text:
fe-
 afkræve importører af ferrosilicium med oprindelse i disse bruar 2003.
 ---pagebreak--- 13.7.2002 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 169/33
 2) Til udsættelsen er knyttet følgende betingelser: For det første Sagsøgeren gør gældende, at Parlamentets handlemåde ikke
 skal sagsøgeren senest den 5. august 2002 indgive en rapport har støtte i de skrevne retskilder, og at den er begrundet i
 om sin økonomiske situation pr. 1. juli 2002 til Rettens usaglige hensyn. Parlamentet fastslog i 1998, at sagsøgeren
 Justitskontor og til Kommissionen, for det andet skal sagsøgeren har bopæl i Tyskland, og sagsøgeren har sammen med den
 senest den 31. december 2002 tilbagebetale BvS årlige erklæring herom fremsendt en folkeregisterattest fra sin
 256 000 EUR og inden for en uge efter denne tilbagebetaling tyske bopælskommune. Han har overfor administrationen
 over for Rettens Justitskontor og Kommissionen fremlægge en godtgjort, at han kun har bopæl i Tyskland, og at centrum for
 kvittering herfor, og for det tredje skal sagsøgeren senest den hans livsinteresser befinder sig dér, hvorfor administrationen
 31. januar 2003 indgive en rapport om sin økonomiske ikke har haft anledning til at udbede sig yderligere dokumenta-
 situation pr. 31. december 2002 til Rettens Justitskontor og til tion. Parlamentets forvaltningspraksis er hverken retmæssig
 Kommissionen. eller rimelig, og den respekterer ikke den gensidige samar-
 bejdsforpligtelse.
 3) Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.
 Sag anlagt den 5. april 2002 af BetzDearborn, Inc. mod
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Vare-
 mærker og Design)
 Sag anlagt den 18. marts 2002 af Wolf-Dieter Graf Yorck
 von Wartenburg mod Europa-Parlamentet og Kommissio- (Sag T-107/02)
 nen For De Europæiske Fællesskaber
 (2002/C 169/60)
 (Sag T-82/02)
 (Processprog: engelsk)
 (2002/C 169/59)
 (Processprog: tysk) Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 5. april 2002 anlagt sag mod Kontoret for Harmonisering
 i det Indre Marked (Varemærker og Design) af BetzDearborn,
 Inc., ved Geert Glas, advokatfirmaet Allen & Overy, Bruxelles
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der (Belgien).
 den 18. marts 2002 anlagt sag mod Europa-Parlamentet og
 Kommissionen For De Europæiske Fællesskaber af Wolf-
 Dieter Graf Yorck von Wartenburg, Wittibreut (Tyskland), ved Den anden part i sagen for appelkammeret var Atofina
 Rechtsanwalt H. Heyland, og med valgt adresse i Luxembourg. Chemicals, Inc.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 — Afgørelsen af 17. januar 2002 fra Første Appelkammer i
 — Europa-Parlamentets afgørelse af 28.5.2001 ændres og sag R 1003/2000-1 annulleres, for så vidt som den
 ansættelsesmyndigheden dømmes til dels med virkning ophæver Indsigelsesafdelingens afgørelse nr. 2004/2000
 fra december 2000 at anvende justeringskoefficienten for af 7. september 2000. Sagen hjemvises til Indsigelsesafde-
 Forbundsrepublikken Tyskland på hans indkomst som lingen til videre behandling. Hver part tilpligtes at bære
 tidligere ansat, dels at udbetale de beløb, der efterfølgende sine egne sagsomkostninger i forbindelse med sagen for
 ikke blev udbetalt og dels for fremtiden at anvende denne appelkammeret.
 koefficient, så lang tid han beholder sin bopæl i Tyskland.
 — Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale samtlige sags-
 omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgeren, der tidligere var midlertidig


text:
6.6.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 200/22
 Rettens kendelse af 4. april 2016 — L'Oréal mod EUIPO — LR Health & Beauty Systems (LR)
 (Sag T-475/15) (1)
 ((EF-varemærker - ugyldighedssag - tilbagetagelse af varemærket - ufornødent at træffe afgørelse))
 (2016/C 200/31)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: L'Oréal SA (Paris, Frankrig) (ved advokat R. Dissmann)
 Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (ved A. Kusturovic, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret og intervenient ved Retten: LR Health & Beauty Systems GmbH (Ahlen, Tyskland) (ved advokaterne N. Weber og L. Thiel)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 21. maj 2015 af Første Appelkammer ved Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (sag R 1143/2014-1) vedrørende en ugyldighedssag mellem LR Health & Beauty Systems GmbH og L’Oréal SA
 Konklusion
 1)
 Det er ufornødent at træffe afgørelse i sagen.
 2)
 L'Oréal SA bærer sine egne omkostninger og betaler de af Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret og af LR Health & Beauty Systems GmbH afholdte omkostninger.
 (1) EUT C 328 af 5.10.2015.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
23.2.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 51/24
 Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 13. december 2007 — Staatssecretaris van Financiën mod Road Air Logistics Customs BV (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Hoge Raad der Nederlanden — Nederlandene)
 (Sag C-526/06) (1)
 (EF-toldkodeksen og gennemførelsesforordningen - fællesskabsforsendelse - overtrædelse - bevis for forsendelsens forskriftmæssighed eller stedet for overtrædelsen - manglende indrømmelse af tremånedersfristen til at føre bevis herfor - tilbagebetaling af told - begrebet »skyldigt efter lovgivningen«)
 (2008/C 51/39)
 Processprog: nederlandsk
 Den forelæggende ret
 Hoge Raad der Nederlanden
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Staatssecretaris van Financiën
 Sagsøgt: Road Air Logistics Customs BV
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Hoge Raad der Nederlanden — fortolkning af artikel 236 i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks (EFT L 302, s. 1) og artikel 379 i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2454/93 af 2. juli 1993 om visse gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 om indførelse af en EF- toldkodeks (EFT L 253, s. 1) — godtgørelse af eller fritagelse for told — beløb, som ikke skal betales i henhold til lovgivningen — fastsættelse af stedet for toldskyldens opståen
 Konklusion
 Artikel 236, stk. 1, første afsnit, i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks, skal fortolkes således, at den omstændighed, at toldmyndighederne ikke har fastsat stedet for toldskyldens opståen i henhold til artikel 379 i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2454/93 af 2. juli 1993 om visse gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 2913/92, ikke indebærer, at toldskylden ikke er skyldig efter lovgivningen.
 Den medlemsstat, hvorunder afgangsstedet hører, kan imidlertid kun opkræve importafgifterne, såfremt den i henhold til artikel 379, stk. 2, i forordning nr. 2454/93 har underrettet den hovedforpligtede om, at vedkommende har en frist på tre måneder til at føre bevis for, hvor en overtrædelse eller en uregelmæssighed er begået, og dette bevis ikke er blevet ført inden for fristen.
 (1) EUT C 42 af 24.2.2007.


text:
Nr. C 252/30 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 16 . 8 . 97
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS 2 ) Hver part bærer sine omkostninger.
 den 10. juli 1997
 O EFT nr. C 233 af 10 . 8 . 1996 .
 i sag T-81/96, Christos Apostolidis m.fl. mod Kommissio
 nen for De Europæiske Fællesskaber (*)
 (Tjenestemænd — vederlag — justeringskoefficient — for
 anstaltninger til opfyldelse af en dom om annullation —
 EF-traktatens artikel 176 — rimelig godtgørelse — retlig
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 ineresse i søgsmålet — procesreglementets artikel 44,
 stk. 1, litra c)) den 11 . juli 1997
 ( 97/C 252/65 ) i sag T-267/94, Oleifici Italiani SpA mod Kommissionen
 for De Europæiske Fællesskaber (')
 (Ændret ordning for olivenolie — ingen overgangsperiode
 (Processprog: fransk) — erstatningssøgsmål)
 ( 97/C 252/66 )
 I sag T-81/96, Christos Apostolidis, Philippe Arbore, (Processprog: italiensk)
 Patrick Barraux, Wilhelm Bartscher, Erhard Baumgärtner,
 Ulrich Benedict, Rutger Beukers, Teresa Blanco Oria , I sag T-267/94, Oleifici Italiani SpA, Ostuni ( Italien ), ved
 Bruno Brandalise, Klaas Buijs, Franco Capone, Bernard advokaterne Piero A. M. Ferrari og Massimo Merola,
 Chavane de Dalmassy, Jean-Claude Closset, Bert Cremer, Rom, og advokat Antonio Tizzano, Napoli, og med valgt
 Manfred de Rossi, Geoffroy de Caritat, Peter Erndwein, adresse i Luxembourg hos advokat Alain Lorang, 51 , rue
 Jean-Louis Finet, Serge Fourcaudot, Claude Fuchs, Bruno Albert l er, mod Kommissionen for De Europæiske Fælles
 Giovannone, Karl-Heinz Gruhlke, Günther Guhl, Her skaber ( befuldmægtigede : Eugenio de March og Alberto
 mann Heidebleck, Wilhelm Heinz, Jean-Pol Hiernaut, Dal Ferro), angående en påstand om erstatning for det
 Tania Hiernaut, Erwin Hohnhäuser, Wolfgang Huber, tab, som sagsøgeren påstår at have lidt som følge af mang
 Klaus Kammerichs, Franz Kopp, Gerold Kramer, Patrick len på overgangsforanstaltninger i Kommissionens forord
 Lajarge, Ulrich Lang, Fabrice Lebrun, Sandra Lessmann , ning (EØF) nr. 1429/92 af 26. maj 1992 om ændring af
 Achim Linder, Mauro Martellenghi, Margit Merten, Erich forordning ( EØF) nr. 2568/91 om kendetegnene for oliven
 Mildenberger, Irmgard Neumann-Schölles, Adrian Nicholl , olie og olivenpresserester og de i den forbindelse anvendte
 Norbert Nolte, Giorgio Pagliosa, Dirk Pel, Jean-Claude metoder ( EFT nr. L 150 af 2 . 6 . 1992, s. 17 ), har Retten
 Perrier, Gert Rasmussen, Cornelis Rijkeboer, Jürgen ( Femte Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, R.
 Rodegher, Kuno Römer, Eva-Maria Schäfer, Walter García-Valdecasas, og dommerne J. Azizi og M. Jaeger;
 Schmitt, Herbert Schneider, Hans Schneider, Raoul Self justitssekretær: fuldmægtig A. Mair, den 11 . juli 1997
 slag, Joseph Somers, Vittorino Tebaldi, Hartmut Thiele, afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 Hans van de Vegt, Jacques van de Laar, Günther Waigel ,
 Clive Walker, Ludwig Westenfelder, Hans Winkelmann og
 Walter Ziehl, tjenestemænd og midlertidigt ansatte ved 1 ) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifin
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, alle place des.
 ret ved Det Europæiske Institut for Transuraner i Karls
 ruhe (Tyskland ), ved advokaterne Jean-Noél Louis, 2 ) Det sagsøgende selskab betaler sagens omkostninger.
 Thierry Demaseure, og Ariane Tornel, Bruxelles, og med
 valgt adresse


text:
i Luxembourg hos Fiduciaire Myson SARL, (M EFT nr. C 275 af 1 . 10 . 1994 .
 30, rue de Cessange, mod Kommissionen for De Europæ
 iske Fællesskaber ( befuldmægtigede : Gianluigi Valsesia og
 Julian Currall ), støttet af Rådet for Den Europæiske Union
 ( befuldmægtiget: Diego Canga Fano), hvori der er nedlagt
 påstand dels om annullation af Kommissionens afslag på
 sagsøgernes ansøgning om udfærdigelse af deres lønsedler
 for januar 1992 med henblik på opfyldelse af dom afsagt DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 af Retten den 27. oktober 1994 ( sag T-64/92, Chavane de den 11 . juli 1997
 Dalmassy m.fl . mod Kommissionen, Sml . Pers. II, s . 723 ),
 dels om tilkendelse af godtgørelse for den ikke-økonomi i sag T-29/96, Bernd Schoch mod Europa-Parlamentet (')
 ske skade, sagsøgerne har lidt, har Retten (Tredje Afde (Tjenestemænd — kompensation for ikke-afholdt ferie —
 ling), sammensat af afdelingsformanden, B. Vesterdorf, og sygeorlov — varsel)
 dommerne C. P. Briét og A. Potocki; justitssekretær: fuld
 mægtig A. Mair, den 10 . juli 1997 afsagt dom, hvis kon ( 97/C 252/67)
 klusion lyder således:
 (Processprog: fransk)
 1 ) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber fri I sag C-29/96, Bernd Schoch, tidligere midlertidigt ansat
 findes. ved Den Europæiske Liberale og Demokratiske Gruppe i


text:
8.3.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 64/11
 Domstolens dom (Første Afdeling) af 17. januar 2008 — Paul Chevassus-Marche mod Groupe Danone, Société Kro beer brands SA (BKSA) og Société Evian eaux minérales d'Evian SA (SAEME) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour de cassation (Frankrig))
 (Sag C-19/07) (1)
 (Tilnærmelse af lovgivningerne - direktiv 86/653/EØF - selvstændige handelsagenter - ret til provision for en agent, der er blevet overdraget et bestemt geografisk område - forretninger afsluttet uden agenturgiverens medvirken)
 (2008/C 64/16)
 Processprog: fransk
 Den forelæggende ret
 Cour de cassation
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Paul Chevassus-Marche
 Sagsøgte: Groupe Danone, Société Kro beer brands SA (BKSA) og Société Evian eaux minérales d'Evian SA (SAEME)
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afagørelse — Cour de Cassation — fortolkning af artikel 7, stk. 2, i direktiv 86/653/EØF af 18. december 1986 om samordning af medlemsstaternes lovgivning om selvstændige handelsagenter (EFT L 382, s. 17) — brud på agenturkontrakt — skyldig provision til den handelsagent, der var overdraget et bestemt geografisk område eller en bestemt kundekreds — spørgsmål om ret til denne provision, når agenturgiveren ikke har udøvet direkte eller indirekte kontrol over de operationer, som er gennemført mellem tredjemand og en kunde, der tilhører det geografiske område, der er overdraget agenten
 Konklusion
 Artikel 7, stk. 2, første led, i Rådets direktiv 86/653/EØF af 18. december 1986 om samordning af medlemsstaternes lovgivning om selvstændige handelsagenter skal fortolkes således, at en handelsagent, der har fået overdraget et bestemt geografisk område, ikke har ret til provision af forretninger, der afsluttes af kunder, der hører til dette område, med en tredjemand uden agenturgiverens direkte eller indirekte medvirken.
 (1) EUT C 69 af 24.3.2007.


