktiemajoritet og derved opnår en uforholdsmæssig stor indflydelse?
 —
 Må artikel 2449 i codice civile anses for at være forenelig med EF-traktatens artikel 56, som denne er fortolket i Domstolens domme af 23. maj 2000 i sag C-58/99, af 4. juni 2002 i de forenede sager C-503/99 og C-483/99 og af 13. maj 2003 i de forenede sager C-98/01 og C-463/00, for så vidt som denne artikel ved en konkret anvendelse medfører et resultat, som er i modstrid med andre bestemmelser i den nationale lovgivning (navnlig artikel 2, stk. 1, litra d), (org. s. 31) i ministerielt dekret nr. 332 af 31. maj 1994, som er ophøjet til lov nr. 474 af 30. juli 1994, der på sin side er i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 56 og i hvert fald hvad angår betingelserne for udøvelsen af de særlige beføjelser og kravene hertil er i overensstemmelse med de principper for særlige beføjelser, som Domstolen har fastslået i de nævnte domme?


text:
19.10.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 304/13
 Rettens dom af 6. september 2013 — Post Bank Iran mod Rådet
 (Sag T-13/11) (1)
 (Fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik - restriktive foranstaltninger over for Iran med det formål at forhindre nuklear spredning - indefrysning af midler - hjemmel - tilsidesættelse af folkeretten - begrundelsespligt - ret til forsvar - ret til en effektiv domstolsbeskyttelse - åbenbart fejlskøn - ejendomsret - proportionalitet - ligebehandling - forbud mod forskelsbehandling)
 2013/C 304/23
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Post Bank Iran (Teheran, Iran) (ved advokat D. Luff)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union (ved M. Bishop og A. Vitro, som befuldmægtigede)
 Intervenient til støtte for sagsøgte: Europa-Kommissionen (ved F. Erlbacher og M. Konstantinidis, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Dels påstand om annullation af for det første bilag II til Rådets afgørelse 2010/413/FUSP af 26. juli 2010 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af fælles holdning 2007/140/FUSP (EUT L 195, s. 39), som ændret ved Rådets afgørelse 2010/644/FUSP af 25. oktober 2010 (EUT L 281, s. 81) og bilag VIII til Rådets forordning (EU) nr. 961/2010 af 25. oktober 2010 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af forordning (EF) nr. 423/2007 (EUT L 281, s. 1), for så vidt som disse bilag vedrører sagsøgeren, for det andet den afgørelse, der er truffet over for sagsøgeren, og som var »indeholdt i« en skrivelse af 29. oktober 2010, for det tredje Rådets afgørelse 2011/783/FUSP af 1. december 2011 om ændring af afgørelse 2010/413 (EUT L 319, s. 71) og Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 1245/2011 af 1. december 2011 om gennemførelse af forordning nr. 961/2010 (EUT L 319, s. 11), for så vidt som disse kan berøre sagsøgerens situation, for det fjerde den afgørelse, der er truffet over for sagsøgeren, og som var »indeholdt i« en skrivelse af 5. december 2011, for det femte bilag IX til Rådets forordning (EU) nr. 267/2012 af 23. marts 2012 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af forordning nr. 961/2010 (EUT L 88, s. 1), for så vidt som dette bilag vedrører sagsøgeren, og for det sjette samtlige de fremtidige forordninger eller fremtidige afgørelser fra Rådet eller Kommissionen, der supplerer eller ændrer en af de retsakter, der er anfægtet inden for rammerne af denne sag, dels en påstand om, at det fastslås, at artikel 20, stk. 1, litra b), i afgørelse 2010/413, artikel 16, stk. 2, i forordning nr. 961/2010, artikel 1, nr. 7), i Rådets afgørelse 2012/35/FUSP af 23. januar 2012 om ændring af afgørelse 2010/413 (EUT L 19, s. 22), artikel 23, stk. 2, i forordning nr. 267/2012, artikel 1, nr. 8), i Rådets afgørelse 2012/635/FUSP af 15. oktober 2012 om ændring af afgørelse 2010/413 (EUT L 282, s. 58), artikel 1, nr. 11), i Rådets forordning (EU) nr. 1263/2012 af 21. december 2012 om ændring af forordning nr. 267/2012 (EUT L 356, s. 34) samt artikel 1, nr. 2), i Rådets afgørelse 2012/829/FUSP af 21. december 2012 om ændring af afgørelse 2010/413 (EUT L


text:
356, s. 71) ikke finder anvendelse på sagsøgeren.
