text:
22.4.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 96/14
 Sag anlagt den 14. december 2005 — Daishowa Seiki mod KHIM
 (Sag T-438/05)
 (2006/C 96/27)
 Stævningen er affattet på tysk
 Parter
 Sagsøger: Daishowa Seiki Co. Ltd (Osaka, Japan) (ved Rechtsanwalt T. Krüger)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Andre parter i sagen for appelkammeret: Tengelmann Warenhandelsgesellschaft KG (Mülheim, Tyskland)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 7. september 2005 i sag R 928/2004-1 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale omkostningerne i denne sag og i klagesagen R 928/2004-1.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ansøger om EF-varemærket: Daishowa Seiki Co. Ltd
 Det omhandlede EF-varemærke: Figurmærket »BIG PLUS« for varer i klasse 7 (værktøjsmaskiner af metal, dele og værktøjsholdere hertil) — ansøgning nr. 1 073 964
 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Tengelmann Warenhandelsgesellschaft KG
 Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Det nationale figurmærke »Plus« bl.a. for varer i klasse 6 og 8
 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Afslag på indsigelsen
 Appelkammerets afgørelse: Annullation af indsigelsesafdelingens afgørelse
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i Rådets forordning nr. 40/94, da der ikke er risiko for forveksling mellem de omtvistede varemærker, dels på grund af manglende lighed mellem varer og mærker, dels fordi det mærke, som indsigelsen støttes på, alene har særpræg hvad angår den grafiske udformning.


text:
8.9.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 273/19
 Sag anlagt den 11. juli 2012 — Mayaleh mod Rådet
 (Sag T-307/12)
 2012/C 273/32
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Adib Mayaleh (Damaskus, Syrien) (ved advokat G. Karouni)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union
 Sagsøgerens påstande
 —
 Rådets gennemførelsesafgørelse 2012/256/FUSP af 14. maj 2012 om gennemførelse af Rådets afgørelse 2011/782/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Syrien annulleres, for så vidt som den vedrører Adib Mayaleh.
 —
 Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 410/2012 af 14. maj 2012 om gennemførelse af artikel 32, stk. 1, i forordning (EU) nr. 36/2012 om restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Syrien annulleres, for så vidt som den vedrører Adib Mayaleh.
 —
 Rådet tilpligtes at betale sagens omkostninger i henhold til artikel 87 og 91 i Rettens procesreglement.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren gjort syv anbringender gældende, som i det væsentlige er identiske med eller ligner dem, der er fremsat i sag T-383/11, Makhlouf mod Rådet (1).
 (1) EUT C 282, s. 30.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
C 156/26 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 29.6.2002
 K(2001) 1380 af 2. juli 2001 om ophævelse af den finansielle 1) Sagen afvises.
 støtte fra Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for
 Landbruget, Udviklingssektionen, der tidligere var tildelt sagsø-
 2) Sagsøgerne betaler sagens omkostninger.
 geren, har Retten (Første Afdeling), sammensat af præsidenten,
 B. Vesterdorf, og dommerne N.J. Forwood og H. Legal;
 justitssekretær: H. Jung, den 21. marts 2002 afsagt kendelse,
 hvis konklusion lyder således:
 (1) EFT C 84 af 6.4.2002.
 1) Sagen afvises.
 2) Sagsøgeren bærer sine egne omkostninger og betaler Kommis-
 sionens omkostninger.
 (1) EFT C 317 af 10.11.2001.
 KENDELSE AFSAGT AF PRÆSIDENTEN FOR RETTEN I
 FØRSTE INSTANS
 den 18. marts 2002
 KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS i sag T-21/02 R, Giuseppe Atzeni m.fl. mod Kommissionen
 for De Europæiske Fællesskaber
 den 11. marts 2002
 (Sag om foreløbige forholdsregler — statsstøtte — søgsmåls-
 i sag T-3/02, Schlüsselverlag J.S. Moser GmbH m.fl. mod frist — formaliteten i hovedsagen)
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (1)
 (2002/C 156/52)
 (Kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser — passi-
 vitetssøgsmål — stillingtagen — åbenbart, at sagen må
 afvises) (Processprog: italiensk)
 (2002/C 156/51)
 (Processprog: tysk) I sag T-21/02 R, Giuseppe Atzeni, Serdiana (Italien), og
 77 andre sagsøgere ved avocats G. Dore og F. Ciulli mod
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægti-
 get: D. Triantafyllou), angående en begæring om at udsætte
 gennemførelsen af Kommissionens beslutning af 16. april
 I sag T-3/02, Schlüsselverlag J.S. Moser GmbH m.fl., Innsbruck
 1997 om støtte ydet af regionen Sardinien (Italien) i landbrugs-
 (Østrig), J. Wimmer Medien GmbH & Co. KG, Linz (Østrig),
 sektoren (EFT L 248, s. 27), har Rettens præsident den
 Styria Medien AG, Graz (Østrig), Zeitungs- und Verlags-
 18. marts 2002 afsagt kendelse, hvis konklusion lyder således:
 Gesellschaft mbH, Bregenz (Østrig), Eugen Ruß Vorarlberger
 Zeitungsverlag und Druckerei GmbH, Schwarzach (Østrig),
 »Die Presse« Verlags-Gesellschaft mbH, Wien, og »Salzburger
 1) Begæringen om foreløbige forholdsregler tages ikke til følge.
 Nachrichten« Verlags-Gesellschaft mbH & Co. KG, Salzburg
 (Østrig), ved Rechtsanwalt M. Krüger, mod Kommissionen for
 De Europæiske Fællesskaber (befuldmægtiget: K. Wiedner), 2) Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.
 angående en påstand om, at det fastslås, at Kommissionen har
 gjort sig skyldig i passivitet, idet den retsstridigt har undladt at
 træffe en beslutning om foreneligheden af en virksomhedssam-
 menslutning med fællesskabsretten, har Retten (Tredje Afde-
 ling), sammensat af afdelingsformanden, M. Jaeger, og dom-
 merne K. Lenaerts og J. Azizi; justitssekretær: H. Jung, den
 11. marts 2002 afsagt kendelse, hvis konklusion lyder således:


text:
Nr. C 87/14 | DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 8 . 4 . 95
 rammerne af Kommissionens beføjelser i henhold til — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkost
 artikel 92, stk. 3 , litra c ), og idet Kommissionen herved ninger.
 handlede i strid med sine egne rammebestemmelser for
 omstrukturering af kriseramte virksomheder
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 — i strid med artikel 92, stk. 1 , fandt, at det tredje Sagsøgeren, der er tjenestemand i stillingsgruppe LA i
 kapitalindskud ikke udgjorde en statsstøtte, idet Kom Kommissionen, anfægter ansættelsesmyndighedens afgø
 missionen anvendte » privat investor « -kriteriet på en relse om at indplacere ham i lønklasse LA5 , løntrin 1 , efter
 måde, som ikke er i overensstemmelse med dens egne hans genindtræden pr. 1 . april 1994 i den tjenestegren, hvor
 rammebestemmelser og den adfærd, som faktisk blev han tidligere gjorde tjeneste, efter afslutningen af den
 udvist af en privat investor, Union Carbide Corpora periode på syv år, i hvilken han efter egen anmodning gjorde
 tion midlertidig tjeneste ved Det Europæiske Center for Udvik
 ling af Erhvervsuddannelse .
 — undlod at indlede proceduren i henhold til artikel 93 ,
 stk. 2, for så vidt angår det tredje kapitalindskud, idet Sagsøgeren anfører herved, at han i den periode, hvor han
 Kommissionen herved fratog de berørte parter deres gjorde midlertidig tjeneste ved centret, bestod en udvælgel
 proceduremæssige rettigheder i henhold til artikel 93 , sesprøve, der blev afholdt med henblik på oprettelsen af en
 stk. 2 og 3 , som fortolket i Domstolens faste praksis ansættelsesreserve af ledende oversættere/sprogrevisorer,
 idet sagsøgeren blev indplaceret i lønklasse LA5 , løntrin 1 ,
 -— undlod at kontrollere og føre tilsyn med de oplysninger med virkning fra den 1 . oktober 1 990. Ved afgørelsen om, at
 og forslag, den modtog fra de italienske myndigheder, han ved sin genindtræden skulle indplaceres i løntrin 1 i
 idet den herved ikke anvendte » privat investor « -kriteriet lønklasse LA5 , blev der således ikke hvad angår anciennitet
 korrekt og ikke sikrede sig, at de påståede kapacitets inden for løntrin taget hensyn til den periode, i hvilken han
 nedsættelser var eller ville blive permanente og var gjorde tjeneste ved centret.
 tilstrækkelig store til at være i Fællesskabets interesse.
 Sagsøgeren gør navnlig gældende, at der er sket en tilside
 (M EFT nr. C 151 af 2 . 6 . 1994, s . 3 . sættelse af vedtægtens bestemmelser om midlertidig tjeneste
 i en anden stilling, nærmere bestemt vedtægtens artikel 37,
 idet denne foreskriver, at en tjenestemand, der midlertidigt
 gør tjeneste i en anden stilling, på de i artikel 38 og 39
 fastlagte vilkår bevarer alle sine rettigheder. Vedtægtens
 artikel 39, der fastsætter regler om midlertidig tjeneste i en
 anden stilling efter tjenestemandens egen anmodning, inde
 holder herved ingen særlige regler vedrørende en sådan
 tjenestemands rettigheder med hensyn til avancement og
 Sag anlagt den 2 . februar 1995 af Nuno Do Pa^o Quesado forfremmelsesmuligheder. Da artikel 39 er udtryk for en
 mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber fravigelse af den generelle


text:
ordning, der gælder for tjeneste
 ( Sag T-15/95 ) mænd, må bestemmelsen fortolkes snævert.
 ( 95/C 87/31 )
 Da denne ret ikke er blevet udtrykkeligt udelukket ved
 bestemmelsen, må tjenestemænd, der gør midlertidig tje
 (Processprog: fransk) neste i én anden stilling efter egen anmodning, derfor fortsat
 have krav på avancement for så vidt angår løntrin uden
 videre . Andre fortolkninger af bestemmelsen ville således
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der stride mod princippet om » ret til en karriere med sædvanligt
 den 2 . februar 1995 anlagt sag mod Kommissionen for De avancement «.
 Europæiske Fællesskaber af Nuno Do Pa^o Quesado, Trier
 (Tyskland ), ved advokaterne Jean-Noél Louis og Véronique
 Leclercq, Bruxelles, og med valgt adresse i Luxembourg hos
 Sari Fiduciaire Myson, 1 , rue Glesener.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: Sag anlagt den 7. februar 1995 af SA Adia Intérim mod
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 — Annullation af Kommissionens afgørelse af 1 . marts ( Sag T-19/95 )
 1994, for så vidt sagsøgeren herved blev indplaceret i ( 95/C 87/32 )
 lønklasse LA5 , løntrin 1 , med anciennitet inden for
 lønklasse og løntrin fra den 1 . april 1994 at regne.
 (Processprog: fransk)
 — Om nødvendigt annullation af Kommissionens afgørelse
 af 19 . oktober 1994 om udtrykkelig afvisning af Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 sagsøgerens klage . den 7. februar 1995 anlagt sag mod Kommissionen for De
 ---pagebreak--- 8 . 4 . 95 I DA | De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr . C 87/15
 Europæiske Fællesskaber af SA Adia Intérim, Bruxelles, ved Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 advokat Vincent Thiry, Liège, og med valgt adresse i
 Luxembourg hos advokat Tom Gilliams, 47, Grand-Rue . — Kommissionens afgørelse om ike at godtgøre sagsøgeren
 samtlige lægeudgifter i henhold til artikel 24 i tjeneste
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: mandsvedtægtens bilag X annulleres.
 — Stævningen admitteres, og der gives sagsøgeren med — Kommissionen tilpligtes at betale hele det beløb, som
 hold .
 udgør forskellen mellem de faktisk afholdte udgifter og
 de ydelser, der er betalt i henhold til den fælles
 — De anfægtede beslutninger annulleres . sygesikringsordning.
 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilplig
 tes at betale sagsøgeren samtlige udgifter og omkostnin — Det fastslås, at de generelle gennemførelsesbestemmelser
 ger med henblik på sagens behandling, herunder især til artikel 24, stk. 1 og 2, i vedtægtens bilag X er
 rejse- og opholdsudgifter og vederlag til sagsøgerens ugyldige.
 rådgiver.
 — Kommissionen tilpligtes at betale alle sagens omkostnin
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter ger .
 Sagsøgeren — et belgisk selskab, som igennem ni år har haft
 kontraktlige forbindelser med Kommissionen angående Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 vikarer, der er blevet stillet til rådighed for Kommissionen
 med henblik på disses udførelse af forskellige arbejdsopga Sagsøgeren har for det første gjort gældende, at artikel 24 i
 ver i Kommissionens egne lokaler — anfægter denne tjenestemandsvedtægtens bilag X er tilsidesat. Denne
 institutions beslutning om i forbindelse med indkaldelsen af bestemmelse fastsætter ingen begrænsninger og ikke noget
 bud af