text:
C 144/34 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 15.6.2002
 angående en påstand om annullation af Kommissionens DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 beslutning 94/980/EF af 19. oktober 1994 om en procedure i
 henhold til EF-traktatens artikel 85 (IV/34.446 — Trans
 Atlantic Agreement) (EFT L 376, s. 1), har Retten (Tredje den 28. februar 2002
 Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, K. Lenaerts, og
 dommerne J. Azizi og M. Jaeger; justitssekretær: referendar
 Y. Mottard, den 28. februar 2002 afsagt dom, hvis konklusion i sag T-18/97, Atlantic Container Line AB m.fl. mod
 lyder således: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (1)
 (»Konkurrence — linjekonferencer — aftale om fastsættelse
 af fragtraterne for landtransportdelen af en kombineret
 transport — forordning nr. 1017/68 — anmeldelse —
 1) Artikel 5 i Kommissionens beslutning 94/980/EF af 19. okto- immunitet — formaliteten«)
 ber 1994 om en procedure i henhold til EF-traktatens artikel 85
 (IV/34.446 — Trans Atlantic Agreement) annulleres.
 (2002/C 144/73)
 (Processprog: engelsk)
 2) I øvrigt frifindes Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber.
 3) Sagsøgerne bærer deres egne omkostninger samt fire femtedele I sag T-18/97, Atlantic Container Line AB, Göteborg (Sverige),
 af de omkostninger, Kommissionen og intervenienterne The Cho Yang Shipping Co. Ltd, Seoul (Sydkorea), DSR-Senator
 Freight Transport Association Ltd, Association des utilisateurs Lines GmbH, Bremen (Tyskland), Hanjin Shipping Co. Ltd,
 de transport de fret og The European Council of Transport Seoul (Sydkorea), Neptune Orient Lines Ltd, Singapore (Singa-
 Users ASBL har afholdt, herunder omkostningerne i forbindelse pore), Nippon Yusen Kaisha (NYK Line), Tokyo (Japan), Orient
 med de to sager om foreløbige forholdsregler T-395/94 R og Overseas Container Line (UK) Ltd, Levington (Det Forenede
 T-395/94 R II. Kongerige), P & O Nedlloyd BV, Rotterdam (Nederlandene),
 P & O Containers Ltd, London (Det Forenede Kongerige),
 Hapag-Lloyd AG, Hamburg (Tyskland), A.P. Møller-Mærsk
 Line, København (Danmark), Mediterranean Shipping Compa-
 ny SA, Genève (Schweiz), POL-Atlantic, Gdynia (Polen), Sea-
 4) Kommissionen bærer en femtedel af sine egne omkostninger. Land Service Inc., Charlotte (USA), Tecomar SA de CV, Mexico
 (Mexico), Transportación Marı́tima Mexicana SA de CV, Mexi-
 co (Mexico), ved solicitors J. Pheasant og N. Bromfield, og med
 valgt adresse i Luxembourg, mod Kommissionen for De
 5) Intervenienterne The Freight Transport Association Ltd, Associ- Europæiske Fællesskaber (befuldmægtiget: R. Lyal), støttet af:
 ation des utilisateurs de transport de fret og The European Den Franske Republik (befuldmægtigede: K. Rispal-Bellanger
 Council of Transport Users ASBL bærer en femtedel af deres og R. Loosli-Surrans), angående en påstand om annullation
 egne omkostninger. af Kommissionens beslutning K(96) 3414 endelig udg. af
 26. november 1996 om en procedure i henhold til EF-
 traktatens artikel 85 (sag IV/35.134 — Trans-Atlantic Confe-
 rence Agreement), har Retten (Tredje Afdeling), sammensat af
 afdelingsformanden, K. Lenaerts, og dommerne J. Azizi og
 6) Intervenienterne The European Community Shipowners Associ- M. Jaeger; justitssekretær: referendar Y. Mottard, den 28. fe-
 ation ASBL og The Japanese Shipowners’ Association bærer bruar 2002 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 deres egne omkostninger, herunder omkostningerne i forbindelse
 med sagerne om foreløbige forholdsregler T-395/94 R og
 T-395/94 R II. 1) Sagen afvises.
 2) Sagsøgerne bærer deres egne omkostninger


text:
8.3.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 64/47
 Sag anlagt den 28. december 2007 — Italien mod Kommissionen
 (Sag T-494/07)
 (2008/C 64/78)
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: Den Italienske Republik (ved avvocato dello Stato P. Gentili)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgerens påstande
 —
 Annullation af skrivelse nr. 011140 af 18. oktober 2007 fra Kommissionen, Generaldirektoratet for Regionalpolitik — Programmer og projekter på Cypern, i Grækenland, Ungarn, Italien, Malta og Nederlandene vedrørende betalinger fra Kommissionen, der afviger fra det ansøgte beløb. Ref. DOCUP Toscana Ob. 2 (n. CCI 2000 IT 16 2DO 001)
 —
 Annullation af skrivelse nr. 011538 af 29. oktober 2007 fra Kommissionen, Generaldirektoratet for Regionalpolitik — Programmer og projekter på Cypern, i Grækenland, Ungarn, Italien, Malta og Nederlandene vedrørende betalinger fra Kommissionen, der afviger fra det ansøgte beløb. Ref. Programma Operativo Regionale »Campania« 2000-2006 (n. CCI 1999 IT 16 1PO 007)
 —
 Annullation af skrivelse nr. 011869 af 8. november 2007 fra Kommissionen, Generaldirektoratet for Regionalpolitik — Programmer og projekter på Cypern, i Grækenland, Ungarn, Italien, Malta og Nederlandene vedrørende betalinger fra Kommissionen, der afviger fra det ansøgte beløb. Ref. DOCUP Piemonte 2000-2006 (n. CCI 2000 IT 16 2DO 007)
 —
 Annullation af skrivelse nr. 011871 af 8. november 2007 fra Kommissionen, Generaldirektoratet for Regionalpolitik — Programmer og projekter på Cypern, i Grækenland, Ungarn, Italien, Malta og Nederlandene vedrørende betalinger fra Kommissionen, der afviger fra det ansøgte beløb. Ref. DOCUP »Lazio« Ob. 2 2000-2006 (n. CCI 2000 IT 16 2DO 009)
 —
 Annullation af skrivelse nr. 012137 af 15. november 2007 fra Kommissionen, Generaldirektoratet for Regionalpolitik — Programmer og projekter på Cypern, i Grækenland, Ungarn, Italien, Malta og Nederlandene vedrørende attestering og angivelse af anmodning om mellemudgifter samt betaling. Ref. DOCUP Veneto Ob. 2 2000-2006 (n. CCI 2000 IT 16 2DO 005)
 —
 Annullation af skrivelse nr. 012139 af 15. november 2007 fra Kommissionen, Generaldirektoratet for Regionalpolitik — Programmer og projekter på Cypern, i Grækenland, Ungarn, Italien, Malta og Nederlandene vedrørende betalinger fra Kommissionen, der afviger fra det ansøgte beløb. Ref. Programma Operativo Regionale »Campania« 2000-2006 (n. CCI 1999 IT 16 1pO 007)
 —
 Annullation af skrivelse nr. 012212 af 16. november 2007 fra Kommissionen, Generaldirektoratet for Regionalpolitik — Programmer og projekter på Cypern, i Grækenland, Ungarn, Italien, Malta og Nederlandene vedrørende betalinger fra Kommissionen, der afviger fra det ansøgte beløb. Ref. PON Sviluppo Imprenditoriale Locale 2000-2006 (n. CCI 1999 IT 16 1PO 002)
 —
 Annullation af skrivelse nr. 012567 af 26. november 2007 fra Kommissionen, Generaldirektoratet for Regionalpolitik — Programmer og projekter på Cypern, i Grækenland, Ungarn, Italien, Malta og Nederlandene vedrørende betalinger fra Kommissionen, der afviger fra det ansøgte beløb. Ref. Programma Operativo Regionale »Sardegna« 2000-2006 (n. CCI 1999 IT 16 1PO 010)
 —
 Annulation af samtlige andre foranstaltninger, der har tilknytning til eller ligger til grund for de anfægtede retsakter, hvorfor Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter er de samme som i sag T-345/04, Den Italienske Republik mod Kommissionen (1).
 (1)


text:
7.7.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 212/19
 Sag anlagt den 24. april 2014 — Europa-Kommissionen mod Republikken Estland
 (Sag C-206/14)
 2014/C 212/21
 Processprog: estisk
 Parter
 Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved L. Pignataro-Nolin og E. Randvere, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Republikken Estland
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at Republikken Estland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/4/EF (1) af 28. januar 2003 om offentlig adgang til miljøoplysninger og om ophævelse af Rådets direktiv 90/313/EØF (2), idet den ikke har gennemført artikel 4, stk. 1, litra e), artikel 4, stk. 1, andet afsnit, og artikel 4, stk. 2, andet afsnit, andet punktum, i dette direktiv.
 —
 Republikken Estland tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Republikken Estland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/4/EF af 28. januar 2003 om offentlig adgang til miljøoplysninger og om ophævelse af Rådets direktiv 90/313/EØF, idet den slet ikke og/eller ikke på behørig måde har udstedt de retsforskrifter, der er nødvendige for at gennemføre dette direktiv.
 (1) EUT L 41 af 14.2.2003, s. 26.
 (2) EFT L 158 af 23.6.1990, s. 56.


text:
10.4.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 112/5
 Domstolens dom (Femte Afdeling) af 16. februar 2017 — H&R ChemPharm GmbH mod Europa-Kommissionen
 (Sag C-95/15 P) (1)
 ((Appel - konkurrence - karteller - markedet for paraffinvoks og det tyske marked for råparaffin - prisfastsættelse og opdeling af markeder - begrundelsespligt - bevis for overtrædelsen - urigtig gengivelse af beviser - forordning (EF) nr. 1/2003 - artikel 23, stk. 3 - beregning af bødens størrelse - retningslinjer for beregningen af bøder af 2006 - proportionalitetsprincippet))
 (2017/C 112/07)
 Processprog: tysk
 Parter
 Appellant: H&R ChemPharm GmbH (ved Rechtsanwalt M. Klusmann og Professor S. Thomas)
 Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved R. Sauer, C. Vollrath og L. Wildpanner, som befuldmægtigede, bistået af Rechtsanwalt A. Böhlke)
 Konklusion
 1)
 Appellen forkastes.
 2)
 H&R ChemPharm GmbH betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 138 af 27.4.2015.


