text:
C-129/03) nen for De Europæiske Fællesskaber ved Niels Bertil Rasmussen
 og Luigi Cimaglia, som befuldmægtigede.
 (2003/C 146/35)
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 Ved kendelse afsagt den 14. januar 2003, indgået til Domsto- — Det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine
 lens Justitskontor den 24. marts 2003, har Consiglio di Stato i forpligtelser i henhold til artikel 91 i Rådets forordning
 sagerne AEM SpA (sag C-128/03) og AEM Torino SpA (sag (EF) nr. 40/94 af 20. december 1993 om EF-varemær-
 C-129/03) mod Autorità per l’energia elettrica e per il gas, ker ( 1), da den ikke har udpeget varemærkedomstole i
 Ministero delle attività produttive, Ministero dell’economia e første og anden instans eller i hvert fald ikke inden for
 delle finanze, tilvarslet: E.N.E.L. Produzione SpA, forelagt De den fastsatte frist har tilsendt Kommissionen en liste over
 Europæiske Fællesskabers Domstol anmodninger om præjudi- disse domstole med angivelse af deres betegnelse og
 ciel afgørelse af følgende spørgsmål: stedlige kompetence.
 ---pagebreak--- C 146/22 DA Den Europæiske Unions Tidende 21.6.2003
 — Den Italienske Republik tilpligtes at betale sagens omkost- Winston-Salem, North Carolina (De Forenede Stater), RJR
 ninger. Acquisition Corp., Wilmington, Delaware (De Forenede Stater),
 R.J. Reynolds Tobacco Company, Winston-Salem, North Caro-
 lina (De Forenede Stater), R.J. Reynolds Tobacco International,
 Inc., Winston-Salem, North Carolina (De Forenede Stater) og
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter Japan Tobacco, Inc., Tokyo (Japan), ved lawyer O.W. Brouwer
 og solicitor P. Lomas til prøvelse af dom afsagt den 15. januar
 2003 af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans
 Ifølge artikel 249, stk. 2, i traktaten om oprettelse af Det (Anden Udvidede Afdeling) i de forenede sager T-377/00 (1),
 Europæiske Fællesskab er forordninger bindende i alle enkelt- T-379/00 (2), T-380/00 (2), T-260/01 (3) og T-272/01 (4), Philip
 heder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat. Morris International, Inc., R.J. Reynolds Tobacco Holdings,
 Inc., RJR Acquisition Corp., R.J. Reynolds Tobacco Company,
 R.J. Reynolds Tobacco International, Inc. og Japan Tobacco,
 Hvad angår den foreliggende sag pålægger artikel 91 i forord- Inc., mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber,
 ning (EF) nr. 40/94 medlemsstaterne en forpligtelse til at støttet af Europa-Parlamentet, Kongeriget Spanien, Den Fran-
 udpege de nationale retter i første og anden instans, som ifølge ske Republik, Den Italienske Republik, Den Portugisiske Repu-
 deres egen retsorden er kompetent i retssager om krænkelse af blik, Republikken Finland, Forbundsrepublikken Tyskland,
 EF-varemærker og om disses gyldighed samt at tilsende Den Hellenske Republik og Kongeriget Nederlandene.
 Kommissionen en liste over de af dem udpegede EF-varemær-
 kedomstole med angivelse for hver af disses vedkommende af
 deres betegnelse og stedlige kompetence. Den sidste frist for
 opfyldelsen af disse forpligtelser var den 15. marts 1997.
 Appellanterne har nedlagt følgende påstande:
 Kommissionen må konstatere, at Den Italienske Republik
 endnu ikke har truffet foranstaltninger til at meddele den de
 nævnte oplysninger og endnu ikke har udpeget nogen af EF- — dom, afsagt den 15. januar 2003 af Retten i Først Instans,
 varemærkedomstolene, hvorved den ligeledes har tilsidesat hvorved den:
 sine forpligtelser efter forordningens artikel 91, stk. 1.
 ( 1) EFT L 11 af 14.1.1994, s.


text:
1. i) afviste sagerne;
 ii) pålagde sagsøgerne at bære deres egne omkostninger
 og in solidum at betale Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskabers omkostninger; og
 Appel iværksat den 25. marts 2003 af R.J. Reynolds
 Tobacco Holdings, Inc., RJR Acquisition Corp., R.J. Rey- iii) pålagde intervenienterne at bære deres egne omkost-
 nolds Tobacco Company, R.J. Reynolds Tobacco Interna- ninger; ophæves,
 tional, Inc., og Japan Tobacco, Inc., til prøvelse af dom
 afsagt den 15. januar 2003 af De Europæiske Fællesskabers
 Ret i Første Instans (Anden Udvidede Afdeling) i de
 — det fastslås, at deres annullationssøgsmål kan antages
 forenede sager T-377/00, T-379/00, T-380/00, T-260/01 og til realitetsbehandling som følge af, at de anfægtede
 T-272/01, Philip Morris International, Inc., R.J. Reynolds
 beslutninger var åbenbart ulovlige, og der træffes endelig
 Tobacco Holdings, Inc., RJR Acquisition Corp., R.J. Re-
 afgørelse i denne henseende; eller
 ynolds Tobacco Company, R.J. Reynolds Tobacco Interna-
 tional, Inc., og Japan Tobacco, Inc., mod Kommissionen
 for De Europæiske Fællesskaber, støttet af Europa-Parla-
 mentet, Kongeriget Spanien, Den Franske Republik, Den — det fastslås, at deres annullationssøgsmål kan antages til
 Italienske Republik, Den Portugisiske Republik, Republik- realitetsbehandling og sagen hjemvises til Retten i Første
 ken Finland, Forbundsrepublikken Tyskland, Den Hellen- Instans med henblik på prøvelse af realiteten, eller
 ske Republik og Kongeriget Nederlandene
 (Sag C-131/03 P) — sagen hjemvises til Retten i Første Instans med henblik på
 prøvelse og afgørelse af formalitetsspørgsmålet samt
 realitetsspørgsmålet,
 (2003/C 146/37)
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger i
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 25. marts medfør af artikel 69, stk. 2, i Domstolens procesregle-
 2003 iværksat appel af R.J. Reynolds Tobacco Holdings, Inc., ment.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
23.6.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 184/11
 Rettens dom af 8. maj 2012 — Panzeri mod KHIM — Royal Trophy (Royal Veste e premia lo sport)
 (Sag T-348/10) (1)
 (EF-varemærker - indsigelsesprocedure - ansøgning om EF-figurmærket Royal Veste e premia lo sport - de ældre EF- og internationale ordmærker veste lo sport - det ældre ikke-registrerede figurmærke panzeri veste lo sport - relative registreringshindringer - artikel 8, stk. 1, litra b), og stk. 4, i forordning (EF) nr. 207/2009)
 2012/C 184/18
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: Luigi Panzeri (Monguzzo, Italien) (ved advokat C. Galli)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (ved P. Bullock, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret: Royal Trophy Srl (Cava de Tirreni, Italien)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 20. maj 2010 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 988/2009-1) vedrørende en indsigelsessag mellem Luigi Panzeri og Royal Trophy Srl.
 Konklusion
 1)
 Afgørelsen truffet den 20. maj 2010 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 988/2009-1) annulleres.
 2)
 Hver part bærer sine egne omkostninger.
 (1) EUT C 288 af 23.10.2010.


text:
10.1.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 6/41
 Sag anlagt den 14. november 2008 — Earle Beauty mod KHIM (SUPERSKIN)
 (Sag T-486/08)
 (2009/C 6/80)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Liz Earle Beauty Co. Ltd (tidligere Liz Earle Cosmetics Ltd.) (Ryde, Det Forenede Kongerige) (ved solicitor M. Cover)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 15. september 2008 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1656/2007-4) annulleres, og det fastslås, at den omhandlede EF-varemærkeansøgning nr. 5 967 856 kan fremmes til offentliggørelse og antages til registrering.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Det EF-varemærke, der søges registreret: Ordmærket »SUPERSKIN« for varer og tjenesteydelser i klasse 3, 5 og 44 — ansøgning nr. 5 967 856
 Undersøgerens afgørelse: Afslag på ansøgningen
 Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen
 Søgsmålsgrunde: Artikel 7, stk. 1, litra c), i Rådets forordning (EF) nr. 40/94 er tilsidesat, idet appelkammeret fejlagtigt fastslog, at det omhandlede varemærke er beskrivende for egenskaber ved de varer og tjenesteydelser, for hvilke der er indgivet ansøgning om registrering.