text:
13 . juli 1994, der er foretaget inden for det samme maksimumsbeløb for godtgørelsen uanset hvilke udgifter,
 område, at indgå den omhandlede offentlige aftale med der faktisk er afholdt, hvilket indebærer, at en tjenestemand,
 andre virksomheder . som omfattes af artikel 24 i vedtægtens bilag X, har krav på
 godtgørelse af samtlige de udgifter, som ikke er dækket af
 Sagsøgeren gør gældende, at den anfægtede beslutning er den fælles sygesikringsordning.
 mangelfuld, idet der savnes en udtrykkelig begrundelse,
 hvilket er særlig vigtigt ved offentlige aftaler, jf. artikel 12 i Endvidere anfører sagsøgeren, at de generelle gennemførel
 direktiv 92/50/EØF om samordning af fremgangsmåderne sesbestemmelser til artikel 24, stk. 1 og 2, i vedtægtens
 ved indgåelse af offentlige tjenesteydelsesaftaler, ifølge bilag X er ugyldige, for så vidt de fastsætter en grænse, ud
 hvilken alle ordregivende myndigheder over for alle over hvilken lægeudgifter ikke godtgøres. Denne begræns
 bydende, der anmoder herom, skal begrunde, hvorfor deres ning er ifølge sagsøgeren i strid med artikel 24 i vedtægtens
 bud er forkastet og navnet på den bydende, hvis bud er bilag X, hvorefter forskellen mellem de faktisk afholdte
 antaget.
 udgifter og de ydelser, som betales af den fælles sygesik
 ringsordning, skal godtgøres ubeskåret. De generelle gen
 Ifølge sagsøgeren er den anfægtede beslutning i strid med nemførelsesbestemmelser er derfor ugyldige.
 principperne om lighed og objektivitet, idet den sagsøgte
 institution ikke har overholdt kriteriet om det økonomisk
 mest fordelagtige bud i lyset af udbudsbetingelserne.
 Sag anlagt den 10. februar 1995 af Efthimia Bitha, Vasiliki
 Sag anlagt den 8 . februar 1995 af Marco Mazzocchi- Bitha og Georgios Bitha mod Kommissionen for De
 Alemanni mod Kommissionen for De Europæiske Fælles Europæiske Fællesskaber
 skaber
 ( Sag T-23/95 )
 ( Sag T-21/95 ) ( 95/C 87/34 )
 ( 95/C 87/33 )
 (Processprog: fransk)
 (Processprog: fransk)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 8 . februar 1995 anlagt sag mod Kommissionen for De den 10 . februar 1995 anlagt sag mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber af Marco Mazzocchi-Alemanni, Europæiske Fællesskaber af Efthimia Bitha, Vasiliki Bitha
 Libreville ( Gabon), ved advokat Nicolas Lhoëst, Bruxelles, og Georgios Bitha, Thessaloniki ( Grækenland ), ved advokat
 og med valgt adresse i Luxembourg hos Sàrl Myson, 1 , rue Jean-Noël Louis, Bruxelles, og med valgt adresse i Luxem
 Glesener. bourg hos S.à.r.l. Fiduciaire Myson, rue Glesener, 1 .


text:
19.9.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 343/31
 Appel iværksat den 1. juli 2016 af Trioplast Industrier AB til prøvelse af dom afsagt af Retten (Syvende Afdeling) den 12. maj 2016 i sag T-669/14, Trioplast Industrier AB mod Europa-Kommissionen
 (Sag C-364/16 P)
 (2016/C 343/43)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellant: Trioplast Industrier AB (ved advokaterne T. Pettersson, F. Sjövall og A. Johansson)
 Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 a.
 Rettens dom af 12. maj 2016 i sag T-669/14, Trioplast Industrier mod Europa-Kommissionen, ophæves.
 b.
 Subsidiært:
 (i)
 Kommissionens afgørelse indeholdt i dennes skrivelse af 3. juli 2014 i sag COMP/38354 — Industrisække — Trioplast Industrier AB annulleres.
 (ii)
 De morarenter på 674 033,32 EUR, som Trioplast blev pålagt ved Kommissionens afgørelse indeholdt i dennes skrivelse af 3. juli 2014 i sag COMP/38354 — Industrisække — Trioplast Industrier AB, annulleres eller nedsættes.
 (iii)
 Det pålægges Kommissionen at godtgøre Trioplasts udgifter på 4 686,64 EUR, som selskabet har afholdt i forbindelse med sikkerhedsstillelse for betaling af morarenterne.
 c.
 Mere subsidiært skadeserstatning i henhold til artikel 340, stk. 2, TEUF som følge af tilsidesættelse af EU-retten som anført ovenfor for:
 (i)
 Beløbet for morarenterne på 674 033,32 EUR eller en del deraf.
 (ii)
 De udgifter på 4 686,64 EUR, som selskabet har afholdt i forbindelse med sikkerhedsstillelse for betaling af morarenterne.
 d.
 I tillæg til de ovenfor anførte påstande skadeserstatning i henhold til artikel 340, stk. 2, TEUF som følge af tilsidesættelse af EU-retten som anført ovenfor:
 (i)
 Som følge af tilsidesættelse af EU-retten vedrørende det tidsrum, hvor Kommissionen ikke frigav eller nedsatte beløbet for bankgarantien efter Rettens dom i sag T-40/06, for udgifter afholdt i forbindelse med sikkerhedsstillelse med et beløb på 22 783,90 EUR eller en del deraf.
 e.
 Renter af de beløb, der måtte være skyldige.
 f.
 Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger ved Retten såvel som ved Domstolen.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 1.
 Trioplast har for Domstolen fastholdt de påstande, der blev fremsat under sagen ved Retten, og de anbringender, der blev gjort gældende. Trioplast har i medfør af artikel 58 i statutten for Den Europæiske Domstol og artikel 168, stk. 1, litra d), og artikel 169, stk. 2, i Domstolens Procesreglement gjort gældende, at Retten begik en fejl i anvendelsen af EU-retten, da den ved dom af 12. maj 2016 i sag T-669/14 frifandt Europa-Kommissionen.
 2.
 For det første begik Retten en retlig fejl, da den konkluderede, at dommen af 2010 kun ændrede afgørelsen af 2005. Dommen af 2010 annullerede tværtimod afgørelsen af 2005 i sin helhed og pålagde Kommissionen at vedtage en ny afgørelse angående Trioplast, efter at resultatet af FLS-sagerne blev kendt.
 3.
 For det andet begik Retten en retlig fejl, da den konkluderede, at den omtvistede skrivelse ikke var en anfægtelig afgørelse, da den omtvistede skrivelse for første gang fastsatte en forpligtelse for Trioplast, som var sikker og på et fastsat beløb.
 4.
 For det tredje betyder den omstændighed, at afgørelsen af 2005 blev annulleret ved dommen af 2010, at der ikke kan


text:
5.10.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 328/9
 Sag anlagt den 22. juni 2015 — DIMA Verwaltungs mod KHIM (formen på en beholder)
 (Sag T-326/15)
 (2015/C 328/08)
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: DIMA Verwaltungs GmbH (Hamburg, Tyskland) (ved advokat T. Kerkhoff)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
 Oplysninger vedrørende sagen for Harmoniseringskontoret
 Det omtvistede varemærke: Et tredimensionalt EF-varemærke (formen på en beholder) — ansøgning nr. 12 649 174
 Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 20. april 2015 af Femte Appelkammer ved Harmoniseringskontoret (sag R 2567/2014-5)
 Påstande
 —
 Den anfægtede afgørelse annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at fortsætte registreringsproceduren
 —
 Subsidiært fastslås det, at forordningens artikel 7, stk. 1, litra b), ikke er til hinder for registreringen og sagen hjemvises til appelkammeret.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Anbringende
 —
 Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009.


text:
C 251/2 DA Den Europæiske Unions Tidende 18.10.2003
 M. Bavendamm og I. Ní Riagáin Düro) — har Domstolen (Første trafikken med tredjelande og om at skabe overensstem-
 Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, M. Wathelet, og melse mellem afgifts- og toldfritagelser i rejsetrafikken?
 dommerne P. Jann og A. Rosas (refererende dommer); general-
 advokat: F.G. Jacobs; justitssekretær: R. Grass, den 10. juli 2003
 afsagt kendelse, hvis konklusion lyder således:
 ( 1) EFT L 350, s. 12.
 ( 2) EFT L 345, s. 9.
 ( 3) EFT L 105, s. 1.
 1) Appellen forkastes. ( 4) EFT L 133, s. 6.
 2) Giuseppe di Pietro betaler sagens omkostninger.
 (1) EFT C 19 af 25.1.2003.
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom
 afsagt den 26. juni 2003 af College van Beroep vor het
 bedrijfsleven i sagen 1. Cindu Chemicals B.V., 2. Rütgers
 VFT AG, 3. Touwen & Co. B.V., 4. Pearl Paint Holland B.V.,
 5. Elf Atochem Nederland B.V., 6. Zijlstra & Co. Verf B.V.,
 og 7. B.V. Chemische Producten Struyk & Co. mod
 College voor de toelating van bestrijdingsmiddelen
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved ken-
 delse afsagt den 30. september 2002 af Landesgericht für (Sag C-281/03)
 Zivilrechtssachen Wien i sagen DLD Trading Company
 Import-Export, spol. s.r.o. mod Republikken Østrig (2003/C 251/04)
 (Sag C-216/03)
 Ved dom afsagt den 26. juni 2003, indgået til Domstolens
 (2003/C 251/03) Justitskontor den 30. juni 2003, har College van Beroep vor
 het bedrijfsleven i sagen 1. Cindu Chemicals B.V., 2. Rütgers
 VFT AG, 3. Touwen & Co. B.V., 4. Pearl Paint Holland B.V.,
 5. Elf Atochem Nederland B.V., 6. Zijlstra & Co. Verf B.V., og
 7. B.V. Chemische Producten Struyk & Co. mod College voor
 de toelating van bestrijdingsmiddelen forelagt De Europæiske
 Ved kendelse afsagt den 30. september 2002, indgået til Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse
 Domstolens Justitskontor den 19. maj 2003, har Landesgericht af følgende spørgsmål:
 für Zivilrechtssachen Wien i sagen DLD Trading Company
 Import-Export, spol. s.r.o. mod Republikken Østrig forelagt De Tillader direktivet om farlige stoffer, at en medlemsstat
 Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel fastsætter yderligere betingelser for markedsføring og anven-
 afgørelse af følgende spørgsmål: delse af et biocidholdigt produkt, hvis aktive stof er opført i
 bilag I til direktivet?
 1. Er bestemmelserne i forordning (EF) nr. 3316/94 (1) og
 forordning (EF) nr. 2744/98 (2) forenelige med
 fællesskabsbestemmelserne om toldfritagelse, særlig for-
 ordning (EØF) nr. 918/83 (3) og princippet om toldunion?
 2. Såfremt spørgsmål 1 besvares bekræftende:
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom
 afsagt den 26. juni 2003 af College van Beroep voor het
 blev retssikkerhedsprincippet og princippet om beskyt- bedrijfsleven i sagen Arch Timber Protection B.V. mod
 telse af den berettigede forventning tilsidesat som følge College voor de toelating van bestrijdingsmiddelen,
 af, at forordning (EF) nr. 2744/98 havde tilbagevirkende intervenient: Stichting Behoud Leefmilieu en Natuur
 kraft? Maas en Waal
 (Sag C-282/03)
 3. Er bestemmelserne i artikel 5, stk. 8, i direktiv
 69/169/EØF (4) og de hertil på nationalt plan udstedte (2003/C 251/05)
 gennemførelsesbestemmelser i § 3a i forordningen om
 fritagelse for