text:
Nr. C 87/18 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 8 . 4 . 95
 advokat Jacques Verhaegen, Avenue René Gobert, 20, 1180 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Bruxelles .
 Sagsøgeren anfægter under sagen den afgørelse, som blev
 meddelt den 19 . november 1994, hvorved Kommissionen
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: afviste sagsøgerens klage over afslaget på hans to ansøgnin
 1 . Sagen fremmes til realitetsforhandling, og der gives ger af 13 . marts 1994, som vedrørte hans ansøgning om
 sagsøgeren medhold. stillingen KOM/5/92 i GD IX/A/7.
 Sagsøgeren anfører, at Kommissionen har forsømt dels i
 2. Kommissionen dømmes for sin undladelse af at tage overensstemmelse med dommen afsagt af Retten i Første
 sagsøgerens ansøgning om stillingen GD IX/A/7 op til Instans den 16. september 1993 i sag T-58/92 at tage
 fornyet behandling eller sin undladelse af at annullere og besættelsen af førnævnte stilling op til fornyet overvejelse,
 på ny offentliggøre denne stilling og herved uden ophold dels at færdiggøre sagsøgerens sidste bedømmelse rettidigt,
 tage de fornyede ansøgninger i betragtning. således at den forelå, når der blev truffet afgørelse vedrø
 rende hans karriere .
 3 . Kommissionen dømmes for sin undladelse af at sikre
 den rettidige færdiggørelse af sagsøgerens bedømmelse
 for perioden mellem den 1 . juni 1991 og den 30. juni
 1993 .
 Slettelse af sag T-172/94 H
 4. Kommissionen dømmes for sin undladelse af at give et ( 95/C 87/39 )
 begrundet svar på sagsøgerens ansøgning og/eller klage
 inden for de tidsfrister, som er fastsat i tjenestemands (Processprog: engelsk)
 vedtægtens artikel 90 .
 Ved kendelse af 13 . februar 1995 har formanden for Første
 5 . Kommissionen tilpligtes at betale sagsøgeren erstatning Udvidede Afdeling ved De Europæiske Fællesskabers Ret i
 for sine forsømmelser til det beløb, som Retten skønner Første Instans besluttet, at sag T-172/94, Rima Industrial
 rimeligt. SA mod Rådet for Den Europæiske Union, skal slettes af
 registeret.
 6. Kommissionen tilpligtes at betale sagsøgerens omkost
 ninger. (M EFT nr. C 120 af 30. 4 . 1994 .


text:
14.3.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 98/30
 Rettens dom af 2. februar 2016 — Benelli Q.J. mod KHIM
 (Sag T-171/13) (1)
 ((EF-varemærker - fortabelsessag - EF-figurmærket MOTOBI B PESARO - reel brug af varemærket - artikel 51, stk. 1, litra a), i forordning (EF) nr. 207/2009 - beviser indgivet mod begæringen om fortabelse efter udløbet af den fastsatte frist - ingen hensyntagen hertil - appelkammerets skønsbeføjelse - andet fastsat - omstændigheder, der er til hinder for en hensyntagen til yderligere eller supplerende beviser - artikel 76, stk. 2, i forordning nr. 207/2009 - regel 50, stk. 1, tredje afsnit, i forordning (EF) nr. 2868/95))
 (2016/C 098/39)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Benelli Q.J. Srl (Pesaro, Italien) (ved advokaterne P. Lukácsi og B. Bozóki)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (ved først ved F. Mattina, derefter ved P. Bullock, som befuldmægtigede)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret og intervenient ved Retten: Demharter GmbH (Dillingen, Tyskland) (ved advokat A. Kohn)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 16. januar 2013 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 2590/2011-2) vedrørende en fortabelsessag mellem Demharter GmbH og Benelli Q.J. Srl
 Konklusion
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 2)
 Benelli Q.J. Srl betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 147 af 25.5.2013.


text:
12.5.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 138/17
 Rettens dom af 29. marts 2012 — Omya mod KHIM — Alpha Calcit (CALCIMATT)
 (Sag T-547/10) (1)
 (EF-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om EF-ordmærket CALCIMATT - det ældre EF-ordmærke CALCILAN - relative registreringshindringer - risiko for forveksling - lighed mellem tegnene - artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009 - afslag på registrering)
 2012/C 138/31
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Omya AG (Oftringen, Schweiz) (ved advokaterne F. Kuschmirek og V. Dalichau)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (først ved D. Botis, derefter ved R. Manea og endelig ved G. Schneider, som befuldmægtigede)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret og intervenient ved Retten: Alpha Calcit Füllstoffgesellschaft mbH (Köln, Tyskland) (ved advokat F. Hauck)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 16. september 2010 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1370/2009-1), vedrørende en indsigelsessag mellem Alpha Calcit Füllstoffgesellschaft mbH og Omya AG
 Konklusion
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 2)
 Omya AG betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 30 af 29.1.2011.


text:
1.5.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 102/20
 Sag anlagt den 16. februar 2009 — Herhof mod KHIM — Stabilator (stabilator)
 (Sag T-60/09)
 2009/C 102/32
 Stævningen er affattet på tysk
 Parter
 Sagsøger: Herhof-Verwaltungsgesellschaft mbH (Solms, Tyskland) (ved Rechtsanwälte A. Zinnecker og T. Bösling)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Stabilator sp. z o.o. (Gdynia, Polen)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 16. december 2008 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (forenede sager R 483/2008-4 og R 705/2008-4) annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ansøger om EF-varemærket: Stabilator sp. z o.o.
 Det omhandlede EF-varemærke: Figurmærket »stabilator« for varer og tjenesteydelser i klasse 19, 37 og 42, ansøgning nr. 4 068 961
 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Herhof-Verwaltungsgesellschaft mbH
 Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Ordmærket »STABILAT« for varer i klasse 1, 7, 11, 20, 37, 40 og 42
 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Delvis medhold i indsigelsen og delvis afslag på ansøgningen om registrering
 Appelkammerets afgørelse: Delvis annullation af den anfægtede afgørelse og indsigelsen forkastet
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94 (1), da der ikke mellem de omtvistede varemærker er risiko for forveksling, eller i hvert fald ikke er nogen risiko for, at de associeres med hinanden.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20.12.1993 om EF-varemærker (EFT 1994 L 11, s. 1).


text:
C 180/24 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 27.7.2002
 KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS KENDELSE AFSAGT AF PRÆSIDENTEN FOR RETTEN
 I FØRSTE INSTANS
 den 29. april 2002
 den 18. april 2002
 i sag T-300/01 R, Carlo De Nicola mod Den Europæiske
 Investeringsbank
 i sag T-238/00, International and European Public Services
 Organisation (IPSO) og Union of Staff of the European (Foreløbige forholdsregler — udsættelse af gennemførelsen
 Central Bank (USE) mod Den Europæiske Centralbank (1) — uopsættelighed — foreligger ikke)
 (2002/C 180/42)
 (Den Europæiske Investeringsbank — afslag på at ændre
 (Processprog: italiensk)
 ansættelsesvilkår og regler for personalet — fagforeninger
 — annullationssøgsmål — afvisning)
 I sag T-300/01 R, Carlo De Nicola, Rom, ved avocat L. Isola,
 mod Den Europæiske Investeringsbank (befuldmægtigede:
 (2002/C 180/41) C. Gómez de la Cruz og C. Camilli), angående en begæring om,
 at der sker udsættelse af Den Europæiske Investeringsbanks
 gennemførelse af afskedigelsen af sagsøgeren, har Rettens
 præsident den 29. april 2002 afsagt kendelse, hvis konklusion
 (Processprog: tysk) lyder således:
 1) Begæringen om foreløbige forholdsregler tages ikke til følge.
 2) Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.
 I sag T-238/00, International and European Public Services
 Organisation (IPSO), Frankfurt am Main (Tyskland), og Union
 of Staff of the European Central Bank (USE), Frankfurt am
 Main, ved Rechtsanwälte T. Raab-Rhein, M. Roth, C. Roth og
 B. Karthaus, og med valgt adresse i Luxembourg, mod Den Sag anlagt den 8. maj 2002 af Deutsche SiSi-Werke GmbH
 Europæiske Centralbank (befuldmægtigede: J.M. Fernandez & Co. Betriebs KG mod Kontoret for Harmonisering i det
 Martı́n, J. Sánchez Santiago og B. Wägenbaur), angående sag Indre Marked (Varemærker og Design)
 anlagt til prøvelse af afgørelse truffet af næstformanden for
 Den Europæiske Investeringsbank den 7. juli 2000, hvori
 (Sag T-146/02)
 næstformanden afslog at imødekomme sagsøgernes krav om
 ændring af visse bestemmelser i ansættelsesvilkårene for
 ansatte i Den Europæiske Investeringsbank og i regler for (2002/C 180/43)
 ansatte i Den Europæiske Investeringsbank, har Retten (Fjerde
 Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, M. Vilaras, og (Processprog: tysk)
 dommerne V. Tiili og P. Mengozzi; justitssekretær: H. Jung,
 den 18. april 2002 afsagt kendelse, hvis konklusion lyder
 således:
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 8. maj 2002 anlagt sag mod Kontoret for Harmonisering
 i det Indre Marked (Varemærker og Design) af Deutsche SiSi-
 1) Sagen afvises. Werke GmbH & Co. Betriebs KG, Eppelheim (Tyskland),
 ved Rechtsanwälte H. Eichmann, G. Barth, U. Blumenröder,
 C. Niklas-Falter, M. Kinkeldey, K. Brandt, A. Franke, U. Stepha-
 ni, B. Allekotte, E. Pfrang, K. Lochner og B. Ertle.
 2) Sagsøgerne bærer deres egne omkostninger og betaler Kommis-
 sionens omkostninger.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 — Afgørelse nr. R 724/1999-2 af 28. februar 2002 fra
 ( 1) EFT C 335 af 25.11.2000. Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i
 det Indre Marked (Varemærker og Design) vedrørende EF-
 varemærkeansøgning nr. 573 725 annulleres, for så vidt
 som den vedrører varer i klasse 32 i Nice-arrangementet,
 der svarer til følgende beskrivelse: Frugtdrikke og frugt-
 saft.
 ---pagebreak--- 27.7.2002 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 180/25
 — Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens om-


text:
Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 kostninger.
 — Afgørelse nr. R 748/1999-2 af 28. februar 2002 fra
 Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter det Indre Marked (Varemærker og Design) vedrørende EF-
 varemærkeansøgning nr. 573 303 annulleres, for så vidt
 Det omhandlede EF-va- Et tredimensionalt varemærke i som den vedrører varer i klasse 32 i Nice-arrangementet,
 remærke: form af en stående pose — ansøg- der svarer til følgende beskrivelse: Frugtdrikke og frugt-
 ning nr. 573 725 saft.
 Varer eller tjenesteydel- Efter begrænsning af fortegnelsen
 ser: over varer og tjenesteydelser: — Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens om-
 Varer i klasse 32 (frugtdrikke og kostninger.
 frugtsaft)
 Indsigelsesafdelingens Undersøgerens afslag på registre-
 afgørelse: ring
 Appelkammerets afgø- Afvisning af sagsøgerens klage
 relse: Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Søgsmålsgrunde: — tilsidesættelse af artikel 7,
 stk. 1, litra c), i forordning
 (EF) nr. 40/94 (1) Det omhandlede EF-va- Et tredimensionalt varemærke i
 remærke: form af en stående pose — ansøg-
 — ingen grund til at udelukke ning nr. 573 303
 det anmeldte mærke fra regi-
 strering
 Varer eller tjenesteydel- Efter begrænsning af fortegnelsen
 — tilsidesættelse af artikel 7, ser: over varer og tjenesteydelser:
 stk. 1, litra b), i forordning Varer i klasse 32 (frugtdrikke og
 (EF) nr. 40/94 frugtsaft)
 — tysk varemærkeregistrering
 af stående poser. Indsigelsesafdelingens Undersøgerens afslag på registre-
 afgørelse: ring
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20.12.1993 om EF-varemær-
 ker (EFT L 11, s. 1). Appelkammerets afgø- Afvisning af sagsøgerens klage
 relse:
 Søgsmålsgrunde: — tilsidesættelse af artikel 7,
 stk. 1, litra c), i forordning
 (EF) nr. 40/94 (1)
 Sag anlagt den 8. maj 2002 af Deutsche SiSi-Werke GmbH
 & Co. Betriebs KG mod Kontoret for Harmonisering i det — ingen grund til at udelukke
 Indre Marked (Varemærker og Design) det anmeldte mærke fra regi-
 strering
 (Sag T-147/02) — tilsidesættelse af artikel 7,
 stk. 1, litra b), i forordning
 (2002/C 180/44) (EF) nr. 40/94
 — tysk varemærkeregistrering
 (Processprog: tysk) af stående poser.
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 8. maj 2002 anlagt sag mod Kontoret for Harmonisering (1) Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20.12.1993 om EF-varemær-
 i det Indre Marked (Varemærker og Design) af Deutsche SiSi- ker (EFT L 11, s. 1).
 Werke GmbH & Co. Betriebs KG, Eppelheim (Tyskland),
 ved Rechtsanwälte H. Eichmann, G. Barth, U. Blumenröder,
 C. Niklas-Falter, M. Kinkeldey, K. Brandt, A. Franke, U. Stepha-
 ni, B. Allekotte, E. Pfrang, K. Lochner og B. Ertle.