text:
2 . 9 . 95 I DA | De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr . C 229/ 19
 KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS Sag anlagt den 8 . maj 1995 af Giuseppe Mancini mod
 den 29. juni 1995 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 i sag T-l 83/94, Cantina cooperativa fra produttori viti ( Sag T-l 13/95 )
 vinicoli di Torre di Mosto m.fl. mod Kommissionen for 95/C 229/45 )
 De Europæiske Fællesskaber ( J )
 (Landbrug — den fælles markedsordning for vin — ordning (Processprog: italiensk)
 om obligatorisk destillation — formaliteten — sagsøger
 individuelt berørt af en forordning)
 ( 95/C 229/44 ) Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 8 . maj 1995 anlagt sag mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber af Giuseppe Mancini, tjeneste
 (Processprog: italiensk) mand ved det fælles forskningscenter i Ispra, Varese
 ( Italien ), ved advokat Giuseppe Marchesini, advokat med
 I sag T-l 83/94 , Cantina cooperativa fra produttori vitivi møderet for Den Italienske Republiks Corte di Cassazione,
 nicoli di Torre di Mosto, Cantina cooperativa fra produttori og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat Ernest
 Arendt.
 vitivinicoli di Quarto d'Altino, Gruppo Pro . Ri . Ve . impresa
 cooperativa produttori riuniti Veneti Srl, Consorzio cantine
 sociali della provincia di Verona Srl, Consorzio cantine Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande :
 sociali del Vicentino Srl, Cantine sociali mandamentali di
 Dolo, Cantina cooperativa produttori di Valdobbiadene,
 — Det fastslås, at fjernelsen af ingeniør Mancini fra
 Cantina sociale cooperativa di Campo di Pietra, Cantina
 stillingen som CEO Project Manager er ulovlig.
 sociale cooperativa Ponte di Piave, Cantina sociale di
 Ormelle SpA, Cantina sociale Cona e Cavarzere Srl, Cantina
 sociale cooperativa di Gaiarine, Cantina sociale cooperativa — Den faktisk trufne afgørelse annulleres, og Kommissio
 Basso Piave a RL, Cantina sociale di Conegliano Se a RL, nen tilpligtes at genindsætte sagsøgeren i hans tidligere
 Consorzio tra le cantine sociali del Padovano — Patavini , stilling.
 Cantina prà Maggiore Srl, Cantina sociale di Premaore di
 Camponogara — Cooperativa , Cantina sociale di Noale — — Der tilkendes sagsøgeren en erstatning for tort på
 Cooperativa, Consorzio » La Marca « cantine sociali della 10 000 ECU, der svarer til det krav, der blev rejst over
 provincia di Treviso, Cooperativa agricola La Salute — for Kommissionen i sagens administrative fase.
 Ponte di Piave, Cantina sociale cooperativa di Caposile Srl,
 Consorzio agrario interprovinciale TV.BL, Aldo Zanella, — Sagsøgte tilpligtes at betale sagens omkostninger .
 Sergio Miotto, Giovanni Paladin, Francesco Busolin, Luigi
 Bonotto, Lamberto Belussi, Giuseppe Busolin, Leonato
 Nardin, Vittorio Meneghello, Alfio Paladin, Galileo Zani Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 notto, Giorgio Cecchetto, Antonio Facchin, Silvio Facchin,
 Enzo Lorenzon, Carillo Rinaldin, Dino Lorenzon, Primo Fra 1992 overtog sagsøgeren igen hvervet som » Project
 Toffoli , Renzo Bergamo, Luigi Carraro og Tiziano de Manager « ved CEO-projektet (» Center for Earth Observa
 Stefani ved advokat Ivone Cacciavillani, Venedig ( Italien ), tion «) under ledelse af direktøren for ISEI (» Institute for
 og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat Alain Systems Engineering


text:
and Informatics «) ved det fælles
 Lorang, 51 , rue Albert l er, mod Kommissionen for De forskningscenter. Den 21 . marts meddelte direktøren for
 Europæiske Fællesskaber ( befuldmægtigede : Eugenio de ISEI mundtligt sagsøgeren den afgørelse, hvorved han blev
 March og Alberto Dal Ferro ), støttet af Rådet for Den frataget hvervet af ikke nærmere præciserede grunde
 Europæiske Union ( befuldmægtigede : Arthur Brautigam og vedrørende politisk ufølsomhed . Sagsøgeren fremsatte hur
 Diego Canga Fano ), angående en påstand om annullation af tigt ved begæring af 24 . marts 1994 i henhold til tjeneste
 flere fællesskabsretlige bestemmelser om obligatorisk destil mandsvedtægtens artikel 90, stk. 1 , anmodning om, at
 lation inden for vinsektoren, har Retten (Tredje Udvidede afgørelsen blev bekræftet og meddelt i form af en egentlig
 Afdeling ), sammensat af afdelingsformanden J. Biancarelli, afgørelse med klar angivelse af klagepunkterne over for
 samt dommerne C. P. Briët, C. B. Bellamy, P. Lindh og ham . Denne anmodning forblev ubesvaret, og sagsøgeren
 J. Azizi; justitssekretær: H. Jung, den 29 . juni 1995 afsagt indgav derfor klage i henhold til artikel 90, stk . 2, i
 kendelse, hvis konklusion lyder således : tjenestemandsvedtægten, der også i lang tid forblev ubesva
 ret af administrationen .
 1 . Sagen afvises.
 Den 28 . april 1995 modtog han et svar på klagen. I dette
 anerkender Kommissionen, at afgørelsen om fjernelse fra
 2 . Sagsøgerne betaler sagens omkostninger. stillingen kun blev meddelt mundtligt, og at det som
 begrundelse mod ham var blevet anført — fremdeles
 3 . Rådet betaler sine egne omkostninger. mundtligt — at han var alt for autoritær ved udførelsen af
 sine opgaver .
 (') EFT nr . C 174 af 25 . 6 . 1994 .
 Sagsøgeren har gjort gældende, at hans fjernelse fra hvervet
 som CEO Project Manager er ulovlig og urimelig af følgende
 grunde:
 ---pagebreak--- Nr . C 229/20 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 2 . 9 . 95
 Tilsidesættelse på to måder af tjenestemandsvedtægtens forholdet blev bragt til ophør, og indtil sagsøgeren som
 artikel 25, stk. 2 : I vedtægtens artikel 25 , stk . 2 , er det påstået genindtræder i tjenesten, med tillæg for penge
 bestemt, at enhver afgørelse, der træffes om en bestemt forringelse samt renter, ligesom Europa-Parlamentet
 person, straks skal meddeles den pågældende tjenestemand tilpligtes at betale sagsøgeren godtgørelse og erstatning
 skriftligt, og at afgørelser, der indebærer et klagepunkt, skal ( som sagsøgeren forbeholder sig ret til at fastsætte
 begrundes . Da de faktiske omstændigheder i sagen er nærmere under sagen ) for psykisk, ikkeøkonomisk samt
 ubestridt og anerkendt af Kommissionen selv, foreligger der økonomisk skade, med renter, som fastsættes efter ret og
 en tilsidesættelse af nævnte bestemmelse på to måder: billighed .
 afgørelsen er ikke truffet som en egentlig skriftligt meddelt
 afgørelse og derfor så meget mindre som en begrundet — Europa-Parlamentet ( ELDR-gruppen ) tilpligtes at betale
 afgørelse . sagens omkostninger.
 Åbenbar urimelighed: Selv om ansættelsesmyndigheden har
 et vidt skøn med hensyn til tildelingen eller tilbagekaldelsen Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 af bestemte hverv,


text:
er der dog ikke tale om en ubegrænset
 skønsfrihed, idet der skal tages hensyn til tjenestens inter Sagsøgeren, tidligere midlertidigt ansat ved ELDR-gruppen,
 esse, og i videst muligt omfang til tjenestemandens interesser har anfægtet Europa-Parlamentets afgørelse om at bringe
 under iagttagelse af de gældende retsregler og -principper. I hans kontrakt, der var indgået på ubestemt tid, til ophør.
 det her til pådømmelse foreliggende tilfælde har sagsøgeren Afgørelsen var truffet på grundlag af den af bestyrelsen for
 modtaget ros og opmuntrende bedømmelser i de år, i hvilke ELDR-gruppen trufne afgørelse, som var begrundet i de
 han har fungeret som CEO Project Manager; på baggrund resultater, gruppen opnåede ved valget i juni 1994 .
 heraf må det siges, at de overordnedes holdning i hvert fald
 er ulogisk . Det må endvidere være på sin plads at erindre om,
 at sagsøgeren ikke har skullet overgå til andre opgaver, men Ifølge den skrivelse, hvorved den anfægtede afgørelse
 simpelt hen blot er i tjeneste uden præcise opgaver. meddeltes sagsøgeren, var hans afskedigelse en følge af, at
 Fjernelsen af sagsøgeren fra hans hverv er, hvordan den end ELDR-gruppen omfattede færre medlemmer efter valget.
 anskues, en åbenbart urimelig handling, hvis begrundelse er Da også gruppens interne sammensætning var ændret,
 mangelfuld . måtte gruppens sekretariat sammensættes anderledes » ud
 fra geografiske hensyn «.
 Sagsøgeren har navnlig anført, at den afgørelse, sagen
 vedrører, ikke indeholder nogen begrundelse .
 Sagsøgeren har endvidere anført, at man ved afskedigelsen
 ikke har overholdt den interne procedure med forudgående
 Sag anlagt den 20. maj 1995 af Giampaolo Cordiale mod mægling, jf. artikel 11 i det interne regulativ, vedtaget af
 Europa-Parlamentet Europa-Parlamentets Præsidium, der finder anvendelse på
 procedurer med henblik på at bringe kontrakten for en
 ( Sag T-123/95 ) midlertidigt ansat til ophør . Efter nævnte procedure var
 ( 95/C 229/46 ) Parlamentet forpligtet til at give personaleudvalget medde
 lelse om den forestående afskedigelse af sagsøgeren, således
 at udvalget kunne høre sagsøgeren og rette henvendelse til
 (Processprog: italiensk) ansættelsesmyndigheden .
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der Endelig har sagsøgeren anført, at den anfægtede afgørelse er
 den 20 . maj 1995 anlagt sag mod Europa-Parlamentet af behæftet med en åbenbar vildfarelse og magtfordrejning,
 Giampaolo Cordiale, tidligere midlertidigt ansat ved Eu idet den geografiske begrundelse ikke kan tillægges nogen
 ropa-Parlamentet, med bopæl i Messina ( Italien ), ved vægt. Sagsøgeren har nærmere understreget, at selv om det
 advokaterne Jean-Noél Louis , Bruxelles, og Alberto Panuc er korrekt, at ELDR-gruppen har et medlem mindre end
 cio, Reggio Calabria , og med valgt adresse i Luxembourg forud for valget i 1994, er forholdet dog også det, at antallet
 hos SARL Fiduciaire Myson , 1 , rue Glesener . af italienske medlemmer er steget fra tre til syv . Efter valget
 er situationen inden for ELDR-gruppen således følgende :
 Frankrig, som kun har ét medlem, har fire ansatte, Tysk
 land, som ikke har noget medlem, har to ansatte , mens
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstand : Italien , som har syv medlemmer mod før tre