 Konklusion
 1)
 Sagen afvises for så vidt angår påstanden om annullation af samtlige de fremtidige forordninger eller fremtidige afgørelser fra Rådet for Den Europæiske Union eller Europa-Kommissionen, der supplerer eller ændrer en af de retsakter, der er anfægtet inden for rammerne af denne sag.
 2)
 Det er ufornødent at træffe afgørelse om påstandene om annullation af de over for Post Bank Iran trufne afgørelser, der var »indeholdt i« Rådets skrivelser af 29. oktober 2010 og 5. december 2011, eller om den af Rådet, støttet af Kommissionen, fremsatte afvisningspåstand for så vidt alene angår påstanden om annullation af den over for Post Bank Iran trufne afgørelse, der var »indeholdt i« Rådets skrivelse af 29. oktober 2010.
 3)
 Bilag II til Rådets afgørelse 2010/413/FUSP af 26. juli 2010 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af fælles holdning 2007/140/FUSP, som ændret ved Rådets afgørelse 2010/644/FUSP af 25. oktober 2010, bilag VIII til Rådets forordning (EU) nr. 961/2010 af 25. oktober 2010 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af forordning (EF) nr. 423/2007, Rådets afgørelse 2011/783/FUSP af 1. december 2011 om ændring af afgørelse 2010/413, Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 1245/2011 af 1. december 2011 om gennemførelse af forordning nr. 961/2010 samt bilag IX til Rådets forordning (EU) nr. 267/2012 af 23. marts 2012 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af forordning nr. 961/2010 annulleres, for så vidt som de vedrører Post Bank Iran.
 4)
 For så vidt som bilag II til afgørelse 2010/413, som ændret ved afgørelse 2010/644, derefter ved afgørelse 2011/783, vedrører Post Bank Iran, opretholdes dets virkninger over for Post Bank Iran, indtil annullationen af bilag IX til forordning nr. 267/2012 får virkning.
 5)
 Rådet bærer sine egne omkostninger og betaler Post Bank Irans omkostninger.
 6)
 Kommissionen bærer sine egne omkostninger.
 (1) EUT C 63 af 26.2.2011.


text:
27.3.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 80/4
 Domstolens dom (Anden Afdeling) af 4. februar 2010 — Hava Genc mod Land Berlin (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Verwaltungsgericht Berlin — Tyskland)
 (Sag C-14/09) (1)
 (Associeringsaftalen EØF-Tyrkiet - associeringsrådets afgørelse nr. 1/80 - artikel 6, stk. 1 - arbejdstagerbegrebet - udøvelse af en ubetydelig lønnet beskæftigelse - betingelser for fortabelse af velerhvervede rettigheder)
 2010/C 80/07
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Verwaltungsgericht Berlin
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Hava Genc
 Sagsøgt: Land Berlin
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Verwaltungsgericht Berlin — fortolkning af artikel 6, stk. 1, i Associeringsrådet EØF-Tyrkiets afgørelse nr. 1/80 — opholdsret i værtsmedlemsstaten for en tyrkisk statsborger, hvis indrejse i denne medlemsstat var begrundet i et formål, som i mellemtiden er bortfaldet, og som alene udøver en ubetydelig beskæftigelse med en ugentlig arbejdstid på 5,5 timer — mindstekrav til et ansættelsesforhold, for at det kan anses for »lovlig beskæftigelse« som omhandlet i afgørelse nr. 1/80
 Konklusion
 1)
 En person, som befinder sig i en situation som den, sagsøgeren i hovedsagen befinder sig i, er arbejdstager som omhandlet i artikel 6, stk. 1, i afgørelse nr. 1/80 af 19. september 1980 om udvikling af associeringen vedtaget af associeringsrådet oprettet ved aftalen om oprettelse af en associering mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Tyrkiet, forudsat at den omhandlede beskæftigelse er af reel og faktisk karakter. Det tilkommer den forelæggende ret at foretage den nødvendige efterprøvelse af de faktiske omstændigheder med henblik på at vurdere, om dette er tilfældet i den sag, som er blevet indbragt for den.
 2)
 En tyrkisk arbejdstager som omhandlet i artikel 6, stk. 1, i afgørelse nr. 1/80 kan påberåbe sig den ret til fri bevægelighed, som han har i henhold til aftalen om oprettelse af en associering mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Tyrkiet, selv når formålet med opholdet ved indrejsen i værtsmedlemsstaten er bortfaldet. Så snart en sådan arbejdstager opfylder de betingelser, som er fastsat i artikel 6, stk. 1, kan hans opholdsret i værtsmedlemsstaten ikke underkastes yderligere betingelser, som vedrører tilstedeværelsen af hensyn, som vil kunne begrunde opholdet, eller som vedrører arten af beskæftigelsen.