text:
6.8.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 232/21
 Sag anlagt den 10. juni 2011 — Den Italienske Republik mod Rådet for Den Europæiske Union
 (Sag C-295/11)
 2011/C 232/34
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: Den Italienske Republik (ved G. Palmieri, som befuldmægtiget, og avvocato dello Stato S. Fiorentino)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union
 Sagsøgerens påstande
 —
 Rådets afgørelse 2011/167/EU af 10. marts 2011 om bemyndigelse til et forstærket samarbejde om indførelse af beskyttelse af et enhedspatent annulleres
 —
 Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har Den Italienske Republik fremsat fire anbringender.
 For det første har den gjort gældende, at proceduren for et forstærket samarbejde blev bemyndiget af Rådet ud over de grænser, der er fastsat i artikel 20, stk. 1, første punktum, TEU, i henhold til hvilken en sådan procedure udelukkende kan tillades inden for rammerne af Unionens ikke-eksklusive kompetencer. Unionen har nemlig en enekompetence til at etablere »europæiske regler«, der har artikel 118 TEUF som retsgrundlag.
 For det andet har den gjort gældende, at bemyndigelsen til det forstærkede samarbejde i det foreliggende tilfælde har virkninger, der er i strid med, eller i hvertfald ikke er forenelige med, formålet med henblik på hvilket, denne institution er oprettet i henhold til traktaterne. For så vidt som denne bemyndigelse strider mod om ikke ordlyden af, så i det mindste ånden i, artikel 118 TEUF, er dette i strid med artikel 326, stk. 1, TEUF, idet denne bestemmelse foreskriver, at forstærket samarbejde skal iagttage traktaterne og EU-retten.
 For det tredje har Den Italienske Republik gjort gældende, at afgørelsen om tilladelse blev vedtaget uden en tilstrækkelig undersøgelse med hensyn til kravet om last ressort og uden en tilstrækkelig begrundelse af punktet.
 Endelig er beslutningen om tilladelse i strid med artikel 326 TEUF, for så vidt som det forvolder skader på det indre marked ved at indføre en hindring for handel mellem medlemsstaterne samt forskelsbehandling af virksomhederne, som medfører fordrejning af konkurrencen. Denne bidrager endvidere ikke til at styrke integrationsprocessen i Unionen, og er således i strid med artikel 20, stk. 1, andet punktum, TEU.


text:
11.3.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 60/29
 Sag anlagt den 17. januar 2006 af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Storhertugdømmet Luxembourg
 (Sag C-21/06)
 (2006/C 60/56)
 Processprog: fransk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 17. januar 2006 anlagt sag mod Storhertugdømmet Luxembourg af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved Michel Nolin, som befuldmægtiget, og med valgt adresse i Luxembourg.
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 1)
 Det fastslås, at Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Kommissionens direktiv 2004/103/EF af 7. oktober 2004 om identitetskontrol og plantesundhedskontrol af planter, planteprodukter eller andre objekter opført i del B i bilag V til Rådets direktiv 2000/29/EF, som kan gennemføres et andet sted end indførselsstedet i Fællesskabet eller et sted i nærheden, og om fastsættelse af de nærmere bestemmelser i forbindelse med denne kontrol (1), idet det ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
 2)
 Storhertugdømmet Luxembourg tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Fristen for gennemførelse af direktivet udløb den 31. december 2004.
 (1) EUT L 313 af 12.10.2004, s. 16.


text:
29.10.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 271/3
 DOMSTOLENS DOM
 (Anden Afdeling)
 af 15. september 2005
 i sag C-199/03, Irland mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (1)
 (Annullationssøgsmål - Den Europæiske Socialfond - nedsættelse af finansiel fællesskabsstøtte - åbenbart urigtigt skøn - forholdsmæssighed - retssikkerhed - berettiget forventning)
 (2005/C 271/05)
 Processprog: engelsk
 I sag C-199/03, angående et annullationssøgsmål i henhold til artikel 230 EF, anlagt den 13. maj 2003, Irland (befuldmægtigede: D. O'Hagan, bistået af M. Gallagher, SC, og P. McGarry, BL) mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægtiget: L. Flynn), har Domstolen (Anden Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, C.W.A. Timmermans, og dommerne R. Silva de Lapuerta (refererende dommer), R. Schintgen, G. Arestis og J. Klučka; generaladvokat: A. Tizzano; justitssekretær: ekspeditionssekretær L. Hewlett, den 15. september 2005 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 1)
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.
 2)
 Irland betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 200 af 23.8.2003.


text:
20.6.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 141/30
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Symvoulio tis Epikrateias den 2. april 2009 — Enosi Efopliston Aktoploïas, ANEK, Minoïkes Grammes, NE Lesbou og Blue Star Ferries mod Ypourgos Emporikis Naftilias og Ypourgos Aigaiou
 (Sag C-122/09)
 2009/C 141/52
 Processprog: græsk
 Den forelæggende ret
 Symvoulio tis Epikrateias
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgere: Enosi Efopliston Aktoploïas, ANEK, Minoïkes Grammes, NE Lesbou og Blue Star Ferries
 Sagsøgte: Ypourgos Emporikis Naftilias og Ypourgos Aigaiou
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Henset til artikel 10, stk. 2, EF og artikel 249, stk. 2, EF: i) skulle den græske lovgiver, mens den ved artikel 6, stk. 3, i Rådets forordning (EØF) nr. 3577/92 af 7. december 1992 om anvendelse af princippet om fri udveksling af tjenesteydelser inden for søtransport i medlemsstaterne (cabotagesejlads) indførte midlertidige undtagelse vedrørende Grækenland, indtil 1. januar 2004, fra anvendelsen af denne forordning var gældende, afholde sig fra at indføre bestemmelser, som kan bringe forordning nr. 3577/92's fulde og effektive anvendelse i Grækenland fra den 1. januar 2004 i alvorlig fare? ii) Kan privatpersoner påberåbe sig denne forordning for at anfægte gyldigheden af bestemmelser, som blev indført af den græske lovgiver før den 1. januar 2004, såfremt disse nationale bestemmelser bringer denne forordnings fulde og effektive anvendelse i Grækenland efter den 1. januar 2004 i alvorlig fare?
 2)
 Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende, bringes forordning nr. 3577/92's fulde og effektive anvendelse i Grækenland fra 1. januar 2004 da i alvorlig fare som følge af den græske lovgivers indførelse, før 1. januar 2004, af bestemmelser, som er af udtømmende og fast karakter, som ikke ophører med at gælde fra 1. januar 2004, og som er i strid med bestemmelserne i forordning nr. 3577/92?
 3)
 Såfremt det første og det andet spørgsmål besvares bekræftende, er bestemmelserne i artikel 1, 2 og 4 i forordning (EØF) nr. 3577/92 da til hinder for nationale ordninger, ifølge hvilke redere kun må udføre cabotagesejlads på bestemte sejlruter, som hvert år fastlægges af den dertil kompetente myndighed, og kun efter forudgående administrativ tilladelse, der bevilges inden for rammerne af en bevillingsordning, der har følgende kendetegn:
 i)
 Den gælder uden undtagelse for samtlige sejlruter, der betjener øerne.
 ii)
 De dertil kompetente myndigheder har mulighed for, i forbindelse med godkendelsen af den indsendte ansøgning om tilkendelse af bevilling, efter eget skøn og uden på forhånd at præcisere de anvendte kriterier, at foretage ensidige ændringer af de punkter i ansøgningen, der vedrører hyppigheden af og tidspunktet for indstilling af sejladsen, samt takster?
 4)
 Såfremt det første og det andet spørgsmål besvares bekræftende, udgør det da en i artikel 49 EF's forstand ulovlig begrænsning af den frie udveksling af tjenesteydelser, når en national ordning bestemmer, at en skibsreder, der af myndighederne har fået tilladelse til at indsætte et skib i rutefart på en konkret rute (efter at hans ansøgning herom er blevet godkendt enten i uændret form eller efter ændring af visse punkter, som rederen accepterer), er forpligtet til kontinuerligt at betjene den sejlrute, han har ansøgt om, i hele


text:
23.11.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 389/18
 Appel iværksat den 4. september 2015 af FSL Holdings, Firma Léon Van Parys og Pacific Fruit Company Italy SpA til prøvelse af dom afsagt af Retten (Anden Afdeling) den 16. juni 2015 i sag T-655/11, FSL Holdings m.fl. mod Europa-Kommissionen
 (Sag C-469/15 P)
 (2015/C 389/20)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellanter: FSL Holdings, Firma Léon Van Parys og Pacific Fruit Company Italy SpA (ved advocaten P. Vlaemminck, C. Verdonck, B. Van Vooren og J. Auwerx)
 Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen
 Appellanterne har nedlagt følgende påstande
 —
 Principalt ophæves den appellerede dom grundet brug af beviser, der blev indhentet under fuldstændig tilsidesættelse af den procedure, der er fastlagt derfor, og grundet en fejlagtig anvendelse af samarbejdsmeddelelsen af 2002, og Kommissionens afgørelse af 12. oktober 2011 annulleres som følge deraf i sin helhed.
 —
 Subsidiært ophæves den appellerede dom delvist, for så vidt som Retten ikke foretog en fuld retlig prøvelse af den bøde, appellanterne er blevet pålagt, og som følge deraf nedsættes den bøde, appellanterne blev pålagt ved den appellerede dom, væsentligt.
 —
 Mere subsidiært ophæves den appellerede dom delvist, for så vidt som Retten ikke fastslog på korrekt vis, at overtrædelsen havde til formål eller følge at begrænse konkurrencen, og som følge deraf hjemvises sagen til Retten, med mindre Domstolen finder, at sagen er tilstrækkeligt oplyst til, at Domstolen kan annullere Kommissionens afgørelse
 —
 Under alle omstændigheder tilpligtes Kommissionen at betale appellanternes sagsomkostninger ved Domstolen og ved Retten.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Appellanterne har anført fire anbringender til støtte for appellen:
 —
 Med det første appelanbringende har appellanterne gjort gældende, at Retten begik en retlig fejl og tilsidesatte deres ret til forsvar og væsentlige formforskrifter, da den forkastede appellanternes anbringende om, at overdragelsen af de dokumenter, de italienske skattemyndigheder havde indsamlet under en national skatteundersøgelse, til Kommissionen, var ulovlig, og om følgerne af denne ulovlighed. For det første begik Retten en retlig fejl, idet den fastslog, at Kommissionen ikke har en særskilt forpligtelse i henhold til EU-retten til at forhindre, at den grundlæggende ret til forsvar bliver uigenkaldeligt skadet under den administrative fase af en konkurrenceundersøgelse. For det andet begik Retten en retlig fejl ved at undlade at tage Kommissionens tilsidesættelse af appellanternes ret til forsvar og af væsentlige formforskrifter som afspejlet i artikel 12, stk. 2, i forordning nr. 1/2003 (1) i betragtning. For det tredje begik Retten en retlig fejl ved en urigtig gengivelse af utvetydige beviser, da den fastslog, at den ulovlige erhvervelse af dokumenter, der blev anvendt som beviser af Kommissionen, var uden betydning.
 —
 Appellanterne har med det andet appelanbringende gjort gældende, at Retten begik en retlig fejl ved ikke at foreholde Kommissionen, at den indrømmede bødefritagelse for Sydeuropa til ansøgeren om bødefritagelse, og dermed ikke anvendte samarbejdsmeddelelsen af 2002 konsekvent. Appellanterne har navnlig anført, at ansøgeren om bødefritagelse ikke burde være blevet indrømmet bødefritagelse for Sydeuropa, og at alle mundtlige udsagn fra ansøgeren om bødefritagelse og alle oplysninger indhentet efter anmodninger om oplysninger på grundlag af disse


text:
mundtlige udsagn burde have været fjernet fra nærværende sags sagsakter.
 —
 Subsidiært har appellanterne med det tredje appelanbringende gjort gældende, at Retten begik en retlig fejl, idet den undlod at yde en effektiv domstolsbeskyttelse mod, at Kommissionen pålagde dem en strafferetlig sanktion, på trods af den fulde prøvelsesret, den er tillagt ved artikel 31 i forordning nr. 1/2003, og princippet om effektiv domstolsbeskyttelse, som garanteres i artikel 6 i EMRK og chartrets artikel 47. Appellanterne har endvidere gjort gældende, at Retten, idet den undlod at yde en sådan effektiv domstolsbeskyttelse, fejlberegnede bøden.
 —
 Mere subsidiært har appellanterne med det fjerde appelanbringende gjort gældende, at Retten begik en retlig fejl ved at fejlfortolke begrebet overtrædelse med konkurrencebegrænsende formål, hvilket efterfølgende førte til en fejlagtig retlig kvalificering af de faktiske omstændigheder og en tilsidesættelse af appellanternes ret til forsvar.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 af 16.12.2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne i traktatens artikel 81 og 82 (EFT L 1, s. 1).