text:
, får sine ansatte
 nedsat med en tredjedel, nemlig fra tre til to .
 — Det fastslås, at opsigelsen af den kontrakt på ubestemt
 tid, der var indgået mellem sagsøgeren og Europa
 De må således fastslås , at der ikke er tilvejebragt en fornyet
 Parlamentet ( ELDR-gruppen ), er retsstridig; annullation
 ligevægt, men at der tværtimod er skabt en uligevægt .
 af opsigelsen, idet Europa-Parlamentet kendes pligtig at
 lade sagsøgeren genindtræde i tjenesten; Europa-Parla
 mentet ( ELDR-gruppen ) tilpligtes at betale sagsøgeren
 løn og godtgørelser fra det tidspunkt, hvor ansættelses


text:
5.2.2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 34/9
 adresse i Luxembourg hos advokat G. Harles, 8-10, rue Mathias 1) Appellen afvises.
 Hardt, angående en påstand om ophævelse af kendelse afsagt
 af Retten i Første Instans (Anden Afdeling) den 15. september 2) N betaler sagens omkostninger.
 1998 i sag T-136/95, Infrisa mod Kommissionen, Sml. II,
 s. 3301 — den anden part i appelsagen: Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber (befuldmægtiget: J. Guerra Fernán- (1) EFT C 71 af 13.3.1999.
 dez), har Domstolen (Første Afdeling), sammensat af afdelings-
 formanden, L. Sevón (refererende dommer), og dommerne
 P. Jann og M. Wathelet; generaladvokat F.G. Jacobs; justitssekre-
 tær: R. Grass, den 14. oktober 1999 afsagt kendelse, hvis
 konklusion Iyder således:
 1) Appellen afvises.
 Sag anlagt den 13. oktober 1999 af Kommissionen for De
 2) Industria del Frio Auxiliar Conservera SA (Infrisa) betaler sagens Europæiske Fællesskaber mod Den Portugisiske Republik
 omkostninger.
 (Sag C-392/99)
 (1) EFT C 20 af 23.1.1999.
 (2000/C 34/17)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 13. ok-
 tober 1999 anlagt sag mod Den Portugisiske Republik af
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved Lena
 Ström og Ant6nio Caeiros, som befuldmægtigede, og med
 DOMSTOLENS KENDELSE valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz,
 Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagnercentret, Kirchberg.
 (Tredje Afdeling)
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 af 19. oktober 1999
 a) Det fastslås, at Den Portugisiske Republik
 i sag C-21/99 P, N mod Kommissionen for De Europæiske
 Fællesskaber (1) — ikke har truffet foranstaltninger, således at den kompe-
 tente myndighed, inden den giver tilladelse til virksom-
 heder, der regenererer olieaffald eller anvender olieaf-
 (»Appel — forhenværende tjenestemænd — bedømmelse — fald som brændsel, sikrer sig, at der er truffet passende
 retlig interesse i søgsmålet — afvisning«) foranstaltninger for at beskytte sundhed i forbindelse
 med anvendelse af olieaffald som brændsel, og at der
 (2000/C 34/16) anvendes den bedste til rådighed stående teknologi,
 forudsat at dette ikke medfører alt for store omkostnin-
 ger i forbindelse med regenerering af olieaffald og
 (Processprog: fransk) anvendelse af olieaffald som brændsel
 — ikke har udstedt bestemmelser om, at affald efter
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig- forbrænding af olieaffald skal bortskaffes i overens-
 gjort i Samling af Afgørelser) stemmelse med artikel 9 i direktiv 78/319/EØF (1) og,
 med virkning fra den 27. juni 1995, i overensstemmel-
 I sag C-21/99 P, N, forhenværende tjenestemand ved Kommis- se med artikel 9 i direktiv 75/442/EØF (2), der, som
 sionen for De Europæiske Fællesskaber, Bruxelles (Belgien), ved ændret ved direktiv 91/156/EØF (3), i medfør af direktiv
 advokat G. Sakellaropoulos, Athen, og med valgt adresse i 91/689/EØF (4) har erstattet artikel 9 i direktiv
 Luxembourg på advokat A. May’s kontor, 31, Grand-Rue, 78/319/EØF
 angående appel af kendelse afsagt den 30. november 1998 af
 De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans i sag T-97/94, — hverken foretager en regelmæssig kontrol af de virk-
 N mod Kommissionen, hvori der er nedlagt påstand dels om, somheder, der regenererer olieaffald, eller som anven-
 at kendelsen ophæves, dels om, at der gives sagsøgeren der olieaffald som brændsel, eller


text:
følger udviklingen i
 medhold i hans påstande for første instans — den anden part teknologien og/eller miljøsituationen med henblik på
 i appelsagen er Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber om nødvendigt at revidere en tilladelse, der er meddelt
 (befuldmægtigede: G. Valsesia og F. Duvieusart-Clotuche), som en virksomhed
 har påstået appellen afvist, henholdsvis forkastet — har
 Domstolen (Tredje Afdeling), sammensat af afdelingsforman- — ikke har meddelt Kommissionen oplysninger om sin
 den J.C. Moitinho de Almeida, og dommerne C. Gulmann tekniske viden og sine erfaringer og resultater fra
 (refererende dommer) og J.-P. Puissochet; generaladvokat: anvendelsen af de bestemmelser, der er truffet i medfør
 F.G. Jacobs; justitssekretær: R. Grass, den 19. oktober 1999 af direktiv 75/439/EØF (5), som ændret ved direktiv
 afsagt kendelse, hvis konklusion lyder således: 87/101/EØF (6)


text:
C 204/28 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 17.7.1999
 bero på den sociale beskyttelse af de udstationerede Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 arbejdstagere, men også på beskyttelsen af den nationale se afsagt den 27. april 1999 af Korkein oikeus i sagen Oy
 byggesektor og nedsættelsen af arbejdsløsheden i landet Liikenne Ab mod Pekka Liskojärvi og Pentti Juntunen
 for at undgå sociale spændinger.
 2. Udgør det en uberettiget indskrænkning i princippet (Sag C-172/99)
 om den frie udveksling af tjenesteydelser i henhold til
 EF-traktaten, når en indenlandsk arbejdstager ved indgåel- (1999/C 204/52)
 sen af en firmaoverenskomst (som har forrang) kan omgå
 de bestemmelser om mindsteløn, som er fastsat i en
 overenskomst, der er erklæret at være generelt bindende, Ved kendelse afsagt den 27. april 1999, indgået til Domstolens
 mens dette ikke er muligt, i det mindste ikke i praksis, for Justitskontor den 7. maj 1999, har Korkein oikeus, i sagen Oy
 en udenlandsk arbejdsgiver fra et andet EF-land, der Liikenne Ab mod Pekka Liskojärvi og Pentti Juntunen, forelagt
 påtænker at udstationere arbejdstagere i Forbundsrepublik- De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om
 ken Tyskland? præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 Skal en situation, hvori bejeningen af busruter overgår fra et
 busselskab til et andet i henhold til en udbudsprocedure i
 medfør af direktiv 92/50/EØF (1) om indgåelse af offentlige
 tjenesteydelsesaftaler, anses for at udgøre en overførsel af en
 virksomhed i den betydning, hvori udtrykket er anvendt i
 Sag anlagt den 4. maj 1999 af Kommissionen for De artikel 1, stk. 1, i direktiv 77/187/EØF (2)?
 Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Spanien
 (Sag C-168/99) (1) Rådets direktiv 92/50/EØF af 18.6.1992 om samordning af
 fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige tjenesteydelsesafta-
 ler (EFT L 209 af 24.7.1992, s. 1).
 (1999/C 204/51) (2) Rådets direktiv 77/187/EØF af 14.2.1977 om tilnærmelse af
 medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af arbejdstagernes
 rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomheder, bedrifter
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 4. maj eller dele af bedrifter (EFT L 61 af 5.3.1977, s. 26).
 1999 anlagt sag mod Kongeriget Spanien af Kommissionen
 for De Europæiske Fællesskaber ved Juan Guerra Fernández,
 Kommissionens Juridiske Tjeneste, og med valgt adresse i
 Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Kommissionens
 Juridiske Tjeneste, Wagnercentret.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 1. Det fastslås, at Kongeriget Spanien har tilsidesat sine
 forpligtelser efter Rådets direktiv 96/43/EF (1) af 26. juni Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 1996 om ændring og kodifikation af direktiv 85/73/EØF se afsagt den 14. april 1999 af High Court of Justice
 med henblik på finansiering af veterinærundersøgelse og (England & Wales), Queen’s Bench Division (Crown
 -kontrol af levende dyr og visse animalske produkter og Office) i sagen The Queen mod Secretary of State for
 om ændring af direktiv 90/675/EØF og 91/496/EØF, da Trade and Industry, ex parte: Broadcasting, Entertain-
 det ikke har vedtaget eller sat de love og administrative ment, Cinematographic and Theatre Union (BECTU)
 bestemmelser i kraft, som var nødvendige for at efterkom-
 me direktivet og heller ikke har givet meddelelse herom. (Sag C-173/99)
 2. Kongeriget Spanien tilpligtes