text:
forbrugsafgifter og i forordning om
 omsætningsafgift (BGBl. II, nr. 326/1997), i strid med Ved dom afsagt den 26. juni 2003, indgået til Domstolens
 målet om harmonisering af omsætnings- og punktafgifter Justitskontor den 30. juni, har College van Beroep voor het
 i medlemsstaterne, om liberalisering og lettelser for rejse- bedrijfslevensagen i sagen Arch Timber Protection B.V. mod
 ---pagebreak--- 18.10.2003 DA Den Europæiske Unions Tidende C 251/3
 College voor de toelating van bestrijdingsmiddelen, interveni- rettigheder, enten fra den nationale ordning til den
 ent: Stichting Behoud Leefmilieu en Natuur Maas en Waal, europæiske ordning eller omvendt, altså fra den
 forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning europæiske ordning til den nationale ordning
 om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 2. for så vidt som disse bestemmelser ved at foreskrive, at
 Tillader direktivet om farlige stoffer, at en medlemsstat den pågældende udtrykkeligt skal give afkald på overførsel
 fastsætter yderligere betingelser for markedsføring og anven- fra den belgiske ordning til den europæiske ordning, eller
 delse af et biocidholdigt produkt, hvis aktive stof er opført i ved at føre til en administrativ praksis af dette indhold,
 bilag I til direktivet? uden at der er sket en sådan sammenligning, vildleder eller
 kan vildlede den pågældende arbejdstager
 3. for så vidt som disse nationale bestemmelser ikke gør
 det muligt ved tilkendelse af en national førtidspension
 at tage hensyn til de år, hvor den pågældende har haft
 erhvervsmæssig beskæftigelse som tjenestemand ved Den
 Europæiske Union?
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom
 afsagt den 20. maj 2003 af Tribunal du travail de
 Bruxelles i sagen Gregorio My mod l'Office National des
 Pensions (O.N.P.)
 (1) EFT 1968 II, s. 467.
 (Sag C-293/03)
 (2003/C 251/06)
 Ved dom afsagt den 20. maj 2003, indgået til Domstolens
 Justitskontor den 4. juli 2003, har Tribunal du travail de Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved ken-
 Bruxelles i sagen Gregorio My mod l'Office National des delse afsagt den 30. april 2003 af Bundesverwaltungsge-
 Pensions (O.N.P.) forelagt De Europæiske Fællesskabers richt i forvaltningssagen Forbundsrepublikken Tyskland
 Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende ved Forbundsministeriet for økonomi og teknologi mod
 spørgsmål: ISIS Multimedia Net GmbH und Co. KG og 02 (Germany)
 GmbH und Co OHG
 Er nationale bestemmelser, såsom den belgiske lov af 21. maj (Sagerne C-327/03 og C-328/03)
 1991 (om etablering af visse forbindelser mellem belgiske
 pensionsordninger og pensionsordninger indført af internati-
 onale offentligretlige institutioner) og såsom artikel 4, stk. 2, i
 den belgiske kgl. anordning af 23. december 1996 (til (2003/C 251/07)
 gennemførelse af artikel 15, 16 og 17 i lov af 26.7.1996 om
 modernisering af den sociale sikring og om styrkelse af de
 lovbestemte pensionsordninger) eller artikel 11 i bilag VIII til Ved kendelse afsagt den 30. april 2003, indgået til Domstolens
 Vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber, i Justitskontor den 28. juli 2003, har Bundesverwaltungsgericht
 strid med artikel 2 EF, 3 EF, 17 EF, 18 EF, 39 EF, 40 EF, 42 EF i forvaltningssagen Forbundsrepublikken Tyskland ved
 og 283 EF i traktaten om Den Europæiske Union og med Forbundsministeriet for økonomi og


text:
teknologi mod ISIS
 artikel 7 i forordning (EØF) nr. 1612/68 (1) af 15. oktober Multimedia Net GmbH und Co. KG og 02 (Germany) GmbH
 1968 om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for und Co. OHG forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol
 Fællesskabet: en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 1. for så vidt som disse nationale bestemmelser og 1. Skal Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/13/EF (1)
 tjenestemandsvedtægten ikke gør det muligt for en borger af 10. april 1997 om ensartede principper for generelle
 i Den Europæiske Union, såsom sagsøgeren, hvis tilladelser og individuelle tilladelser for teletjenester
 erhvervsmæssige karriere er foregået i en virksomhed (EFT L 117, s. 15) fortolkes således, at der for de nationale
 eller i en national offentlig tjeneste, og derefter i tilsynsmyndigheders tildeling af telefonnumre kan
 Fællesskabernes offentlige tjeneste, eller omvendt, at sam- opkræves et gebyr, der tager hensyn til den økonomiske
 menligne de pensionsrettigheder, som vedkommende ville værdi af det tildelte nummer, selv om en telekommunika-
 opnå i hver ordning, det være sig den nationale eller tionsvirksomhed, der driver virksomhed på det samme
 europæiske, ved overførsel af de rettigheder, som er marked og som har en dominerende stilling på dette
 erhvervet i de øvrige ordninger, og på baggrund af marked, i meget stort omfang har overtaget telefonnumre
 denne sammenligning at anmode om overførsel af disse uden omkostninger fra sin forgænger — den tidligere


text:
C 118/20 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 18.5.2002
 Sag anlagt den 19 marts 2002 af Kommissionen for De Kommissionen konkluderer derfor, at den italienske regering
 Europæiske Fællesskaber mod Den Italienske Republik ikke har gennemført direktiv 92/51, hvad angår adgangen til
 de nævnte erhverv.
 (Sag C-101/02)
 (1) EFT L 209 af 24.7.1992, s. 25.
 (2) EFT L 19 af 24.1.1989, s. 16.
 (2002/C 118/32)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 19 marts
 2002 anlagt sag mod Den Italienske Republik af Kommissio-
 nen for De Europæiske Fællesskaber ved Maria Patakia og Sag anlagt den 20 marts 2002 af Kommissionen for De
 Antonio Aresu, som befuldmægtigede. Europæiske Fællesskaber mod Den Italienske Republik
 (Sag C-103/02)
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 (2002/C 118/33)
 — Det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine
 forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 92/51/EØF (1) af
 18 juni 1992 om anden generelle ordning for an- Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 20 marts
 erkendelse af erhvervsuddannelser til supplering af direk- 2002 anlagt sag mod Den Italienske Republik af Kommissio-
 tiv 89/48/EØF (2), idet den ikke har gennemført direktivets nen for De Europæiske Fællesskaber ved advokaterne Richard
 bestemmelser. Wainwright og Roberto Amorosi.
 — Den Italienske Republik tilpligtes at betale sagens omkost-
 ninger. Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 — Det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine
 forpligtelser efter artikel 1, 9, 10 og 11 i direktiv 75/442/
 EØF, som ændret ved direktiv 91/156/EØF(1) og artikel 3
 i direktiv 91/689/EØF, idet den har vedtaget dekret af
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter 5 februar 1998 om bestemmelse af ufarligt affald, som er
 undergivet den forenklede procedure for genindvinding i
 henhold til artikel 31 og 33 i lovdekret nr. 22 af 5 februar
 1997, idet dekretet:
 Det fremgår klart af en gennemgang af bestemmelserne i lov
 91/81, at virksomhed som atlet, træner, teknisk-sportslig leder
 og atletikpraktikant i Italien er erhverv, der er reguleret A. i strid med artikel 11, stk. 1, første og andet led,
 efter direktiv 92/51. Følgelig skal de kompetente italienske samt artikel 10 i direktiv 75/442/EØF(2), med senere
 myndigheder, når de modtager en anmodning om an- ændringer, indeholder hjemmel til at fritage anlæg
 erkendelse af erhvervsuddannelsen til den nævnte virksomhed, og virksomheder, der genindvinder ufarligt affald,
 pligtmæssigt behandle anmodningen i overensstemmelse med for forpligtelsen til indhentning af godkendelse,
 direktivets regler. uden at der med hensyn til de mængder affald, som
 behandles af de institutioner, der er fritaget for
 godkendelse, kræves overholdt betingelser om
 1) forudgående fastsættelse af maksimale affalds-
 Artikel 13 i lovdekret 319/94 opregner de myndigheder, mængder og 2) overholdelse af kravene i artikel 4 i
 der er beføjet til at anerkende erhvervsuddannelsen, og det direktiv 75/442/EØF, med senere ændringer,
 fastsættes navnlig i litra a), at kompetencen til at træffe
 afgørelse i anerkendelsessager ligger hos det ministerium, som B. i strid med artikel 11, stk. 1, første led, i direktiv
 fører tilsyn med de erhverv, som omtales i artikel 2, litra a), i 75/442/EØF, med senere ændringer, ikke præcist
 henhold til dekretet bilag C. Det


text:
pågældende bilag nævner en fastlægger de typer affald, som er omfattet af godken-
 række erhverv og ministerier med kompetence til at behandle delsesdispensationen, og der som følge heraf tillige i
 ansøgninger om anerkendelse af de kvalifikationer, som står i strid med artikel 3 i direktiv 91/689/EØF(3) i visse
 forbindelse med de pågældende erhverv. Imidlertid er de eneste tilfælde på grund af manglende klarhed eller præci-
 sportslige erhverv, der nævnes, skiinstruktører, vandskiinstruk- sion indeholder hjemmel til at fritage anlæg eller
 tører, bjergførere og huleudforskningsførere, mens der ikke er virksomheder, der genindvinder visse typer ufarligt
 nogen omtale af erhvervet som atlet, træner, teknisk-sportslig affald, for godkendelse på grundlag af de mere
 leder og atletikpraktikant. lempelige betingelser for ufarligt affald,


text:
C 357/18 [ DA I De Europæiske Fællesskabers Tidende 22.11.97
 som har anmeldt den industrielle aktivitet. Ifølge samme Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse
 artikels stk. 2 er de kompetente myndigheder desuden for afsagt den 26. september 1997 af College van beroep
 pligtet til i henhold til nationale bestemmelser at foretage studiefinanciering i sagen C. P. M. Meeusen mod Hoofd
 tilsyn eller på grundlag af arten af den pågældende aktivi directie van de Informatie Beheer Groep
 tet anden form for kontrol. Det er klart, at en korrekt gen ( Sag C-337/97)
 nemførelse af denne bestemmelse indebærer, at medlems
 staterne ikke blot udpeger de kompetente myndigheder, ( 97/C 357/31 )
 men også sikrer at nødplanerne virkelig bliver opstillet, og
 at der træffes foranstaltninger med henblik på at kontrol
 lere deres anvendelighed inden for de i direktivet fastsatte Ved kendelse afsagt den 26 . september 1997, indgået til
 frister. Domstolens Justitskontor den 29 . september 1997, har
 College van beroep studiefinanciering i sagen C. P. M.
 Meeusen mod Hoofddirectie van de Informatie Beheer
 Groep forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en
 I den oprindelige udgave af præsidentdekret nr. 175/88 var anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgs
 mål :
 det bestemt, at provinspræfekterne skulle opstille de eks
 terne nødplaner, jf. præsidentdekretets artikel 4, på grund
 lag af fabrikanternes oplysninger og en særlig undersøgelse IA. Er omstændigheder som de foreliggende, hvor sag
 på ministerielt plan. Kontrolopgaverne skulle desuden efter søgerens mor er ansat i det anpartsselskab, som
 dekretet udføres af embedsmænd, der var udnævnt af hendes ægtefælle er direktør for og eneste selskabsdel
 miljø- og sundhedsministeriet efter forinden at have tilhørt tager i, til hinder for at betragte hende som van
 kompetente offentlige forvaltninger og institutioner. drende arbejdstager i den betydning, hvori begrebet
 er anvendt i EF-traktatens artikel 48 og forordning
 ( EØF ) nr. 1612/68 O ?
 Kommissionen havde gjort gældende, at selv om en sådan
 ordning til dels formelt kunne anses for at være i stand til For det tilfælde at spørgsmål IA besvares benæg
 tende :
 at opfylde kravene ifølge artikel 7 i direktiv 82/50 l/EØF,
 måtte den dog i praksis anses for helt utilstrækkelig, da
 den efter nogle års anvendelse ville føre til gennemførelse IB . I Bernini-sagen ( dom af 26 . februar 1992, sag 3/90 )
 af meget få nødplaner samt til en svigtende kontrol- og til har Domstolen fastslået, at en medlemsstats studie
 synsvirksomhed. støtte til arbejdstageres børn for en vandrende
 arbejdstager udgør en social fordel som omhandlet i
 artikel 7, stk. 2, i forordning ( EØF ) nr. 1612/68 , når
 arbejdstageren fortsat forsørger barnet. I et sådant til
 Desuden tager de forskellige lovgivningsændringer, som de fælde kan barnet påberåbe sig artikel 7, stk. 2, for at
 italienske myndigheder har givet meddelelse om, ikke sigte få studiestøtte på de samme betingelser som inden
 på at råde bod på den mangelfulde gennemførelse og der landske arbejdstageres børn, og der kan herved navn
 med på at bringe de konstaterede overtrædelser til ophør. lig ikke stilles yderligere krav


text:
om bopæl for barnet.
 Gælder denne regel uden begrænsning i tilfælde, hvor
 den vandrende arbejdstager må betragtes som grænse
 arbejder ?
 Kommissionen ønsker at tilføje, at de ændringer, som
 senere er foretaget i gennemførelsesbestemmelserne til IC. Gælder reglen i henhold til Bernini-dommen, som
 direktivet med vedtagelsen af lov nr. 137/97, ikke gør det gengivet i spørgsmål IB, også i tilfælde, hvor et barn
 muligt at fastslå , at de kritiserede overtrædelser er blevet af en vandrende arbejdstager, som i det foreliggende
 bragt til ophør. tilfælde, aldrig har boet i Nederlandene ?
 2. Skal EF-traktatens artikel 52 fortolkes således, at den
 Det er fortsat Kommissionens opfattelse, at indretningen anerkendelse af retsstillingen, som følger af den i Ber
 af nødplanerne til brug uden for virksomhederne på den nini-dommen opstillede retsregel, jf. spørgsmål IB,
 ene side og organiseringen af tilsyn og andre kontrolforan også gælder for et barn af en person, som er statsbor
 staltninger vedrørende den industrielle aktivitet på den ger i en medlemsstat, men som udøver selvstændig
 erhvervsvirksomhed i en anden medlemsstat ?
 anden endnu ikke er fuldstændig gennemført. Det er der
 for Kommissionens opfattelse, at Den Italienske Republik
 har tilsidesat de forpligtelser hertil, som påhviler den i I hvilket omfang har det herved tillige betydning, at
 medfør af fællesskabsdirektivet . barnet aldrig har boet i Nederlandene, og at den
 pågældende forælder ikke har bopæl i det land, hvor
 han udøver selvstændig erhvervsvirksomhed ?
 (') EFT L 230 af 5 . 8 . 1982 , s . 1 .
 (') EFT L 257 af 19 . 10 . 1968 , s . 2 .