text:
Nr . C 189/ 10 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 22 . 7 . 95
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter 6 ) Såfremt spørgsmål 3 og 5 besvares bekræftende , er en
 enkemand , som ikke tilkendes pension eller andre
 — For sen anlæggelse af sagen . Retten i Første Instans har efterladteydelser i henhold til nævnte bestemmelse
 tilsidesat fællesskabsretten, da den fandt, at selv om ( artikel 9 , stk. 1 , litra a ) i lov nr . 4491 / 1966 ) berettiget
 sagsøgerne havde fået meddelelse om en beslutning, var til en pension og efterladteydelser på samme betingelser
 den i traktatens artikel 173 fastsatte søgsmålsfrist i som de , der gælder for enker ?
 forhold til sagsøgerne først begyndt at løbe, da de fik
 ». . . et tilstrækkeligt kendskab til begrundelsen for
 Kommissionens beslutning «.
 — Krænkelse af fællesskabsretten . Kommissionen er af den
 opfattelse , at forpligtelsen i medfør af artikel 6 i Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse
 forordning ( EØF ) nr . 2950/83 (') skal fortolkes i nøje afsagt den 30. marts 1995 af Tribunale di Genova — Første
 sammenhæng mellem de mange og nødvendigvis tætte afdeling for civilsager — i sagen Igino Mazzola SpA mod
 kontakter mellem Kommissionen og de portugisiske Ministero delle Finanze dello Stato
 myndigheder .
 ( Sag C-148/95 )
 ( 95/C 189/ 18 )
 (') EFT nr . L 289 af 22 . 10 . 1983 , s . 1 .
 Ved kendelse afsagt den 30 . marts 1995 , indgået til
 Domstolens Justitskontor den 12 . maj 1995 , har Tribunale
 di Genova — Første afdeling for civilsager — i sagen Igino
 Mazzola SpA mod Ministero delle Finanze dello Stato
 forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmod
 ning om præjudiciel afgørelse af spørgsmål, der er de samme
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom som spørgsmålene i sag C-92/95 ( ] ).
 afsagt den 30 . marts 1995 af Diikito Efetio , Athen, i sagen
 Det offentlige elektricitetsselskab (DEI), Athen, mod
 E. Evrenopoulos (') EFT nr . C 137 af 3 . 6 . 1995 .
 ( Sag C- 1 4 7/95 )
 ( 95 /G 189/ 17 )
 Ved dom afsagt den 30 . marts 1995 , indgået til Domstolens
 Justitskontor den 12 . maj 1995 , har Diikito Efetio, Athen, i Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom
 sagen Det offentlige elektricitetsselskab ( DEI ), Athen, mod afsagt den 20 . april 1995 af Tribunal administratif
 E. Evrenopoulos , forelagt De Europæiske Fællesskabers d'Amiens (Anden Afdeling ) i sagen Michel, Philippe, Pascal
 Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende og Monique Macon og J. Sauvrezy mod Préfet de l'Aisne
 spørgsmål :
 ( Sag C-152/95 )
 95 /C 189/ 19
 1 ) Er DEI's forsikringsordning som anført i andet afsnit
 ovenfor en faglig eller en lovbestemt ordning ?
 Ved dom afsagt den 20 . april 1995 , indgået til Domstolens
 2 ) Finder EØF-traktatens artikel 119 eller direktiv 79/ Justitskontor den 15 . maj 1995


text:
, har Tribunal administratif
 7/EØF anvendelse på ordningen, navnlig på ordningens d'Amiens ( Anden Afdeling ) i sagen Michel , Philippe , Pascal
 bestemmelser om ydelser til efterladte ? og Monique Macon og J. Sauvrezy mod Préfet de l'Aisne
 forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmod
 3 ) Strider artikel 9 , stk . 1 , litra a ), i lov nr. 4471 /1966 mod ning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål :
 EØF-traktatens artikel 119 ?
 Skal artikel 2 i Rådets forordning ( EØF ) nr . 1637/91 af
 13 . juni 1991 om fastsættelse af en godtgørelse i forbindelse
 4 ) Kan bestemmelsen fortsat være gyldig i kraft af andre med nedsættelsen af de i artikel 5c i forordning ( EØF )
 fællesskabsbestemmelser ?
 nr. 804/68 omhandlede referencemængder og af en godtgø
 relse for definitivt ophør med mælkeproduktion ( ] ) fortol
 5 ) Finder EØF-traktatens artikel 119 anvendelse i sagen i kes således, at den er til hinder for , at der ydes godtgørelse
 lyset af protokol nr . 2 til EØF-traktaten og den for definitivt ophør med mælkeproduktion til en landmand ,
 omstændighed, at indstævnte anlagde sit første spørgs der ikke producerer mælk, men som desuagtet på ansøg
 mål inden den 17 . maj 1990 , nemlig den 12 . juni 1989 , ningstidspunktet disponerede over en referencemængde for
 når henses til, at søgsmålet første blev afvist ved mælk med særligt med henblik på direkte salg ?
 afgørelse af nr . 8361 /1990 fra Forvaltningsretten i
 Athen , fordi indstævnte ikke havde indgivet den kræ m EFT nr . L 150 af 15 . 6 . 1991 , s . 30 .
 vede forudgående administrative klage over afgørelsen
 fra direktøren for forsiknngsafdelingen, hvilken klage
 var underlagt en klagefrist på tre måneder ?


text:
13.3.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 78/11
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) (Det Forenede Kongerige) den 12. december 2016 — American Express Co. mod The Lords Commissioners of Her Majesty’s Treasury
 (Sag C-643/16)
 (2017/C 078/15)
 Processprog: engelsk
 Den forelæggende ret
 High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court)
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: American Express Co.
 Sagsøgt: The Lords Commissioners of Her Majesty’s Treasury
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Bliver et betalingssystem, som adgangsforpligtelsen i artikel 35, stk. 1, i direktiv (EU) 2015/2366 (1) (herefter »PSD2«) ellers ikke ville finde anvendelse på, i henhold til PSD2’s artikel 35, stk. 2, litra b), omfattet af denne forpligtelse i) ved at indgå co-brandingordninger med co-brandingpartnere, der ikke selv udbyder betalingstjenester i det pågældende system i relation til det co-brandede produktudbud, og/eller ii) ved at anvende en agent til at handle på sine vegne ved udbud af betalingstjenester?
 2)
 Hvis svaret på det første spørgsmål er »ja«, er PSD2’s artikel 35, stk. 1, da ugyldig, for så vidt som den bestemmer, at betalingssystemer med sådanne ordninger skal være omfattet af adgangsforpligtelsen, på grund af:
 a)
 en manglende begrundelse i overensstemmelse med artikel 296 TEUF
 b)
 åbenbart urigtigt skøn og/eller
 c)
 tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet?
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2015/2366 af 25.11.2015 om betalingstjenester i det indre marked, om ændring af direktiv 2002/65/EF, 2009/110/EF og 2013/36/EU og forordning (EU) nr. 1093/2010 og om ophævelse af direktiv 2007/64/EF (EUT L 337, s. 35).


text:
24.7.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 239/53
 Sag anlagt den 29. maj 2017 — SAS Cargo Group m.fl. mod Kommissionen
 (Sag T-324/17)
 (2017/C 239/66)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøgere: SAS Cargo Group A/S (Kastrup, Danmark), Scandinavian Airlines System Denmark-Norway-Sweden (Stockholm, Sverige), SAS AB (Stockholm) (ved advokaterne B. Creve, M. Kofmann og G. Forwood samt barrister J. Killick)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgernes påstande
 —
 Kommissionens afgørelse C(2017) 1742 final af 17. marts 2017 om en procedure i henhold til artikel 101 TEUF, EØS-aftalens artikel 53 og artikel 8 i aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund om luftfart (Sag AT.39258 — Luftfragt) annulleres helt eller delvist.
 —
 Subsidiært nedsættes den bøde, som sagsøgerne er blevet pålagt.
 —
 Der træffes de nødvendige foranstaltninger med henblik på sagens tilrettelæggelse eller bevisoptagelse eller andre foranstaltninger, som Retten måtte finde hensigtsmæssige.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat fem anbringender.
 1.
 Første anbringende om, at Kommissionen har tilsidesat sagsøgernes ret til forsvar og princippet om processuel ligestilling, idet den afviste at give sagsøgerne indsigt i relevante beviser, såvel belastende som diskulperende, herunder beviser som Kommissionen modtog efter, at den havde fremsendt sin klagepunktsmeddelelse.
 2.
 Andet anbringende om, at Kommissionen savnede kompetence med hensyn til anvendelsen af artikel 101 TEUF og EØS-aftalens artikel 53 på indkommende luftfragttjenester til EØS-området, og ruter mellem Schweiz og de tre lande uden for EU og EØS.
 3.
 Tredje anbringende om, at Kommissionens bevisvurdering og konklusion om, at beviserne godtgør, at sagsøgerne deltog i eller havde eller kendskab til den i den anfægtede afgørelse omhandlede globale samlede og vedvarende overtrædelse, er behæftet med en fejl.
 4.
 Fjerde anbringende om, at Kommissionen har tilsidesat artikel 266 TEUF, artikel 17 i EU’s charter om grundlæggende rettigheder og artikel 296, stk. 2, TEUF, idet den anfægtede afgørelse er selvmodsigende, herunder særlig med hensyn til tilregnelsen af ansvaret for den hævdede overtrædelse.
 5.
 Femte anbringende om, at Kommissionen begik en fejl, da den pålagde sagsøgerne en bøde, idet sagsøgerne ikke kan drages til ansvar for den hævdede overtrædelse, og om at Kommissionen under alle omstændigheder begik en fejl ved beregningen af bøden hvad angår værdien af afsætningen, grovheden med hensyn til SAS Cargo’s særlige situation, varigheden, bødeforhøjelsen for gentagen overtrædelse og de forskellige formildende omstændigheder. Bøden bør således annulleres eller subsidiært nedsættes betydeligt.


text:
22 . 6 . 96 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr . C 180/7
 2 ) På områder, der ikke er omfattet af forordning 3820/ DOMSTOLENS DOM
 85/EØF, har medlemsstaterne fortsat kompetence til at af 26 . marts 1996
 vedtage bestemmelser om køretid.
 i sag C-392/93 , The Queen mod H. M. Treasury, ex parte:
 British Telecommunications pic ( anmodning om préjudi
 (M EFT nr . C 392 af 31 . 12 . 1994 . ciel afgorelse fra High Court of Justice, Queen's Bench
 Division, Divisional Court) (M
 (Præjudicielt søgsmål — fortolkning af direktiv 90/531/
 EØF — telekommunikation — gennemførelse i national ret
 — erstatningspligt ved fejlagtig gennemførelse)
 ( 96/C 180/14 )
 DOMSTOLENS DOM
 ( Første Afdeling )
 (Processprog: engelsk)
 af 21 . marts 1996
 i sag C-39/95 , straffesag mod Pierre Goupil ( anmodning om
 præjudiciel afgørelse fra Tribunal de police de La
 Rochelle ) f 1 ) (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive
 (Sociale bestemmelser inden for vejtransport — undtagelser offentliggjort i Samling af Afgørelser)
 for køretøjer, der benyttes til renovation)
 ( 96/C 180/13 )
 I sag C-392/93 , angående en anmodning, som High Court of
 (Processprog: fransk) Justice , Queen's Bench Division, Divisional Court i medfør
 af EØF-traktatens artikel 177 har indgivet til Domstolen for
 i den for nævnte ret verserende sag, The Queen mod H. M.
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive Treasury, ex parte: British Télécommunications pic, at opnå
 offentliggjort i Samling af Afgørelser) en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af arti
 kel 8 , stk . 1 , i Rådets direktiv 90/531 /EØF af 17. september
 I sag C-39/95 , angående en anmodning, som Tribunal de 1990 om fremgangsmåderne ved tilbudsgivning inden for
 police de La Rochelle i medfør af EØF-traktatens artikel 1 77 vand- og energiforsyning samt transport og telekommuni
 har indgivet til Domstolen for i den for nævnte ret kation ( EFT L 297, s . 1 ), har Domstolen, sammensat af
 verserende straffesag mod Pierre Goupil at opnå en præju præsidenten, G. C. Rodriguez Iglesias, afdelingsformæn
 diciel afgørelse vedrørende fortolkningen af artikel 4, nr . 6 , i dene C. N. Kakouris, D. A. O. Edward og J. -P. Puissochet
 Rådets forordning ( EØF ) nr . 3820/85 af 20 . december 1985 samt dommerne G. F. Mancini , F. A. Schockweiler, J. C.
 om harmonisering af visse bestemmelser på det sociale Moitinho de Almeida (refererende dommer ), C. Gulmann
 område inden for vejtransport ( EFT L 370, s . 1 ), har og J. L. Murray; generaladvokat : G. Tesauro; justitssekre
 Domstolen ( Første Afdeling ), sammensat af afdelingsfor tær: fuldmægtig L. Hewlett, den 26 . marts 19 96 afsagt dom,
 manden , D. A. O. Edward , og dommerne P. Jann ( refere hvis konklusion lyder således :
 rende dommer ) og L. Sevon; generaladvokat: P. Léger;
 justitssekretær: assisterende justitssekretær H. von Hol
 stein, den 21 . marts 1996 afsagt dom, hvis konklusion lyder
 således : 1 ) En medlemsstat kan ikke ved gennemførelsen af Rådets
 direktiv 90/531