text:
at betale sagens omkost-
 ninger. (1999/C 204/53)
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter Ved kendelse afsagt den 14. april 1999, indgået til Domstolens
 Justitskontor den 10. maj 1999, har High Court of Justice
 (England & Wales), Queen’s Bench Division (Crown Office) i
 Da EF-traktatens artikel 249, stk. 3, og artikel 10, stk. 1, er sagen The Queen mod Secretary of State for Trade and
 bindende, er medlemsstaterne forpligtet til inden udløbet af den Industry, ex parte: Broadcasting, Entertainment, Cinemato-
 herfor fastsatte frist at træffe de nødvendige foranstaltninger til graphic and Theatre Union (BECTU) forelagt De Europæiske
 gennemførelse af de direktiver, som er rettet til dem. Den i Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse
 direktivets artikel 4 fastsatte frist udløb allerede den 1. juli af følgende spørgsmål:
 1997, uden at Spanien havde vedtaget og sat de nødvendige
 foranstaltninger i kraft. 1. Skal udtrykket »i overensstemmelse med de kriterier for
 opnåelse og tildeling heraf, som er fastsat i national
 (1) EFT L 162, s. 1. lovgivning og/eller praksis« i artikel 7 i Rådets direktiv
 93/104/EF af 23. november 1993 om visse aspekter i
 forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden (EFT 1993
 L 307, s. 18, »arbejdstidsdirektivet«) fortolkes således, at
 ---pagebreak--- 17.7.1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 204/29
 det giver en medlemsstat ret til at vedtage nationale Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom
 bestemmelser, hvorefter afsagt den 11. maj 1999 af Tribunal administratif de
 Nantes (Første Afdeling), i sagen Selskabet Ampafrance
 mod direktøren for skattemyndighederne i Maine-et-Loire
 a) en arbejdstager først begynder at optjene ret til den i
 artikel 7 omhandlede årlige betalte ferie (eller opnå
 andre fordele, som følger deraf), når han som en (Sag C-177/99)
 karenstid har fuldført en beskæftigelsesperiode hos
 samme arbejdsgiver, men
 (1999/C 204/55)
 b) beskæftigelsen i karenstiden, når først denne er fuldført,
 tages i betragtning ved beregningen af arbejdstagerens Ved dom afsagt den 11. maj 1999, indgået til Domstolens
 ret til ferie? Justitskontor den 17. maj 1999, har Tribunal administratif de
 Nantes (Første Afdeling), i sagen Selskabet Ampafrance mod
 direktøren for skattemyndighederne i Maine-et-Loire forelagt
 2. Hvis det første spørgsmål besvares bekræftende, hvilke De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om
 faktorer skal den nationale ret da tage hensyn til ved præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmal:
 afgørelsen af, om en bestemt karenstid i form af en
 beskæftigelsesperiode hos samme arbejdsgiver er lovlig og
 forholdsmæssig? Er det specielt tilladt, at en medlemsstat Er bestemmelserne i Rådets beslutning af 28. juli 1989 (1) om
 tager hensyn til arbejdsgivernes omkostninger ved at bemyndigelsen til Den Franske Republik til at fravige den
 tillægge arbejdstagere, som er beskæftiget i kortere tid end fastfrysning af fravigelser, som indførtes ved Rådets sjette
 karenstiden, de pågældende rettigheder? direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977, og til at lade tredjemænd
 være omfattet af udelukkelserne fra fradragsretten for mervær-
 diafgiften på udgifter til logi, restaurationsbesøg, repræsenta-
 tion og underholdning, forenelige dels med målene med sjette
 direktiv, bl. a. artikel 27, hvorefter »Rådet med enstemmighed
 på forslag af Kommissionen kan give medlemsstaterne tilladel-
 se til at indføre særlige foranstaltninger, der fraviger


text:
bestem-
 melserne i dette direktiv, for at forenkle afgiftsopkrævningen
 eller for at undgå visse former for svig eller unddragelse«, dels
 med princippet om proportionaliteit mellem det forfulgte
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt af Conseil afgiftsformål og de hertil anvendte minder?
 de prud’hommes de Metz (section activités diverses) ved
 afgørelse af 14. april 1999 i sagen Didier Mayeur mod
 APIM Association Promotion de l’Information Messine (1) bemyndigelse til Den Franske Republik til at anvende en foranstelt-
 ning, som fraviger artikel 17, stk. 6, andet afsnit, i sjette momsdi-
 rektiv 77/388/EØF om harmonisering af medlemsstaternes lovgiv-
 (Sag C-175/99) ning om omsætningsafgifter (89/487/EØF) (EFT L 239 af
 16.8.1989, s. 21).
 (1999/C 204/54)
 Ved afgørelse af 14. april 1999, indgået til Domstolens Justis-
 kontor den 11. maj 1999, har Conseil de prud’hommes de
 Metz (section activités diverses) i sagen Didier Mayeur mod
 APIM Association Promotion de l’Information Messine forelagt
 De Europæiske Fæellesskabers Domstol en anmodning om Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål: se afsagt den 29. december 1998 af Bezirksgericht Bregenz
 i tinglysningssagen anlagt af Doris Salzmann, født Greif
 »Finder direktiv 77/187/EØF af 14. februar 1997 om tilnær-
 melse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af ar- (Sag C-178/99)
 bejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virk-
 somheder, bedrifter eller dele af bedrifter anvendelse (1), såfremt
 aktiviteter, der udføres af en privatretlig juridisk person, (1999/C 204/56)
 overføres til en offentligretlig juridisk person ? Er det udelukket
 at bringe direktiv 77/187/EØF af 14. februar 1977 i anvendel- Ved kendelse afsagt den 29. december 1998, indgået til
 se, såfremt der er tale om overførsel til en offentlig forvaltnings- Domstolens Justitskontor den 14. maj 1999, har Bezirksge-
 myndighed?« richt Bregenz, i tinglysningssagen anlagt af Doris Salzmann,
 født Greif, forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en
 anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 (1) EFT L 61 af 5.3.1977, s. 26.
 1. Kan borgerne i en medlemsstat i Den Europæiske Union
 også påberåbe sig den fri bevægelighed for kapital, såfremt
 en kapitaltransaktion ikke indeholder noget transnationalt
 element?


text:
21.3.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 69/12
 Domstolens kendelse (Sjette Afdeling) af 17. oktober 2008 — AGC Flat Glass Europe SA, tidligere Glaverbel SA mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 (Sag C-513/07 P) (1)
 (Appel - EF-varemærker - forordning (EF) nr. 40/94 - artikel 7, stk. 3 - figurmærke, der gengiver en glasoverflades tekstur - afslag på registrering - bevis for fornødent særpræg opnået ved brug - den tilsigtede kundekreds og det område, der skal tages i betragtning)
 (2009/C 69/20)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellant: AGC Flat Glass Europe SA, tidligere Glaverbel SA (ved Rechtsanwalt T. Koerl)
 Den anden part i sagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (ved O. Mondéjar Ortuño, som befuldmægtiget)
 Sagens genstand
 Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Anden Afdeling) den 12. september 2007 i sag T-141/06, Glaverbel mod KHIM, hvorved Retten frifandt Harmoniseringskontoret i et annullationssøgsmål vedrørende afgørelse R-986/2004 — 4 truffet af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (KHIM) den 1. marts 2006, der afviste klagen over undersøgerens afgørelse, der afslog registrering af et figurmærke, der gengiver en glasoverflades tekstur, for visse varer i klasse 19 og 21.
 Konklusion
 1)
 Appellen forkastes.
 2)
 AGC Flat Glass Europe SA betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 51 af 23.2.2008.