text:
30.4.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 130/7
 Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 3. marts 2011 — Europa-Kommissionen mod Kongeriget Belgien
 (Sag C-134/10) (1)
 (Traktatbrud - direktiv 2002/22/EF - artikel 31 - kriterier for tildeling af status som operatør med must carry-forpligtelse - almennyttige formål, der kan berettige tildeling af denne status - betydningen af antallet af slutbrugere af kommunikationsnettene for tildelingen af denne status - proportionalitetsprincippet)
 2011/C 130/12
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved A. Nijenhuis og C. Vrignon, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Kongeriget Belgien (ved M. Jacobs og T. Materne, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Traktatbrud — fejlagtig gennemførelse af artikel 31 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/22/EF af 7. marts 2002 om forsyningspligt og brugerrettigheder i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (forsyningspligtdirektivet) (EFT L 108, s. 51) — kriterierne for udpegning af de radio- og tv-kanaler, der er omfattet af fordelingsordningen (»must carry«) — almennyttige målsætninger for tildeling af denne ordning — betydning af antallet af slutbrugere af kommunikationsnettene for tildelingen af en sådan ordning — proportionalitetsprincippet
 Konklusion
 1)
 Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/22/EF af 7. marts 2002 om forsyningspligt og brugerrettigheder i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og tjenester (forsyningspligtdirektivet) og artikel 56 TEUF, idet det ikke har gennemført direktivets artikel 31 korrekt.
 2)
 Kongeriget Belgien betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 161 af 19.6.2010.


text:
28.5.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 160/13
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Riigikohus, Estland, den 25. marts 2011 — AS Pimix (under konkurs) mod Maksu- ja Tolliameti Lõuna maksu- ja tollikeskus, Landbrugsministeriet (Põllumajandusministeerium)
 (Sag C-146/11)
 2011/C 160/15
 Processprog: estisk
 Den forelæggende ret
 Riigikohus
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: AS Pimix (under konkurs)
 Sagsøgt: Maksu- ja Tolliameti Lõuna maksu- ja tollikeskus, Landbrugsministeriet (Põllumajandusministeerium)
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Henset til EU-Domstolens domme (dom af 11.12.2007, sag C-161/06, Skoma-Lux, Sml. I, s. 10841, af 4.6.2009, sag C-560/07, Balbiino, Sml. I, s. 4447, og af 29.10.2009, sag C-140/08, Rakvere Lihakombinaat, Sml. I, s. 10533) skal artikel 288 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde i forbindelse med tiltrædelsesaktens artikel 58 fortolkes således, at det af en borger kan forlanges, at han opfylder forpligtelsen i Kommissionens forordning (EF) nr. 1972/2003 af 10. november 2003 (1),
 a)
 selv om denne forordning ikke var offentliggjort på estisk i Den Europæiske Unions Tidende den 1. maj 2004,
 b)
 og medlemsstatens lovgiver ikke i en intern retsakt havde defineret begrebet landbrugsprodukter, der omhandles i den nævnte forordning, men alene foretaget en henvisning til forordningens artikel 4, stk. 5, der ikke var forskriftsmæssigt offentliggjort,
 c)
 såfremt borgeren har opfyldt og ikke bestridt en af de forpligtelser, der følger af forordningen (angivelse af lagerbeholdningen i henhold til den for varen gældende korrekte kode),
 d)
 og han er blevet pålagt en afgift af medlemsstatens myndigheder på en dato, hvor forordning (EF) nr. 1972/2003 allerede var blevet offentliggjort på estisk i Den Europæiske Unions Tidende?
 2)
 Følger det af tiltrædelsesaktens artikel 58 i forbindelse med artikel 297, stk. 1, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde samt af tredje betragtning til og artikel 4 i Kommissionens forordning (EF) nr. 1972/2003 af 10. november 2003, at en medlemsstat kan pålægge borgeren en afgift af overskudslagre, selv om forordning (EF) nr. 1972/2003 den 1. maj 2004 endnu ikke var offentliggjort på estisk i Den Europæiske Unions Tidende, men senere på det tidspunkt, da medlemsstatens myndigheder fastsatte afgiften, var blevet offentliggjort på estisk i Den Europæiske Unions Tidende?
 (1) Kommissionens forordning (EF) nr. 1972/2003 af 10.11.2003 om overgangsforanstaltninger for samhandelen med landbrugsprodukter som følge af Tjekkiets, Estlands, Cyperns, Letlands, Litauens, Ungarns, Maltas, Polens, Sloveniens og Slovakiets tiltrædelse (EUT L 293, s. 3).


text:
C 150/12 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 19.5.2001
 — Tilsidesættelse af EF-traktatens artikel 92, nu artikel 87 2) Såfremt dette er tilfældet, er den medlemsstat, hvori hun
 EF: Retten har undladt at tage den retlige kontekst i er statsborger, da berettiget til at afvise:
 betragtning, der indebærer, at La Poste er forpligtet til at
 tilbyde alle Chronopost’s konkurrenter, der anmoder om a) at tilbagekalde enhver tidligere hindring for, at den
 benytte sig af tilsvarende ydelser, adgang til La Poste’s ægtefælle, der ikke er statsborger i en medlemsstat,
 netværk på tilsvarende vilkår. Forholdet mellem La Poste kan rejse ind i denne medlemsstat (i denne sag en
 og Chronopost medfører derfor bestemt ingen selektiv udvisningsafgørelse, der fortsat er gældende), og
 fordel for Chronopost.
 b) at bevilge den ægtefælle, der ikke er statsborger i en
 — Tilsidesættelse af begrundelsespligten: det påhviler Retten medlemsstat, tilladelse til at rejse ind på dens
 at forklare den argumentation, der har ført den til at område?
 antage, at det var utilstrækkeligt, at La Poste tog sine
 samlede omkostninger i betragtning alene med den
 begrundelse, at der var tale om monopolområde.
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 se afsagt den 8. marts 2001 af Högsta förvaltningsdom-
 stolen i en sag, der er indbragt af Paranova Oy
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel- (Sag C-113/01)
 se afsagt den 3. oktober 2000 af Immigration Appeal
 Tribunal (Det Forenede Kongerige) i sagen Secretary of
 State for the Home Department mod Hacene Akrich (2001/C 150/23)
 Ved kendelse af 8. marts 2001, indgået til Domstolens
 (Sag C-109/01) Justitskontor den 14. marts 2001, har Högsta förvaltnings-
 domstolen i en sag, der er indbragt af Paranova Oy, forelagt
 (2001/C 150/22) De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om
 præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 Ved kendelse afsagt den 3. oktober 2000, indgået til Domsto- 1. Er det i overensstemmelse med artikel 28 EF og 30 EF,
 lens Justitskontor den 7. marts 2001, har Immigration Appeal at myndigheden i en medlemsstat konstaterer, at en
 Tribunal (Det Forenede Kongerige) i sagen Secretary of State markedsføringstilladelse for et parallelimporteret læge-
 for the Home Department mod Hacene Akrich forelagt middel ophører automatisk, hvis den oprindelige mar-
 De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om kedsføringstilladelse for lægemiddelpræparatet tilbagekal-
 præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål: des på indehaverens begæring, til trods for at tilbagekal-
 delsen ikke sker af årsager, der har sammenhæng med
 lægemiddelpræparatets effektivitet eller uskadelighed, og
 Såfremt en statsborger i en medlemsstat er gift med en til trods for at lægemiddelpræparatet har en gældende
 tredjelandsstatsborger, som i henhold til national lovgivning markedsføringstilladelse i den medlemsstat, hvorfra paral-
 ikke er berettiget til at indrejse eller opholde sig i denne lelimporten sker?
 medlemsstat, og flytter til en anden medlemsstat med en
 ægtefælle, der ikke er statsborger i en medlemsstat, med den 2. Hvis fællesskabsretten opstiller begrænsninger eller betin-
 hensigt at udøve rettigheder i henhold til fællesskabsretten ved gelser for myndighedens ret til at konstatere, at markeds-
 kun at arbejde dér i en begrænset periode for derefter at kunne føringstilladelsen for parallelimporten er ophørt


text:
i en
 gøre rettigheder gældende i henhold til fællesskabsretten, når situation som den, der omhandles i spørgsmål 1, hvilken
 hun rejser tilbage til den medlemsstat, hvori hun er statsborger, betydning har det da,
 sammen med ægtefællen, der ikke er statsborger i en medlems-
 stat: a) at indehaveren af den oprindelige markedsføringstil-
 ladelse har fået en ny markedsføringstilladelse for et
 1) Er den medlemsstat, hvori hun er statsborger, da berettiget lægemiddelpræparat, der skal erstatte det oprindelige
 til at antage, at den hensigt, som parret havde, da det lægemiddelpræparat, men at det nye præparat ikke
 flyttede til den anden medlemsstat, om at gøre rettigheder har samme lægemiddelform (enterotablet i stedet for
 gældende i henhold til fællesskabsretten, når det rejser enterokapsel), og det virksomme stof ikke er præcis
 tilbage til den medlemsstat, hvori hun er statsborger, selv det samme (omeprazolmagnesium i stedet for ome-
 om tredjelandsstatsborgeren ikke opfylder betingelserne i prazol); på den anden side er lægemiddelpræparater-
 henhold til national lovgivning, udgør en påberåbelse af ne i henhold til myndigheden bioækvivalenter, og
 fællesskabsretten for at unddrage sig anvendelsen af med hvert af lægemiddelpræparaterne kan man
 national ret? opnå samme terapeutiske virkning;


text:
7.9.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 260/18
 Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 18. juli 2013 — Metro Cash & Carry Danmark ApS mod Skatteministeriet (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Højesteret — Danmark)
 (Sag C-315/12) (1)
 (Punktafgift - direktiv 92/12/EØF - artikel 7-9 - direktiv 2008/118/EF - artikel 32-34 - omsætning inden for Fællesskabet af punktafgiftspligtige varer - forordning (EØF) nr. 3649/92 - artikel 1 og 4 - forenklet ledsagedokument - eksemplar 1 - »cash & carry«-virksomhed - varer, der er overgået til forbrug i en medlemsstat og oplægges til erhvervsmæssige formål i en anden medlemsstat, eller varer, som privatpersoner anskaffer til eget brug og selv transporterer - spiritus - ikke pligt for leverandøren til at foretage en prøvelse)
 2013/C 260/30
 Processprog: dansk
 Den forelæggende ret
 Højesteret
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Metro Cash & Carry Danmark ApS
 Sagsøgt: Skatteministeriet
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Højesteret — fortolkning af artikel 7, stk. 4, i Rådets direktiv 92/12/EØF af 25. februar 1992 om den generelle ordning for punktafgiftspligtige varer, om oplægning og omsætning heraf samt om kontrol hermed (EFT L 76, s. 1), af artikel 34, stk. 1, i Rådets direktiv 2008/118/EF af 16. december 2008 om den generelle ordning for punktafgifter og om ophævelse af direktiv 92/12/EØF (EFT L 9, s. 12) samt af Kommissionens forordning (EØF) nr. 3649/92 af 17. december 1992 om et forenklet ledsagedokument med henblik på omsætning inden for Fællesskabet af punktafgiftspligtige varer der er overgået til forbrug i afgangsmedlemsstaten (EFT L 369, s. 17) — punktafgift — varer, som privatpersoner anskaffer til eget brug — spørgsmålet, om en virksomhed i en medlemsstat er forpligtet til at sikre sig modtagelse af eksemplar l af det forenklede ledsagedokument i forbindelse med salg af spiritus i sine forretninger i nævnte medlemsstat til statsborgere i andre medlemsstater, der foretager deres indkøb mod forevisning af et kort til forretningen, som er udstedt til virksomheder i andre medlemsstater, når ihændehaveren af kortet får de alkoholholdige drikkevarer udleveret på stedet og selv forestår transporten til den medlemsstat, hvor den pågældende er hjemmehørende
 Konklusion
 1)
 Artikel 7-9 i Rådets direktiv 92/12/EØF af 25. februar 1992 om den generelle ordning for punktafgiftspligtige varer, om oplægning og omsætning heraf samt om kontrol hermed, som ændret ved Rådets direktiv 92/108/EØF af 14. december 1992, samt artikel 1 og 4 i Kommissionens forordning (EØF) nr. 3649/92 af 17. december 1992 om et forenklet ledsagedokument med henblik på omsætning inden for Fællesskabet af punktafgiftspligtige varer, der er overgået til forbrug i afgangsmedlemsstaten, skal fortolkes således, at de ikke pålægger en erhvervsdrivende som den i hovedsagen omhandlede at foretage en prøvelse af, om købere fra andre medlemsstater har til hensigt at indføre punktafgiftspligtige varer til en anden medlemsstat, og om en sådan indførsel i givet fald sker til private eller erhvervsmæssige formål.
 2)
 Artikel 32-34 i Rådets direktiv 2008/118/EF af 16. december 2008 om den generelle ordning for punktafgifter og om ophævelse af direktiv 92/12/EØF skal fortolkes således, at de ikke medfører væsentlige ændringer af artikel 7-9 i


text:
direktiv 92/12, som ændret ved direktiv 92/108, der begrunder, at det første spørgsmål under omstændigheder som de i hovedsagen foreliggende skal besvares anderledes.
 3)
 Artikel 8 i direktiv 92/12, som ændret ved direktiv 92/108, skal fortolkes således, at den kan omfatte indkøb af punktafgiftspligtige varer under omstændigheder som de i hovedsagen foreliggende, når privatpersoner anskaffer disse varer til eget brug og selv transporterer dem, hvilket det tilkommer de kompetente nationale myndigheder at efterprøve i det enkelte konkrete tilfælde.
 (1) EUT C 258 af 25.8.2012.


