text:
20.4.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 114/6
 Domstolens dom (Første Afdeling) af 28. februar 2013 — Europa-Kommissionen mod Kongeriget Spanien
 (Sag C-483/10) (1)
 (Traktatbrud - udvikling af Fællesskabets jernbaner - direktiv 2001/14/EF - tildeling af jernbaneinfrastrukturkapacitet - fastsættelse af afgifter - afgifter - forvaltningsmæssig uafhængighed)
 2013/C 114/05
 Processprog: spansk
 Parter
 Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved H. Støvlbæk og R. Vidal Puig, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Kongeriget Spanien (ved S. Centeno Huerta og B. Plaza Cruz, befuldmægtigede)
 Intervenienter til støtte for den anden part i sagen: Den Tjekkiske Republik (ved M. Smolek, J. Očková og T. Müller, befuldmægtigede) og Den Franske Republik (ved G. de Bergues og M. Perrot, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Traktatbrudssøgsmål — tilsidesættelse af artikel 10, stk. 7, i Rådets direktiv 91/440/EØF af 29. juli 1991 om udvikling af Fællesskabets jernbaner (EFT L 237, s. 25) og artikel 4, stk. 1, artikel 11, artikel 13, stk. 2, og artikel 14, stk. 1, samt artikel 30, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/14/EF af 26. februar 2001 om tildeling af jernbaneinfrastrukturkapacitet og opkrævning af afgifter for brug af jernbaneinfrastruktur samt sikkerhedscertificering (EFT L 75, s. 29) — afgifter — forvalterens uafhængighed
 Konklusion
 1)
 Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 4, stk. 1, artikel 11, artikel 13, stk. 2, og artikel 14, stk. 1, i Rådets direktiv 2001/14/EF af 26. februar 2001 om tildeling af jernbaneinfrastrukturkapacitet og opkrævning af afgifter for brug af jernbaneinfrastruktur, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/58/EF af 23. oktober 2007, idet det ikke har vedtaget alle de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme disse bestemmelser.
 2)
 Kongeriget Spanien betaler sagens omkostninger.
 3)
 Den Tjekkiske Republik og Den Franske Republik bærer deres egne omkostninger.
 (1) EUT C 328 af 4.12.2010.


text:
6.5.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 108/33
 Sag anlagt den 10. marts 2006 — Abarca Montiel m.fl. mod Kommissionen
 (Sag F-24/06)
 (2006/C 108/61)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøgere: Sabrina Abarca Montiel m.fl. (ved avocat L. Vogel)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgernes påstande
 —
 Annullation af den af den myndighed, der har kompetence til at indgå ansættelseskontrakter, trufne afgørelse af 21. november 2005, hvorved denne afslog de klager, sagsøgerne havde indgivet på forskellige datoer mellem den 26. juli 2005 og den 17. august 2005, og hvori de anfægtede de administrative afgørelser, som henholdsvis fastsatte indplaceringen og aflønningen af hver enkelt sagsøger, og ligeledes anfægtede artikel 7 i den af kommissærkollegiet trufne beslutning af 27. april 2005, som indeholder »De almindelige gennemførelsesbestemmelser vedrørende de gennemførelsesforanstaltninger, der finder anvendelse på personale, der er ansat i vuggestuer og børnehaver af Kontoret for Infrastruktur i Bruxelles«, samt denne beslutnings bilag I og II.
 —
 Om fornødent: Ligeledes annullation af de afgørelser, som ovennævnte klager var rettet imod.
 —
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgerne, som på nuværende tidspunkt er kontraktansatte inden for området for vuggestuer og børnehaver i Bruxelles, udførte disse samme arbejdsopgaver allerede før deres udnævnelse, i henhold til belgiske ansættelseskontrakter. De har anfægtet deres indplacering og aflønning, som blev fastsat af Kommissionen i forbindelse med deres udnævnelse til kontraktansatte.
 Sagsøgerne har med stævningens første anbringende anført, at de i henhold til de almindelige gennemførelsesbestemmelser og andre bestemmelser vedrørende kontraktansatte ved Kommissionen burde have været indplaceret i ansættelsesgruppe III i stedet for ansættelsesgruppe II henset til deres titel og anciennitet.
 Sagsøgerne har med det andet anbringende bl.a. anfægtet, at de ikke er blevet tildelt den minimumsaflønning, der er fastsat i artikel 6 i de almindelige gennemførelsesbestemmelser.
 Sagsøgerne har med det tredje anbringende anført, at der er sket tilsidesættelse af artikel 2, stk. 2, i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte, af aftalememorandum af 22. januar 2002 mellem Kommissionen og delegationen for ansatte i henhold til belgiske kontrakter i vuggestuer og børnehaver, af princippet om forbud mod forskelsbehandling samt af de almindelige principper om social sikring. Navnlig burde beregningen af sagsøgernes grundløn ikke have taget hensyn til familietillæg.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
17.3.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 80/25
 Sag anlagt den 30. januar 2012 — Hamcho og Hamcho International mod Rådet
 (Sag T-43/12)
 2012/C 80/43
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøgere: Mohamad Hamcho (Damaskus, Syrien) og Hamcho International (Damaskus) (ved advokat M. Ponsard)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union
 Sagsøgernes påstande
 —
 Sagen antages til påkendelse efter den fremskyndede procedure.
 —
 Annullation af følgende retsakter, for så vidt som disse vedrører sagsøgerne:
 —
 Afgørelse 2011/273/FUSP som hidtil suppleret og ændret, herunder senere afgørelser nævnt i afsnit 17 i stævningen.
 —
 Forordning nr. 442/2011 som hidtil suppleret og ændret, herunder senere forordninger nævnt i afsnit 18 i stævningen.
 —
 Afgørelse 2011/782/FUSP som hidtil suppleret og ændret, bl.a. ved gennemførelsesafgørelsen 2011/273/FUSP ifølge afsnit 19 i stævningen.
 —
 Forordning nr. 36/2012 som hidtil suppleret og ændret, bl.a. ved gennemførelsesforordning nr. 55/2012 ifølge afsnit 20 i stævningen.
 —
 Annullation af Rådets afgørelse, som findes i Rådets meddelelse af 21. december 2011 rettet til sagsøgerne, for så vidt som den opretholder deres optagelse på de omtvistede lister.
 —
 Rådet tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgerne fremsat to anbringender, som i det væsentlige var identiske med eller lignede dem, der blev påberåbt i sag T-653/11, Jaber mod Rådet.


text:
18.7.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 260/18
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesverwaltungsgericht (Tyskland) den 14. april 2016 – Unabhängiges Landeszentrum für Datenschutz Schleswig-Holstein mod Wirtschaftsakademie Schleswig-Holstein GmbH
 (Sag C-210/16)
 (2016/C 260/24)
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Bundesverwaltungsgericht
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgt og appellant: Unabhängiges Landeszentrum für Datenschutz Schleswig-Holstein
 Sagsøger og indstævnt: Wirtschaftsakademie Schleswig-Holstein GmbH
 Adciteret: Facebook Ireland Limited
 Procesdeltager: Repræsentant for Forbundsrepublikkens interesser ved Bundesverwaltungsgericht
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal artikel 2, litra d), i direktiv 95/46/EF (1) fortolkes således, at den endeligt og udtømmende regulerer ansvaret for brud på datasikkerheden, eller bliver der inden for rammerne af »de fornødne foranstaltninger« i henhold til artikel 24 i direktiv 95/46/EF og [af beføjelser til at kunne] »gribe effektivt ind« i henhold til artikel 28, stk. 3, andet led, i direktiv 95/46/EF i flertrins informationsudbyderforhold plads til et ansvar for et organ, som ikke er ansvarligt for databehandling i den betydning, hvori udtrykket er anvendt i artikel 2, litra d), i direktiv 95/46/EF, ved valget af en registerfører til dets informationsudbud?
 2)
 Kan det af medlemsstaternes forpligtelse i henhold til artikel 17, stk. 2, i direktiv 95/46/EF til at fastsætte i forbindelse med databehandling ved en registerfører, at »den registeransvarlige skal vælge en registerfører, som frembyder den fornødne garanti med hensyn til de tekniske sikkerhedsforanstaltninger og organisatoriske foranstaltninger, der skal træffes«, omvendt sluttes, at der ved andre udbyder/bruger-relationer, som ikke er forbundet med databehandling ved en registerfører som omhandlet i artikel 2, litra e), i direktiv 95/46/EF, ikke består nogen forpligtelse til at foretage et omhyggeligt valg, og at det heller ikke kan begrundes efter national ret?
 3)
 Er en tilsynsmyndighed i en medlemsstat (her: Tyskland) i tilfælde, hvor en moderkoncern, som er hjemmehørende uden for Den Europæiske Union, driver juridisk selvstændige virksomheder (datterselskaber) i forskellige medlemsstater, kompetent i henhold til artikel 4, og artikel 28, stk. 6, i direktiv 95/46/EF til at udøve de beføjelser, der tillægges den i overensstemmelse med artikel 28, stk. 3, i direktiv 95/46/EF over for en virksomhed, der ligger på medlemsstatens eget område, også i det tilfælde, hvor denne virksomhed udelukkende har til opgave at promovere salg af reklame og øvrige marketingsforanstaltninger rettet mod indbyggerne i denne medlemsstat, mens den selvstændige virksomhed (det datterselskab), der ligger i en anden medlemsstat (her: Irland), ifølge koncernens interne opgavefordeling er eneansvarlig for indsamling og behandling af personoplysninger på hele EU’s område og dermed også i den anden medlemsstat (her: Tyskland), når afgørelsen om databehandling rent faktisk træffes af moderkoncernen?
 4)
 Skal artikel 4, stk. 1, litra a), og artikel 28, stk. 3, i direktiv 95/46/EF fortolkes således, at i tilfælde, hvor den registeransvarlige er ejer af en virksomhed på én medlemsstats område (her: Irland), og der findes en yderligere juridisk selvstændig virksomhed på en anden medlemsstats område (her: Tyskland), som bl.a. har til opgave at sælge reklameplads og hvis aktivitet er rettet mod indbyggerne i denne stat, kan den kompetente tilsynsmyndighed i denne anden medlemsstat (her: Tyskland) også rette foranstaltninger og påbud til gennemførelse af reglerne om


text:
databeskyttelse mod den anden virksomhed, som ifølge den koncerninterne opgave- og ansvarsfordeling ikke er ansvarlig for databehandling (her: i Tyskland), eller kan der i så fald kun træffes foranstaltninger og gives påbud af tilsynsmyndigheden i den medlemsstat (her: Irland), på hvis område det koncerninterne ansvarlige organ har sit hjemsted?
 5)
 Skal artikel 4, stk. 1, litra a), og artikel 28, stk. 3 og 6, i direktiv 95/46/EF fortolkes således, at i tilfælde, hvor tilsynsmyndigheden i en medlemsstat (her: Tyskland) i henhold til artikel 28, stk. 3, i direktiv 95/46/EF rejser krav mod en person eller et organ, som er aktiv(t) på denne stats område, på grund af manglende omhu ved valget af en tredjemand, som er involveret i databehandlingsprocessen (her: Facebook), fordi denne tredjemand overtræder reglerne om databeskyttelse, er den tilsynsmyndighed, der griber ind, (her: Tyskland) da bundet til den databeskyttelsesretlige vurdering hos tilsynsmyndigheden i den anden medlemsstat, hvor den for databehandlingen ansvarlige tredjemand har sin virksomhed (her: Irland), i den forstand, at den ikke må foretage en herfra afvigende retlig vurdering, eller kan den indgribende tilsynsmyndighed (her: Tyskland) foretage en selvstændig undersøgelse af lovligheden af den databehandling, som udføres af den tredjemand, der er etableret i en anden medlemsstat (her: Irland), som et indledende spørgsmål vedrørende dens egen indgriben?
 6)
 For så vidt som den indgribende tilsynsmyndighed (her: Tyskland) kan foretage en selvstændig efterprøvelse: Skal artikel 28, stk. 6, andet punktum, i direktiv 95/46/EF fortolkes således, at denne tilsynsmyndighed først må udøve de beføjelser, som er tillagt den i henhold til artikel 28, stk. 3, i direktiv 95/46/EF, til at gribe effektivt ind over for en person eller et organ, der er etableret på denne stats område, på grund af medansvar for brud på datasikkerheden, som er begået af en i en anden medlemsstat etableret tredjemand, når og kun når den på forhånd har anmodet tilsynsmyndigheden i denne anden medlemsstat (her: Irland) om at måtte udøve sine beføjelser?
 (1) Europa-Parlamentet og Rådets direktiv om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger (EFT L 281, s. 31).