text:
16.1.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 11/28
 Sag anlagt den 19. oktober 2009 — Dimosia Epicherisi Ilektrismou A.E. (DEI) mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag T-421/09)
 2010/C 11/55
 Processprog: græsk
 Parter
 Sagsøger: Dimosia Epicherisi Ilektrismou A.E. (DEI) (Athen, Grækenland) (ved avocat P. Anestis)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgerens påstande
 —
 Beslutningen annulleres.
 —
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Den 5. marts 2008 vedtog Kommissionen beslutning K(2008) 824 vedrørende Den Hellenske Republiks tildeling eller opretholdelse af Dimosia Epicheirisi Ilektrismou A.E.’s (herefter »sagsøgeren«) ret til udvinding af brunkul, hvorved den fastslog, at Den Hellenske Republik havde tilsidesat artikel 86, stk. 1, EF, sammenholdt med artikel. 82 EF for så vidt denne har tildelt eller opretholdt sagsøgerens eneret til udvinding af brunkul i Grækenland, hvorved virksomhederne fik forskellige muligheder vedrørende adgang til råstofgrundlaget for produktion af elektricitet, og hvorved sagsøgeren kunne opretholde eller styrke sin dominerende stilling på markedet for engrossalg af elektricitet.
 Sagsøgeren har til anfægtelse af denne beslutning rejst annullationssøgsmål ved Retten i Første Instans registreret som verserende sag T-169/08.
 Med nærværende sag nedlægges der i henhold til artikel 230, stk. 4, EF påstand om annullation af Kommissionens beslutning af 4. august 2009, K(2009) 6244 (herefter »den anfægtede beslutning«) »med henblik på fastsættelse af konkrete korrigerende foranstaltninger af de konkurrencebegrænsende følger af den fastslåede overtrædelse i Kommissionens beslutning af 5. marts 2008, K(2008) 824 vedrørende Den Hellenske Republiks tildeling eller opretholdelse af Dimosia Epicheirisi Ilektrismou A.E. ret til udvinding af brunkul«.
 Med det første annullationsanbringende har sagsøgeren gjort gældende, at Kommissionen har foretaget urigtig retsanvendelse og anlagt et åbenbart urigtigt skøn ved vurderingen af de faktiske omstændigheder, eftersom den for det første har fastlagt de berørte markeder urigtigt, idet den ikke har taget hensyn til, at det udvundne brunkul ved elektricitetsproduktion ligeledes er i konkurrence med andre brændstoffer som naturgas, som kan erstatte brunkul og følgelig er omfattet af det samme marked, og for det andet har foretaget en urigtig vurdering af den geografiske udstrækning af markedet for levering af brunkul i Grækenland til fremstilling af elektricitet, for så vidt som markedet for levering af brunkul omfatter et større område på Balkan.
 Med det andet annullationsanbringende har sagsøgeren gjort gældende, at den anfægtede beslutning er behæftet med urigtig retsanvendelse samt en åbenbar urigtig vurdering af de faktiske forhold for så vidt angår nødvendigheden af at pålægge korrigerende foranstaltninger. Sagsøgeren har for det første gjort gældende, at Kommissionen har handlet urigtigt, idet den ved fastsættelsen af de korrigerende foranstaltninger ikke har taget hensyn til de retlige argumenter og faktiske oplysninger, der er fremlagt under den administrative procedure og annullationssøgsmålet vedrørende beslutningen af marts 2008. Sagsøgeren har for det andet gjort gældende, at Kommissionen uberettiget har afvist nye betydelige forhold, DEI har anført vedrørende en yderligere udvidelse af markedet for engrossalg af elektricitet; herved har den urigtigt henvist til, at der ikke forelå nye væsentlige faktiske forhold. For det tredje er det sagsøgerens opfattelse, at den anfægtede beslutning er støttet


text:
på en urigtig beregning af den brunkulsmængde, der skal tildeles konkurrenter for at korrigere den påståede overtrædelse.
 Med det tredje annullationsanbringende har sagsøgeren gjort gældende, at den anfægtede beslutning ikke overholder begrundelseskravene, men blot kortfattet gengiver nogle af de argumenter, sagsøgeren har anført under den administrative procedure, uden at de dog besvares. Endvidere giver begrundelsen af beslutningen vedrørende den geografiske udstrækning af brunkulsmarkedet ikke beslutningens adressat mulighed for at forstå sagsøgtes endelige konklusioner desangående. Endelig finder sagsøgeren, at beslutningen ikke afklarer, hvorfor det fastslås, at den nødvendige procentdel af udvindingen af de kendte brunkulsforekomster er 40 %, som DEI’s konkurrenter skal have adgang til.
 Endelig har sagsøgeren med det fjerde annullationsanbringende gjort gældende, at den anfægtede beslutning er i strid med princippet om aftalefrihed og proportionalitetsprincippet. For så vidt som beslutningen pålægger private virksomheder, der i fremtiden ved udbud erhverver brugsret over lejerne i Drama, Elassona, Vegora og Vevi, til DEI at sælge udvundet brunkulsmængder, begrænser den automatisk såvel sagsøgerens som private tredjeparters aftalefrihed umådeholdent. I betragtning af den relevante udvikling, som klart viser den gradvise åbning af det græske elektricitetsmarked, udgør DEI’s udelukkelse fra udbudsprocedurer for tildeling af nye rettigheder over brunkul og den uberettigede begrænsning af dens erhvervsvirksomhed unødvendige og uforholdsmæssige foranstaltninger i forhold til den fastslåede overtrædelse.


text:
26.1.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 26/47
 Rettens kendelse af 26. november 2012 — MIP Metro mod KHIM — Real Seguros (real,- QUALITY)
 (Sag T-548/11) (1)
 (EF-varemærker - indsigelsessag - fortabelse af de ældre nationale mærker - ufornødent at træffe afgørelse)
 2013/C 26/93
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co. KG (Düsseldorf, Tyskland) (ved advokaterne J.-C. Plate og R. Kaase)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (ved A. Folliard-Monguiral, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret: Real Seguros, SA (Porto, Portugal)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 17. august 2011 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 114/2011-4) vedrørende en indsigelsessag mellem Real Seguros, SA og MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co. KG
 Konklusion
 1)
 Det er ufornødent at træffe afgørelse i sagen.
 2)
 Hver part bærer deres egne omkostninger ved sagens behandling for Retten.
 (1) EUT C 6 af 7.1.2012.


text:
C 20/2 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende 23.1.1999
 kùdet har en udtalt kùnslig lugt ved overskridelse af M. Wathelet; generaladvokat: P. LeÂger; justitssekretñr:
 grñnsevñrdien på 0,5 lg/g, hvilket medfùrer, at kùdet ekspeditionssekretñr D. Louterman-Hubeau, den 17. no-
 er uegnet til menneskefùde. vember 1998 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 1) Artikel 5, nr. 1, i konventionen af 27. september 1968
 2) Forbundsrepublikken Tyskland betaler sagens omkost-
 om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af rets-
 ninger.
 afgùrelser i borgerlige sager, herunder handelssager,
 som ñndret ved konventionen af 9. oktober 1978 om
 (1) EFT C 158 af 1.6.1996. Kongeriget Danmarks, Irlands og Det Forenede Kon-
 gerige Storbritannien og Nordirlands tiltrñdelse og ved
 konventionen af 25. oktober 1982 om Den Hellenske
 Republiks tiltrñdelse, skal fortolkes således, at den ret,
 der har kompetence i henhold til denne bestemmelse,
 også har kompetence til at trñffe afgùrelse om anven-
 delse af forelùbige, herunder sikrende retsmidler, uden
 at der gñlder andre betingelser for kompetencen hertil.
 DOMSTOLENS DOM
 af 17. november 1998 2) Når parterne gyldigt har bestemt, at en tvist ifùlge en
 kontrakt ikke skal hùre under de almindelige domsto-
 i sag C-391/95, Van Uden Africa Line ved Van Uden les kompetence, men skal afgùres ved voldgift, kan der
 Maritime BV mod Kommanditgesellschaft in Firma ikke trñffes afgùrelse om anvendelse af forelùbige,
 Deco-Line m.fl. (anmodning om prñjudiciel afgùrelse fra herunder sikrende retsmidler på grundlag af artikel 5,
 Nederlandenes Hoge Raad) (1) nr. 1, i konventionen af 27. september 1968.
 (Bruxelles-konventionen Ð voldgiftsklausul Ð forelùbig
 betaling Ð begrebet forelùbige retsmidler)
 3) I det omfang, genstanden for et krav om anvendelse af
 (1999/C 20/02) forelùbige retsmidler angår et spùrgsmål, der er omfat-
 tet af det materielle anvendelsesområde for konventio-
 nen af 27. september 1968, finder konventionen
 anvendelse, og dens artikel 24 kan danne grundlag for
 (Processprog: nederlandsk) en kompetence for den ret, der behandler en sag om
 forelùbige forholdsregler, også selv om en procedure
 vedrùrende sagens realitet allerede er ivñrksat eller
 kan ivñrksñttes, og også selv om proceduren skal gen-
 nemfùres for voldgiftsmñnd.
 (Forelùbig oversñttelse. Den endelige oversñttelse vil blive
 offentliggjort i Samling af Afgùrelser)
 4) Artikel 24 i konventionen af 27. september 1968 skal
 fortolkes således, at det bl.a. er en betingelse for at
 I sag C-391/95, angående en anmodning, som Nederlande- anvende bestemmelsen, at der består en reel tilknyt-
 nes Hoge Raad i medfùr af protokollen af 3. juni 1971 ning mellem retsmidlets genstand og den stedlige kom-
 vedrùrende Domstolens fortolkning af konventionen af petence i den kontraherende stat, i hvilken retten er
 27. september 1968 om retternes kompetence og om fuld- beliggende.
 byrdelse af retsafgùrelser i borgerlige sager, herunder han-
 delssager, har indgivet til Domstolen for i den for nñvnte
 ret verserende sag, Van Uden Africa Line ved Van Uden 5) Forelùbig betaling af en modydelse i henhold til en
 Maritime BV mod Kommanditgesellschaft in Firma Deco- kontrakt er ikke et forelùbigt retsmiddel i den for-
 Line m.fl., at opnå en prñjudiciel afgùrelse vedrùrende for- stand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 24 i kon-
 tolkningen