text:
12.9.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 220/18
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Naczelny Sąd Administracyjny (Den Polske Republik) den 18. juni 2009 — Kronospan Mielec sp. z o.o. mod Dyrektor Izby Skarbowej w Rzeszowie
 (Sag C-222/09)
 2009/C 220/32
 Processprog: polsk
 Den forelæggende ret
 Naczelny Sąd Administracyjny
 Parter i hovedsagen
 Kassationsappellant: Kronospan Mielec sp. z o.o.
 Kassationsindstævnt: Dyrektor Izby Skarbowej w Rzeszowie
 Præjudicielt spørgsmål
 Skal artikel 9, stk. 2, litra e), tredje led, i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1, som ændret, herefter »sjette direktiv«) — som nu modsvares af artikel 56, stk. 1, litra c), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT L 347, s. 1, som ændret, herefter »direktiv 2006/112«) — fortolkes således, at de heri omhandlede ydelser fra ingeniører, som udføres for en afgiftspligtig person, som udfører en opgave, der omfatter disse ydelser, for en aftager med hjemsted i en anden medlemsstat i Fællesskabet, pålægges afgift på det sted, hvor aftageren (ordregiveren) har etableret hjemstedet for sin erhvervsmæssige virksomhed eller har et fast forretningssted, eller skal det lægges til grund, at disse tjenesteydelser, som virksomhed inden for videnskab i henhold til sjette direktivs artikel 9, stk. 2, litra c), første led (som nu modsvares af artikel 52, litra a), i direktiv 2006/112), pålægges afgift på det sted, hvor de faktisk udføres, hvis man går ud fra den antagelse, at der for så vidt angår disse tjenesteydelser er tale om arbejde, der omfatter undersøgelser og målinger af emissioner som omhandlet i miljøbeskyttelseslovgivningen, herunder gennemførelse af undersøgelser i forbindelse med emission af kuldioxid (CO2) og handel med CO2-emissioner, udarbejdelse og kontrol af dokumentation for nævnte arbejde samt analyse af potentielle forureningskilder, og som gennemføres med henblik på at indhente nye erfaringer og opnå ny teknologisk viden, der er rettet mod fremstilling af nye stoffer, produkter og anlæg samt anvendelse af nye teknologiske fremgangsmåder i produktionsprocessen?


text:
30.1.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 24/40
 Appel iværksat den 26. november 2009 af AceaElectrabel Produzione SpA til prøvelse af dom afsagt den 8. september 2009 af Retten i Første Instans (Første Afdeling) i sag T-303/05, AceaElectrabel Produzione SpA mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag C-480/09 P)
 2010/C 24/70
 Processprog: italiensk
 Parter
 Appellant: AceaElectrabel Produzione SpA (ved avvocati L. Radicati di Brozolo, M. Merola, T. Ubaldi og E. Marasà)
 De andre parter i appelsagen: Electrabel, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 Den appellerede dom ophæves.
 —
 De for første instans fremsatte påstande tiltrædes eller, subsidiært, at sagen hjemvises til Retten i Første Instans i henhold til artikel 61 i statutten for Domstolen.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne for begge instanser.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 1)
 Der er sket en forvanskning af klageadgangene og foretaget urigtig retsanvendelse, ligesom begrundelsen er urimelig og selvmodsigende hvad angår identificeringen af støttemodtageren og vurderingen af Kommissionens skønsbeføjelser ved identificeringen af støttemodtageren.
 Med det første anbringende har appellanten AceaElectrabel Produzione SpA (»AEP« eller »appellanten«) anført alvorlige mangler ved dommen, for så vidt Retten har afvist anbringendet vedrørende urigtig identificering af støttemodtageren, som var en subjektiv forudsætning for i den foreliggende sag at anvende det princip, der følger af »Deggendorf-dommen« (hvorefter udbetalingen af en ny støtte, der i sig selv er fundet forenelig, i bestemte tilfælde kan udsættes, indtil en tidligere ulovlig støtte til samme virksomhed er blevet tilbagebetalt). For det første har appellanten anfægtet, at dette anbringende skulle afvises, for så vidt som det vedrører en tilsidesættelse af artikel 88 EF og forordning nr. 659/99 (1). AEP har gjort gældende, at Retten har gengivet denne del af anbringendet urigtigt, hvorved appellanten udelukkende har villet anfægte den urigtige identificering af støttemodtageren som en af de typiske mangler ved den administrative retsakt. Retten har, ved at fastslå at spørgsmålet om tilsidesættelse af reglerne om tilbagesøgning af støtten ikke har betydning for sagen, gengivet argumenterne til støtte for denne del af dette anbringende urigtigt.
 Endvidere har sagsøgeren anfægtet dommen, for så vidt den ikke kritiserer beslutningen på trods af den alvorlige fejl, der består i, at AEP (modtager af den nye støtte) identificeres med sammenslutningen ACEA (modtager af den ikke tilbagebetalte støtte), som er støttet på den urigtige, ulogiske og selvmodsigende anvendelse af begrebet om en virksomhedssammenslutnings økonomiske enhed, der er udviklet i fællesskabsretspraksis. Appellanten har anfægtet, at dette begreb kan anvendes på et joint venture, der kontrolleres af to forskellige sammenslutninger (hvilket er tilfældet med AEP), eftersom fast retspraksis vedrørende virksomheders økonomiske enhed udelukkende vedrører tilfælde med flere virksomheder, der alene kontrolleres af én økonomisk enhed. Fejlen er så meget desto mere alvorlig, eftersom Retten har fundet det uden betydning, at 70 % af AEP’s kapital ejes af en anden økonomisk sammenslutning, som ikke har nogen forbindelse med modtageren af den ikke tilbagebetalte støtte. Retten har endvidere foretaget en urigtig anvendelse af begrebet om en driftsmæssig selvstændig virksomhed, idet den har fastslået, at appellanten ikke kan anses for at være


text:
driftsmæssig selvstændig, eftersom den er underlagt to virksomheders fælles kontrol.
 2)
 Klagemulighederne er forvansket, der er foretaget en urigtig retsanvendelse, og begrundelsen er utilstrækkelig hvad angår appellantens argumenter om rækkevidden af Deggendorf-dommen med henblik på vurderingen af den foreliggende sag.
 Med det andet anbringende har appellanten gjort gældende, at dommen foretager en urigtig anvendelse af Deggendorf-dommen, idet den bekræfter Kommissionens vurdering, også hvad angår tilstedeværelsen af det objektive krav for anvendelsen af Deggendorf-dommen. Appellanten har særlig anfægtet Rettens argumentation, for så vidt den fastslår, at Kommissionen ikke var forpligtet til at fremlægge præcise og omfattende beviser for, at kumuleringen af den første og anden støtte ville have en skadelig virkning på samhandlen i Fællesskabet, som kunne gøre den nye støtte uforenelig med fællesmarkedet. Bevisbyrden for vurderingen af en anmeldt støttes forenelighed kan ikke vendes efter behag, navnlig når Kommissionen ikke har anvendt de instrumenter, som procesreglementet stiller til dens rådighed. Retten har ikke taget stilling til sagsøgerens argumenter og har ukritisk tiltrådt Kommissionens beslutning. Endelig har Retten hverken forstået eller taget stilling til sagsøgerens anbringende for så vidt den bemærkede, at Deggendorf-dommen ikke tilsigter at skabe et instrument til at straffe de virksomheder, som ikke har tilbagebetalt en tidligere støtte, men udelukkende at undgå at kumuleringen af støtte hos ét selskab kan skade samhandlen i Fællesskabet, som kan gøre den nye støtte uforenelig, indtil den tidligere støtte er tilbagebetalt.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22.3.1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (EFT L 83, s. 1).


text:
12.11.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 281/3
 DOMSTOLENS DOM
 (Første Afdeling)
 af 15. september 2005
 i sag C-140/04 (anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af hof van beroep te Antwerpen): United Antwerp Maritime Agencies NV mod Belgische Staat, og Seaport Terminals NV mod Belgische Staat, United Antwerp Maritime Agencies NV (1)
 (Toldunion - opståen af toldskyld ved indførsel - vare under midlertidig opbevaring - unddragelse af varen fra toldtilsyn - toldskyldens debitor)
 (2005/C 281/07)
 Processprog: nederlandsk
 I sag C-140/04, angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 234 EF, indgivet af hof van beroep te Antwerpen (Belgien) ved afgørelse af 11. marts 2004, indgået til Domstolen den 16. marts 2004, i sagen United Antwerp Maritime Agencies NV mod Belgische Staat, og Seaport Terminals NV mod Belgische Staat, United Antwerp Maritime Agencies NV, har Domstolen (Første Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, P. Jann, og dommerne K. Lenaerts, J.N. Cunha Rodrigues (refererende dommer), E. Juhász og M. Ilešič; generaladvokat: D. Ruiz-Jarabo Colomer; justitssekretær: ekspeditionssekretær M.M. Ferreira, den 15. september 2005 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 Artikel 203, stk. 3, fjerde led, i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks skal fortolkes således, at »den person, som det påhviler at opfylde de forpligtelser, der opstår ved varens midlertidige opbevaring eller ved anvendelsen af den toldprocedure, som varen er undergivet«, er den person, der efter losningen af varerne har dem i hænde for at flytte eller opbevare dem.
 (1) EUT C 106 af 30.4.2004.


text:
8.9.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 211/34
 Sag anlagt den 26. juni 2007 — Las Palmeras mod Rådet og Kommissionen
 (Sag T-217/07)
 (2007/C 211/67)
 Processprog: spansk
 Parter
 Sagsøger: Las Palmeras S. Coop. And. (Sevilla, Spanien) (ved abogado L. Ortiz Blanco)
 Sagsøgte: Rådet for Den Europæiske Union og Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgerens påstande
 —
 Der gives sagsøgeren medhold i dette erstatningssøgsmål, der er anlagt i medfør af artikel 288 EF, ligesom Rådet og Kommissionen tilpligtes solidarisk at betale sagsøgeren en erstatning på i alt 288 238 EUR.
 —
 Rådet og Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgeren i denne sag, en spansk virksomhed, der egrenerer råbomuld, kræver erstatning for tab, der hævdes at være lidt som følge af anvendelsen i produktionsåret 2006/2007 af kapitel 10a i afsnit IV i forordning (EF) nr. 1782/2003 (1), der blev indført ved artikel 1, nr. 20, i forordning (EF) nr. 864/2004 (2). I kapitel 10a i forordning (EF) nr. 1782/2003 er fastsat fælles bestemmelser for direkte støtteordninger inden for rammerne af den fælles landbrugspolitik og visse støtteordninger for landbrugere.
 Det bemærkes i denne henseende, at de omtvistede bestemmelser blev annulleret ved Domstolens dom af 7. september 2006 i sag C-310/04, Kongeriget Spanien mod Kommissionen, som følge af en tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet. Ved nævnte dom suspenderedes imidlertid retsvirkningerne af annullationen indtil vedtagelsen af en ny forordning, således at de omhandlede bestemmelser fortsat fandt anvendelse i produktionsåret 2006/2007.
 På grundlag af to rapporter, som er udfærdiget af en økonomisk konsulent, omfatter dette søgsmål de tab, som sektoren har lidt, idet der som følge af, at de annullerede bestemmelser blev anvendt i det omhandlede produktionsår, indtrådte en væsentlig nedgang i produktionen af råbomuld og dermed i produktionen af industrielt egreneret bomuld. Det er en forudsætning for den i de omhandlede bestemmelser angivne støtteordning, at en væsentlig del af støtten (omkring 65 %) gøres helt uafhængig af dyrkningen af bomuld, således at landbrugeren fortsat modtager støtten, selv om denne anvender sin jord til dyrkning af andre afgrøder. På denne måde bliver den forventede rentabilitet ved anvendelse af en hektar til dyrkning af bomuld ringere end den forventede rentabilitet ved anvendelse til dyrkning af andre afgrøder. Denne situation har således ligeledes medført, at egreneringsindustriens driftsindtægter er blevet formindsket.
 Sagsøgeren gør gældende, at de i retspraksis opstillede betingelser for at fastslå, at Fællesskabet ifalder ansvar uden for kontrakt, er opfyldt i denne sag.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 1782/2003 af 29.9.2003 om fastlæggelse af fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere og om ændring af forordning (EØF) nr. 2019/93, (EF) nr. 1452/2001, (EF) nr. 1453/2001, (EF) nr. 1454/2001, (EF) nr. 1868/94, (EF) nr. 1251/1999, (EF) nr. 1254/1999, (EF) nr. 1673/2000, (EØF) nr. 2358/71 og (EF) nr. 2529/2001 (EUT L 270, s. 1).
 (2) Rådets Forordning (EF) nr. 864/2004 af 29.4.2004 om ændring af forordning (EF) nr. 1782/2003 om fastlæggelse af fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte og om fastlæggelse