text:
22.10.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 311/9
 Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 8. september 2011 — Q-Beef NV (sag C-89/10) og Frans Bosschaert (sag C-96/10) mod Belgische Staat (sag C-89/10), Belgische Staat, Vleesgroothandel Georges Goossens en Zonen NV og Slachthuizen Goossens NV (sag C-96/10) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Rechtbank van eerste aanleg te Brussel — Belgien)
 (De forenede sager C-89/10 og C-96/10) (1)
 (Nationale afgifter, der er uforenelige med EU-retten - afgifter betalt i henhold til en økonomisk støtteordning og opkrævninger, der er fastslået at være i strid med EU-retten - ordning erstattet af en ny, forenelig ordning - tilbagebetaling af afgifter, der er erlagt i urigtig formening om skyld - ækvivalens- og effektivitetsprincipperne - forældelsesfristens varighed - fristens begyndelsestidspunkt - fordringer mod staten og mod privatpersoner - forskellige frister)
 2011/C 311/11
 Processprog: nederlandsk
 Den forelæggende ret
 Rechtbank van eerste aanleg te Brussel
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgere: Q-Beef NV (sag C-89/10) og Frans Bosschaert (sag C-96/10)
 Sagsøgte: Belgische Staat (sag C-89/10), Belgische Staat, Vleesgroothandel Georges Goossens en Zonen NV og Slachthuizen Goossens NV (sag C-96/10)
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Rechtbank van eerste aanleg te Brussel — fortolkning af fællesskabsretten vedrørende ækvivalens- og effektivitetsprincippet — nationale afgifter som er uforenelig med fællesskabsretten — afgifter, der er betalt i medfør af et system med finansiel støtte og afgifter, der er erklæret stridende mod fællesskabsretten — system erstattet af et nyt system, der anses for foreneligt — tilbagebetaling af afgifter opkrævet med urette — forældelsesfrist
 Konklusion
 1)
 Under omstændigheder som de i hovedsagen foreliggende er EU-retten ikke til hinder for anvendelsen af en forældelsesfrist på fem år, der i den nationale retsorden gælder for fordringer mod staten, på sager om tilbagesøgning af afgifter, der i strid med EU-retten er betalt til en medlemsstat i henhold til et »blandet system af støtte og afgifter«.
 2)
 Under omstændigheder som de i hovedsagen foreliggende er EU-retten ikke til hinder for nationale bestemmelser, som giver en privatperson en længere frist til at tilbagesøge afgifter hos en anden privatperson, der er indtrådt som mellemmand, hvortil han har betalt afgifterne i urigtig formening om skyld, og som har modtaget disse afgifter på statens vegne, hvorimod søgsmålet ville have været forældet efter en kortere frist, såfremt den førstnævnte privatperson havde erlagt disse afgifter direkte til staten, hvilket er en undtagelse til den sædvanlige ordning for tilbagesøgning af beløb erlagt i urigtig formening om skyld, når de privatpersoner, der agerer som mellemmænd, råder over en rimelig frist til faktisk at kunne gøre et regreskrav gældende over for staten på de beløb, der eventuelt er betalt til andre privatpersoner.
 3)
 Under omstændigheder som de i hovedsagen foreliggende har Domstolens konklusion i en dom afsagt efter en præjudiciel forelæggelse, hvorefter den pågældende nationale lovgivnings tilbagevirkende kraft er uforenelig med EU-retten, ikke betydning for begyndelsestidspunktet for forældelsesfristen i henhold til national ret for fordringer mod staten.
 (1) EUT C 113 af 1.5.2010.


text:
C 146/10 DA Den Europæiske Unions Tidende 21.6.2003
 — Den er til hinder for anvendelsen af nationale retsforskrifter, DOMSTOLENS DOM
 hvorved tyrkiske arbejdstagere, der er tilknyttet det lovlige
 arbejdsmarked i værtsmedlemsstaten, afskæres fra at opnå valg (Anden Afdeling)
 til plenarforsamlingen i en organisation, der varetager og
 forsvarer arbejdstagernes interesser såsom Arbeiterkammern i
 Østrig. af 8. maj 2003
 i sag C-268/01, Agrargenossenschaft Alkersleben eG mod
 ( 1) EFT C 173 af 16.6.2001. Freistaat Thüringen (anmodning om præjudiciel afgørelse
 indgivet af Verwaltungsgericht Weimar) ( 1)
 (»Mælk og mejeriprodukter — forordning (EØF) nr. 3950/92
 — ordning gældende for den tidligere Tyske Demokratiske
 Republiks område — referencemængder — begreberne »pro-
 ducent« og »bedrift« — forpagter af en bedrift beliggende på
 DOMSTOLENS DOM det pågældende område«)
 (Sjette Afdeling) (2003/C 146/17)
 af 10. april 2003 (Processprog: tysk)
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 i sag C-217/01 P, Michel Hendrickx mod Centre européen
 gjort i Samling af Afgørelser)
 pour le développement de la formation professionnelle
 (Cedefop) ( 1)
 (»Appel — tjenestemænd — bosættelsespenge efter fratræ- I sag C-268/01, angående en anmodning, som Verwaltungsge-
 den — sagens genstand bortfaldet — ufornødent at træffe richt Weimar (Tyskland) i medfør af artikel 234 EF har indgivet
 afgørelse i sagen«) til Domstolen for i den for nævnte ret verserende sag,
 Agrargenossenschaft Alkersleben eG mod Freistaat Thüringen,
 at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af
 (2003/C 146/16) artikel 3, stk. 2, artikel 4, stk. 4, artikel 5 og artikel 9, litra c)
 og d), i Rådets forordning (EØF) nr. 3950/92 af 28. december
 (Processprog: fransk) 1992 om en tillægsafgift på mælk og mejeriprodukter (EFT
 L 405, s. 1), som ændret ved Kommissionens forordning (EF)
 nr. 751/1999 af 9. april 1999 (EFT L 96, s. 11), har Domstolen
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig- (Anden Afdeling), sammensat af afdelingsformanden,
 gjort i Samling af Afgørelser) R. Schintgen, og dommerne V. Skouris (refererende dommer)
 og N. Colneric; generaladvokat: P. Léger; justitssekretær:
 R. Grass, den 8. maj 2003 afsagt dom, hvis konklusion lyder
 således:
 I sag C-217/01 P, Michel Hendrickx (advokater: J.-N. Louis og
 V. Peere), angående appel af kendelse afsagt den 12. marts
 2001 af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans 1) Artikel 9, litra c) og d), i Rådets forordning (EØF) nr. 3950/
 (Femte Afdeling) i sag T-298/00, Hendrickx mod Cedefop 92 af 28. december 1992 om en tillægsafgift på mælk og
 (ikke trykt i Samling af Afgørelser), hvori der er nedlagt mejeriprodukter, som ændret ved Kommissionens forordning
 påstand om ophævelse af denne kendelse, den anden part i (EF) nr. 751/1999 af 9. april 1999, sammenholdt med denne
 appelsagen: Centre européen pour le développement de la forordnings artikel 3, stk. 2, artikel 4, stk. 4, og artikel 5, skal
 formation professionnelle (Cedefop) (advokat: B. Wägenbaur), fortolkes således, at den samlede mælkeproduktion, som en
 har Domstolen (Sjette Afdeling), sammensat af afdelingsfor- landmand, hvis bedrift ligger på den tidligere Tyske Demokra-
 manden, J.-P. Puissochet, og dommerne C. Gulmann, F. Mac- tiske Republiks område, selvstændigt foretager i anlæg, han har
 ken, N.


text:
Colneric (refererende dommer), og J.N. Cunha Rodri- forpagtet, og som er beliggende på dette område, men i
 gues; generaladvokat: A. Tizzano; justitssekretær: R. Grass, den forskellige delstater, skal medregnes i den referencemængde,
 10. april 2003 afsagt dom, hvis konklusion lyder således: som han midlertidigt har fået tildelt.
 2) Artikel 9, litra c) og d), i forordning nr. 3950/92, som ændret
 1) Appellen forkastes. ved forordning nr. 751/1999, sammenholdt med denne
 forordnings artikel 3, stk. 2, artikel 4, stk. 4, og artikel 5, skal
 2) Michel Hendrickx betaler sagens omkostninger. fortolkes således, at disse bestemmelser er til hinder for, at de
 kompetente nationale myndigheder forbyder en producent, der
 er etableret på den tidligere Tyske Demokratiske Republiks
 ( 1) EFT C 212 af 28.7.2001. område, at overflytte sin mælkeproduktion til anlæg i en
 kommune, der, selv om den var en del af nævnte område på
 tidspunktet for Tysklands forening, nu som følge af en
 ---pagebreak--- 21.6.2003 DA Den Europæiske Unions Tidende C 146/11
 Staatsvertrag indgået efter dette tidspunkt hører til en af DOMSTOLENS DOM
 Forbundsrepublikken Tysklands gamle delstater.
 (Femte Afdeling)
 ( 1) EFT C 275 af 29.9.2001.
 af 8. maj 2003
 i sag C-384/01, Kommissionen for De Europæiske Fælles-
 DOMSTOLENS DOM skaber mod Den Franske Republik (1)
 (Femte Afdeling)
 (»Traktatbrud — sjette momsdirektiv — artikel 12, stk. 3,
 litra a) og b) — levering af gas og elektricitet fra offentlige
 af 3. april 2003 net — abonnement på distributionsnet — reduceret sats«)
 i sag C-277/01 P, Europa-Parlamentet mod Ignacio Sam-
 per ( 1) (2003/C 146/19)
 (»Appel — tjenestemænd — genoprettelse af karrieren —
 sammenligning af fortjenester«) (Processprog: fransk)
 (2003/C 146/18)
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 gjort i Samling af Afgørelser)
 (Processprog: fransk)
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 gjort i Samling af Afgørelser)
 I sag C-384/01, Kommissionen for De Europæiske Fællesska-
 ber (befuldmægtigede: E. Traversa og C. Giolito) mod Den
 Franske Republik (befuldmægtigede: G. de Bergues og P. Bous-
 I sag C-277/01 P, Europa-Parlamentet (befuldmægtigede:
 saroque), angående en påstand om, at det fastslås, at Den
 H. von Hertzen og D. Moore) angående appel af dom afsagt
 Franske Republik har tilsidesat de forpligtelser, der påhviler
 den 3. maj 2001 af De Europæiske Fællesskabers Ret i
 den i henhold til artikel 12, stk. 3, litra a) og b), i Rådets sjette
 Første Instans (Fjerde Afdeling) i sag T-99/00, Samper mod
 direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af
 Parlamentet (Sml. Pers. I-A, s. 111, og II, s. 507), hvori der er
 medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det
 nedlagt påstand om ophævelse af denne dom, den anden part
 fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag
 i appelsagen: Ignacio Samper, tjenestemand ved Europa-
 (EFT L 145, s. 1), som affattet ved Rådets direktiv 96/95/EF af
 Parlamentet, Madrid (Spanien) (advokat: E. Boigelot), har
 20. december 1996 om ændring af direktiv 77/388 med
 Domstolen (Femte Afdeling), sammensat af afdelingsforman-
 hensyn til merværdiafgiftens normalsats (EFT L 338, s. 89),
 den, M. Wathelet, og dommerne C.W.A. Timmermans, A. La
 idet den anvender en reduceret sats for merværdiafgift


text:
på den
 Pergola, P. Jann og S. von Bahr (refererende dommer); general-
 faste andel af prisen for levering af gas og elektricitet fra de
 advokat: L.A. Geelhoed; justitssekretær: R. Grass, den 3. april
 offentlige net, har Domstolen (Femte Afdeling), sammensat
 2003 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 af afdelingsformanden, M. Wathelet, og dommerne
 D.A.O. Edward (refererende dommer), A. La Pergola, P. Jann
 1) Den af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans den og A. Rosa; generaladvokat: S. Alber; justitssekretær: R. Grass,
 3. maj 2001 afsagte dom i sag T-99/00, Samper mod den 8. maj 2003 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 Parlamentet, ophæves.
 2) Sagen hjemvises til Retten i Første Instans til påkendelse 1) Den Franske Republik frifindes.
 af Ignacio Sampers påstande om annullation af Europa-
 Parlamentets afgørelse af 9. juni 1999 vedrørende genoprettelse
 af hans karriere, for så vidt som den fastsætter tidspunktet for 2) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber betaler sagens
 hans forfremmelse til lønklasse A4 til den 1. januar 1998. omkostninger.
 3) Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.
 (1 ) EFT C 348 af 8.12.2001.
 ( 1) EFT C 245 af 1.9.2001.