text:
af artikel 1, stk. 2, nr. 4, artikel 3, artikel 5, ventionen af 27. september 1968, medmindre der er
 nr. 1, og artikel 24 i konventionen af 27. september 1968 sikkerhed for tilbagebetaling af belùbet til rekvisitus
 (EFT L 304 af 30.10.1978, s. 17), som ñndret ved kon- for det tilfñlde, at rekvirenten ikke får medhold i
 ventionen af 9. oktober 1978 om Kongeriget Danmarks, sagens realitet, og det begñrede retsmiddel kun rettes
 Irlands og Det Forenede Kongerige Storbritannien og mod bestemte formuegoder, som tilhùrer rekvisitus, og
 Nordirlands tiltrñdelse (EFT L 304 af 30.10.1978, s. 1, og som befinder sig eller vil komme til at befinde sig
 Ð den ñndrede tekst Ð s. 77) og ved konventionen af inden for det område, hvor den ret, sagen er indbragt
 25. oktober 1982 om Den Hellenske Republiks tiltrñdelse for, har den stedlige kompetence.
 (EFT L 388 af 31.12.1982, s. 1), har Domstolen, sammen-
 sat af prñsidenten, G. C. Rodríguez Iglesias, afdelingsfor-
 mñndene P. J. G. Kapteyn, J.-P. Puissochet, G. Hirsch og (1) EFT C 46 af 17.2.1996.
 P. Jann samt dommerne G. F. Mancini, J. C. Moitinho de
 Almeida, C. Gulmann, J. L. Murray, D. A. O. Edward,
 H. Ragnemalm (refererende dommer), L. Sevón og


text:
20.12.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 327/14
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Hoge Raad der Nederlanden (Nederlandene) den 6. oktober 2008 — F. Gielen mod Staatssecretaris van Financiën
 (Sag C-440/08)
 (2008/C 327/24)
 Processprog: nederlandsk
 Den forelæggende ret
 Hoge Raad der Nederlanden
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: F. Gielen
 Sagsøgt: Staatssecretaris van Financiën
 Præjudicielt spørgsmål
 Skal artikel 43 EF fortolkes således, at bestemmelsen ikke udelukker anvendelsen af en bestemmelse i en medlemsstats skattelovgivning vedrørende overskud, som en statsborger fra en anden medlemsstat (en udenlandsk skattepligtig person) har opnået fra en del af vedkommendes virksomhed, som drives i førstnævnte medlemsstat, hvis denne bestemmelse, når den fortolkes på en bestemt måde, sondrer mellem indenlandske og udenlandske skattepligtige personer, hvilket — isoleret set — er i strid artikel 43 EF, men den omhandlede udenlandske skattepligtige person har mulighed for at vælge at blive behandlet som en indenlandsk skattepligtig person og af egne årsager ikke valgt at gøre dette?


text:
14.5.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 115/30
 Sag anlagt den 22. februar 2005 af François Muller mod Revisionsretten for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag T-107/05)
 (2005/C 115/54)
 Processprog: fransk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der den 22. februar 2005 anlagt sag mod Revisionsretten for De Europæiske Fællesskaber af François Muller, Strassbourg (Frankrig), ved avocats Georges Vandersanden, Laure Levi og Aurore Finchelstein.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 1)
 Annullation af sagsøgerens pensionsopgørelse for maj 2004 med den konsekvens, at der anvendes en justeringskoefficient for hovedstaden i sagsøgerens bopælsland, eller i det mindste en justeringskoefficient, der på passende måde afspejler forskellene i leveomkostninger på det sted, hvor sagsøgeren anses for at afholde sine udgifter, og som således er i overensstemmelse med ækvivalensprincippet.
 2)
 Revisionsretten for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Sagsøgeren har til støtte for søgsmålet påberåbt sig de samme søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter som dem, der er påberåbt af sagsøgerne i sag T-35/05.


text:
18.3.2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 79/5
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: 2. Hvis det første spørgsmål besvares med, at samtykke kan
 være stiltiende, foreligger der da stiltiende samtykke, når
 1. Det fastslås, at Republikken Østrig har tilsidesat sine varerne er blevet solgt af indehaveren eller på hans vegne
 forpligtelser efter Europa-Parlamentet og Rådets direktiv uden kontraktlige begrænsninger, som forbyder videresalg
 96/70/EF (1) af 28. oktober 1996 om ændring af Rådets inden for EØS, og som er bindende for både den første og
 direktiv 80/777/EØF om indbyrdes tilnærmelse af med- alle senere købere?
 lemsstaternes lovgivning om udvinding og markedsføring
 af naturligt mineralvand, idet den ikke har sat de nødvendi-
 ge love og administrative bestemmelser i kraft for at 3. Hvis varer, som er forsynet med et registreret varemærke,
 gennemføre dette direktiv og givet Kommissionen medde- er blevet markedsført i et land uden for EØS af varemær-
 lelse herom. keindehaveren,
 2. Republikken Østrig betaler sagens omkostninger.
 A. i hvilket omfang er det da relevant eller afgørende
 for problemet om, hvorvidt der forelå samtykke i
 direktivets forstand fra indehaveren til at markedsføre
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter varerne inden for EØS,
 Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter svarer til de a) at den person, som markedsfører varerne (og som
 i sag C-386/99 (2) anførte. Den i direktivets artikel 2 fastsatte ikke er autoriseret detailhandler), gør det med
 frist er udløbet den 28. oktober 1997. kendskab til, at han er den retmæssige ejer af
 varerne, og at det ikke på varerne er angivet, at de
 ikke må markedsføres i EØS, og/eller
 (1) EFT L 299 af 23.11.1996, s. 26.
 (2) EFT C 366 af 18.12.1999, s. 20.
 b) at den person, som markedsfører varerne (og som
 ikke er autoriseret detailhandler), gør det med
 kendskab til, at varemærkeindehaveren modsætter
 sig, at de pågældende varer markedsføres inden for
 EØS, og/eller
 c) at den person, som markedsfører varerne (og som
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel- ikke er autoriseret detailhandler), gør det med
 se afsagt den 22. juli 1999 af High Court of Justice kendskab til, at varemærkeindehaveren modsætter
 (England & Wales), Chancery Division (Patent Court), i sig, at de pågældende varer markedsføres af andre
 sagen 1) Levi Strauss & Co. (et amerikansk selskab end autoriserede detailhandlere, og/eller
 oprettet i henhold til staten Delaware’s lovgivning) og
 2) Levi Strauss (UK) Ltd mod 1) Tesco Stores Ltd og
 2) Tesco Plc d) at varerne er blevet købt hos autoriserede detail-
 handlere i et land uden for EØS, som fra indehave-
 ren har modtaget meddelelse om, at indehaveren
 (Sag C-415/99)
 modsætter sig, at de sælger varerne med videresalg
 for øje, men som ikke har pålagt deres købere
 (2000/C 79/10) kontraktlige begrænsninger for, hvordan varerne
 kan afhændes, og/eller
 Ved kendelse afsagt den 22. juli 1999, indgået til Domstolens
 Justitskontor den 29. oktober 1999, har High Court of Justice e) at varerne er blevet købt hos autoriserede grossister
 (England & Wales), Chancery Division (Patent Court), i sagen i et land uden for EØS, som fra indehaveren har
 1) Levi Strauss