text:
/EØF af 17. september 1990 om frem
 gangsmåderne ved tilbudsgivning inden for vand- og
 Begrebet » køretøjer, der benyttes . . . til renovation « i energiforsyning samt transport og telekommunikation
 artikel 4, nr. 6, i Rådets forordning (EØF) nr. 3820/85 af fastlægge, hvilke teletjenester der falder uden for direk
 20. december 1985 om harmonisering afvisse bestemmelser tivets anvendelsesområde i henhold til artikel 8, stk . 1 ,
 på det sociale område inden for vejtransport skal fortolkes idet denne beføjelse tilkommer ordregiverne selv.
 således, at det omfatter køretøjer, der anvendes til renova
 tionskørsel af enhver art, der ikke er omfattet af særlige
 bestemmelser, samt til transport af affaldet over en kortere
 strækning, når dette sker som led i en generel tjenesteydelse
 af almen interesse, der præsteres direkte af det offentlige 2 ) Afgørelsen af, om betingelsen i artikel 8, stk . 1 , i direktiv
 eller af private virksomheder, der er undergivet tilsyn af det 90/531 /EØF om, at » andre virksomheder frit kan yde
 offentlige. den samme tjeneste i samme geografiske område og på
 vilkår, som i det væsentlige er identiske «, er opfyldt, skal
 træffes efter en retlig og faktisk bedømmelse, idet der
 (') EFT nr . C 87 af 8 . 4 . 1995 . bl. a. skal tages hensyn til alle de pågældende tjenesters
 særlige kendetegn, eventuelle substituerende tjenester,
 prisvilkårene, ordregiverens dominerende stilling på
 markedet og eventuelle lovbestemte begrænsninger.
 ---pagebreak--- Nr . C 180/8 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 22 . 6 . 96
 3 ) En medlemsstat, der ved gennemførelsen af direktiv kes således, at socialsikringsordninger som de i hovedsagen
 9 0/531 /EØF i national ret selv har fastlagt, hvilke omhandlede ikke er omfattet af anvendelsesområdet for
 tjenester fra en ordregiver der er undtaget fra direktivet i direktiv 92/49/EØF.
 henhold til artikel 8, har ikke efter fællesskabsretten
 pligt til at betale erstatning til ordregiveren for den
 skade, som denne måtte have lidt som følge af den (') EFT nr . C 304 af 29 . 10 . 1994 .
 således begåede fejl.
 (') EFT nr . C 287 af 23 . 10 . 1993 .
 DOMSTOLENS DOM
 af 26 . marts 1996
 i sag C-271 /94 , Europa-Parlamentet mod Rådet for Den
 DOMSTOLENS DOM Europæiske Union ( ! )
 af 26 . marts 1996 (Rådets beslutning 94/445/EF — EDICOM — datanet —
 i sag C-238/94 , José Garcia m.fl . mod Mutuelle de hjemmel)
 prévoyance sociale d'Aquitaine m.fl. ( anmodning om préju ( 96/C 180/ 16 )
 diciel afgørelse fra Tribunal des affaires de sécurité sociale
 du Tarn-et-Garonne ) ( 1 )
 (Forsikring bortset fra livsforsikring — Rådets direktiv (Processprog: fransk)
 92/49/EØF — anvendelsesområde)
 ( 96/C 180/15 ) ■
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive
 offentliggjort i Samling af Afgørelser)
 (Processprog: fransk)
 I sag C-271 /94, Europa-Parlamentet ( befuldmægtigede :
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive Gregorio Garzón Clariana , Johann Schoo og José Luis
 offentliggjort i Samling af Afgørelser) Rufas Quintana ) mod Rådet for Den Europæiske Union
 ( befuldmægtiget: Georgios Kremlis


text:
) angående en påstand
 om annullation af Rådets beslutning 94/445/EF af 11 . juli
 1994 om datanet mellem administrationer til brug i
 I sag C-238/94 , angående en anmodning, som Tribunal des forbindelse med statistikker over udveksling af goder
 affaires de sécurité sociale du Tarn-et-Garonne ( Frankrig) i mellem medlemsstater ( EDICOM) (EFT L 183 , s . 42 ), har
 medfør af EF-traktatens artikel 177 har indgivet til Dom Domstolen, sammensat af præsidenten, G. C. Rodriguez
 stolen for i den for nævnte ret verserende sag, José Garcia Iglesias, afdelingsformændene C. N. Kakouris og G. Hirsch
 m.fl . mod Mutuelle de prévoyance sociale d'Aquitaine m.fl ., samt dommerne G. F. Mancini , F. A. Schockweiler , J. C.
 at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen Moitinho de Almeida, C. Gulmann , J. L. Murray, P. Jann,
 af artikel 2, stk . 2 , i Rådets direktiv 92/49/EØF af 18 . juni FI . Ragnemalm og L. Sevón ; generaladvokat : A. La Pergola ;
 1992 om samordning af love og administrative bestemmel justitssekretær : assisterende justitssekretær H. von Hol
 ser vedrørende direkte forsikringsvirksomhed bortset fra stein, den 26 . marts 1996 afsagt dom, hvis konklusion lyder
 livsforsikring og om ændring af direktiv 73/239/EØF og således :
 88/357/EØF (tredje skadesforsikringsdirektiv ) ( EFT L 228 ,
 s . 1 ), har Domstolen, sammensat af præsidenten , G. C.
 Rodriguez Iglesias, afdelingsformændene J. -P. Puissochet og
 G. Hirsch , samt dommerne F. A. Schockweiler, J. C. 1 ) Rådets beslutning 94/445/EF af 11 . juli 1994 om
 Moitinho de Almeida ( refererende dommer ), P. J. G. datanet mellem administrationer til brug i forbindelse
 Kapteyn, C. Gulmann, J. L. Murray, P. Jann og H. med statistikker over udveksling af goder mellem
 Ragnemalm; generaladvokat: G. Tesauro; justitssekretær : medlemsstater (EDICOM) annulleres.
 ekspeditionssekretær D. Louterman-Hubeau , den 26 . marts
 1996 afsagt dom, hvis konklusion lyder således :
 2 ) Virkningerne af de beslutninger, Kommissionen alle
 rede har vedtaget på grundlag af den annullerede
 Artikel 2 , stk. 2 , i Rådets direktiv 92/49/EØF af 18. juni beslutning, opretholdes, indtil en beslutning med den
 1992 om samordning af love og administrative bestemmel rette hjemmel er trådt i kraft.
 ser vedrørende direkte forsikringsvirksomhed bortset fra
 livsforsikring og om ændring af direktiv 73/239/EØF og
 88/357/EØF (tredje skadesforsikringsdirektiv) skal fortol 3 ) Rådet betaler sagens omkostninger.


text:
16.5.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 113/26
 Appel iværksat den 10. marts 2009 af Anheuser-Busch, Inc. til prøvelse af dom afsagt den 16. december 2008 af Retten i Første Instans (Første Afdeling) i de forenede sager T-225/06, T-255/06, T-257/06 og T-309/06, Budějovický Budvar, národní podnik mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design), Anheuser-Busch, Inc
 (Sag C-96/09 P)
 2009/C 113/49
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellant: Anheuser-Busch, Inc. (ved Rechtsanwältin V. von Bomhard og Rechtsanwalt B. Goebel)
 De andre parter i appelsagen: Budějovický Budvar, národní podnik og Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 Dom afsagt den 16. december 2008 af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans i de forenede sager T-225/06, T-255/06, T-257/06 og T-309/06 — dog ikke hvad angår domskonklusionens punkt 1 — ophæves.
 —
 Der træffes endelig afgørelse i sagen ved at de påstande, der blev nedlagt i første instans, forkastes, subsidiært hjemvises sagen til Retten i Første Instans.
 —
 Sagsøgeren i første instans betaler sagens omkostninger.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Appellanten har gjort følgende anbringender gældende:
 1.
 Retten i Første Instans begik en retlig fejl, da den i realiteten frakendte Harmoniseringskontoret kompetence til at afgøre, at Budvar ikke havde løftet bevisbyrden for sine rettigheder i henhold til artikel 8, stk. 4 (1), når der herskede alvorlig tvivl om gyldigheden af disse rettigheder (de påståede oprindelsesbetegnelser »BUD«).
 2.
 Retten i Første Instans fejlfortolkede det kvalitative og det kvantitative kriterium i fællesskabsrettens krav om i henhold til artikel 8, stk. 4, at være »erhvervsmæssigt anvendt«. Retten fastslog for det første, at dette krav skulle fortolkes som enhver erhvervsmæssig anvendelse, der finder sted uden for rent private forhold, idet den navnlig fastslog, at der ikke var krav om reelt at bruge den påståede rettighed i henhold til artikel 8, stk. 4, sådan som det ville være tilfældet med varemærker. I denne forbindelse tillod Retten, at leveringer »Free of charge« blev anset for »erhvervsmæssigt anvendt« samt brug i anden egenskab (varemærkebrug i stedet for oprindelsesbetegnelsesbrug). For det andet tillod den appellerede afgørelse med urette, at der blev taget hensyn til brug efter datoen for ansøgning om det varemærke, der var rejst indsigelse mod, og Retten tog dermed ikke hensyn til det forhold, at for at en ældre rettighed skal være egnet som indsigelsesgrund i henhold til artikel 8, skal alle betingelser for denne indsigelsesgrund være opfyldt på det tidspunkt, da den ansøgning, der rejses indsigelse imod, indgives. For det tredje fejlfortolkede Retten artikel 8, stk. 4, idet den under fravigelse af territorialitetsprincippet fastslog, at der kunne tages hensyn til brug, der havde fundet sted i andre lande end de lande, hvor den påståede rettighed i henhold til artikel 8, stk. 4, eksisterer.
 3.
 Retten i Første Instans fejlfortolkede også kravet om »ikke kun [at have] lokal betydning«. Retten mente i det væsentlige, at dette krav var opfyldt ved den omstændighed, at den påståede rettighed i henhold til artikel 8, stk. 4, havde sin oprindelse i et tredjeland og


text:
blev udvidet til to medlemsstater i Den Europæiske Union. Retten rejste ikke spørgsmålet, om der var tale om en rettighed, som ikke kun havde lokal betydning i de to faktiske medlemsstater, hvor rettigheden blev gjort gældende, og Retten åbnede dermed mulighed for at etablere rettigheder i henhold til artikel 8, stk. 4, fra lande uden for Den Europæiske Union.
 4.
 Det andet appelanbringende vedrører en tilsidesættelse af artikel 8, stk. 4, litra b), sammenholdt med artikel 74, stk. 1. Artikel 8, stk. 4, litra b), kræver, at den nationale ret giver Budvar ret til at forbyde anvendelsen af det varemærke, der er rejst indsigelse imod. Appelkammeret havde på grundlag af de beviser, parterne havde fremlagt, og under anvendelse af den faste regel om, at bevisbyrden i indsigelsessager for Harmoniseringskontoret påhviler indsigeren, afgjort, at Budvar ikke havde godtgjort, at selskabet i henhold til national ret i enten Frankrig eller Østrig var i stand til at forbyde brugen af varemærket »BUD«. I strid med artikel 74, stk. 1, og artikel 8, stk. 4, litra b), fastslog Retten imidlertid, at Harmoniseringskontoret ex officio og ud over de af parterne fremsatte anbringender skulle undersøge retstilstanden og den retlige udvikling til støtte for den påståede rettighed i henhold til artikel 8, stk. 4, i stedet for at forkaste indsigelsen, fordi Budvar ikke havde godtgjort sine påståede rettigheder.
 5.
 Sammenfattende har Retten i Første Instans i den appellerede dom fortolket artikel 8, stk. 4, på en måde, som er svær at forene med ordlyden af denne bestemmelse og umulig at forene med formålet med forordning nr. 40/94 om at skabe en velfungerende fælles EF-varemærkerettighed, med henblik på at fremme den interne handel i Fællesskabet.
 6.
 Hver af disse retskrænkelser fra Retten i Første Instans førte til annullationen af Andet Appelkammers afgørelser, og retskrænkelserne er derfor — hver for sig — grund til at ophæve den appellerede dom.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20.12.1993 om EF-varemærker, EFT 1994 L 11, s. 1.