text:
23.3.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 96/21
 Sag anlagt den 24. december 2014 — Deutsche Telekom mod Kommissionen
 (Sag T-827/14)
 (2015/C 096/27)
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Deutsche Telekom AG (Bonn, Tyskland) (ved advokaterne K. Apel og D. Schroeder)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Kommissionens afgørelse C(2014) 7465 final af 15. oktober 2014 i sag AT.39523 — Slovak Telekom, som berigtiget ved Kommissionens afgørelse C(2014) 10119 final af 16. december 2014, annulleres helt eller delvist i det omfang, den vedrører sagsøgeren.
 —
 Subsidiært ophæves eller nedsættes den bøde, som sagsøgeren er pålagt.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført fem anbringender.
 1.
 Første anbringende: Der foreligger en åbenbar fejl ved bedømmelsen af de faktiske omstændigheder og en retlig fejl samt en tilsidesættelse af sagsøgerens ret til at blive hørt ved konstateringen af misbrug
 —
 Sagsøgeren har anført, at Kommissionen ikke på en forskriftsmæssig måde har fastslået, at der forelå en leveringsnægtelse, eftersom den ikke har efterprøvet, om de relevante forudgående input var uomgængeligt nødvendige.
 —
 Sagsøgeren har yderligere gjort gældende, at Kommissionen ikke har hørt sagsøgeren med hensyn til de faktiske omstændigheder og metoder, som den anvendte for at fastslå et prispres for den berørte virksomhed.
 —
 Sagsøgeren har endvidere anført, at Kommissionen anvendte en forkert metode ved prispresset, ligesom den beregnede de gennemsnitlige marginale omkostninger på langt sigt forkert.
 2.
 Andet anbringende: Der foreligger en åbenbar fejl ved bedømmelsen af de faktiske omstændigheder og en retlig fejl ved fastlæggelsen af overtrædelsens varighed
 —
 Sagsøgeren har herved gjort gældende, at Kommissionen ikke burde have anset overtrædelsen for at begynde allerede med offentliggørelsen af standardtilbuddet, og den burde under alle omstændigheder ikke have ladet 2005 indgå i overtrædelsesperioden.
 3.
 Tredje anbringende: Der foreligger en åbenbar fejl ved bedømmelsen af de faktiske omstændigheder og en retlig fejl i forbindelse med, at sagsøgeren blev holdt ansvarlig for overtrædelsen, eftersom Kommissionen ikke har ført bevis for, at sagsøgeren faktisk har udøvet en bestemmende indflydelse på den berørte virksomhed
 —
 Sagsøgeren har gjort gældende, at Kommissionen ikke burde have holdt sagsøgeren ansvarlig for den berørte virksomheds konkurrencebegrænsende adfærd, eftersom sagsøgeren og denne virksomhed ikke udgjorde en økonomisk enhed.
 —
 Kommissionen har navnlig ikke bevist, at sagsøgeren faktisk har udøvet en bestemmende indflydelse på den berørte virksomhed. Hertil kommer, at sagsøgeren ikke var bekendt med den berørte virksomheds angivelige misbrug.
 —
 Sagsøgeren har endvidere anført, at Kommissionen ved forsøget på at føre bevis for en faktisk udøvelse af en bestemmende indflydelse navnlig har tilsidesat uskyldsformodningen ved fortolkningen af de faktiske omstændigheder.
 —
 Sagsøgeren har endelig bl.a. gjort gældende, at Kommissionen ikke har ført bevis for, at den angivelige udøvelse af en bestemmende indflydelse var væsentlig.
 4.
 Fjerde anbringende: Der foreligger en retlig fejl, idet sagsøgeren er pålagt en selvstændig og særskilt bøde
 —
 Det er Kommissionens opfattelse, at den berørte virksomhed og sagsøgeren var del af en og samme virksomhed gennem hele overtrædelsesperioden og på tidspunktet for bødefastsættelsen, men også allerede på tidspunktet for den


text:
af sagsøgeren begåede overtrædelse, der blev taget i betragtning for at fastslå, at der forelå et gentagen overtrædelse, og som Kommissionen pålagde sanktioner for i 2003. Kommissionen burde derfor ikke have fastsat en selvstændig og særskilt bøde for sagsøgeren, idet princippet om individuelle straffe og sanktioner kun vedrører virksomheden som sådan og ikke juridiske personer, der er en del af virksomheden.
 5.
 Femte anbringende: Der foreligger en åbenbar fejl ved bedømmelsen af de faktiske omstændigheder og en retlig fejl ved fastsættelsen af bødens størrelse
 —
 Sagsøgeren har herved gjort gældende, at Kommissionen ved beregningen af grundbeløbet ikke burde have taget udgangspunkt i den berørte virksomheds omsætning med de berørte varer i 2010, men burde have anvendt den gennemsnitlige årsomsætning i 2005-2010.
 —
 Kommissionen burde endvidere under ingen omstændigheder have ladet 2005 indgå, da den tog overtrædelsens varighed i betragtning.


text:
C 131/20 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 1.6.2002
 Sag anlagt den 1. marts 2002 af Waardals AS mod — at Kommissionen foretog en fejlagtig beregning af bøden
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber og anvendte retningslinjerne for fastsættelse af bøder
 forkert. I denne forbindelse gør sagsøgeren gældende, at
 bøden blev forhøjet på grund af overtrædelsens varighed,
 (Sag T-62/02) og fordi Kommissionen ikke sondrede mellem medlem-
 merne af kartellet på en passende måde. Kommissionen
 (2002/C 131/38) har desuden ikke taget hensyn til, at sagsøgeren blev
 opfordret til at deltage i et kartel, der allerede fandtes, eller
 til, at sagsøgeren aldrig var omfattet af »inderkredsen«.
 (Processprog: engelsk) Kommissionen har heller ikke taget hensyn til, at Waar-
 dals kun i meget begrænset omfang førte aftalerne ud i
 livet. Sagsøgte tilsidesatte således ved bødefastsættelsen
 princippet om ligebehandling og proportionalitetsprin-
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der cippet og anvendte de ovenfor anførte retningslinjer
 den 1. marts 2002 anlagt sag mod Kommissionen for De forkert.
 Europæiske Fællesskaber af Waardals AS ved Trygve Olavson
 Laake og Jan Magne Langseth fra Advokatfirmaet Schjødt AS,
 Stavanger (Norge).
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 — Beslutningens artikel 1 annulleres, for så vidt som den
 berører sagsøgeren, subsidiært nedsættes varigheden af
 overtrædelsen for så vidt angår sagsøgeren.
 Sag anlagt den 4. marts 2002 af Maria Concetta Cerafogli
 — Den bøde, der er pålagt sagsøgeren ved beslutningens og Paolo Poloni mod Den Europæiske Centralbank
 artikel 3, litra f), ophæves, subsidiært nedsættes den i
 væsentligt omfang.
 (Sag T-63/02)
 — Sagsøgerens begæring om iværksættelse af foranstalt-
 ninger med henblik på sagens tilrettelæggelse, som omfat-
 ter indkaldelse og afhøring af vidner og aktindsigt i
 Kommissionens høringsrapport, tages til følge. (2002/C 131/39)
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 (Processprog: tysk)
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der den
 Den anfægtede beslutning i denne sag er den samme som i sag 4. marts 2002 anlagt sag mod Den Europæiske Centralbank af
 T-33/02, Britannia Aloys & Chemicals mod Kommissionen. Maria Concetta Cerafogli og Paolo Poloni ved Rechtsanwälte
 Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter svarer til Boris Karthaus, Christian Roth og Tanja Raab-Rhein, og med
 dem, der påberåbes i den nævnte sag. valgt adresse i Luxembourg.
 Sagsøgeren gør navnlig gældende:
 Sagsøgerne har nedlagt følgende påstande:
 — at Kommissionen har lagt en urigtig vurdering af beviser-
 ne og af sagens faktiske omstændigheder til grund for sin 1) Sagsøgernes lønsedler for juli 2001 annulleres.
 beregning af bøden. Kommissionen antog for det første,
 at alle beslutningens adressater tilsidesatte de relevante
 bestemmelser i lige lang tid, nemlig i 4 år og 1 måned. 2) Sagsøgte tilpligtes at udstede lønsedler til sagsøgerne, der
 Kommissionen tog herved angiveligt ikke i betragtning, lægger en årlig lønpasning i juli 2001 på mindst 2,7 % til
 at Waardals’ tilsidesættelse af bestemmelserne ophørte grund.
 mellem april 1995 og august 1995. Sagsøgte har herved
 tilsyneladende set bort fra det faktum, at sagsøgeren trak
 sig ud af kartellet og bragte tilsidesættelsen til ophør 3) Subsidiært tilpligtes sagsøgte at udstede en afregning til


text:
straks efter, at undersøgelserne var blevet indledt. sagsøgerne under hensyntagen til Rettens afgørelse.
 ---pagebreak--- 1.6.2002 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 131/21
 4) Sagsøgte tilpligtes at udbetale de forskelsbeløb, der frem- Sag anlagt den 8. marts 2002 af Masdar (U.K.) Ltd. mod
 kommer i henhold til påstand nr. 2, subsidiært nr. 3, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 i forhold til de lønsedler, der faktisk er udstedt til
 sagsøgerne.
 (Sag T-68/02)
 5) Den Europæiske Centralbank tilpligtes at betale sagens (2002/C 131/40)
 omkostninger.
 (Processprog: engelsk)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 8. marts 2002 anlagt sag mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber af Masdar (U.K.) Ltd. ved Philip
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter Bentley, QC, og Patrick Green, firmaet Rosemary Smith & Co.,
 Crowthorne (Det Forende Kongerige).
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 Sagsøgerne har anfægtet den årlige løntilpasning i 2001 for
 ansatte ved Den Europæiske Centralbank. I 1999 besluttede
 sagsøgtes styrelsesråd, at den årlige tilpasning af sagsøgernes — Sagsøgtes afslag på at meddele sagsøgeren aktindsigt i de
 løn skulle baseres på den gennemsnitlige udvikling af de dokumenter, der er angivet i sagsøgerens anmodning af
 nominelle lønninger i de femten nationale seddelbanker og 16. oktober 2001, annulleres, og
 i Den Internationale Betalingsbank som centralbankernes
 »centralbank«. Denne metode skulle i alt finde anvendelse i — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 tre år. Ved skrivelse af 11. juli 2001 meddelte sagsøgtes
 næstformand personaleudvalget, at sagsøgtes styrelsesråd støt-
 ter direktionens forslag vedrørende løntilpasningen for 2001 i
 overensstemmelse med den metode, der blev vedtaget i 1999.
 Af en tabel, der var vedlagt denne skrivelse, kunne det udledes,
 at løntilpasningen for 2001 skulle træde i kraft den 1. juli Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 2001 og skulle udgøre 2,2 %.
 Sagsøgeren tilbyder konsulentbistand inden for landbrugssek-
 toren. Sagsøgeren var ansat af et andet selskab i forbindelse
 med to programmer, der finansieredes gennem Kommissio-
 nens Tacis-program. Sagsøgeren anlagde sag mod dette selskab
 Den 13. juli 2001 modtog hver af sagsøgerne en lønseddel, ved en national domstol med påstand om tilbagebetaling af
 der lagde den nye beregning til grund. udestående fordringer. Sagsøgeren anmodede i den forbindelse
 om aktindsigt i to af Kommissionens revisionsberetninger,
 som blev udarbejdet på grund af de omhandlede kontrakter.
 Kommissionen afslog at meddele aktindsigt i disse doku-
 menter.
 Sagsøgerne har nedlagt påstand om, at lønsedlerne for juli
 2001 annulleres. De har gjort gældende, at løntilpasningen i
 2001 er retsstridig, da personaleudvalget ikke er blevet hørt. Sagsøger har gjort gældende, at Kommissionen ikke har
 Endvidere er den beregningsmetode, der er blevet anvendt begrundet sin beslutning og ikke har respekteret sagsøgerens
 ved løntilpasningen i juli 2001, i strid med artikel 13 i rettigheder i henhold til Kommissionens afgørelse 94/90 (1).
 »Ansættelsesvilkårene«, da den har medført en forringelse af Sagsøgeren har endvidere anført, at Kommissionen har tilside-
 købekraften på tjenestestedet. En korrekt beregningsmetode sat princippet om god forvaltningsskik.
 burde mindst tage hensyn til inflationen og dermed komme til
 et resultat på 2,7 %.
 (1) Kommissionens afgørelse 94/90/EKSF, EF, Euratom af 8.2.1994
 om aktindsigt i Kommissionens dokumenter.


text:
30.4.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 106/16
 DOMSTOLENS KENDELSE
 (Tredje Afdeling)
 af 18. marts 2004
 i sag C-45/03, Oxana Dem'Yanenko (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale di Catania) (1)
 (Præjudiciel forelæggelse - fri bevægelighed for personer - situation, der ikke er omfattet af direktiv 64/221/EØF's anvendelsesområde - grundlæggende rettigheder - den europæiske menneskerettighedskonvention - udvisning af en statsborger fra et tredjeland, der ikke har familiemæssig eller ægteskabelig forbindelse med en statsborger i en medlemsstat - stadfæstelsesprocedure med hensyn til en tvangsudvisning ved grænsen af en statsborger fra et tredjeland - begrebet »ret i en af medlemsstaterne« - retsinstans, der i henhold til artikel 68 EF kan forelægge præjudicielle spørgsmål for Domstolen - Domstolen ikke kompetent)
 (2004/C 106/28)
 Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentliggjort i Samling af Afgørelser
 I sag C-45/03, angående en anmodning, som Tribunale di Catania i medfør af artikel 234 EF har indgivet til Domstolen for i den for nævnte ret verserende sag, vedrørende stadfæstelse af tvangsudvisningen ved grænsen af Oxana Dem'Yanenko, at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen dels af artikel 7, 8 og 9 i Rådets direktiv 64/221/EØF af 25. februar 1964 om samordning af de særlige foranstaltninger, som gælder for udlændinge med hensyn til rejse og ophold, og som er begrundet i hensynet til den offentlige orden, sikkerhed og sundhed (EFT 1963-1964, s. 109), dels af de grundlæggende rettigheder, hvis overholdelse Domstolen skal sikre, således som de navnlig fremgår af den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, som er undertegnet i Rom den 4. november 1950, har Domstolen (Tredje Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, A. Rosas (refererende dommer), og dommerne N. Colneric og M. Schiemann, generaladvokat: C. Stix-Hackl, justitssekretær: R. Grass, den 18. marts 2004 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 De Europæiske Fællesskabers Domstol har ikke kompetence til at besvare de spørgsmål, Tribunale di Catania har forelagt den ved kendelse af 19. januar 2003.
 (1) EFT C 83 af 5.4.2003.