 (1) EUT C 102 af 1.5.2009.


text:
C 358/24 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende 21.11.98
 Sùgsmålsgrunde og vñsentligste argumenter: Sag anlagt den 30. september 1998 af Bernard Bareyt
 m.fl. mod Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber
 (Sag T-158/98)
 Sagsùgeren i denne sag er et aktieselskab med hjemsted i (98/C 358/43)
 England og Wales, som driver virksomhed i kulmineindu-
 strien i England. Selskabets hovedaktionñrer er institutio-
 nelle investorer, private investorer, direktùrer og sagsùge-
 rens ansatte. Ved den anfñgtede beslutning gav Kommissi- (Processprog: fransk)
 onen i overensstemmelse med EKSF-traktatens artikel 66,
 stk. 2, godkendelse på visse vilkår af RAG's overtagelse af
 Saarbergwerke og Preussag. Disse tre selskaber er de sidste Ved De Europñiske Fñllesskabers Ret i Fùrste Instans er
 producenter af magre kul i Tyskland. De fusionerende der den 30. september 1998 anlagt sag mod Kommissio-
 enheder er åbenbart blevet enige om at lede en del af kul- nen for De Europñiske Fñllesskaber af Bernard Bareyt,
 importen til en uafhñngig tredjemand og strukturelt Ivone Benfatto, Denis Bessette, Giuliano Dalle Carbonare,
 adskille den tilbagevñrende del af kulhandelen i en hjem- Enrico Di Pietro, Barry John Green, Remmelt Haange,
 memarkeds- og importdel. Michel Huguet, Marcus Iseli, Cornelis Jong, Neil Mitchell,
 Pier Luigi Mondino, Alfredo Portone, Carlo Sborchia,
 Alessandro Tesini, Mike Michael Wykes, alle bosat i Naka
 (Japan), ved advokat Nicolas LhoeÈst, Bruxelles, og med
 Sagsùgeren gùr gñldende, at Kommissionen har tilsidesat valgt adresse i Luxembourg hos Fiduciaire Myson SARL,
 bestemmelserne i EKSF-traktatens artikel 66 og artikel 4, 30, rue de Cessange.
 litra c), og beslutning nr. 3632/93/EKSF (kodeksen) (1), da
 den udstedte den anfñgtede beslutning. Der nedlñgges til-
 lige påstand om annullation af beslutningen med henvis-
 Sagsùgerne har nedlagt fùlgende påstande:
 ning til krñnkelse af vñsentlige formforskrifter, herunder
 manglende begrundelse og tilsidesñttelse af princippet om
 god forvaltningsskik.
 Ð Sagsùgtes afvisning af 15. maj 1998 af sagsùgernes
 klage annulleres.
 Ifùlge sagsùgeren overså Kommissionen, at virkningen af
 den anfñgtede beslutning er at fremme fusionen, selv om Ð Sagsùgernes lùnsedler for november 1997 og de efter-
 tysk statsstùtte er en uadskillelig del af fusionen, og sådan fùlgende måneder, som anvender justeringskoefficien-
 statsstùtte er ikke blevet godkendt og kunne heller ikke ten i Rådets forordning (EKSF, EF, Euratom) nr. 1785/
 godkendes ifùlge kodeksen. Herved lñgges der vñgt på, at 97 annulleres sammen med lùnsedlerne for de måne-
 den anfñgtede beslutning end ikke nñvner statsstùtten i der, hvor administrationen har foretaget tilbagehol-
 forbindelse med fusionsstrukturen, ligesom Kommissionen delse af de for meget udbetalte lùnbelùb.
 heller ikke gennemgik virkningen af stùtten på parternes
 markedsstilling. Således nñvnes det intetsteds i beslutnin-
 gen, af RAG's pris for at erhverve Saarbergwerke i forbin-
 delse med fusionen kun er 1 DEM. Ð Subsidiñrt: det fastslås, at Rådets forordning (EKSF,
 EF, Euratom) nr. 1785/97, udstedt efter sagsùgtes for-
 slag den 11. september 1997, og som fastsñtter en sñr-
 lig justeringskoefficient for Naka, er ugyldig.
 Sagsùgeren udtaler, at Kommissionen i den anfñgtede
 beslutning bemñrker, at den kun vedrùrer anvendelsen af
 EKSF-traktatens artikel 66 og ikke anvendelsen af bestem- Ð Sagsùgte tilpligtes at tilbagebetale sagsùgerne de lùnbe-
 melserne om kontrol af statsstùtte. Imidlertid havde Kom-