text:
12.9.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 220/37
 Sag anlagt den 10. juli 2009 — Pineapple Trademarks mod KHIM — Dalmau Salmons (KUSTOM)
 (Sag T-272/09)
 2009/C 220/79
 Stævningen er affattet på engelsk
 Parter
 Sagsøger: Pineapple Trademarks Pty Ltd (Burleigh Heads, Australien) (ved barrister N. Saunders)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Angel Custodio Dalmau Salmons (Barcelona, Spanien)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 5. marts 2009 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 383/2008-1) annulleres, og ansøgningen om EF-varemærket hjemvises til Harmoniseringskontoret med henblik på videre behandling.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ansøger om EF-varemærket: Pineapple Trademarks Pty Ltd
 Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket »KUSTOM« for varer i klasse 18, 25 og 28
 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Angel Custodio Dalmau Salmons
 Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: EF-varemærkeregistrering af ordmærket »CUSTO« for varer i klasse 18 og 25
 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Medhold i indsigelsen vedrørende alle de omhandlede varer
 Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i Rådets forordning (EF) nr. 207/2009, da appelkammeret fejlagtigt fastslog, at der består en risiko for forveksling mellem de pågældende varemærker, samt tilsidesættelse af sagsøgerens ret til at blive hørt, idet appelkammeret foretog konstateringer vedrørende fonetiske og begrebsmæssige ligheder mellem de pågældende varemærker, hvilket sagsøgeren ikke fik lejlighed til at fremsætte sine bemærkninger til, og hvilket ikke blev understøttet af relevante beviser.


text:
1.12.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 431/25
 Kendelse afsagt af Rettens præsident den 4. september 2014 — Klemme mod Kommissionen
 (Sag T-294/14 R)
 ((Særlige rettergangsformer - statsstøtte - national fremme af produktion af el fra vedvarende energikilder - Kommissionens afgørelse om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure på statsstøtteområdet - begæring om udsættelse af gennemførelse - fumus boni juris))
 (2014/C 431/43)
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Klemme AG (Lutherstadt Eisleben, Tyskland) (ved advokaterne T. Volz og B. Wißmann)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved T. Maxian Rusche og R. Sauer, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Begæring om udsættelse af retsvirkningerne af den afgørelse, hvorved Kommissionen indledte en formel undersøgelsesprocedure på statsstøtteområdet vedrørende den tyske lov om vedvarende energi
 Konklusion
 1)
 Begæringen om foreløbige forholdsregler tages ikke til følge.
 2)
 Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.


text:
20.6.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 141/20
 Domstolens kendelse af 20. januar 2009 — Mebrom NV mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag C-374/07 P) (1)
 (Appel - Kommissionens ansvar uden for kontraktforhold - sikker og reel skade - fordrejning af de faktiske omstændigheder og beviser - bevisbyrde)
 2009/C 141/35
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellant: Mebrom NV (ved avocats K. Van Maldegem og C. Mereu)
 Den anden part i appelsagen: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved X. Lewis, som befuldmægtiget)
 Sagens genstand
 Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Anden Afdeling) den 22. maj 2007 i sag T-198/05, Mebrom mod Kommissionen, hvorved Retten forkastede en påstand om erstatning for den skade, sagsøgeren angiveligt har lidt, som følge af den omstændighed, at Kommissionen undlod at etablere en ordning, der gjorde det muligt for virksomheden at importere methylbromid til Den Europæiske Union i henhold til artikel 6 og 7 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2037/2000 af 29. juni 2000 om stoffer, der nedbryder ozonlaget (EFT L 244, s. 1)
 Konklusion
 1)
 Appellen forkastes.
 2)
 Mebrom NV betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 247 af 20.10.2007.


text:
8.1.2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 6/11
 — Undladelse af at give adgang til kontradiktion: Kommissio- Sag anlagt den 7. oktober 1999 af Kommissionen for
 nen har, endog på trods af et i mellemtiden givet tilsagn, De Europæiske Fællesskaber mod Forbundsrepublikken
 ikke gjort det muligt for sagsøgeren at tage stilling til en Tyskland
 rapport, som Kommissionen i det væsentlige støtter sin
 beslutning på. Sagsøgeren har heller ikke fået indsigt i
 bilag, som Bundesverband deutscher Banken har tilstillet
 Kommissionen. (Sag C-378/99)
 — Mangelfuld begrundelse: Kommissionen har ikke i fornø-
 (2000/C 6/21)
 dent omfang redegjort for sine informationskilder, og
 specielt fremlægges der kun enkelte af udsagnene fra den
 rapport, som Kommissionen anvender, men ikke deres
 samlede sammenhæng. Endelig påberåber Kommissionen Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 7. okto-
 sig egne relevante erfaringer, uden i virkeligheden at have ber 1999 anlagt sag mod Forbundsrepublikken Tyskland af
 sådanne erfaringer. Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved juridisk
 konsulent Marie Wolfcarius og Gerald Braun, som befuldmæg-
 tigede, Kommissionens Juridiske Tjeneste, og med valgt adresse
 — Overtrædelse af traktaten eller af retsregler vedrørende i Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Kommissionens
 dens gennemførelse: Kommissionen har anvendt begrebet Juridiske Tjeneste, Wagnercentret, Kirchberg.
 statsstøtte ukorrekt og for så vidt overtrådt artikel 87 EF.
 At Wohnungsbauförderungsanstalt des Landes Nordrein-
 Westfalen (Wfa) er blevet overtaget af Westdeutsche Lan-
 desbank Girozentrale (WestLB), udgør ikke en statsstøtte. Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 Den godtgørelse på 1,1 % før skat, henholdsvis 0,6 % efter
 skat, som WestLB skal betale Land Nordrein-Westfalen,
 er rimelig. Det for så vidt relevante princip om en 1. Det fastslås, at Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat
 markedsøkonomisk investor er udelukkende blevet an- sine forpligtelser efter EF-traktaten og Rådets direktiv
 vendt i Domstolens hidtidige praksis i sager om virksom- 96/53/EF af 25. juli 1996(1) om fastsættelse af de største
 hedsrekonstruktioner og saneringer. Da WestLB er en sund tilladte dimensioner i national og international trafik
 virksomhed, der afkaster et overskud, er det tvivlsomt, om og største tilladte vægt i international trafik for visse
 princippet om en markedsøkonomisk investor overhove- vejkøretøjer i brug i Fællesskabet ved ikke inden den
 det finder anvendelse i den foreliggende sag. Selv hvis fastsatte frist at sætte de nødvendige love og administrative
 dette skulle være tilfældet, er Kommissionens beslutning bestemmelser i kraft for at gennemføre dette direktiv i
 mangelfuld i faktisk og retlig henseende, idet den er i national ret.
 modstrid med de kriterier, som efter Domstolens praksis
 gælder for princippet om en markedsøkonomisk investor.
 Ved at fastsætte et gennemsnitsafkast ser Kommissionen 2. Forbundsrepublikken Tyskland betaler sagens omkost-
 bort fra det vide spektrum af andre lovlige og i praksis ninger.
 sædvanlige bevæggrunde for en offentlig og/eller privat
 investors investeringer. I modstrid med hidtidig praksis og
 Domstolens afgørelser sætter Kommissionen sig dermed i
 en privat investors sted og gør sig til en planlægningsmyn-
 dighed, som fastsætter en bestemt afkastforventning for Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 offentlige investeringer. Dermed fratager den en offentlig
 investor muligheden for at handle som en privat investor
 på markedet. Desuden kan princippet om


text:
en markedsøko-
 nomisk investor ikke — som der er sket — uden videre Den bindende karakter af bestemmelserne i artikel 249, stk. 3,
 anvendes på investeringer i en overskudsgivende virksom- og artikel 10, stk. 1, i EF-traktaten forpligter medlemsstaterne
 hed som i den foreliggende sag. Den anfægtede beslutning til at gennemføre bestemmelserne i et direktiv, der er rettet til
 er også i henseende til de faktiske omstændigheder mangel- dem, i national ret således, at disse bestemmelser får fuld
 fuld. Den afkastforventning på »12 % efter skat«, der lægges virkning efter udløbet af fristen for gennemførelse. Den i
 til grund, er ukorrekt. Den savner ethvert faktisk grundlag. direktivets artikel 11 fastsatte frist er udløbet den 17. septem-
 Endelig er der heller ikke tale om en konkurrencedrejning ber 1997, uden at Tyskland indtil nu har sat samtlige
 eller en påvirkning af samhandelen. nødvendige bestemmelser i kraft.
 (1) EFT L 235 af 17.9.1996, s. 59.
 (1) EFT C 366 af 18.12.1999, s. 14.


text:
26.1.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 22/14
 Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 29. november 2007 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Storhertugdømmet Luxembourg
 (Sag C-34/07) (1)
 (Traktatbrud - direktiv 2003/109/EF - fastboende tredjelandsstatsborgere - manglende gennemførelse inden for den fastsatte frist)
 (2008/C 22/26)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved M. Condou-Durande, som befuldmægtiget)
 Sagsøgt: Storhertugdømmet Luxembourg (ved C. Schiltz, som befuldmægtiget)
 Sagens genstand
 Traktatbrud — manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af de nødvendige bestemmelser for at efterkomme Rådets direktiv 2003/109/EF af 25. november 2003 om tredjelandsstatsborgeres status som fastboende udlænding (EFT L 16, s. 44)
 Konklusion
 1)
 Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 2003/109/EF af 25. november 2003 om tredjelandsstatsborgeres status som fastboende udlænding, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme direktivet.
 2)
 Storhertugdømmet Luxembourg betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 69 af 24.3.2007.


text:
31.3.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 98/12
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nederlandene) den 4. januar 2012 — Maatschap L.A., D.A.B. Langestraat og P. Langestraat-Troost mod Staatssecretaris van Economische Zaken, Landbouw en Innovatie
 (Sag C-11/12)
 2012/C 98/17
 Processprog: nederlandsk
 Den forelæggende ret
 College van Beroep voor het bedrijfsleven
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgere: Maatschap L.A., D.A.B. Langestraat og P. Langestraat-Troost
 Sagsøgt: Staatssecretaris van Economische Zaken, Landbouw en Innovatie
 Præjudicielt spørgsmål
 Skal artikel 23, stk. 1, i forordning (EF) nr. 73/2009 (1) fortolkes således, at en landbruger, der har indgivet en støtteansøgning, skal pålægges en nedsættelse eller udelukkelse, på samme måde som det ville være tilfældet i forhold til den person, der faktisk har begået den konstaterede misligholdelse, og til eller fra hvem landbrugsjorden er blevet overdraget, såfremt denne selv havde indgivet ansøgningen? Eller betyder bestemmelsen blot, at den konstaterede manglende overholdelse skal tilregnes støtteansøgeren, hvorved det ved afgørelsen af spørgsmålet om (størrelsen af) nedsættelsen eller om udelukkelse også skal afgøres, i hvilket omfang landbrugeren selv har udvist uagtsomhed, culpa eller forsæt?
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 73/2009 af 19.1.2009 om fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte til landbrugere og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere, om ændring af forordning (EF) nr. 1290/2005, (EF) nr. 247/2006, (EF) nr. 378/2007 og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1782/2003 (EUT L 30, s. 16).


text:
28.5.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 132/6
 DOMSTOLENS DOM
 (Anden Afdeling)
 af 14. april 2005
 i sag C-157/03, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Spanien (1)
 (Traktatbrud - direktiv 68/360/EØF, 73/148/EØF, 90/365/EØF og 64/221/EØF - opholdsret - opholdstilladelse - statsborgere fra tredjelande, der er familiemedlemmer til en fællesskabsborger - frist for udstedelse af opholdstilladelse)
 (2005/C 132/11)
 Processprog: spansk
 I sag C-157/03, angående et traktatbrudssøgsmål i henhold til artikel 226 EF, anlagt den 7. april 2003, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægtigede: C. O'Reilly og L. Escobar Guerrero) mod Kongeriget Spanien (befuldmægtiget: N. Díaz Abad), har Domstolen (Anden Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, C.W.A. Timmermans, og dommerne C. Gulmann, J. Makarczyk (refererende dommer), P. Kūris og J. Klučka; generaladvokat: C. Stix-Hackl; justitssekretær: R. Grass, den 14. april 2005 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 1)
 —
 Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 68/360/EØF af 15. oktober 1968 om afskaffelse af restriktioner om rejse og ophold inden for Fællesskabet for medlemsstaternes arbejdstagere og deres familiemedlemmer, Rådets direktiv 73/148/EØF af 21. maj 1973 om ophævelse af rejse- og opholdsbegrænsninger inden for Fællesskabet for statsborgere i medlemsstaterne med hensyn til etablering og udveksling af tjenesteydelser og Rådets direktiv 90/365/EØF af 28. juni 1990 om opholdsret for lønmodtagere og selvstændige, der er ophørt med erhvervsaktivitet,
 —
 idet det ikke har foretaget en korrekt gennemførelse af disse direktiver i sin nationale retsorden, og navnlig idet det stiller krav om opholdsvisum for at udstede opholdstilladelse til statsborgere fra tredjelande, der er familiemedlemmer til en fællesskabsborger, som har udnyttet sin ret til fri bevægelighed, og
 idet det i strid med Rådets direktiv 64/221/EØF af 25. februar 1964 om samordning af de særlige foranstaltninger, som gælder for udlændinge med hensyn til rejse og ophold, og som er begrundet i hensynet til den offentlige orden, sikkerhed og sundhed, ikke har udstedt opholdstilladelsen hurtigst muligt og senest seks måneder efter ansøgningens indgivelse.
 2)
 Kongeriget Spanien betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 135 af 7.6.2003.