text:
27.4.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 138/19
 Domstolens dom (Anden Afdeling) af 26. februar 2015 — ŠKO–ENERGO s. r. o. mod Odvolací finanční ředitelství (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Nejvyšší správní soud — Den Tjekkiske Republik)
 (Sag C-43/14) (1)
 ((Præjudiciel forelæggelse - beskyttelse af ozonlaget - ordningen for handel med drivhusgasemissionskvoter i Den Europæiske Union - metode til tildeling af kvoter - gratis tildeling af kvoter - anvendelse af gaveafgift på en sådan tildeling))
 (2015/C 138/25)
 Processprog: tjekkisk
 Den forelæggende ret
 Nejvyšší správní soud
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: ŠKO–ENERGO s. r. o.
 Sagsøgt: Odvolací finanční ředitelství
 Konklusion
 Artikel 10 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87/EF af 13. oktober 2003 om en ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Fællesskabet og om ændring af Rådets direktiv 96/61/EF skal fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for anvendelsen af en gaveafgift som den i hovedsagen omhandlede, så snart som denne afgift ikke overholder det loft på 10 % for tildeling af emissionskvoter mod vederlag, som er fastsat i denne artikel, hvilket det påhviler den forelæggende ret at efterprøve.
 (1) EUT C 142 af 12.5.2014.


text:
8.3.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 64/24
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Raad van State (Nederlandene) den 27. december 2007 — Minister voor Wonen, Wijken en Integratie mod Woningstichting Sint Servatius
 (Sag C-567/07)
 (2008/C 64/36)
 Processprog: nederlandsk
 Den forelæggende ret
 Raad van State
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Minister voor Wonen, Wijken en Integratie
 Sagsøgt: Woningstichting Sint Servatius
 Præjudicielle spørgsmål
 1.
 Er der tale om en restriktion for de frie kapitalbevægelser som omhandlet i artikel 56 EF, hvis en virksomhed — der i henhold til loven er godkendt til at varetage hensynet til alment boligbyggeri i Nederlandene, som til dette formål kan gøre krav på offentlige midler, og som i henhold til loven udelukkende må drive virksomhed inden for dette område, og som i princippet har sit virkeområde inden for Nederlandene (herefter en »godkendt institution«) — ikke uden forudgående tilladelse fra ministeren må udøve grænseoverskridende virksomhed?
 2.a.
 Kan hensynet til alment boligbyggeri i en medlemsstat anses for et hensyn til den offentlige orden som omhandlet i artikel 58 EF?
 2.b.
 Kan hensynet til alment boligbyggeri i en medlemsstat anses for et i EF-Domstolens praksis anerkendt tvingende alment hensyn?
 2.c.
 Kan nærmere bestemt hensynet til, at alment boligbyggeri i en medlemsstat er effektivt og kan finansieres, anses for et hensyn til den offentlige orden som omhandlet i artikel 58 EF eller for et i EF-Domstolens praksis anerkendt tvingende alment hensyn?
 3.a.
 Hvis det forudsættes, at kravet om forudgående tilladelse til en tilladt institution som omhandlet i første spørgsmål udgør en restriktion, som er begrundet i en af begrundelser, der er omhandlet i spørgsmål 2a, 2b og 2c, er kravet da nødvendigt og forholdsmæssigt?
 3.b.
 Har en medlemsstat ved anvendelsen af denne begrundelse en vid skønsbeføjelse ved fastsættelsen af rækkevidden af den pågældende almindelige økonomiske interesse og af, hvorledes denne interesse varetages? Er det i den forbindelse også af betydning, at Fællesskabet ingen eller næsten ingen beføjelse har på området for alment boligbyggeri?
 4.a.
 Kan en medlemsstat til begrundelse af en restriktion for de frie kapitalbevægelser ved siden af eller i forbindelse med de i artikel 58 EF nævnte og de i EF-Domstolens praksis anerkendte tvingende almene hensyn samtidig påberåbe sig artikel 86, stk. 2, EF, såfremt den pågældende virksomhed er indrømmet særlige rettigheder, og denne virksomhed har fået overdraget at udføre tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse?
 4.b.
 Har de almene hensyn, der er omhandlet i artikel 58 EF, og de i EF-Domstolens praksis anerkendte tvingende almene hensyn samme indhold som den almindelige økonomiske interesse, der er omhandlet i artikel 86, stk. 2, EF?
 4.c.
 Har den pågældende medlemsstats påberåbelse af artikel 86, stk. 2, EF, hvorved der lægges vægt på, at den pågældende virksomhed, der er indrømmet særlige rettigheder, udfører opgaver af almindelig økonomisk interesse, større vægt i sammenhold med påberåbelsen af de almene hensyn, der er omhandlet i artikel 58 EF, og de i EF-Domstolens praksis anerkendte tvingende almene hensyn?
 5.a.
 Kan virksomheder, såsom godkendte virksomheder som omhandlet i første spørgsmål, der på den ene side skal anvende hele


text:
sin formue til alment boligbyggeri, men på den anden side også udøver kommerciel virksomhed med hensyn til alment boligbyggeri, med hensyn til samtlige eller en del af virksomhedens opgaver anses for virksomheder, der har fået overdraget at udføre tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, som omhandlet i artikel 86, stk. 2, EF?
 5.b.
 Er det for en bekræftende besvarelse af spørgsmål 5.a. nødvendigt, at den pågældende virksomhed fører et særskilt regnskab, hvoraf klart fremgår, hvilke udgifter og hvilke indkomster, der er forbundet med på den ene side de sociale og på den anden side de kommercielle aktiviteter, og at denne forpligtelse fremgår af en national lovbestemmelse? Skal det dermed sikres, at de finansielle midler fra en medlemsstat udelukkende anvendes til de sociale aktiviteter og disses videreførelse?
 6.a.
 Såfremt en godkendt institution som omhandlet i første spørgsmål med hensyn til samtlige eller en del af institutionens aktiviteter kan anses for en virksomhed, der har fået overdraget at udføre tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, som omhandlet i artikel 86, stk. 2, EF, kan den omstændighed, at den har fået overdraget at udføre sådanne tjenesteydelser, da begrunde, at den godkendte institution pålægges en restriktion for de frie kapitalbevægelser som omhandlet i artikel 56 EF?
 6.b.
 Har en medlemsstat ved anvendelsen af denne begrundelse en vid skønsbeføjelse ved fastsættelsen af rækkevidden af den pågældende almindelige økonomiske interesse og af, hvorledes denne interesse varetages? Er det i den forbindelse også af betydning, at Fællesskabet ingen eller næsten ingen beføjelse har på området for alment boligbyggeri?
 7.a.
 Kan den omstændighed, at en medlemsstat stiller finansielle midler til rådighed for visse virksomheder som omhandlet i artikel 86, stk. 2, EF, medføre, at det er nødvendigt at begrænse den territorielle udstrækning af virksomhedernes aktiviteter for at modvirke, at disse finansielle midler skulle udgøre ulovlig statsstøtte, og at virksomhederne ved anvendelse af disse midler i en anden medlemsstat på ikke-markedskonforme betingelser konkurrerer med virksomheder i denne medlemsstat?
 7.b.
 Kan en medlemsstat, som i dette tilfælde Nederlandene, pålægge en godkendt institution, som omhandlet i første spørgsmål, der ønsker at udføre boligbyggerivirksomhed af almen og kommerciel art i en anden medlemsstat, et krav om forudgående tilladelse, såfremt der i førstnævnte medlemsstat endnu ikke består nogen lovmæssig forpligtelse til at holde disse to typer virksomhed adskilt? Er kravet om en forudgående tilladelse i dette tilfælde en nødvendig og forholdsmæssig foranstaltning i forhold til formålet om at overholde artikel 87 EF og 88 EF?


text:
18.12.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 346/25
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia — Sezione Terza (Italien) den 5. juli 2010 — E.On Produzione SpA mod Autorità per l’Energia Elettrica e il Gas
 (Sag C-331/10)
 ()
 2010/C 346/42
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia — Sezione Terza
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: E.On Produzione SpA
 Sagsøgte: Autorità per l’Energia Elettrica e il Gas
 Præjudicielt spørgsmål
 Er traktatens artikel 23, 43, 49 og 56 samt artikel 11, stk. 2 og 6, og artikel 24 i direktiv 54 af 2003 (1) til hinder for en national lovgivning, som, uden at den er meddelt Europa-Kommissionen, varigt pålægger bestemte elektricitetsproducenter — der under nærmere omstændigheder fremstår som grundlæggende for opfyldelsen af behovet i forbindelse med efterspørgslen på lastfordelingstjenester — at fremsætte tilbud på markederne for elektricitetsbørsen efter programmer, der er fastsat forskelligt af systemoperatører, og som fjerner betalingen for disse tilbud fra producentens frie afgørelse, hvorved den bindes til parametre, der ikke på forhånd er fastsat efter gennemsigtige og ikke-diskriminerende procedurer samt efter markedsbaserede kriterier?
 (1) EUT L 176, s. 37.


text:
2.3.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 63/19
 Rettens dom af 17. januar 2013 — Solar-Fabrik mod KHIM (Premium XL og Premium L)
 (Sagerne T-582/11 og T-583/11) (1)
 (EF-varemærker - ansøgning om EF-ordmærkerne Premium XL og Premium L - absolut registreringshindring - mangel på fornødent særpræg - artikel 7, stk.1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009)
 2013/C 63/37
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Solar-Fabrik AG für Produktion und Vertrieb von solartechnischen Produkten (Fribourg-en-Brisgau, Tyskland) (ved advoket M. Douglas)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (ved D. Walicka, som befuldmægtiget)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af to afgørelser truffet den 1. september 2011 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (henholdsvis sag R 245/2011-1 og sag R 246/2011-1) vedrørende ansøgning om registrering af henholdsvis ordmærket Premium XL og ordmærket Premium L som EF-varemærker
 Konklusion
 1)
 Sagerne T-582/11 og T-583/11 forenes med henblik på dommen.
 2)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 3)
 Solar-Fabrik AG für Produktion und Vertrieb von solartechnischen Produkten betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 25 af 28.1.2012.


text:
C 165/22 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 8.6.2001
 DOMSTOLEN
 MEDDELELSE OM ALMINDELIG UDV ̆LGELSESPRØVE
 (2001/C 165/11)
 De Europæiske Fællesskabers Domstol bekendtgłr i De Europæiske Fællesskabers Tidende C 165 A af 8. juni
 2001 fłlgende almindelige udvælgelsesprłver:
 Den finske udgave:
 CJ/LA/11 (finsksprogede konferencetolke)
 Den svenske udgave:
 CJ/LA/12 (svensksprogede konferencetolke)
 Dette nummer af EF-Tidende fås ved henvendelse til personaleafdelingen; De Europæiske Fællesskabers
 Domstol, L-2925 Luxembourg.
 Ansłgningsfristen udlłber den 8. juli 2001.


text:
3.8.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 225/64
 Rettens dom af 4. juni 2013 — Nencini mod Parlamentet
 (Forenede sager T-431/10 og T-560/10) (1)
 (Regulativet om omkostningsgodtgørelser og andre godtgørelser til Europa-Parlamentets medlemmer - udgifter til rejser og parlamentarisk assistance - tilbagesøgning af beløb, der er udbetalt med urette - forældelse - rimelig frist - ret til forsvar - kontradiktionsprincippet - proportionalitet)
 2013/C 225/142
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: Riccardo Nencini (Barberino del Mugello, Italien) (ved advokaterne F. Bertini og M. Chiti)
 Sagsøgt: Europa-Parlamentet (først ved N. Lorenz, D. Moore og A. Caiola, derefter ved N. Lorenz, D. Moore og G. Ricci, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Principalt påstande om annullation dels af afgørelser truffet af Europa-Parlamentets generalsekretær henholdsvis den 16. juli og den 7. oktober 2010 vedrørende tilbagesøgning af visse beløb, der med urette var blevet udbetalt til sagsøgeren, der er tidligere medlem af Europa-Parlamentet, som godtgørelse for dennes udgifter til rejser og parlamentarisk assistance, dels af debitnota nr. 312331 af 4. august 2010 og nr. 315653 af 13. oktober 2010, udarbejdet af generaldirektøren for Europa-Parlamentets Generaldirektorat for Finans, samt af enhver anden dermed forbundet eller forudgående retsakt, og subsidiært påstande om hjemvisning af sagen til Parlamentets generalsekretær med henblik på dennes fornyede afgørelse af et rimeligt beløb, der kræves tilbagesøgt.
 Konklusion
 1)
 Europa-Parlamentet frifindes i sag T-560/10.
 2)
 Riccardo Nencini betaler omkostningerne i sag T-560/10, herunder omkostningerne i sagen om foreløbige forholdsregler.
 3)
 Sag T-431/10 slettes af registret.
 4)
 Hver part bærer sine egne omkostninger i sag T-431/10, herunder omkostningerne i sagen om foreløbige forholdsregler.
 (1) EUT C 317 af 20.11.2010.