text:
& Co. (et amerikansk selskab oprettet i henhold modtaget meddelelse om, at varerne skulle sælges
 til staten Delaware’s lovgivning) og 2) Levi Strauss (UK) Ltd til detailhandlere i det pågældende land uden for
 mod 1) Tesco Stores Ltd og 2) Tesco Plc forelagt De Europæiske EØS, og at de ikke måtte sælges til eksport, men
 Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse som ikke har pålagt deres købere kontraktlige
 af følgende spørgsmål: begrænsninger for, hvordan varerne kan afhændes,
 og/eller
 1. Hvis varer, som er forsynet med et registreret varemærke,
 er blevet markedsført i et land uden for EØS af varemær-
 keindehaveren eller med dennes samtykke, og disse varer f) at indehaveren ikke har givet alle senere købere af
 er blevet indført og solgt i EØS af tredjemand, indebærer varerne (dvs. købere i leddet mellem den første
 direktiv 89/104/EØF (1) (herefter »direktivet«) da, at vare- person, der køber varerne af indehaveren, og den
 mærkeindehaveren har ret til at forbyde en sådan indførsel person, som markedsfører dem i EØS) meddelelse
 eller et sådant salg, hvis han ikke udtrykkeligt har givet sit om, at han modsætter sig salg af varerne med
 samtykke hertil, eller kan samtykket være stiltiende? videresalg for øje, og/eller
 ---pagebreak--- C 79/6 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 18.3.2000
 g) at indehaveren enten har eller ikke har pålagt Hypo- und Vereinsbank AG forelagt De Europæiske Fælles-
 den første køber en retligt bindende kontraktlig skabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af
 begrænsning, som forbyder salg af varerne med følgende spørgsmål:
 videresalg for øje til nogen anden end den endelige
 forbruger? 1. Finder Rådets direktiv 85/577/EØF af 20. december 1985
 om forbrugerbeskyttelse i forbindelse med aftaler indgået
 B. afhænger besvarelsen af spørgsmålet om, hvorvidt der uden for fast forretningssted (EFT L 372 af 31.12.1985,
 forelå samtykke i direktivets forstand fra indehaveren s. 31, »dørsalgdirektivet«) også anvendelse på aftaler om
 til markedsføringen af varerne i EØS, af flere eller andre realkredit (§ 3, stk. 2, nr. 2, i Verbraucherkreditgesetz [den
 faktorer, og i givet fald hvilke? tyske lov om forbrugerkredit]), og har dette direktiv
 forrang for Rådets direktiv 87/102/EØF af 22. december
 (1) Rådets første direktiv 89/104/EØF af 21. december 1988 om 1986 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love
 indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om vare- og administrative bestemmelser om forbrugerkredit (EFT
 mærker (EFT L 40 af 11.2.1989, s. 1). L 42 af 12.2.1987, s. 48, »forbrugerkreditdirektivet«) med
 hensyn til den i artikel 5 fastsatte fortrydelsesret?
 2. Hvis Domstolen besvarer dette spørgsmål bekræftende:
 Er dørsalgdirektivet til hinder for, at den nationale lovgiver
 anvender den frist for fortrydelse, der er fastsat i § 7, stk. 2,
 tredje punktum, i lov om forbrugerkredit, også i de tilfælde,
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel- hvor et dørsalg er en ydelse af en realkredit, som forstået i
 se afsagt den 22. juli 1999 af High Court of Justice § 3, stk. 2, nr. 2, i lov om forbrugerkredit, og hvor den
 (England & Wales), Chancery Division (Patent Court), i oplysningspligt, der er fastsat i direktivets artikel


text:
4, ikke er
 sagen 1) Levi Strauss & Co., Delaware, USA, og 2) Levi iagttaget?
 Strauss (UK) Ltd mod Costco UK Ltd
 (Sag C-416/99)
 (2000/C 79/11)
 Ved kendelse afsagt den 22. juli 1999, indgået til Domstolens
 Sag anlagt den 21. december 1999 af Kommissionen for
 Justitskontor den 29. oktober 1999, har High Court of Justice
 De Europæiske Fællesskaber mod Den Franske Republik
 (England & Wales), Chancery Division (Patent Court) i sagen
 1) Levi Strauss & Co., Delaware, USA, og 2) Levi Strauss (UK)
 Ltd mod Costco UK Ltd forelagt De Europæiske Fællesskabers (Sag C-483/99)
 Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse.
 (2000/C 79/13)
 Grundene og de præjudicielle spørgsmål er de samme som i
 den præjudicielle sag C-415/99 (1), 1) Levi Strauss & Co.,
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 21. de-
 Delaware, USA, og 2) Levi Strauss (UK) Ltd mod Costco UK
 cember 1999 anlagt sag mod Den Franske Republik af
 Ltd.
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved Maria
 Patakia, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmæg-
 (1) Offentliggjort i dette EF-Tidende, s. 5. tiget, og med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez
 de la Cruz, Wagnercentret, Kirchberg.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 1. Det fastslås, at Den Franske Republik har tilsidesat sine
 forpligtelser i henhold til artikel 43-48 EF og artikel 56 EF
 (tidligere artikel 52-58 og 73 B), idet den har opretholdt
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel- artikel 2, stk. 1, og stk 2, nr. iii), i dekret 93-1298 af
 se afsagt den 30. november 1999 af Bundesgerichtshof i 13. december 1993, hvorefter der til den franske stats
 sagen Georg og Helga Heininger mod Bayerische Hypo- særlige aktie i Société Nationale Elf-Aquitaine er knyttet
 und Vereinsbank AG følgende rettigheder
 (Sag C-481/99) a) enhver overskridelse af tærskler for en fysisk eller
 juridisk persons direkte eller indirekte besiddelse af
 (2000/C 79/12) værdipapirer, enten individuelt eller i forening, svaren-
 de til en tiendedel, en femtedel eller en tredjedel
 Ved kendelse afsagt den 30. november 1999, indgået til af selskabets kapital eller stemmerettigheder kræver
 Domstolens Justitskontor den 20. december 1999, har Bundes- økonomiministerens forudgående godkendelse (dekre-
 gerichtshof i sagen Georg og Helga Heininger mod Bayerische tets artikel 2, stk. 1),


text:
28.10.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 261/2
 Domstolens dom (Første Afdeling) af 7. september 2006 — Fazenda Pública mod Organon Portuguesa — Produtos Químicos e Farmacêuticos Lda (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Supremo Tribunal Administrativo — Portugal)
 (Sag C-193/04) (1)
 (Kapitaltilførselsafgifter - direktiv 69/335/EØF - overdragelse af et anpartsselskabs selskabsandele)
 (2006/C 261/03)
 Processprog: portugisisk
 Den forelæggende ret
 Supremo Tribunal Administrativo
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Fazenda Pública
 Sagsøgt: Organon Portuguesa — Produtos Químicos e Farmacêuticos Lda
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Supremo Tribunal Administrativo — fortolkning af artikel 4, stk. 3, artikel 10, litra a), og artikel 12, stk. 1, litra e), i Rådets direktiv 69/335/EØF af 17. juli 1969 om kapitaltilførselsafgifter (EFT 1969 II, s. 405), som ændret ved Rådets direktiv 85/303/EØF af 10. juni 1985 (EFT L 156, s. 23) — spørgsmålet, om honorarer til en notar for oprettelse af et dokument ved overdragelse af selskabsandele er forenelig med disse direktiver
 Konklusion
 Rådets direktiv 69/335/EØF af 17. juli 1969 om kapitaltilførselsafgifter, som ændret ved Rådets direktiv 85/303/EØF af 10. juni 1985, er ikke til hinder for en national lovgivning, hvorefter der ved oprettelsen af et notarialdokument, der attesterer en overdragelse af selskabsandele, der ikke er forbundet med en udvidelse af selskabskapitalen, opkræves gebyrer efter en fast takst og/eller, som fastsættes i forhold til værdien af de andele, der overdrages.
 (1) EUT C 156 af 12.6.2004.


text:
10.1.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 6/11
 Sag anlagt den 7. oktober 2008 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Franske Republik
 (Sag C-443/08)
 (2009/C 6/18)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved A. Alcover San Pedro og J.-B. Laignelot, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Den Franske Republik
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 1999/13/EF af 11. marts 1999 om begrænsning af emissionen af flygtige organiske forbindelser fra anvendelse af organiske opløsningsmidler i visse aktiviteter og anlæg (1), idet den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at gennemføre direktivets artikel 2, nr. 3 og 4, og artikel 4, stk. 4.
 —
 Den Franske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgeren har gjort gældende, at begreberne »lille anlæg« og »væsentlig ændring«, som defineret i artikel 2, nr. 3 og 4, i direktiv 1999/13/EF, er nødvendige for at sikre en ensartet og effektiv anvendelse af dette direktiv, idet bestemmelserne præciserer de forpligtelser, der finder anvendelse på visse kategorier af industrianlæg omfattet af direktivet. Direktivets gennemførelse i fransk ret indeholder i denne forbindelse en række mangler, idet sagsøgte ikke har givet nogen definition af begrebet »lille anlæg«, mens definitionen af begrebet »væsentlig ændring« ikke tager hensyn til tærsklerne for forøgelse af emissionerne af flygtige organiske forbindelser, hvorover et anlægs ændring må anses for at være væsentlig.
 Sagsøgeren beklager endvidere manglen på præcision og klarhed vedrørende gennemførelsen af direktivets artikel 4, stk. 4, vedrørende forpligtelser, der finder anvendelse for væsentlige ændringer på eksisterende anlæg. Eftersom bestemmelserne for nye anlæg er strengere end dem for gamle anlæg, skal reglerne være klarere også i tilfælde, hvor et eksisterende anlæg gennemgår væsentlige ændringer for at sikre direktivets effektive virkning med henblik på at sikre en høj grad af miljøbeskyttelse.
 (1) EFT L 85, s. 1.