text:
19.7.2003 DA Den Europæiske Unions Tidende C 171/25
 annullation af sagsøgerens bedømmelsesrapport for året 2001, KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 har Retten (Femte Afdeling), sammensat af afdelingsforman-
 den, R. García-Valdecasas, og dommerne P. Lindh og den 8. april 2003
 J.D. Cooke; justitssekretær: fuldmægtig D. Christensen, den
 20. maj 2003 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 i sag T-91/02, Klausner Nordic Timber GmbH & Co. KG
 mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (1)
 1) Den Europæiske Centralbank frifindes.
 (Annullationssøgsmål — sagens genstand bortfaldet —
 2) Hver part bærer sine egne omkostninger. ufornødent at træffe afgørelse i sagen)
 (2003/C 171/41)
 ( 1) EFT C 202 af 24.8.2002.
 (Processprog: tysk)
 I sag T-91/02, Klausner Nordic Timber GmbH & Co. KG,
 Wismar (Tyskland), ved Rechtsanwalt D. Reich, og med valgt
 adresse i Luxembourg, mod Kommissionen for De Europæiske
 KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS Fællesskaber (befuldmægtigede: V. Kreuschitz og V. Di Bucci),
 angående en påstand om annullation af Kommissionens
 den 3. april 2003 beslutning 2002/468/EF af 15. januar 2002 om den statsstøtte,
 som Tyskland har ydet Klausner Nordic Timber GmbH & Co.
 KG, Wismar, Mecklenburg-Vorpommern (EFT L 165, s. 15),
 i sag T-18/02, Anita Jannice Österholm mod Kommissio- har Retten (Fjerde Udvidede Afdeling), sammensat af afdelings-
 nen for De Europæiske Fællesskaber (1) formanden, V. Tiili, og dommerne J. Pirrung, P. Mengozzi,
 A.W.H. Meij og M. Vilaras; justitssekretær: H. Jung, den 8. april
 2003 afsagt kendelse, hvis konklusion lyder således:
 (Tjenestemænd — erstatningssøgsmål — afvisning)
 1) Det er ufornødent at træffe afgørelse i sagen.
 (2003/C 171/40)
 2) Kommissionen betaler sagens omkostninger, herunder de om-
 (Processprog: fransk) kostninger, der vedrører sagen om foreløbige forholdsregler.
 (1 ) EFT C 156 af 29.6.2002.
 I sag T-18/02, Anita Jannice Österholm, Stockholm, ved
 advocats J.R. Iturriagagoitia og K. Devolvé, mod Kommissionen
 for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægtigede: J. Currall
 og V. Joris), vedrørende et krav om erstatning for den
 økonomiske og ikke-økonomiske skade, der er forvoldt sagsø-
 geren bl.a. som følge af den tid, der er hengået med behandlin- KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 gen af en klage, som sagsøgeren har indgivet, har Retten
 (Anden Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, N.J. For-
 den 27. marts 2003
 wood, og dommerne J. Pirrung og A.W.H. Meij; justitssekretær:
 H. Jung, den 3. april 2003 afsagt kendelse, hvis konklusion
 lyder således: i sag T-163/02, Montan Gesellschaft Voss mbH Stahlhan-
 del m.fl. mod Kommissionen for De Europæiske Fælles-
 skaber (1)
 1) Der er ikke længere fornødent at træffe afgørelse om annulla-
 tionssøgsmålet.
 (Annullationssøgsmål — ufornødent at træffe afgørelse —
 erstatningssøgsmål — formaliteten — formalitetsindsigelse
 2) Erstatningssøgsmålet forkastes. henskudt til afgørelse i forbindelse med sagens realitet)
 3) Kommissionen betaler halvdelen af sagsøgerens omkostninger
 (2003/C 171/42)
 og bærer sine egne omkostninger. Sagsøgeren bærer den anden
 halvdel af sine egne omkostninger.
 (Processprog: tysk)
 ( 1) EFT C 109 af 4.5.2002.
 I sag T-163/02, Montan Gesellschaft Voss mbH Stahlhandel,
 Planneg (Tyskland), Jepsen Stahl GmbH, Nittendorf (Tyskland),


text:
28.5.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 132/1
 DOMSTOLENS DOM
 (Anden Afdeling)
 af 14. april 2005
 i sag C-460/01, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Nederlandene (1)
 (Traktatbrud - forordning (EØF) nr. 2913/92 og forordning nr. 2454/93 - ekstern fællesskabsforsendelse - toldmyndigheder - procedurer til inddrivelse af importafgifter - frister - manglende overholdelse - Fællesskabernes egne indtægter - tilrådighedsstillelse - frist - manglende overholdelse - morarenter - den berørte medlemsstat - misligholdelse)
 (2005/C 132/01)
 Processprog: nederlandsk
 I sag C-460/01, angående et traktatbrudssøgsmål i henhold til artikel 226, anlagt den 28. november 2001, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved G. Wilms og H.M.H. Speyart, som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg, sagsøger, mod Kongeriget Nederlandene ved H.G. Sevenster, som befuldmægtiget, sagsøgt, har Domstolen (Anden Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, C.W.A. Timmermans, og dommerne R. Schintgen og J.N. Cunha Rodrigues (refererende dommer); generaladvokat: C. Stix-Hackl; justitssekretær: ekspeditionssekretær M.-F. Contet, har Domstolen (Anden Afdeling), den 14. april 2005 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 1)
 Kongeriget Nederlandene tilsidesatte i perioden fra den 1. januar 1991 til den 31. december 1995, da det
 —
 i tilfælde, hvor anmelderen af en ekstern fællesskabsforsendelse ikke inden for en frist på tre måneder, efter at afgangsstedet havde afsendt underretning om, at forsendelsen ikke var blevet frembudt rettidigt for bestemmelsesstedet, førte bevis for, at forsendelsen var gennemført forskriftsmæssigt, undlod såvel at bogføre toldskyld og andre afgifter som at give underretning til debitor om toldskyldsbeløbet senest tre dage efter fristen fastsat dels i artikel 3, stk. 3, og artikel 6, stk. 1, i forordning nr. 1854/89 om bogføring af importafgifter og eksportafgifter, der udgør en toldskyld, og om vilkårene for betaling heraf, dels artikel 218, stk. 3, og artikel 221, stk. 1, i Rådets forordning nr. 2913/92/EØF af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks, eller efterfølgende i overensstemmelse med Rådets forordning (EØF, Euratom) nr. 1182/71 af 3. juni 1971 om fastsættelse af regler om tidsfrister, datoer og tidspunkter
 —
 ikke rettidigt stillede de hermed forbundne egne indtægter til rådighed for Kommissionen, og
 —
 afviste at betale de hermed forbundne morarenter
 sine forpligtelser i henhold til artikel 11a, stk. 2, andet afsnit, andet punktum, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 1062/87 af 27. marts 1987 om gennemførelsesbestemmelser til og forenkling af proceduren for fællesskabsforsendelse, som ændret ved Kommissionens forordning (EØF) nr. 2560/92 af 2. september 1992, artikel 49, stk. 2, tredje punktum, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 1214/92 af 21. april 1992 om gennemførelsesbestemmelser til og forenkling af proceduren for fællesskabsforsendelse, som ændret ved Kommissionens forordning (EØF) nr. 3712/92 af 21. december 1992, og artikel 379, stk. 2, tredje punktum, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2454/93 af 2. juli 1993 om visse gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 samt artikel 2, 9, 10 og 11 i Rådets forordning (EØF, Euratom) nr. 1552/89 om gennemførelse af afgørelse 88/376/EØF, Euratom om ordningen for Fællesskabernes egne indtægter.
 2)
 Kongeriget Nederlandene betaler sagens omkostninger.
 (1) EFT C 84 af 6.4.2002.


text:
14.9.2002 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 219/17
 af Rådet for Den Europæiske Union (befuldmægtiget: A. Lopes 1) Sagen afvises for så vidt angår påstanden om, at Retten
 Sabino), angående en påstand om annullation af Kommissio- pålægger Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber at
 nens beslutning, meddelt i skrivelse af 5. september 2000, om indplacere sagsøgeren i en højere lønklasse.
 afslag på at yde sagsøgeren finansiel støtte inden for rammerne
 af MEDIA II-programmet, dels en påstand om erstatning for 2) I øvrigt frifindes Kommissionen.
 tab lidt som følge af dette afslag, har Retten (Femte Afdeling),
 sammensat af afdelingsformanden, J.D. Cooke, og dommerne
 R. García-Valdecasas og P. Lindh; justitssekretær: ekspeditions- 3) Hver part bærer sine egne omkostninger.
 sekretær B. Pastor, den 9. juli 2002 afsagt dom, hvis konklusion
 lyder således:
 (1) EFT C 95 af 24.3.2001.
 1) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.
 2) Sagsøgeren bærer sine egne omkostninger og betaler Kommis-
 sionens omkostninger.
 3) Intervenienten bærer sine egne omkostninger.
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 (1) EFT C 372 af 23.12.2000.
 den 12. juni 2002
 i sag T-9/01, Michael Becker mod Revisionsretten for De
 Europæiske Fællesskaber (1)
 (Tjenestemænd — tjenestefrihed af personlige årsager —
 invalidepension)
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 (2002/C 219/44)
 den 11. juli 2002
 (Processprog: fransk)
 i sag T-381/00, Franz-Martin Wasmeier mod Kommissio-
 nen for De Europæiske Fællesskaber (1)
 (Tjenestemænd — udnævnelse — indplacering i lønklasse I sag T-9/01, Michael Becker, tjenestemand med tjenestefrihed
 — vedtægtens artikel 31, stk. 2) af personlige årsager i Revisionsretten for De Europæiske
 Fællesskaber, Luxembourg, ved avocat R. Nathan, mod Revi-
 sionsretten for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægtigede:
 (2002/C 219/43) J.-M. Stenier, P. Giusta og B. Schäfer), angående en påstand om
 annullation af Revisionsrettens beslutning af 13. november
 2000 om ikke at imødekomme sagsøgerens ansøgning om
 (Processprog: tysk) blive tilkendt invalidepension, har Retten (Fjerde Afdeling),
 sammensat af afdelingsformanden, M. Vilaras, og dommerne
 V. Tiili og P. Mengozzi; justitssekretær: fuldmægtig D. Christen-
 sen, den 12. juni 2002 afsagt dom, hvis konklusion lyder
 således:
 I sag T-381/00, Franz-Martin Wasmeier, tjenestemand ved
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, med bopæl i
 Bruxelles, ved avocat G. Maier, mod Kommissionen for De 1) Revisionsretten for De Europæiske Fællesskaber frifindes.
 Europæiske Fællesskaber (befuldmægtigede: C. Berardis-Kayser
 og B. Wägenbaur), angående en påstand om annullation af
 Kommissionens afgørelse af 24. september 1999 om endelig 2) Hver part bærer sine egne omkostninger.
 indplacering af sagsøgeren i lønklasse A7, løntrin 3, og af
 afgørelsen af 7. september 2000 om afvisning af sagsøgerens
 klage, har Retten (Femte Afdeling), sammensat af afdelingsfor- (1) EFT C 95 af 24.3.2001.
 manden, J.D. Cooke, og dommerne R. García-Valdecasas og
 P. Lindh; justitssekretær: fuldmægtig D. Christensen, den
 11. juli 2002 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:


text:
13.2.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 46/28
 Sag anlagt den 28. december 2016 — Winkler mod Kommissionen
 (Sag T-916/16)
 (2017/C 046/33)
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Bernd Winkler (Grange, Irland) (ved advokat A. Kässens)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Kommissionens afgørelse af 30. september 2016 vedrørende sagsøgerens klage annulleres og Kommissionen tilpligtes at træffe afgørelse vedrørende beregningen af kapitalværdien på tidspunktet for registreringen af sagsøgerens ansøgning den 14. september 2011.
 —
 Subsidiært tilpligtes Kommissionen at betale en erstatning på 19 920,39 EUR, der skal indbetales på sagsøgerens pensionskonto.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført tre anbringender.
 1.
 Første anbringende vedrørende tilsidesættelse af princippet om, at et søgsmål skal anlægges inden for en rimelig frist og af principperne om retssikkerhed og om en retfærdig rettergang samt tilsidesættelse af forpligtelserne vedrørende information og høring.
 Sagsøgeren har gjort gældende, at Kommissionen ved den langsomme behandling af hans ansøgning har tilsidesat samtlige grundlæggende principper i forbindelse med en behørig gennemførelse af en administrativ procedure. Sagsøgeren blev heller ikke hørt inden vedtagelsen af den bebyrdende retsakt.
 2.
 Andet anbringende vedrørende tilsidesættelse af principperne om ligebehandling, om forbud mod forskelsbehandling og om proportionalitet.
 Inden for rammerne af det andet anbringende har sagsøgeren gjort gældende, at sammenlignelige ansøgninger fra andre kolleger, der ikke er ældre en ham, blev handlet meget hurtigere, selv om der ikke foreligger objektive forhold, der kan begrunde denne forskelsbehandling.
 3.
 Tredje anbringende vedrørende tilsidesættelse af beskyttelsen af den berettigede forventning.
 Sagsøgeren har endelig anfægtet fratrækningen af renter fra den beregnede kapitalværdi for perioden mellem indgivelsen af hans ansøgning og den endelige overførsel af kapitalbeløbet, hvilket sagsøgeren ikke blev gjort opmærksom på forudgående.