text:
11.6.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 143/15
 Sag anlagt den 4. marts 2005 af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Forbundsrepublikken Tyskland
 (Sag C-112/05)
 (2005/C 143/22)
 Processprog: tysk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 4. marts 2005 anlagt sag mod Forbundsrepublikken Tyskland af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved F. Benyon og G. Braun, som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg.
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 1.
 Det fastslås, at artikel 2, stk. 4 og artikel 4, stk. 1 og 3 i VW-loven (den tyske Volkswagenlov, VW-loven) er i strid med artikel 56 EF og artikel 43 EF.
 2.
 Forbundsrepublikken Tyskland tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Forbundsrepublikken Tysklands VW-loven begrænser, som en undtagelse fra Aktiengesetz (den tyske aktielov), hver aktionærs stemmeret til højst at udgøre 20 % af stamkapitalen. Forbundsrepublikken Tyskland og delstaten Niedersachsen har hver især ret til at udpege to medlemmer af VW AG's bestyrelse, så længe de har aktier i virksomheden. Beslutninger truffet på VW AG's generalforsamling, hvortil der efter aktieloven kræves 75 % flertal af den repræsenterede stamkapital, kræver et flertal på mere end 80 % af den repræsenterede stamkapital.
 Disse bestemmelser udgør en krænkelse af de frie kapitalbevægelser i henhold til artikel 56 EF og af etableringsfriheden i henhold til artikel 43 EF.
 Ifølge bilaget til direktiv 88/361/EØF gælder som kapitalbevægelser ikke alene investerende kapitalanbringelser i aktier eller værdipapirer, men også andele i virksomheder eller fuldstændig overtagelse heraf.
 Ifølge Domstolens retspraksis berører beskyttelsesområdet for de frie kapitalbevægelser alle bestemmelser, der kan afholde investorer fra andre medlemsstater fra at investere i denne virksomhed og tage del i ledelsen og kontrollen af virksomheden. Forbuddet i artikel 56 tager nemlig ikke kun sigte på at forhindre forskelsbehandling mellem udenlandske og indenlandske erhvervsdrivende, men omfatter enhver foranstaltning, der krænker udøvelse af de frie kapitalbevægelser under en eller anden form. I forhold til Domstolens retspraksis vedrørende forbuddet mod restriktioner i henhold til artikel 56 EF udgør den maksimale stemmeret, som statsligt er fastsat i VW-loven, en skjult erhvervsbegrænsning, og den er dermed en krænkelse af den fri bevægelighed for kapital.
 Med sin aktieandel opnår delstaten Niedersachsen ved generalforsamlinger, hvor den stemmeberettigede kapital normalt ikke er fuldstændigt repræsenteret, de nævnte 20 % af stemmerne, som er nødvendige for at kunne blokere alle beslutninger, der kræver et flertal på mere end 80 % af den repræsenterede kapital. Denne bestemmelse i VW-loven er en restriktion, der er skabt af staten, idet ordningen gør det muligt for delstaten at forhindre uønskede ændringer af status quo, hvis disse skal gennemføres ved hjælp af beslutninger, hvilke ifølge aktieloven kræver et højere mindsteantal stemmer for beslutningsdygtighed.
 Den i VW-loven omhandlede ret for Forbundsrepublikken Tyskland og delstaten Niedersachsen til at udpege bestyrelsesmedlemmer uafhængigt af aktieandelens størrelse begrænser de andre aktionærers ret til passende repræsentation i virksomhedens bestyrelse. Og da — som Domstolen flere gange har fastslået — bestemmelser, der indskrænker erhvervelse af andele eller som på anden vis begrænser muligheden for reelt at tage del i en virksomheds ledelse og


text:
kontrol, udgør en begrænsning af de frie kapitalbevægelser, drejer det sig for denne ordnings vedkommende om en restriktion af de frie kapitalbevægelser i strid med fællesskabsretten.
 En restriktion af den frie bevægelighed for kapital er kun berettiget af de i artikel 58 EF nævnte grunde eller af såkaldte tvingende almene hensyn. Ifølge de af Domstolen opstillede kriterier må sådanne foranstaltninger af almene hensyn ikke forskelsbehandle, de skal være sagligt nødvendige og forholdsmæssige i betragtning af det mål, som forfølges. Disse grunde må navnlig gælde for alle de på værtsmedlemsstatens højhedsområde aktive personer og virksomheder. Almene finansielle interesser, der går videre end hensynene til skattelovgivningen i artikel 58 EF og medlemsstaternes andre økonomiske formål, kan ifølge fast retspraksis ikke berettige nogen restriktion, som ikke er lovlig i henhold til EF-traktaten. I forhold til kravene i artikel 56 EF og den relevante retspraksis drejer det sig ved de nævnte bestemmelser i VW-loven om skjult erhvervsbegrænsning, idet der ikke foreligger nogle relevante, fællesskabsretlige grunde herfor.


text:
19.3.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 89/25
 Sag anlagt den 28. januar 2011 — Run2Day Franchise mod KHIM — Runners Point (Run2)
 (Sag T-64/11)
 2011/C 89/49
 Stævningen er affattet på engelsk
 Parter
 Sagsøger: Run2Day Franchise BV (Utrecht, Nederlandene) (ved advokat H.J. Koenraad)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Runners Point Warenhandels GmbH (Recklinghausen, Tyskland)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 11. november 2010 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 349/2010-1) annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret og i givet fald den anden part i sagen for appelkammeret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ansøger om EF-varemærket: Runners Point Warenhandels GmbH
 Det omhandlede EF-varemærke: Figurmærket »Run2« for varer og tjenesteydelser i klasse 18, 25 og 35 — EF-varemærkeansøgning nr. 6517502
 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Run2Day Franchise BV
 De i indsigelsessagen påberåbte varemærker eller tegn: EF-varemærkeregistrering nr. 3800448 af ordmærket »RUN2DAY« for varer og tjenesteydelser i klasse 18. 25 og 35, EF-varemærkeregistrering nr. 3832458 af figurmærket i farver »RUN2DAY« for varer og tjenesteydelser i klasse 25, 28 og 35, Benelux-varemærkeregistrering nr. 811897 af figurmærket i farver »RUN2DAY« for varer og tjenesteydelser i klasse 25
 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen taget til følge
 Appelkammerets afgørelse: Indsigelsesafdelingens afgørelse ophævet og indsigelsen forkastet
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i Rådets forordning (EF) nr. 207/2009, idet appelkammeret urigtigt vurderede, at der ikke var risiko for forveksling.


text:
26.11.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 347/11
 Appel iværksat den 2. september 2011 af Solvay SA til prøvelse af dom afsagt af Retten (Sjette Udvidede Afdeling) den 16. juni 2011 i sag T-186/06, Solvay SA mod Europa-Kommissionen
 (Sag C-455/11 P)
 2011/C 347/16
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellant: Solvay SA (ved advocaat O. W. Brouwer, og solicitor M. O'Regan)
 Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 Appellanten har nedlagt følgende påstande:
 —
 Domstolen ophæver dommens præmis 121 — 170.
 —
 Domstolen ophæver dommens præmis 394 og 395 samt præmis 402 — 427.
 —
 Domstolen afsiger endelig dom i sagen og annullerer den anfægtede beslutning, for så vidt som den konkluderer, at (a) appellanten har tilsidesat artikel 81, stk. 1, EF mellem maj 1995 og august 1997, og at (b) appellanten var den tredje virksomhed, som opfyldte betingelserne i punkt 21 i samarbejdsmeddelelsen af 2002, og nedsætter som følge heraf den bøde, som er blevet pålagt appellanten eller, subsidiært, Domstolen hjemviser sagen til Retten.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale alle sagsomkostningerne for Retten og Domstolen.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Appellanten har fremsat to anbringender. I den appellerede dom har Retten delvist fornægtet appellantens påstand om delvis annullation af Kommissionens beslutning K(2006) 1766 endelig af 3. maj 2006 vedrørende en procedure i henhold til artikel 81 EF og EØS-aftalens artikel 53 (Sag COMP/F/C.38.620 — hydrogenperoxid og perborat).
 Med sit første anbringende har appellanten anfægtet Rettens konklusion om, at appellanten havde deltaget i en overtrædelse af artikel 81, stk. 1, EF og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, mellem maj 1995 og august 1997. Retten overskred sine kontrolbeføjelser og begik en retlig fejl ved at konkludere, at appellanten havde drøftet og/eller udvekslet prisoplysninger og drøftet sin handelsstrategi med andre virksomheder: en sådan konstatering kunne ikke foretages på grundlag af ordlyden af den anfægtede beslutning. Retten begik retlige fejl ved at tilslutte sig konklusionen i den anfægtede beslutning, hvorefter drøftelserne, forhandlingerne og udvekslingen af oplysninger mellem producenterne af hydrogenperoxid (inklusiv appellanten) i et forgæves forsøg på at tilvejebringe en markedsopdelingsordning (som ikke resulterede i indgåelse af en aftale) — ved generelt at have til formål at begrænse konkurrencen — udgjorde en overtrædelse af artikel 81, stk. 1, EF og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, fordi de afhængigt af situationen enten var forberedende forhandlinger om og var en del af samme hemmelige aftale som et indrømmet kartel på området for prisfastsættelse indgået i august 1997, eller en samordnet praksis, der skulle »gøde jorden« for det kommende kartel og/eller udgøre en ulovlig udveksling af oplysninger mellem virksomheder. Med sit andet anbringende har appellanten anfægtet Rettens konklusioner om, at Kommissionen ikke overskred sine skønsmæssige beføjelser ved i den anfægtede beslutning at konkludere, at en anden virksomhed, Arkema, den 3. april 2003 havde opfyldt betingelserne i punkt 21 i samarbejdsmeddelelsen af 2002. Retten begik en retlig fejl ved at definere og anvende begrebet »betydelig merværdi« og foretog en urigtig gengivelse af beviserne og anlagde et urigtigt skøn af samme beviser ved at konkludere, at de dokumenter,


text: som blev sendt per telefax af Arkema den 3. april 2003 uden nogen ledsagende forklaringer, repræsenterede en betydelig merværdi i henhold til 21 i samarbejdsmeddelelsen af 2002. Retten begik også åbenbare retlige og processuelle fejl og foretog en urigtig gengivelse af beviserne ved at konkludere, at Kommissionen i den anfægtede beslutning med føje kunne nå til en konklusion, der var forskellig fra den, der var nået i beslutning K(2006) 2098 af 31. maj 2006 vedrørende en procedure i henhold til artikel 81 EF og EØS-aftalens artikel 53 (Sag COMP1F/38.645 — Metachrylater), hvori Retten fandt, at den samme telefax af 3. april 2003 fra Arkema (som vedrørte Kommissionens undersøgelse af en række formodede karteller, herunder HP og metachrylater) ikke opfyldte betingelserne i punkt 21 i samarbejdsmeddelelsen af 2002, førend Arkema efterfølgende tilvejebragte forklaringer.


text:
24 . 6 . 95 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr . C 159/9
 af 23 . juli 1987 om told- og statistiknomenklaturen Landsret i sagen Olieselskabet Danmark a .m.b . a . mod
 og den fælles toldtarif ( ] ), eller artikel 95 ? Trafikministeriet m.fl . forelagt De Europæiske Fællesska
 bers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af
 eller i det omfang det lægges til grund , at der er tale følgende spørgsmål :
 om ydelser, for hvilke der betales vederlag efter
 1 ) Skal foreneligheden med fællesskabsretten af et tillæg på
 B ) — artikel 84 og Rådets forordning ( EØF ) nr . 4055/
 86 af 22 . december 1986 om anvendelse af 40 % af en generel vareafgift, der opkræves af en
 medlemsstat ved indførsel af varer med skib fra en
 princippet om fri udveksling af tjenesteydelser anden medlemsstat, bedømmes efter traktatens
 på søtransportområdet ( 2 )? eller
 — artikel 90 og 86 om misbrug af dominerende A ) regler om toldunionen, herunder artikel 9 til 13 ,
 stilling, i hvilken sammenhæng spørges, om eventuelt i forbindelse med artikel 18 til 29 og de
 Rådets forordning ( EØF ) nr . 4056/86 af 22 . de med hjemmel heri af Rådet vedtagne forordninger
 cember 1986 om fastsættelse af de nærmere nr . 950/68 af 28 . juni 1968 om den fælles toldta
 retningslinjer for anvendelsen af traktatens arti rif i 1 ) og ( EØF ) nr . 2658/87 af 23 . juli 1987 om
 kel 85 og 86 på søtransport ( 3 ) er relevant for told- og statistiknomenklaturen og den fælles told
 vurderingen af tillæggets forenelighed med fæl tarif (2 ), eller artikel 95 ?
 lesskabsretten ?
 eller
 2 ) Er det i overensstemmelse med de(n ) i svaret til
 spørgsmål 1 fastlagte bestemmelse(r ) i fællesskabsret B ) — artikel 84 og Rådets forordning nr . 4055/86 af
 ten , at der opkræves et tillæg på 40% af en generel 22 . december 1986 om anvendelse af princippet
 vareafgift ved indførsel af varer med skib fra en anden om fri udveksling af tjenesteydelser på søtrans
 medlemsstat ? portområdet ( 3 )? eller
 3 ) Vil besvarelsen af spørgsmål 2 være den samme, hvis — artikel 90 og 86 om misbrug af dominerende
 varerne indføres med skib til en medlemsstat fra et stilling, i hvilken sammenhæng spørges, om
 tredjeland , med hvilket Det Europæiske Økonomiske Rådets forordning ( EØF ) nr . 4055/86 er rele
 Fællesskab har en overenskomst, der indeholder vant for vurderingen af tillæggets forenelighed
 bestemmelser svarende til artikel 6 og artikel 18 i med fællesskabsretten ?
 overenskomsten mellem Kongeriget Sverige og Det
 Europæiske Økonomiske Fællesskab, og bedømmelsen
 skulle ske efter en sådan overenskomst ( frihandelsaf 2 ) Er det i overensstemmelse med de(n ) i svaret til
 tale )? spørgsmål 1 fastlagte bestemmelse(r ) i fællesskabsret
 ten, at der opkræves et tillæg på 40% af en generel
 vareafgift ved indførsel af varer med skib fra en anden
 4 ) Vil