text:
3.6.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 131/15
 Domstolens dom (Anden Afdeling) af 9. marts 2006 — Beemsterboer Coldstore Services BV mod Inspecteur der Belastingdienst — Douanedistrict Arnhem (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Gerechtshof te Amsterdam)
 (Sag C-293/04) (1)
 (Efteropkrævning af import- eller eksportafgifter - artikel 220, stk. 2, litra b), i forordning (EØF) nr. 2913/92 - tidsmæssig anvendelse - ordning vedrørende administrativt samarbejde med myndighederne i et tredjeland - begrebet »ukorrekt certifikat« - bevisbyrde)
 (2006/C 131/27)
 Processprog: nederlandsk
 Den forelæggende ret
 Gerechtshof te Amsterdam
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Beemsterboer Coldstore Services BV
 Sagsøgt: Inspecteur der Belastingdienst — Douanedistrict Arnhem
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Gerechtshof te Amsterdam — fortolkning af artikel 220, stk. 2, litra b), i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks (EFT L 302, s. 1), som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2700/2000 af 16. november 2000 (EFT L 311, s. 17) — efteropkrævning af afgifter, som følger af en toldskyld, der er opstået, før forordning (EF) nr. 2700/2000 trådte i kraft, over for en importør, der har fremlagt EUR.1 oprindelsescertifikater med angivelse af en oprindelse af varerne, som ikke har kunnet fastslås ved en efterfølgende kontrol
 Konklusion
 1)
 Artikel 220, stk. 2, litra b), i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2700/2000 af 16. november 2000, finder anvendelse på en toldskyld, som er opstået, og hvis efterfølgende opkrævning er blevet iværksat forud for sidstnævnte forordnings ikrafttræden.
 2)
 Et EUR.1-varecertifikat, som er udstedt for varer, hvis oprindelse fremgår af certifikatet, men på grundlag af en efterfølgende kontrol ikke længere kan bekræftes, er et »ukorrekt certifikat« som omhandlet i artikel 220, stk. 2, litra b), i forordning nr. 2913/92, som ændret ved forordning nr. 2700/2000.
 3)
 Det tilkommer den, som påberåber sig artikel 220, stk. 2, litra b), tredje afsnit, i forordning nr. 2913/92, som ændret ved forordning nr. 2700/2000, at fremlægge de relevante beviser til støtte for sin påstand. Det tilkommer derfor i princippet de toldmyndigheder, som gør den nævnte artikel 220, stk. 2, litra b), tredje afsnit, indledningen, gældende med henblik på efterfølgende opkrævning af told, at bevise, at udstedelsen af de ukorrekte certifikater skyldes eksportørens urigtige fremstilling af de faktiske forhold. Når det imidlertid grundet en fejl, som ene og alene skyldes eksportørens mangel på omhu, er umuligt for toldmyndighederne at føre det krævede bevis for, at EUR.1-varecertifikatet blev udstedt på basis af eksportørens korrekte eller ukorrekte fremstilling af de faktiske forhold, tilkommer det toldskyldneren at bevise, at certifikatet, der var blevet udstedt af tredjelandets myndigheder, var baseret på en korrekt fremstilling af de faktiske forhold.
 (1) EUT C 228 af 11.9.2004.


text:
30.1.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 30/45
 Rettens dom af 13. december 2016 — Guiral Broto mod EUIPO — Gastro & Soul (CAFE DEL SOL)
 (Sag T-549/15) (1)
 ((EU-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om registrering af EU-figurmærket CAFE DEL SOL - det ældre nationale figurmærke Café del Sol - manglende fremlæggelse af beviser på sagsbehandlingssproget i indsigelsessagen - artikel 75 og 76 i forordning (EF) nr. 207/2009 - regel 19 og 20 i forordning (EF) nr. 2868/95 - ret til forsvar))
 (2017/C 030/50)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Ramón Guiral Broto (Marbella, Spanien) (ved advokat J.L. de Castro Hermida)
 Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (ved H. O’Neill, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved EUIPO og intervenient ved Retten: Gastro & Soul GmbH (Hildesheim, Tyskland)
 Sagens genstand
 Søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 16. juli 2015 af Femte Appelkammer ved EUIPO (sag R 1888/2014-5) vedrørende en indsigelsessag mellem Guiral Broto og Gastro & Soul.
 Konklusion
 1)
 Afgørelse truffet den 16. juli 2015 af Femte Appelkammer ved Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (sag R 1888/2014-5) vedrørende en indsigelsessag mellem Ramón Guiral Broto og Gastro & Soul GmbH annulleres.
 2)
 I øvrigt frifindes EUIPO.
 3)
 EUIPO og Guiral Broto afholder hver deres egne omkostninger.
 (1) EUT C 381 af 16.11.2015.


text:
21.4.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 118/11
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Østre Landsret (Danmark) den 31. januar 2012, The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs mod Sunico ApS, M & B Holding ApS, Sunil Kumar Harwani
 (Sag C-49/12)
 2012/C 118/17
 Processprog: dansk
 Den forelæggende ret
 Østre Landsret
 Parter
 Sagsøger: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs
 Sagsøgte: Sunico ApS, M & B Holding ApS, Sunil Kumar Harwani
 Præjudicielt spørgsmål
 Skal artikel 1 i Rådets forordning 44/2001 (1) af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område fortolkes således, at den inden for sit anvendelsesområde omfatter en sag, hvor myndighederne i en medlemsstat fremsætter et erstatningskrav over for virksomheder og fysiske personer, der har hjemsted i en anden medlemsstat, baseret på et anbringende om — i henhold til den første medlemsstats nationale ret — ansvarspådragende sammensværgelse om at begå bedrageri ved deltagelse i unddragelse af moms, der skal betales til den første medlemsstat?
 (1) EFT L 12, s. 1


text:
5.3.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 72/36
 Sag anlagt den 15. december 2010 — Bömcke mod BEI
 (Sag F-127/10)
 2011/C 72/58
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Eberhard Bömcke (Athus, Belgien) (ved advokat D. Lagasse)
 Sagsøgt: Den Europæiske Investeringsbank
 Søgsmålets genstand og beskrivelse af tvisten
 Annullation af valget af BEI's personalerepræsentant som meddelt af Investeringsbankens valgkontor den 8. december 2010
 Sagsøgerens påstande
 —
 Annullation af valget af repræsentanten for hele BEI's personale som meddelt af Investeringsbankens valgkontor den 8. december 2010 og af valgkontorets afgørelse af 10. december 2010 om at meddele afslag på den klage, som sagsøgeren havde indgivet den 9. december 2010 i medfør af artikel 17 i bilag IV til overenskomsten om personalerepræsentation ved BEI.
 —
 BEI tilpligtes at betale sagens omkostninger.


text:
14.11.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 419/30
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Rumænien) den 8. august 2016 — SMS group GmbH mod Direcţia Generală Regională a Finanțelor Publice a Municipiului București
 (Sag C-441/16)
 (2016/C 419/39)
 Processprog: rumænsk
 Den forelæggende ret
 Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: SMS group GmbH
 Sagsøgt: Direcţia Generală Regională a Finanțelor Publice a Municipiului București
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal artikel 2, 3, 4 og 5 i direktiv 79/1072/EØF (1), sammenholdt med artikel 17, stk. 2 og 3, litra a), i direktiv 77/388/EØF (2), fortolkes således, at de er til hinder for en praksis ved en national skattemyndighed, hvorefter der ikke foreligger objektive forhold, der bestyrker den afgiftspligtige persons erklærede hensigt om at benytte de indførte goder inden for rammerne af dennes økonomiske virksomhed, såfremt gennemførelsen af den aftale, i kraft af hvilken den afgiftspligtige person købte og indførte goderne, på tidspunktet for den faktiske indførsel var udsat, hvilket indebærer en alvorlig risiko for, at den efterfølgende levering/transaktion, hvortil de indførte goder var erhvervet, ikke længere udføres?
 2)
 Udgør beviset for den efterfølgende omsætning af de indførte goder, dvs. fastlæggelsen af, at de indførte goder faktisk er blevet anvendt til den afgiftspligtige persons afgiftspligtige transaktioner, og på hvilken måde, en supplerende betingelse for tilbagebetaling af merværdiafgift, ud over de i direktiv 79/1072/EØF’s artikel 3 og 4 nævnte, der således er forbudt i medfør af direktivets artikel 6, eller en nødvendig oplysning om den materielle betingelse for tilbagebetaling — dvs. at de indførte goder benyttes inden for rammerne af afgiftspligtige transaktioner — som skatteorganet kan anmode om i henhold til direktivets artikel 6?
 3)
 Kan artikel 2, 3, 4 og 5 i direktiv 79/1072/EØF, sammenholdt med artikel 17, stk. 2 og 3, litra a), i direktiv 77/388/EØF, fortolkes således, at retten til tilbagebetaling af merværdiafgift kan nægtes, såfremt den forventelige efterfølgende transaktion, inden for rammerne af hvilken de indførte goder skulle benyttes, ikke længere udføres? Er godernes faktiske anvendelse — nærmere bestemt hvorvidt, på hvilken måde og på hvilket område, dvs. i den medlemsstat, hvor merværdiafgiften er blevet betalt, eller uden for denne medlemsstat, de alligevel er blevet benyttet — under disse omstændigheder relevant?
 (1) Rådets ottende direktiv 79/1072/EØF af 6.12.1979 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — foranstaltninger til tilbagebetaling af merværdiafgift til afgiftspligtige personer, der ikke er etableret i indlandet (EFT L 331, s. 11).
 (2) Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17.5.1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1).


text:
17.4.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 94/30
 Sag anlagt den 1. marts 2004 af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Franske Republik
 (Sag C-104/04)
 (2004/C 94/68)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 1. marts 2004 anlagt sag mod Den Franske Republik af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved J.-F. Pasquier og M. Shotter, som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg.
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 1.
 Det fastslås, at Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henholdt til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/13/EF af 10. april 1997 (1), idet den ikke har sat de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme direktivets artikel 3, stk. 2, og artikel 8, stk. 1, sammenholdt med bilaget til direktivet.
 2.
 Den Franske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 De ændringer, der er foretaget i den franske lov om telekommunikation, bringer ikke klagepunktet om, at det obligatoriske bidrag til forskning og udvikling ikke er i overensstemmelse med direktivets bestemmelser, til ophør. I henhold til den franske lov er de berørte opererende selskaber forpligtet til at bidrage til forsknings- og udviklingsopgaver på telekommunikationsområdet inden for Fællesskabet med et årligt beløb, der udgør mindst 5 % af deres investeringer. En sådan forpligtelse er imidlertid ikke indeholdt i den udtømmende liste over vilkår, der kan knyttes til tilladelserne, og er ikke omfattet af nogen af de kategorier af vilkår, der er opregnet i bilaget til direktivet.
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/13/EF af 10.4.1997 om ensartede principper for generelle tilladelser og individuelle tilladelser for teletjenester (EFT L 117 af 7.5.1997, s. 15).


text:
5.2.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 31/12
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved afgørelse afsagt den 26. november 2004 af Hoge Raad der Nederlanden i sagen A.C. Smits-Koolhoven mod Inspecteur (Afgiftsmyndigheden)
 (Sag C-495/04)
 (2005/C 31/23)
 Processprog: nederlandsk
 Ved afgørelse afsagt den 26. november 2004, indgået til Domstolens Justitskontor den 1. december 2004, har Hoge Raad der Nederlanden i sagen A.C. Smits-Koolhoven mod Inspecteur (Afgiftsmyndigheden) forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 Skal urtecigaretter som de i hovedsagen omhandlede, der ikke indeholder stoffer med medicinsk virkning, men som efter godkendelse fra Keuringsraad Openlijke Aanprijzing Geneesmiddelen/Keuringsraad aanprijzing gezondheidsproducten sælges under betegnelsen »urtecigaretter til medicinsk brug« som hjælpemiddel til rygestop, anses for at være omfattet af undtagelsen i henhold til artikel 7, stk. 2, i direktiv 95/59 (1) vedrørende produkter, der udelukkende benyttes til medicinske formål?
 (1) EFT L 291 af 6.12.1995, s. 40-45.