text:
C 134/14 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 5.5.2001
 RETTEN I FØRSTE INSTANS
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 den 31. januar 2001 den 31. januar 2001
 i sag T-533/93, Edouard Bouma mod Rådet for Den i sag T-73/94, Bernard Beusmans mod Rådet for Den
 Europæiske Union og Kommissionen for De Europæiske Europæiske Union og Kommissionen for De Europæiske
 Fællesskaber (1) Fællesskaber (1)
 (Erstatningssøgsmål — ansvar uden for kontraktforhold — (Erstatningssøgsmål — erstatning uden for kontraktforhold
 mælk — tillægsafgift — referencemængde — producent, der — mælk — tillægsafgift — referencemængde — producent,
 har påtaget sig en ikke-markedsføringsforpligtelse — ikke som har indgået en ikke-markedsføringsforpligtelse — ikke
 genoptagelse af produktionen ved forpligtelsens ophør) genoptagelse af produktionen ved forpligtelsens ophør —
 tilbagetrækning af den midlertidige referencemængde)
 (2001/C 134/29)
 (2001/C 134/30)
 (Processprog: nederlandsk)
 (Processprog: nederlandsk)
 I sag T-533/93, Edouard Bouma, Rutten (Nederlandene),
 ved advokaterne E.H. Pijnacker Hordijk og H.J. Bronkhorst, I sag T-73/94, Bernard Beusmans, Noorbeek (Nederlandene),
 Amsterdam, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat ved advokaterne E.H. Pijnacker Hordijk og H.J. Bronkhorst,
 L. Frieden, 62, avenue Guillaume, mod Rådet for Den Europæi- Amsterdam, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat
 ske Union (befuldmægtiget: A.-M. Colaert) og Kommissionen L. Frieden, 62, avenue Guillaume, mod Rådet for Den Europæi-
 for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægtiget: T. van Rijn), ske Union (befuldmægtiget: A.-M. Colaert) og Kommissionen
 angående en påstand i medfør af EF-traktatens artikel 178 og for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægtigede: T. van Rijn
 artikel 215, stk. 2, (nu artikel 235 EF og artikel 288, stk. 2, EF) og H.-J. Rabe), angående en påstand i medfør af EF-traktatens
 om erstatning af det tab, sagsøgeren har lidt ved, at han har artikel 178 og artikel 215, stk. 2, (nu artikel 235 EF og
 været forhindret i at markedsføre mælk som følge af Rådets artikel 288, stk. 2, EF) om erstatning af det tab, sagsøgeren har
 forordning (EØF) nr. 857/84 af 31. marts 1984 om almindelige lidt ved, at han har været forhindret i at markedsføre mælk
 regler for anvendelsen af den i artikel 5c i forordning (EØF) som følge af Rådets forordning (EØF) nr. 857/84 af 31. marts
 nr. 804/68 omhandlede afgift på mælk og mejeriprodukter 1984 om almindelige regler for anvendelsen af den i artikel 5c
 (EFT L 90, s. 13), som suppleret ved Kommissionens forord- i forordning (EØF) nr. 804/68 omhandlede afgift på mælk
 ning (EØF) nr. 1371/84 af 16. maj 1984 om gennemførelsesbe- og mejeriprodukter (EFT L 90, s. 13), som suppleret ved
 stemmelserne for den tillægsafgift, der er omhandlet i artikel 5c Kommissionens forordning (EØF) nr. 1371/84 af 16. maj
 i forordning (EØF) nr. 804/68 (EFT L 132, s. 11), har Retten 1984 om gennemførelsesbestemmelserne for den tillægsafgift,
 (Fjerde Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, V. Tiili, og der er omhandlet i artikel 5c i forordning (EØF) nr. 804/68
 dommerne R.M. Moura Ramos og P. Mengozzi; justitssekretær: (EFT L 132, s. 11), har Retten (Fjerde Afdeling), sammensat af
 fuldmægtig J. Palacio González, den 31. januar 2001


text:
afsagt afdelingsformanden, V. Tiili, og dommerne R.M. Moura Ramos
 dom, hvis konklusion lyder således: og P. Mengozzi; justitssekretær: fuldmægtig J. Palacio González,
 den 31. januar 2001 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 1) Rådet for Den Europæiske Union og Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber frifindes. 1) Rådet for Den Europæiske Union og Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber frifindes.
 2) Sagsøgeren betaler sagens omkostninger.
 2) Sagsøgeren betaler sagens omkostninger.
 (1) EFT C 334 af 9.12.1993. (1) EFT C 90 af 26.3.1994.


text:
10.3.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 56/19
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af House of Lords (Det Forenede Kongerige) den 20. december 2006 — Stringer m.fl. mod Her Majesty's Revenue and Customs
 (Sag C-520/06)
 (2007/C 56/33)
 Processprog: engelsk
 Den forelæggende ret
 House of Lords
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Stringer m.fl.
 Sagsøgt: Her Majesty's Revenue and Customs
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Betyder artikel 7, stk. 1, i direktiv 2003/88/EF (1), at en arbejdstager, der har sygeorlov på ubestemt tid, er berettiget (i) til at betegne en fremtidig periode som årlig betalt ferie og (ii) til at afholde årlig betalt ferie — i begge tilfælde i løbet af en periode, der ellers ville være sygeorlov?
 2)
 Hvis en medlemsstat udøver sin skønsbeføjelse til at erstatte den minimale årlige betalte ferieperiode med en finansiel godtgørelse ved arbejdsforholdets ophør i henhold til artikel 7, stk. 2, i direktiv 2003/88/EF i en situation, hvor arbejdstageren har været på sygeorlov i hele eller en del af det ferieår, hvor arbejdsforholdet bringes til ophør, indeholder artikel 7, stk. 2, da noget krav til eller nogen kriterier for, hvorvidt godtgørelsen skal udbetales eller hvordan denne skal beregnes?
 (1) EUT L 299, s. 9.


text:
24.7.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 190/1
 DOMSTOLEN
 DOMSTOLENS DOM
 (Anden Afdeling)
 af 10. juni 2004
 i sag C-454/01, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Forbundsrepublikken Tyskland (1)
 (Direktiv 96/59/EF - affaldshåndtering - bortskaffelse af polychlorbiphenyler og polychlorterphenyler)
 (2004/C 190/01)
 Processprog: tysk
 I sag C-454/01, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægtiget: G. zur Hausen) mod Forbundsrepublikken Tyskland (befuldmægtigede: W.-D. Plessing og R. Stüwe), angående en påstand om, at det fastslås, at Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EF-traktaten, idet den ikke inden for den fastsatte frist har opstillet eller meddelt Kommissionen den plan, som er omhandlet i artikel 11, stk. 1, første led, i Rådets direktiv 96/59/EF af 16. september 1996 om bortskaffelse af polychlorbiphenyler og polychlorterphenyler (PCB/PCT) (EFT L 243, s. 31), har Domstolen (Anden Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, C.W.A. Timmermans (refererende dommer), og dommerne C. Gulmann, R. Schintgen, F. Macken og N. Colneric; generaladvokat: C. Stix-Hackl; justitssekretær: ekspeditionssekretær M.-F. Contet, den 10. juni 2004 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 1)
 Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 96/59/EF af 16. september 1996 om bortskaffelse af polychlorbiphenyler og polychlorterphenyler (PCB/PCT), idet den ikke inden for den fastsatte frist har opstillet den plan, som er omhandlet i direktivets artikel 11, stk. 1, første led.
 2)
 Forbundsrepublikken Tyskland betaler sagens omkostninger.
 (1) EFT C 17 af 19.1.2002.


text:
9.5.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 116/29
 Sag anlagt den 31. marts 2008 — Gres La Sagra mod KHIM — Ceramicalcora (VENATTO MARBLE STONE)
 (Sag T-130/08)
 (2008/C 116/53)
 Stævningen er affattet på spansk
 Parter
 Sagsøger: Gres La Sagra, SL (Alameda de la Sagra, Spanien) (ved abogada T. Villate Consonni og abogado J. Calderón Chavero)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Ceramicalcora, SA (Alcora, Spanien)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 30. januar 2008 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) i sag R-1609/2006-4 annulleres.
 —
 Som følge af annullationen antages varemærkeansøgning nummer 3 109 006, ikke blot for tjenesteydelser i klasse 39 (som allerede er antaget efter afvisningen af indsigelse B 690 695 for så vidt angår disse tjenesteydelser, hvilket nu har fået retskraft), men også for de resterende varer og tjenesteydelser, som er omfattet af ansøgningen i klasse 19, 21 og 40.
 —
 Harmoniseringskontoret og de øvrige parter i sagen for Retten tilpligtes at betale omkostningerne ved retssagen, og de af Harmoniseringskontoret og de andre parter i retssagen fremsatte påstande afvises.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ansøger om EF-varemærket: Gres La Sagra, SL.
 Det omhandlede EF-varemærke: Figurmærket »VENATTO (marble stone)« (ansøgning nr. 3 109 066) for varer og tjenesteydelser i klasse 19, 21, 39 og 40.
 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: CERAMICALCORA, SA.
 Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: De spanske varemærker for tegnet »VENETO (céramicas)« (nr. 2 115 543, 2 056 688, 2 056 689 og 2 056 699) for varer og tjenesteydelser i klasse 27, 19, 21 og 39.
 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen tages delvist til følge. Indsigelsesafdelingen fastslog, at der var risiko for forveksling på det relevante område for de anfægtede varer og tjenesteydelser i klasse 19, 21 og 40, men at der ikke var risiko for forveksling i forbindelse med de i klasse 39 anfægtede tjenesteydelser.
 Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen.
 Søgsmålsgrunde: Urigtig anvendelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94 om EF-varemærker.


text:
7.3.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 90/4
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Naczelny Sąd Administracyjny (Polen) den 17. november 2015 — Minister Finansów mod Aviva Towarzystwo Ubezpieczeń na Życie S.A. w Warszawie
 (Sag C-605/15)
 (2016/C 090/06)
 Processprog: polsk
 Den forelæggende ret
 Naczelny Sąd Administracyjny
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Minister Finansów
 Sagsøgt: Aviva Towarzystwo Ubezpieczeń na Życie S.A. w Warszawie
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Er en national bestemmelse om fritagelse af en selvstændig gruppe af personer for moms, som ikke indeholder betingelser eller metoder vedrørende vurderingen af betingelsen om konkurrenceforvridning, forenelig med artikel 132, stk. 1, litra f), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (1) (herefter »momsdirektivet«) sammenholdt med momsdirektivets artikel 131 samt effektivitetsprincippet, retssikkerhedsprincippet og princippet om beskyttelse af berettiget forventning?
 2)
 Efter hvilke kriterier skal betingelsen om konkurrenceforvridning i momsdirektivets artikel 132, stk. 1, litra f), vurderes?
 3)
 Har det betydning for besvarelsen af andet spørgsmål, at den selvstændige gruppe af personer leverer tjenesteydelserne til medlemmer, som er underlagt forskellige medlemsstaters retssystemer?
 (1) EUT 2006 L 347, s. 1