text:
besvarelsen af spørgsmål 2 være den samme, hvis medlemsstat ?
 varerne indføres til en medlemsstat direkte fra et
 tredjeland , med hvilket Det Europæiske Økonomiske
 Fællesskab ikke har en overenskomst ( frihandelsaf 3 ) Vil besvarelsen af spørgsmål 2 være den samme, hvis
 tale )? varerne indføres med skib til en medlemsstat fra et
 tredjeland, med hvilket Det Europæiske Økonomiske
 (') EFT nr . L 256 af 7 . 9 . 1987, s . 1 . Fællesskab havde en overenskomst, der indeholdt
 ( 2 ) EFT nr . L 378 af 31 . 12 . 1986 , s. 1 . bestemmelser svarende til artikel 6 og artikel 18 i
 (-') EFT nr. L 378 af 31 . 12 . 1986 , s . 4 . overenskomsten mellem Kongeriget Sverige og Det
 Europæiske Økonomiske Fællesskab , og bedømmelsen
 skulle ske efter en sådan overenskomst ( frihandelsaf
 tale )?
 4 ) Vil besvarelsen af spørgsmål 2 være den samme, hvis
 varerne indføres til en medlemsstat direkte fra et
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved be tredjeland, med hvilket Det Europæiske Økonomiske
 slutning truffet den 24 . marts 1995 af Østre Landsret i Fællesskab ikke havde en overenskomst ( frihandelsaf
 sagen Olieselskabet Danmark a.m.b.a. mod Trafikministe tale )?
 riet m.fl.
 ( Sag C-115/95 )
 ( 95/C 159/ 19 ) 5 ) Følger det af fællesskabsretten, at en medlemsstat, der
 har fastsat eller godkendt en afgift, som er i strid med
 fællesskabsretten, er ansvarlig for afgiftens tilbagebeta
 Ved beslutning truffet den 24 . marts 1995 , indgået til ling, selv om provenuet af afgiften er tilfaldet selvstæn
 Domstolens Justitskontor den 3 , april 1995 , har Østre dige forvaltningssubjekter under kommunal styrelse ?
 ---pagebreak--- Nr . C 159/ 10 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 24 . 6 . 95
 6 ) På baggrund af, at det af Domstolens faste praksis Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande :
 fremgår, at tilbagebetaling af afgifter, opkrævet i strid
 med fællesskabsretten, skal ske i henhold til de mate
 rielle og formelle betingelser, der er fastsat i de nationale 1 ) Det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat
 lovgivninger, og at det i præmis 12 i sag 199/82 (4 ), San sine forpligtelser i henhold til EF-traktaten ved ikke
 Giorgio, fastslås, at retten til at opnå tilbagebetaling af rettidigt at have vedtaget de love og administrative
 afgifter, opkrævet af en medlemsstat i strid med bestemmelser, som er nødvendige for at gennemføre
 fællesskabsretten, er en virkning af og et supplement til direktiv 92/48/EØF ( 1 ).
 de rettigheder, der er tillagt de retsundergivne ved
 fællesskabsbestemmelserne om forbud mod afgifter
 med tilsvarende virkning som told, eller efter omstæn 2 ) Sagsøgte tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 dighederne mod en diskriminerende anvendelse af
 interne afgifter, spørges, om Domstolens praksis skal
 forstås således, at fællesskabsretten indebærer en ube Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter er de
 tinget forpligtelse til tilbagebetaling af afgifter, der ifølge samme som i sag C-79/95 ; fristen for gennemførelse udløb
 besvarelse af spørgsmål 1 til 4 måtte være i strid


text:
med den 1 , januar 1993 .
 fællesskabsretten, dog således at de nærmere betingelser
 for selve behandlingen af tilbagebetalingskravet afhæn
 ger af den relevante nationale lovgivning indenfor visse ( l ) Rådets direktiv 92/48/EØF af 16 . juni 1992 om fastsættelse af
 grænser, som er fastlagt i Domstolens praksis ? minimumshygiejneregler for fiskerivarer fremstillet om bord på
 visse fartøjer i overensstemmelse med artikel 3 , stk . 1 , litra a ),
 nr. i ), i direktiv 91 /493/EØF ( EFT nr. L 187 af 7. 7 . 1992 ,
 s . 41 ).
 7 ) Såfremt det fastslås, at tillægget på 40 % af den generelle
 vareafgift er i strid med fællesskabsretten, herunder
 indgåede overenskomster ( frihandelsaftaler ), er det da
 foreneligt med fællesskabsretten, at en i national ret
 fastsat forældelsesfrist for krav på tilbagebetaling løber
 fra et tidligere tidspunkt end tidspunktet for den
 pågældende medlemsstats ophævelse af den fælles
 skabsstridige afgift ?
 Sag anlagt den 4 , april 1995 af Kommissionen for De
 (]) EFT nr . L 172 af 22 . 7. 1968 , s . 1 . Europæiske Fællesskaber mod Den Italienske Republik
 (2) EFT nr. L 256 af 7 . 9 . 1987, s . 1 .
 (3 ) EFT nr. L 378 af 31 . 12 . 1986 , s . 1 . ( Sag C-117/95 )
 (4 ) Dom af 9 , november 1983 , Sml . 1983 , s . 3595 . ( 95/C 159/21 )
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den
 4 , april 1995 anlagt sag mod Den Italienske Republik af
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved juridisk
 konsulent Eugenio de March, som befuldmægtiget, og med
 valgt adresse i Luxembourg hos Georgios Kremlis, Wagner
 Centret, Kirchberg.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 Sag anlagt den 4 , april 1995 af Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber mod Den Italienske Republik 1 ) Det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat
 sine forpligtelser i henhold til EF-traktaten ved ikke
 ( Sag C- 1 16/95 )
 rettidigt at have vedtaget de love og administrative
 ( 95/C 159/20 ) bestemmelser, som er nødvendige for at gennemføre
 direktiv 92/35/EØF ( ] ) og direktiv 92/40/EØF (2 ).
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 2 ) Sagsøgte tilpligtes at betale sagens omkostninger .
 4 , april 1995 anlagt sag mod Den Italienske Republik af
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved juridisk
 konsulent Eugenio de March, som befuldmægtiget, og med
 valgt adresse i Luxembourg hos Georgios Kremlis, Wagner Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter er de
 Centret, Kirchberg. samme som i sag C-79/95 ; fristen for gennemførelse udløb


text:
23.11.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 389/30
 Rettens dom af 18. september 2015 — Petro Suisse Intertrade mod Rådet
 (Forenede sager T-156/13 og T-373/14) (1)
 ((Fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik - restriktive foranstaltninger over for Iran med det formål at undgå nuklear spredning - indefrysning af midler - annullationssøgsmål - indenstatslig enhed - søgsmålskompetence og retlig interesse - formaliteten - retten til at blive hørt - begrundelsespligt - retten til et forsvar - åbenbart urigtigt skøn - ejendomsret))
 (2015/C 389/31)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Petro Suisse Intertrade Co. SA (Pully, Schweiz) (ved solicitor J. Grayston, og advokaterne P. Gjørtler, G. Pandey, D. Rovetta, N. Pilkington og D. Sellers)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union(ved M. Bishop og I. Rodios, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Annullation af dels Rådets afgørelse 2012/829/FUSP af 21. december 2012 om ændring af afgørelse 2010/413/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Iran og af Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 1264/2012 af 21. december 2012 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 267/2012 om restriktive foranstaltninger over for Iran, for så vidt som sagsøgerens navn er blevet opført på listen over de personer og enheder, som er omfattet af disse restriktive foranstaltninger, dels Rådets afgørelse indeholdt i skrivelsen af 14. marts 2014 om opretholdelse af de restriktive foranstaltninger over for sagsøgeren.
 Konklusion
 1)
 Rådet for Den Europæiske Union frifindes.
 2)
 Petro Suisse Intertrade Co. SA bærer sine egne omkostninger og betaler Rådets omkostninger.
 (1) EUT C 147 af 25.5.2013.


text:
C 149/24 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 27.5.2000
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel- fraudes; som procesdeltager Kommissionen for De Europæiske
 se afsagt den 17. februar 2000 af Vergabekontrollsenat Fællesskaber, Generaldirektoratet for Konkurrence, forelagt
 (Østrig) i sagen HI Hospital Ingenieure Krankenhaustech- De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om
 nik PlanungsgesmbH mod Magistrat der Stadt Wien — præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 Wiener Krankenanstaltenverbund
 1) Skal dommen af 21. september 1999 i Hoechst-sagen,
 henset til de grundlæggende rettigheder, der er anerkendt i
 (Sag C-92/00)
 fællesskabsretten, og artikel 8 i den europæiske konvention
 til beskyttelse af menneskerettigheder, fortolkes således, at
 (2000/C 149/42) en national retsinstans, der i henhold til national ret har
 kompetence til at give tilladelse til, at forvaltningens
 Ved kendelse afsagt den 17. februar 2000, indgået til Domstol- befuldmægtigede foretager kontrolbesøg og bevisoptagelse
 ens Justitskontor den 10. marts 2000, har Vergabekontroll- i virksomheders forretningslokaler i konkurrencesager,
 senat i sagen HI Hospital Ingenieure Krankenhaustechnik ikke kan nægte at give den begærede tilladelse, når den
 PlanungsgesmbH mod Magistrat der Stadt Wien — Wiener finder, at de oplysninger eller indicier, der er fremlagt for
 Krankenanstaltenverbund — forelagt De Europæiske Fælles- den som grundlag for formodningen om, at der udøves
 skabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af konkurrencebegrænsende praksis af de virksomheder, som
 følgende spørgsmål: er omhandlet i Kommissionens beslutning om kontrolun-
 dersøgelser, ikke er tilstrækkelige til, at den kan give
 1) Kræver artikel 2, stk. 1, litra b), i direktiv 89/665/EØF (1) tilladelse til en sådan foranstaltning, eller når der, som i
 (klagedirektivet), at en ordregivende myndigheds beslut- den foreliggende sag, ikke for denne retsinstans er fremlagt
 ning om at tilbagekalde et udbud vedrørende tjenesteydel- oplysninger eller indicier?
 ser kan prøves under en efterprøvelsesprocedure og even-
 tuelt ophæves? 2) Såfremt Domstolen ikke anerkender, at Kommissionen har
 pligt til for den nationale retsinstans at fremlægge de
 2) Såfremt spørgsmål 1 besvares bekræftende spørges: Inde- indicier eller oplysninger, som den er i besiddelse af,
 holder klagedirektivet eller direktiv 92/50/EØF (2) nogen og som danner grundlag for formodningen om, at der
 bestemmelser, som er til hinder for at begrænse prøvelsen foreligger konkurrencebegrænsende praksis, har den natio-
 til, om tilbagekaldelsen af udbuddet er sket vilkårligt eller nale retsinstans da på trods heraf — henset til de nævnte
 proforma? grundlæggende rettigheder — beføjelse til at nægte at give
 tilladelse til de ønskede kontrolbesøg og bevisoptagelser,
 3) Såfremt spørgsmål 1 besvares bekræftende spørges: Hvilket hvis den finder, at Kommissionens beslutning, som i den
 tidspunkt er afgørende for bedømmelsen af, om den foreliggende sag, ikke er tilstrækkeligt begrundet og ikke
 ordregivende myndigheds beslutning om at tilbagekalde gør det muligt for retsinstansen konkret at efterprøve, om
 udbudsproceduren er lovlig? den begæring, der er forelagt den, er berettiget, og således
 ikke giver den mulighed for at udøve den kontrol, der
 kræves i henhold til den nationale forfatningsret?
 (1) EFT L 395, s. 33.
 (2) EFT L 209, s. 1.
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 se afsagt den 21. januar 2000 af Landesgericht Korneuburg
 (Østrig) i sagen O’Neill Incorporated


text:
mod JOMO s.r.o.
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom
 afsagt den 7. marts 2000 af Cour de Cassation, Afdelingen
 (Sag C-95/00)
 for Handelssager samt Finansielle og Økonomiske Sager,
 i sagen Roquette Frères SA mod Directeur général de la
 Concurrence, de la Consommation et de la Répression (2000/C 149/44)
 des fraudes; som procesdeltager Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber, Generaldirektoratet for Kon- Ved kendelse afsagt den 21. januar 2000, indgået til Domstol-
 kurrence ens Justitskontor den 13. marts 2000, har Landesgericht
 Korneuburg (Østrig) i sagen O’Neill Incorporated mod JOMO
 s.r.o. forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en an-
 (Sag C-94/00)
 modning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 (2000/C 149/43) Skal artikel 1 i Rådets forordning (EF) nr. 3295/94 af 22. de-
 cember 1994 om foranstaltninger med henblik på at forbyde
 Ved dom afsagt den 7. marts 2000, indgået til Domstolens overgang til fri omsætning, udførsel, genudførsel og henførsel
 Justitskontor den 13. marts 2000 har Cour de Cassation, under en suspensionsprocedure af varemærkeforfalskede og
 Afdelingen for Handelssager samt Finansielle og Økonomiske piratkopierede varer (De Europæiske Fællesskabers Tidende L 341
 Sager, i sagen Roquette Frères SA mod Directeur général de la af 30.12.1994), som ændret ved Rådets forordning (EF)
 Concurrence, de la Consommation et de la Répression des nr. 241/1999 af 25. januar 1999 (1), fortolkes således, at denne


text:
9.10.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 274/13
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Unabhängiger Verwaltungssenat Wien den 29. juli 2010 — Erich Albrecht, Thomas Neumann, Van-Ly Sundara, Alexander Svoboda og Stefan Toth
 (Sag C-382/10)
 ()
 2010/C 274/19
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Unabhängiger Verwaltungssenat Wien
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgere: Erich Albrecht, Thomas Neumann, Van-Ly Sundara, Alexander Svoboda og Stefan Toth
 Sagsøgt: Landeshauptmann von Wien
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Efter hvilke kriterier skal det afgøres, hvornår der foreligger uegnethed til konsum som omhandlet i kapitel IX, punkt 3, i bilag II til forordning (EF) nr. 852/2004 (1)? Foreligger en sådan uegnethed allerede, såfremt en potentiel køber kan berøre eller nyse på en fødevare, der udbydes til salg?
 2)
 Efter hvilke kriterier skal det afgøres, hvornår der foreligger sundhedsfarlighed som omhandlet i kapitel IX, punkt 3, i bilag II til forordning (EF) nr. 852/2004? Foreligger en sådan sundhedsfarlighed allerede, såfremt en potentiel køber kan berøre eller nyse på en fødevare, der udbydes til salg?
 3)
 Efter hvilke kriterier skal det afgøres, hvornår der foreligger kontaminering som omhandlet i kapitel IX, punkt 3, i bilag II til forordning (EF) nr. 852/2004, hvorefter en bestemt fødevare ikke længere med rimelighed kan betragtes som egnet til at blive konsumeret? Foreligger en sådan kontaminering allerede, såfremt en potentiel køber kan berøre eller nyse på en fødevare, der udbydes til salg?
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 852/2004 af 29.4.2004 om fødevarehygiejne, EUT L 139, s. 1.


text:
19.7.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 183/7
 Sag anlagt den 7. februar 2008 — Sandra Raulin mod Den Franske Republik
 (Sag C-49/08)
 (2008/C 183/13)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Sandra Raulin (ved avocat C. Vaucois)
 Sagsøgt: Den Franske Republik
 Ved kendelse af 16. maj 2008 har Domstolen (Femte Afdeling) fastslået, at den ikke har kompetence til at træffe afgørelse i sagen, og har tilpligtet S. Raulin at bære sine egne omkostninger.


text:
C 357/10 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 22 . 11 . 97
 til Domstolen for i den for nævnte ret verserende sag, DOMSTOLENS DOM
 Julius Fillibeck Söhne GmbH & Co. KG mod Finanzamt
 ( Femte Afdeling)
 Neustadt, at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende for
 tolkningen af artikel 2, stk . 1 , og artikel 6 , stk. 2, i Rådets af 16 . oktober 1997
 sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonise
 ring af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgif i de forenede sager C-69/96-C-79/96, Maria Antonella
 ter — det fælles merværdiafgiftssystem : ensartet bereg Garofalo m.fl. mod Ministero della Sanità, Unità sanitaria
 ningsgrundlag ( EFT L 145 af 13 . 6 . 1977, s. 1 ) — har locale (USL ) n. 58 di Palermo ( anmodning om præjudiciel
 Domstolen ( Femte Afdeling), sammensat af afdelingsfor afgørelse fra Consiglio di Stato ) (')
 manden, C. Gulmann, og dommerne M. Wathelet, J. C.
 Moitinho de Almeida, P. Jann og L. Sevón ( refererende (EF-traktatens artikel 177 — kompetence — ret i en af
 dommer ); generaladvokat: P. Leger; justitssekretær: ekspe medlemsstaterne — ekstraordinær rekurs til præsidenten
 ditionssekretær: H. A. Rühl , den 16 . oktober 1997 afsagt for Den Italienske Republik — bindende udtalelse fra Con
 dom, hvis konklusion lyder således: siglio di Stato — direktiv 86/457/EØF og 93/16/EØF —
 særlig uddannelse til alment praktiserende læge — rettig
 heder erhvervet før den 1 . januar 1995)
 ( 97IC 357/18 )
 1 ) Artikel 2, stk. 1 , i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF
 af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstater
 nes lovgivning om omsætningsafgifter — det fælles (Processprog: italiensk)
 merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag —
 skal fortolkes således, at en arbejdsgiver, der sørger for
 befordring af sine arbejdstagere, når afstanden fra dis
 ses bopæl til arbejdsstedet overstiger en vis mindsteaf- (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive
 stand, uden vederlag og uden konkret tilknytning til offentliggjort i Samling af Afgørelser)
 arbejdsydelsen eller lønnen, ikke foretager en levering
 af tjenesteydelser mod vederlag i denne bestemmelses
 forstand.
 I de forenede sager C-69/96-C-79/96 , angående en anmod
 ning, som Consiglio di Stato (Italien ) i medfør af EF-trak
 tatens artikel 177 har indgivet til Domstolen for i de for
 nævnte ret verserende sager, Maria Antonella Garofalo
 ( sag C-69/96 ), Giovanni Pagano ( sag C-70/96 ), Rosa
 2 ) Artikel 6, stk . 2, i sjette direktiv 77/388/EØF skal for Bruna Vitale ( sag C-71 /96 ), Francesca Nuccio ( sag C-72/
 tolkes således, at en af arbejdsgiveren foranstaltet 96 ), Giacomo Cangialosi ( sag C-73/96 ), Giacoma
 vederlagsfri befordring af arbejdstagere fra disses D'Amico ( sag C-74/96 ), Giulia Lombardo ( sag C-75/96 ),
 bopæl til arbejdsstedet med et virksomheden tilhø Emanuela Giovenco ( sag C-76/96 ), Caterina Lo Gaglio
 rende køretøj i princippet tjener til privat brug for ( sag C-77/96 ), Daniela Guerrera ( sag C-78/96 ) og Cesare
 arbejdstagerne og dermed virksomheden uvedkom Di Marco ( sag C-79/96 ) mod Ministero della Sanitå, Unità
 mende formål. Denne bestemmelse finder dog ikke


text:
sanitaria locale (USL ) n . 58 di Palermo, at opnå en præju
 anvendelse, når virksomhedens behov henset til for diciel afgørelse vedrørende fortolkningen af EF-traktatens
 skellige særlige forhold — såsom vanskeligheden ved artikel 177 og artikel 7 i Rådets direktiv 86/457/EØF af
 at kunne benytte andre passende transportmidler og en 15 . september 1986 om en særlig uddannelse til alment
 ændring af arbejdssteder — kræver, at befordringen af praktiserende læge ( EFT L 267 af 19 . 9 . 1986 , s. 26 ), har
 arbejdstagere sker på arbejdsgiverens foranstaltning, Domstolen ( Femte Afdeling ), sammensat af afdelingsfor
 idet befordringsydelsen ikke under disse omstændighe manden, C. Gulmann, og dommerne M. Wathelet, J. C.
 der tjener formål, der er virksomheden uvedkom Moitinho de Almeida, D. A. O. Edward ( refererende dom
 mende.
 mer ) og J. P. Puissochet; generaladvokat: D. Ruiz-Jarabo
 Colomer; justitssekretær: R. Grass, den 16 . oktober 1997
 afsagt dom, hvis konklusion lyder således :
 3 ) Svaret på det andet spørgsmål har også gyldighed for
 det tilfælde, at arbejdsgiveren ikke befordrer arbejdsta 1 ) Consiglio di Stato er en ret i henhold til EF-traktatens
 gerne med eget køretøj, men pålægger en af sine artikel 1 77, når den afgiver udtalelse om en sag under
 ansatte at udføre befordringen med hans private køre ekstraordinær rekurs .
 tøj.
 2 ) Artikel 36, stk . 2, i Rådets direktiv 93/16/EØF af
 (>) EFT C 268 af 14 . 10 . 1995 . 5. april 1993 om fremme af den frie bevægelighed for
 læger og gensidig anerkendelse af deres eksamensbevi
 ser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser — som
 har afløst artikel 7, stk . 2, i direktiv 86/457/EØF af
 15. september 1986 om en særlig uddannelse til
 alment praktiserende læge — skal fortolkes således, at
 ---pagebreak--- 22 . 11 . 97 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 357/ 11
 en medlemsstat er beføjet til at bestemme omfanget af Den antidumpingtold, som i henhold til ordlyden af
 de erhvervede rettigheder for alment praktiserende artikel 1 i beslutning nr. 2131 /88/EKSF af 18. juli 1988 —
 læger for så vidt angår situationer forud for den om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen
 1 . januar 1995 på den ene betingelse, at den anerken af visse plader af jern og stål med oprindelse i Jugoslavien
 der, at læger, som har etableret sig dér inden den og om endelig opkrævning af den midlertidige antidum
 1 . januar 1995 i medfør af Rådets direktiv 75/362/ pingtold på denne import — blev indført på importen af
 EØF af 16. juni 1975 — om gensidig anerkendelse af visse jern- og stålprodukter med » oprindelse i Jugosla
 eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbe vien «, finder ligeledes anvendelse på sådanne produkter,
 viser for læger omfattende foranstaltninger, som skal der er fremstillet af en producent og eksportør, som, efter
 lette den faktiske udøvelse af retten til etablering og fri at have haft hjemsted i Den Socialistiske Føderative Repu
 udveksling af tjenesteydelser — har ret til at udøve blik Jugoslavien, befandt sig


text:
med hjemsted i Den Tidligere
 virksomhed som alment praktiserende læger inden for Jugoslaviske Republik Makedonien på tidspunktet for
 dens nationale socialsikringsordning, selv om de ikke import af de pågældende produkter som følge af uafhæn
 har gennemgået den særlige uddannelse til alment gighedserklæringen.
 praktiserende læge, og selv om de ikke har haft noget
 ansættelsesforhold ved denne stats socialsikringsord
 (') EFT C 233 af 10 . 8 . 1996 .
 ning.
 O EFT C 145 af 18 . 5 . 1996 .
 DOMSTOLENS DOM
 (Fjerde Afdeling)
 DOMSTOLENS DOM
 af 16 . oktober 1997
 ( Sjette Afdeling)
 i sag C-304/96, Hera SpA mod Unità sanitaria locale n. 3
 af 16 . oktober 1997
 — genovese (USL ), Impresa Romagnoli SpA ( anmodning
 i sag C-l 77/96, Belgische Staat mod Banque Indosuez om præjudiciel afgørelse fra Tribunale amministrativo
 m.fl., Det Europæiske Fællesskab ( anmodning om præjudi regionale della Liguria ) (')
 ciel afgørelse fra Rechtbank van eerste aanleg, Antwer (Direktiv 93/37/EØF — offentlige bygge- og anlægskon
 pen) ( ] ) trakter — unormalt lave bud)
 (Dumping — plader af jern og stål med oprindelse i Jugo ( 97/C 357/20 )
 slavien — Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedoni
 ens uafhængighedserklæring — retssikkerhed)
 ( 97/C 357/19 ) (Processprog: italiensk)
 (Processprog: nederlandsk)
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive
 offentliggjort i Samling af Afgørelser)
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive
 offentliggjort i Samling af Afgørelser)
 I sag C-304/96, angående en anmodning, som Tribunale
 amministrativo regionale della Liguria ( Italien ) i medfør af
 I sag C-l 77/96 , angående en anmodning, som Rechtbank EF-traktatens artikel 177 har indgivet til Domstolen for i
 van eerste aanleg, Antwerpen ( Belgien ), i medfør af EF den for nævnte ret verserende sag, Hera SpA mod Unitå
 traktatens artikel 177 har indgivet til Domstolen for i den sanitaria locale n. 3 — genovese (USL), Impresa Romag
 for nævnte ret verserende sag, Belgische Staat mod Banque noli SpA, at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende for
 Indosuez m.fl ., Det Europæiske Fællesskab, at opnå en tolkningen af artikel 30, stk . 4, i Rådets direktiv 93/37/
 præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af Kommis EØF af 14 . juli 1993 om samordning af fremgangsmå
 sionens beslutning nr. 2131/88/EKSF af 18 . juli 1988 om derne med hensyn til indgåelse af offentlige bygge- og
 indførelse af en endelig antidumpingtold på importen af anlægskontrakter ( EFT L 199 af 9 V 8 . 1993 , s . 54 ), har
 visse plader af jern og stål med oprindelse i Jugoslavien og Domstolen ( Fjerde Afdeling), sammensat af afdelingsfor
 om endelig opkrævning af den midlertidige antidumping manden, H. Ragnemalm ( refererende dommer ), og dom
 told på denne import ( EFT L 188 af 19 . 7. 1988 , s. 14 ), merne R J. G. Kapteyn og J. L. Murray; generaladvokat:
 har Domstolen ( Sjette Afdeling ), sammensat af afdelings C. O. Lenz; justitssekretær : R. Grass, den 16 . oktober
 formanden, H. Ragnemalm, og dommerne R. Schintgen, 1997 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 G.