text:
5 . 10 . 96 1 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr . C 294/7
 anvendelse, omfattet af Rådets forordning ( EØF ) nr. 1010/ andet sprog, når borgerne fra den pågældende stat, som er i
 86 af 25 . marts 1986 (') i relation til tarifering af varer i den samme situation, har en sådan ret ?
 fælles toldtarifs underposition 30 eller i en anden underpo
 sition ?
 (') EFT nr . L 94 af 9 . 4 . 1986 , s . 9 .
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse
 afsagt den 6. august 1996 af Kammarråtten i Sundsvall i
 sagen Anne Kuusijårvi mod Riksforsåkringsverket
 ( Sag C-275/96 )
 ( 96/C 294/ 14 )
 Anmodninger om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel
 ser afsagt den 3 . juli 1996 af Pretura Circondariale di Roma
 — Afdelingen i Tivoli — i straffesagerne mod Antonio Ved kendelse afsagt den 6 . august 1996 , indgået til
 Nardi, Alfredo Cipriani og Bartolomeo Terranova Domstolens Justitskontor den 14 . august 1996 , har Kam
 marråtten i Sundsvall i sagen Anne Kuusijårvi mod Riks
 ( Sag C-271 /96, sag C-272/96 og sag C-273/96 ) forsåkringsverket forelagt De Europæiske Fællesskabers
 ( 96/C 294/ 12 Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende
 spørgsmål :
 Ved kendelser afsagt den 3 . juli 1996 , indgået til Domsto
 lens Justitskontor den 12 . august 1996 , har Pretura Circon 1 . Gælder forordning ( EØF ) nr. 1408/71 ( ] ) i det hele taget
 dariale di Roma — Afdelingen i Tivoli — i straffesagerne for en person, som, inden forordningen blev anvendelig i
 mod Antonio Nardi , Alfredo Cipriani og Bartolomeo Sverige, flyttede fra Finland til Sverige og fik arbejde dér,
 Terranova forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol men som , da forordningen trådte i kraft i Sverige , ikke
 anmodninger om præjudiciel afgørelse af spørgsmål, der er havde arbejde på svensk område og heller ikke rejste til
 de samme som spørgsmålene i de forenede sager C-58/95 Sverige, som arbejdsløs, efter at forordningen var blevet
 m.fl . ('). gældende i Sverige , men blot opholdt sig i landet på det
 pågældende tidspunkt som arbejdsløs efter en tidligere
 periode med ansættelse og på dette grundlag oppebar
 (') EFT nr . C 119 af 13 . 5 . 1995 , s . 6 . svensk arbejdsløshedsunderstøttelse ? Kan en person i
 denne situation således gøre gældende , at hun eller han
 efter den 1 . januar 1994 på grundlag af bestemmelserne i
 forordning ( EØF ) nr. 1408/71 er omfattet af lovgivnin
 gen i Sverige, for så vidt angår retten til svenske sociale
 sikringsydelser i form af forældredagpenge ?
 Såfremt spørgsmålet besvares bekræftende , ønskes følgende
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelser spørgsmål besvaret:
 afsagt den 2 . august 1996 af Pretura Circondariale di
 Bolzano , Silandro afdeling i straffesagerne mod Otto Bickel
 og Ulrich Franz 2 . Skal artikel 13 , stk . 2 , litra f), i forordning ( EØF )
 nr. 1408/71 , sammenholdt


text:
med artikel 10 b i forordning
 ( Sagerne C-274/96 og C-274/96a ) ( EØF ) nr. 574/72 ( 2 ), forstås således , at en medlemsstat
 ( 96/C 294/ 13 ) ikke er afskåret fra at indføre krav om bopæl i landet
 som betingelse for, at en person, som er ophørt med at
 arbejde dér, fortsat kan være omfattet af landets
 Ved kendelser afsagt den 2 . august 1996 , indgået til lovgivning for så vidt angår kontantydelser ved moder
 Domstolens Justitskontor den 12 . august 1996 , har Pretura skab ?
 Circondariale di Bolzano, Silandro afdeling i straffesagerne
 mod Otto Bickel og Ulrich Franz forelagt De Europæiske
 Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgø 3 . Skal artikel 22 i forordning ( EØF ) nr. 1408/71 forstås
 relse af følgende spørgsmål : således, at såfremt en person er begyndt at oppebære
 kontantydelser ved moderskab i en kompetent stat, har
 den pågældende person på de betingelser, som i øvrigt
 Indebærer princippet om forbud mod forskelsbehandling i gælder i henhold til den nævnte artikel , fortsat ret til
 traktatens artikel 6 , stk . 1 , princippet om unionsborgeres ret disse kontantydelser ved flytning til en anden medlems
 til at færdes og opholde sig frit i artikel 8 A samt princippet stat, når blot den pågældende person opfylder samtlige
 om fri udveksling af tjenesteydelser i artikel 59 , at en betingelser i den kompetente stats lovgivning, altså også
 unionsborger, der er statsborger i en medlemsstat, men et i henhold hertil gældende krav om bopæl i landet, eller
 opholder sig i en anden medlemsstat, har ret til at forlange, skal artikel 22 forstås således, at denne ret gælder, så
 at en straffesag, der er indledt mod ham, foretages på et længe den pågældende person opfylder alle andre
 ---pagebreak--- Nr . C 294/8 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 5 . 10 . 96
 betingelser i den nationale lovgivning i fraflytningslan 1986 , uden at Portugal havde vedtaget de nødvendige
 det end et bopælskrav ? bestemmelser .
 (') Rådets forordning ( EØF ) nr . 1408/71 af 14 . juni 1971 om (') EFT nr . L 265 af 5 . 10 . 1984, s . 1 .
 anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere ,
 selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der
 flytter inden for Fællesskabet ( EFT nr . L 149 af 5 . 7. 1971 ,
 s . 2 ).
 ( 2 ) Rådets forordning ( EØF ) nr . 574/72 af 21 . marts 1972 om
 regler til gennemførelse af forordning ( EØF ) nr. 1408/71 ( EFT
 nr . L 74 af 27 . 3 . 1972 , s . 1 ). Sag anlagt den 21 . august 1996 af Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber mod Den Franske Republik
 ( Sag C-282/96 )
 ( 96/C 294/ 16 )
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den
 21 . august 1996 anlagt sag mod Den Franske Republik af
 Sag anlagt den 14 . august 1996 af Kommissionen for De Kommissionen for


text:
De Europæiske Fællesskaber ved Gotz
 Europæiske Fællesskaber mod Den Portugisiske Republik zur Hausen, som befuldmægtiget, bistået af advokat J.-J .
 ( Sag C-276/96 ) Evrard, Bruxelles, og med valgt adresse i Luxembourg hos
 ( 96/C 294/15 ) Carlos Gomez de la Cruz, Wagner-Centret, Kirchberg .
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande :
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den
 14 . august 1996 anlagt sag mod Den Portugisiske Republik — Det fastslås, at Den Franske Republik har tilsidesat sine
 af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved dr . forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 91 /157/EØF af
 Thomas F. Cusack og dr. Francisco de Sousa Fialho, som 18 . marts 1991 om batterier og akkumulatorer, der
 befuldmægtigede , og med valgt adresse i Luxembourg hos indeholder farlige stoffer ( ] ), idet den ikke har vedtaget
 Carlos Gomez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tje de love og administrative bestemmelser, som er nødven
 neste, Wagner-Centret, Kirchberg . dige for at efterkomme direktivet, eller ikke har givet
 meddelelse herom .
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande :
 — Den Franske Republik tilpligtes at betale sagens omkost
 ninger.
 — Det fastslås, at Den Portugisiske Republik har undladt at
 opfylde de forpligtelser, som påhviler den i medfør af
 Euratom-traktatens artikel 161 , stk . 3 , og artikel 7 i Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Rådets direktiv 84/466/Euratom af 3 . september 1984
 om fastsættelse af grundlæggende foranstaltninger til I henhold til EF-traktatens artikel 189 , hvorefter et direktiv
 strålebeskyttelse af personer , der underkastes medicin med hensyn til det tilsigtede mål er bindende for enhver
 ske undersøgelser og behandlinger ('), sammenholdt medlemsstat, er medlemsstaterne forpligtet til at overholde
 med artikel 399 i akten vedrørende vilkårene for de i direktiverne fastsatte gennemførelsesfrister. Denne frist
 Republikken Portugals tiltrædelse af traktaterne, idet udløb den 18 . september 1992 , uden at Den Franske
 den ikke har vedtaget alle de ved lov eller administrativt Republik havde vedtaget de nødvendige bestemmelser for at
 fastsatte bestemmelser, som er nødvendige for at gen efterkomme det direktiv, som er omhandlet i Kommissio
 nemføre artikel 3 i direktiv 84/466/Euratom . nens påstande .
 — Subsidiært fastslås det, at Den Portugisiske Republik (') EFT nr . L 78 af 26 . 3 . 1991 , s . 38 .
 ikke har opfyldt de forpligtelser, som påhviler den i
 medfør af disse bestemmelser, idet den ikke straks har
 meddelt Kommissionen disse foranstaltninger .
 — Den Portugisiske Republik tilpligtes at betale sagens
 omkostninger. Sag anlagt den 21 . august 1996 af Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber mod Den Franske Republik
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter: ( Sag C-283/96 )
 ( 96/C 294/ 17 )
 Medlemsstaterne er på grund af den bindende virkning af
 Euratom-traktatens artikel 161 , stk . 3 , forpligtede til at Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den
 træffe de nødvendige foranstaltninger til at gennemføre de 21 . august 1996 anlagt sag mod Den Franske Republik af
 direktiver , der er rettet til dem , inden udløbet af den fastsatte Kommissionen for De Europæiske


text:
10.6.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 175/2
 Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 10. april 2014 — Europa-Kommissionen mod Siemens AG Österreich, VA Tech Transmission & Distribution GmbH & Co. KEG, Siemens Transmission & Distribution Ltd, Siemens Transmission & Distribution SA og Nuova Magrini Galileo SpA
 (Forenede sager C-231/11 P — C-233/11 P) (1)
 ((Appel - konkurrence - kartel - markedet for projekter angående gasisoleret koblingsudstyr - solidarisk hæftelse for betaling af bøden - begrebet virksomhed - principperne om personligt ansvar og om individuelle straffe og sanktioner - Rettens fulde prøvelsesret - princippet ne ultra petita - proportionalitets- og ligebehandlingsprincippet))
 2014/C 175/02
 Processprog: tysk
 Parter
 Appellanter: Europa-Kommissionen (ved A. Antoniadis, R. Sauer og N. von Lingen, som befuldmægtigede) (sag C-231/11 P), Siemens Transmission & Distribution Ltd (sag C-232/11 P), Siemens Transmission & Distribution SA og Nuova Magrini Galileo SpA (sag C-233/11 P) (ved Rechtsanwälte H. Wollmann og F. Urlesberger)
 De andre parter i appelsagen: Siemens AG Österreich, VA Tech Transmission & Distribution GmbH & Co. KEG, Siemens Transmission & Distribution Ltd, Siemens Transmission & Distribution SA og Nuova Magrini Galileo SpA (ved Rechtsanwälte H. Wollmann og F. Urlesberger) og Europa-Kommissionen (ved A. Antoniadis, R. Sauer og N. von Lingen, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Appel af dom afsagt af Retten (Anden Afdeling) den 3. marts 2011, Siemens Österreich m.fl. mod Kommissionen (forenede sager T-122/07 — T-124/07), angående principalt en påstand om delvis annullation af Kommissionens afgørelse K(2006) 6762 endelig af 24. januar 2007 om en procedure i henhold til artikel 81 EF og EØS-aftalens artikel 53 (sag COMP/38.899 — Gasisoleret koblingsudstyr) og subsidiært en påstand om nedsættelse af den bøde, som appellanterne er idømt
 Konklusion
 1)
 Punkt 2 i konklusionen i dom afsagt den 3. marts 2011 af Den Europæiske Unions Ret, Siemens Österreich m.fl. mod Kommissionen (forenede sager T-122/07 — T-124/07), ophæves, for så vidt som den annullerede artikel 2, litra j) og k), i Kommissionens beslutning K(2006) 6762 endelig af 24. januar 2007 om en procedure i henhold til artikel [81 EF] og EØS-aftalens artikel 53 (sag COMP/F/38 899 — Gasisoleret koblingsudstyr).
 2)
 Punkt 3, første led, i konklusionen i Rettens dom af 3. marts 2011, Siemens Österreich m.fl. mod Kommissionen (forenede sager T-122/07 — T-124/07), ophæves.
 3)
 Punkt 3, andet til fjerde led, i konklusionen i dommen af 3. marts 2011, Siemens Österreich m.fl. mod Kommissionen (forenede sager T 122/07 — T-124/07), ophæves, for så vidt som det indebærer fastsættelse af kvoteandelene for sagsøgerne i første instans af de bøder, som de er blevet pålagt solidarisk.
 4)
 I øvrigt forkastes appellerne.
 5)
 Siemens AG Österreich, VA Tech Transmission & Distribution GmbH & Co. KEG, Siemens Transmission & Distribution Ltd, Siemens Transmission & Distribution SA og Nuova Magrini Galileo SpA betaler sagsomkostningerne vedrørende appellen i sag C-231/11 P.
 6)
 Siemens Transmission & Distribution Ltd betaler sagsomkostningerne vedrørende appellen i sag C-232/11 P.
 7)
 Europa-Kommissionen betaler sagsomkostningerne vedrørende appellen i sag C-233/11 P.
 8)
 Sagsomkostningerne vedrørende sagen i første instans forbliver fordelt i overensstemmelse med punkt 5-7 i domskonklusionen i