text:
20150731059617102015/C 270/402812015TC27020150817DA01DAINFO_JUDICIAL20150526323322Sag T-281/15: Sag anlagt den 26. maj 2015 — Pirelli Tyre mod KHIM (Dæk til køretøjer, pneumatiske)
 ---documentbreak--- C2702015DA3220120150526DA0040322332Sag anlagt den 26. maj 2015 — Pirelli Tyre mod KHIM (Dæk til køretøjer, pneumatiske)
 (Sag T-281/15)2015/C 270/40Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: Pirelli Tyre SpA (Milano, Italien) (ved advokaterne D. Caneva og G. Fucci)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
 Oplysninger vedrørende sagen for Harmoniseringskontoret
 Det omtvistede design: EF-design »Dæk til køretøjer, pneumatiske« — EF-design nr. 4 700-0001
 Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 11. februar 2015 af Tredje Appelkammer ved Harmoniseringskontoret (sag R 1287/2014-3)
 Påstande
 —
 Den anfægtede afgørelse annulleres.
 —
 Den af Pirelli Tyre SpA i henhold til artikel 67 i forordning (EF) nr. 6/2002 om EF-design indgivne begæring om restitutio in integrum tages til følge, og det fastslås, at den betaling for opretholdelse af EF-designet for den anden femårsperiode, som er foretaget ved overførsel fra den løbende konto nr. 000069, der er oprettet i Bugnion SpA’s navn, er retmæssig, og at det omhandlede EF-design således forsat er gyldigt.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale de af Pirelli Tyre SpA afholdte omkostninger i denne sag
 Anbringende
 —
 Tilsidesættelse af artikel 67 i forordning (EF) nr. 6/2002 om EF-design.


text:
C 149/28 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 27.5.2000
 Spørgsmål 2 berettiget i henhold til traktatens artikel 30, for så vidt som
 de forbyder markedsføring af brød med et saltindhold
 Har det nogen betydning for besvarelsen af spørgsmål 1, om udtrykt i natriumchlorid, der overstiger 2 % af tørstofind-
 ansættelsen sker i en meget stor virksomhed, og om denne holdet?
 hyppigt anvender vikaransættelser?
 2. Er artikel 1, stk. 3, og artikel 8 i kongelig anordning af
 2. september 1985 om brød og andet bagværk og arti-
 (1) EFT L 39 af 14.2.1976, s. 40. kel 14 i lov af 24. januar 1977 om beskyttelse af forbruger-
 (2) EFT L 348 af 28.11.1992, s. 1.
 nes sundhed for så vidt angår levnedsmidler og andre
 produkter i overensstemmelse med artikel 28 i traktaten
 om Den Europæiske Union, og kan bestemmelserne være
 berettiget i henhold til traktatens artikel 30?
 3. Er artikel 4, stk. 2, og artikel 5 i kongelig anordning af
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved afgørel- 17. april 1980 om reklame for levnedsmidler og artikel 14
 se truffet den 28. marts 2000 af Tribunal de première i lov af 24. januar 1977 om beskyttelse af forbrugernes
 instance de Bruxelles (55. Afdeling) i sagen Christina sundhed for så vidt angår levnedsmidler og andre produk-
 Bellamy mod Procureur du Roi — civilretlig ansvarlig: SA ter i overensstemmelse med artikel 28 i traktaten om Den
 English Shop Wholesale Europæiske Union, og kan bestemmelserne være berettiget
 i henhold til traktatens artikel 30?
 (Sag C-123/00)
 (2000/C 149/52)
 Ved afgørelse truffet den 28. marts 2000, indgået til Domstol-
 ens Justitskontor den 31. marts 2000, har Tribunal de première
 instance de Bruxelles (55. Afdeling) i sagen Christina Bellamy Slettelse af sag C-20/99 (1)
 mod Procureur du Roi — civilretlig ansvarlig: SA English Shop
 Wholesale — forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol (2000/C 149/53)
 en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 Ved kendelse af 25. januar 2000 har præsidenten for De
 1. Er artikel 1, stk. 3, og artikel 8 i kongelig anordning af Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-20/99,
 2. september 1985 om brød og andet bagværk og arti- Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Republik-
 kel 14 i lov af 24. januar 1977 om beskyttelse af forbruger- ken Østrig, skal slettes af registeret.
 nes sundhed for så vidt angår levnedsmidler og andre
 produkter i overensstemmelse med artikel 28 i traktaten
 om Den Europæiske Union, og kan bestemmelserne være (1) EFT C 86 af 27.3.1999.


text:
2.3.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 63/26
 Sag anlagt den 19. december 2012 — ZZ mod Kommissionen
 (Sag F-155/12)
 2013/C 63/51
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: ZZ (ved advokaterne S. Rodrigues og A. Tymen)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Søgsmålets genstand og beskrivelse af tvisten
 Annullation af afgørelsen om ikke at opføre sagsøgeren på reservelisten for udvælgelsesprøve EPSO/AD/125/11
 Sagsøgerens påstande
 —
 Annullation af EPSO’s afgørelse af 19. september 2012.
 —
 Om fornødent annullation af EPSO’s afgørelse af 28. juni 2012.
 —
 Subsidiært: erstatning for det lidte tab.
 —
 Under alle omstændigheder tilpligtes Europa-Kommissionen at betale sagens omkostninger.


text:
16.4.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 120/11
 Rettens dom af 8. marts 2011 — World Wide Tobacco España mod Kommissionen
 (Sag T-37/05) (1)
 (Konkurrence - aftaler - det spanske marked for køb og første forarbejdning af råtobak - beslutning, der fastslår en overtrædelse af artikel 81 EF - fastsættelse af priser og opdeling af markedet - bøder - afskrækkende virkning - ligebehandling - formildende omstændigheder - maksimalgrænse på 10 % af omsætningen - samarbejde)
 2011/C 120/27
 Processprog: spansk
 Parter
 Sagsøger: World Wide Tobacco España, SA (Madrid, Spanien) (først ved advokaterne M. Odriozola Alén, M. Marañon Hermoso og A. Emch, derefter ved advokaterne M. Odriozola Alén, M. Barrantes Diaz og A. João Vide)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved F. Castillo de la Torre og É. Gippini Fournier, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Påstand om nedsættelse af den bøde, der er pålagt sagsøger ved Kommissionens beslutning K(2004) 4030 endelig af 20. oktober 2004 om en procedure i henhold til artikel 81, stk. 1, [EF] (sag COMP/C.38.238/B.2 — Råtobak — Spanien).
 Konklusion
 1)
 Den bøde, der er pålagt World Wide Tobacco España, SA ved artikel 3 i Kommissionens beslutning K(2004) 4030 endelig af 20. oktober 2004 om en procedure i henhold til artikel 81, stk. 1, [EF] (sag COMP/C.38.238/B.2 — Råtobak — Spanien), fastsættes til 1 579 500 EUR.
 2)
 I øvrigt frifindes Kommissionen.
 3)
 World Wide Tobacco España bærer tre fjerdedele af sine egne omkostninger og betaler tre fjerdedele af Europa-Kommissionens omkostninger, idet Kommissionen bærer en fjerdedel af sine egne omkostninger og betaler en fjerdedel af World Wide Tobacco Españas omkostninger.
 (1) EUT C 82 af 2.4.2005.


text:
7.4.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 102/5
 Domstolens kendelse (Tiende Afdeling) af 21. november 2013 — Kuwait Petroleum Corp., Kuwait Petroleum International Ltd og Kuwait Petroleum (Nederland) BV mod Europa-Kommissionen
 (Sag C-581/12 P) (1)
 ((Appel - karteller - det nederlandske marked for vejanlægsbitumen - fastsættelse af bruttoprisen for vejanlægsbitumen - fastsættelse af en rabat til vejanlægsfirmaer - samarbejdsmeddelelsen af 2002 - punkt 23, litra b), sidste afsnit - delvis bødefritagelse - bevismateriale vedrørende forhold, som Kommissionen ikke tidligere har haft kendskab til - appel, der åbenbart skal afvises eller er åbenbart ugrundet))
 2014/C 102/06
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellanter: Kuwait Petroleum Corp., Kuwait Petroleum International Ltd og Kuwait Petroleum (Nederland) BV (ved solicitor D. Hull og rechtsanwalt G. Berrisch)
 Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved F. Ronkes Agerbeek og P. Van Nuffel, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Appel af dom afsagt af Retten (Sjette Afdeling) den 27. september 2012 i sag T-370/06, Kuwait Petroleum m.fl. mod Europa-Kommissionen, hvorved Retten frifandt Europa-Kommissionen for en påstand om delvis annullation af Kommissionens beslutning K(2006) 4090 endelig af 13. september 2006 om en procedure i henhold til artikel 81 EF (sag COMP/F/38 456 — Bitumen — Nederlandene) vedrørende aftaler om fastsættelse af bruttoprisen på vejanlægsbitumen i Nederlandene og om fastsættelse af en ensartet minimumsrabat for de vejanlægsfirmaer, der deltog i kartellet, og en mindre maksimumsrabat for andre vejanlægsfirmaer — nedsættelse af den bøde, som appellanterne er blevet pålagt.
 Konklusion.
 1)
 Appellen forkastes delvis og afvises delvis.
 2)
 Kuwait Petroleum Corp., Kuwait Petroleum International Ltd og Kuwait Petroleum (Nederland) BV betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 55 af 23.2.2013.


text:
9.9.2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 259/19
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS advokaterne J.-N. Louis, F. Parmentier og V. Peere, Bruxelles,
 og med valgt adresse i Luxembourg hos Société de gestion
 den 14. juli 2000 fiduciaire SARL, 2-4, rue Beck, mod Det Europæiske Center for
 Udvikling af Erhvervsuddannelse (Cedefop) (befuldmægtiget:
 i sag T-82/99, Michael Cwik mod Kommissionen for De B. Wägenbaur), angående en påstand om annullation af den
 Europæiske Fællesskaber (1) afgørelse, som den 3. juni 1998 blev truffet af Det Europæiske
 Center for Udvikling af Erhvervsuddannelse om ikke at imøde-
 komme sagsøgerens ansøgninger til stillingerne som ansvarlig
 (Tjenestemænd — tilladelse til offentliggørelse — tjeneste-
 for den generelle infrastruktur (forvaltning), normeret i lønklas-
 mandsvedtægtens artikel 17, stk. 2 — Fællesskabets interes-
 se A 7/A 5, og som forvaltningschef normeret i lønklasse
 ser — åbenbart fejlskøn)
 A 5/A 4 samt om ikke at forny sagsøgerens kontrakt som
 midlertidig ansat efter den 30. juni 1998, har Retten (Femte
 (2000/C 259/31) Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, R. Garcı́a-Valde-
 casas, samt dommerne P. Lindh og J.D. Cooke; justitssekretær:
 (Processprog: fransk) J. Palacio González, den 13. juli 2000 afsagt dom, hvis konklu-
 sion lyder således:
 I sag T-82/99, Michael Cwik, tjenestemand ved Kommissionen
 for De Europæiske Fællesskaber, bosat i Tervuren (Belgien), 1) Sagen afvises, for så vidt som den tager sigte på afgørelsen om
 ved advokat N. Lhoëst, Bruxelles, og med valgt adresse i ikke at forny sagsøgerens kontrakt efter den 30. juni 1998.
 Luxembourg hos Fiduciaire Becker & Cahen, 3, rue des
 Foyers, mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber 2) Den anfægtede afgørelse annulleres, for så vidt som sagsøgerens
 (befuldmægtiget: J. Currall), angående en påstand om annulla- ansøgning om stillingen som forvaltningschef ikke imøde-
 tion af Kommissionens afgørelse af 10. juli 1998 om afslag på kommes.
 sagsøgerens anmodning om tilladelse til offentliggørelse af
 teksten til det foredrag, sagsøgeren holdt den 30. oktober 3) I øvrigt frifindes sagsøgte.
 1997, har Retten (Fjerde Afdeling), sammensat af afdelingsfor-
 manden, V. Tiili, og dommerne R.M. Moura Ramos og P. Men- 4) Cedefop bærer sine egne omkostninger og betaler halvdelen af
 gozzi; justitssekretær: fuldmægtig G. Herzig, den 14. juli 2000 sagsøgerens omkostninger. Sagsøgeren bærer halvdelen af sine
 afsagt dom, hvis konklusion lyder således: egne omkostninger.
 1) Kommissionens afgørelse af 10. juli 1998 om afslag på
 sagsøgerens anmodning om tilladelse til offentliggørelse af (1) EFT C 174 af 19.6.1999.
 teksten til det foredrag, sagsøgeren holdt den 30. oktober 1997,
 annulleres.
 2) Kommissionen bærer alle sagens omkostninger.
 (1) EFT C 174 af 19.6.1999.
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 den 11. juli 2000
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 i sag T-134/99, Anna Skrzypek mod Kommissionen for
 den 13. juli 2000 De Europæiske Fællesskaber (1)
 i sag T-87/99, Michel Hendrickx mod Det Europæiske
 Center for Udvikling af Erhvervsuddannelse (Cedefop) (1) (Tjenestemænd — familietillæg — børnepension — tilde-
 lingsbetingelser — børnenes faktiske forsørgelse)
 (Tjenestemænd — ingen fornyelse af kontrakten — ansøg-
 ning til to stillinger ikke imødekommet — antagelse til (2000/C 259/33)
 realitetsbehandling — kompetence — stillingsmeddelelsens
 lovlighed