text:
4.12.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 300/51
 Sag anlagt den 6. oktober 2004 af Jean-Paul Keppenne mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag T-411/04)
 (2004/C 300/100)
 Processprog: fransk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der den 6. oktober 2004 anlagt sag mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber af Jean-Paul Keppenne, Etterbeek (Belgien), ved avocat Paul-Emmanuel Ghislain.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 —
 Annullation af Kommissionens afgørelser om ikke at forhøje det antal GD-prioritetspoints, som blev tildelt sagsøgeren i bedømmelsesåret 2003, og om ikke at forfremme sagsøgeren til lønklasse A5 i forfremmelsesåret 2003, samt af ansættelsesmyndighedens afgørelse med svar på sagsøgerens klager (R/673/03 og R/716/03).
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagsøgeren et beløb på 3 000 EUR i erstatning for den lidte ikke-økonomiske skade.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Nærværende søgsmål opfølger søgsmålet i sag T-272/04, hvori de stiltiende afvisningen af de af samme sagsøger indgivne klager blev anfægtet. Eftersom ansættelsesmyndigheden endelig traf udtrykkelige afgørelser om afslag, er det netop disse afgørelser, som påstås annulleret i denne sag.
 Sagsøgeren har til støtte for sine påstande nærmere bestemt gjort gældende, at de pågældende afgørelser er en skjult sanktion af sagsøgeren som følge af, at han i tjenestens interesse gør midlertidig tjeneste i en anden stilling ved Domstolen, samt at der ikke heri er taget korrekt hensyn til hans fortjenester.
 De i stævningen påberåbte søgsmålsgrunde støttes på, at der er sket tilsidesættelse af reglerne for bedømmelse og forfremmelse af tjenestemænd, af princippet om forbud mod forskelsbehandling og af proportionalitetsprincippet, samt at der i det foreliggende tilfælde angiveligt foreligger magtfordrejning.


text:
C 41/14 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende 7.2.98
 Sag anlagt den 9. december 1997 af Kommissionen for De komme de direktiver, som er omhandlet i Kommissionens
 Europñiske Fñllesskaber mod Den Italienske Republik påstand.
 (Sag C-416/97)
 (1 ) EFT L 340 af 31.12.1993, s. 21.
 (98/C 41/27) (2 ) EFT L 201 af 4.8.1994, s. 26.
 (3 ) EFT L 104 af 23.4.1994, s. 32.
 (4 ) EFT L 340 af 31.12.1993, s. 15.
 Ved De Europñiske Fñllesskabers Domstol er der den
 9. december 1997 anlagt sag mod Den Italienske Republik
 af Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber ved
 Francesco P. Ruggeri Laderchi, Kommissionens Juridiske
 Tjeneste, som befuldmñgtiget, og med valgt adresse i
 Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Wagner-Cen-
 tret, Kirchberg. Sag anlagt den 9. december 1997 af Kommissionen for
 De Europñiske Fñllesskaber mod Storhertugdùmmet
 Luxembourg
 Sagsùgeren har nedlagt fùlgende påstande: (Sag C-417/97)
 (98/C 41/28)
 1) Det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat
 sine forpligtelser i henhold til
 Ved De Europñiske Fñllesskabers Domstol er der den
 9. december 1997 anlagt sag mod Storhertugdùmmet
 a) Rådets direktiv 93/119/EF ( ) af 22. december
 1
 Luxembourg af Kommissionen for De Europñiske Fñlles-
 1993 om beskyttelse af dyr på slagte- eller afliv- skaber ved juridisk konsulent Christina Tufvesson, som
 ningstidspunktet befuldmñgtiget, og med valgt adresse i Luxembourg hos
 Carlos Gómez de la Cruz, Wagner-Centret, Kirchberg.
 b) Rådets direktiv 94/42/EF (2) af 27. juli 1994 om
 ñndring af direktiv 64/432/EéF om veterinñrpoli-
 timñssige problemer ved handel inden for Fñlles- Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber har ned-
 skabet med kvñg og svin lagt fùlgende påstande:
 c) Kommissionens direktiv 94/16/EF (3) af 22. april 1. Det fastslås, at Storhertugdùmmet Luxembourg har til-
 1994 om ñndring af Rådets direktiv 74/63/EéF sidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 31 i
 om uùnskede stoffer og produkter i foderstoffer, og Rådets direktiv 93/22/EéF af 10. maj 1993 om inve-
 steringsservice i forbindelse med vñrdipapirer (1), idet
 det ikke inden for den angivne frist har sat alle de love
 d) Rådets direktiv 93/118/EF (4) af 22. december
 og administrative bestemmelser i kraft, som er nùdven-
 1993 om ñndring af direktiv 85/73/EéF om finan-
 dige til gennemfùrelse af direktivet, herunder bestem-
 siering af sundhedsmñssig undersùgelse og kontrol
 melser om eventuelle sanktioner.
 af fersk kùd og fjerkrñkùd
 2. Storhertugdùmmet Luxembourg tilpligtes at betale
 ved ikke at have vedtaget de love og administrative
 sagens omkostninger.
 bestemmelser, der er nùdvendige for at efterkomme
 disse direktiver, eller ved ikke at have givet meddelelse
 herom.
 Sùgsmålsgrunde og vñsentligste argumenter:
 2) Den Italienske Republik tilpligtes at betale sagens
 omkostninger. Bestemmelserne i artikel 189, stk. 3, og artikel 5, stk. 1, i
 EF-traktaten forpligter medlemsstaterne til at trñffe de
 nùdvendige foranstaltninger for at gennemfùre de direkti-
 ver, der retter sig til dem, inden udlùbet af den frist, der
 Sùgsmålsgrunde og vñsentligste argumenter:
 pålñgges dem. Denne frist er udlùbet den 1. juli 1995,
 uden at Storhertugdùmmet Luxembourg har truffet alle de
 nùdvendige foranstaltninger.
 I henhold til EF-traktatens artikel 189, hvorefter et direk-
 tiv med hensyn til det tilsigtede mål


text:
Nr . C 95/ 10 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 30 . 3 . 96
 Circondariale di Roma — Tivoli — anmodet De Europæiske Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse
 Fællesskabers Domstol om en præjudiciel afgørelse af afsagt den 24. november 1995 af Bundesverwaltungsgericht
 spørgsmål, der er identiske med spørgsmålene i de forenede i sagen Faik Günaydin, Hatice Günaydin og de mindreårige
 sager C-58/95 m.fl . (*). børn Günes Günaydin og Seda Günaydin mod Freistaat
 Bayern
 (M EFT nr. C 119 af 13 . 5 . 1995 , s . 6 . ( Sag C-36/96 )
 ( 96/C 95/17)
 Ved kendelse afsagt den 24 . november 1995 , indgået til
 Domstolens Justitskontor den 12 . februar 1996 , har Bun
 desverwaltungsgericht, Første Afdeling, i sagen Faik Günay
 Sag anlagt den 9. februar 1996 af Kommissionen for De din, Hatice Günaydin og de mindreårige børn Günes
 Europæiske Fællesskaber mod Den Italienske Republik Günaydin og Seda Günaydin mod Freistaat Bayern forelagt
 ( Sag C-35/96 ) De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om
 ( 96/C 95/16 ) præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål :
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 1 . Har en tyrkisk arbejdstager tilknytning til det lovlige
 9. februar 1996 anlagt sag mod Den Italienske Republik af arbejdsmarked i en medlemsstat, og har han lovlig
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved Enrico beskæftigelse i den betydning, disse udtryk anvendes i
 Traversa , Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuld artikel 6 , stk. 1 , i afgørelse nr. 1/80 truffet af Associe
 mægtiget, og med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos ringsrådet EØF/Tyrkiet om udvikling af associeringen
 Gomez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, ( herefter » afgørelse nr . 1 /80 «), når han kun har fået en
 Wagner-Centret, Kirchberg. midlertidig tilladelse til at udøve lønnet beskæftigelse
 hos en arbejdsgiver i medlemsstaten og kun med henblik
 på oplæring til en stilling i en arbejdsgiveren tilhørende
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: dattervirksomhed i Tyrkiet ?
 1 . Det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat 2 . Såfremt spørgsmål 1 besvares bekræftende, udelukker
 sine pligter efter artikel 5 og 85 i traktaten om oprettelse en indsigelse om, at der foreligger misbrug af rettighe
 af Det Europæiske Fællesskab, da den har vedtaget og der, i så fald, at der foreligger et retskrav i henhold til
 opretholdt en lov, som pålægger Consiglio nazionale artikel 6, stk . 1 , i afgørelse nr. 1 /80, når den tyrkiske
 degli spedizionieri doganali ( CNSD ), der er tillagt arbejdstager klart har givet udtryk for, at han efter
 besluttende myndighed, at træffe en beslutning om at oplæringsperioden vil vende tilbage til Tyrkiet, og
 sammenslutte virksomheder, som er i strid med nævnte udlændingemyndighederne kun som følge af denne
 traktats artikel 85 , for så vidt som der ved beslutningen erklæring har meddelt ham tilladelse til midlertidigt
 fastsættes en bindende tarif for samtlige toldklare ophold i Tyskland ?
 rere .
 2 . Den Italienske Republik tilpligtes at betale sagens
 omkostninger.
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom


text:
Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 afsagt den 30. januar 1996 af Tribunal d'instance du 7éme
 Ved beslutning 93/438/EØF ( 1 ) af 30 . juni 1993 fastslog arrondissement de Paris i sagerne Sodiprem, Sodiac og
 Kommissionen det som stridende mod traktatens artikel 85 , Sovim ( C-37/96 ) samt Roger Albert SA ( C-38/96 ) mod
 Direction générale des douanes
 stk . 1 , at Consiglio nazionale degli spedizionieri doganali
 ( CNSD ) på sit møde den 21 . marts 1988 vedtog en tarif for ( Sag C-37/96 og C-38/96 )
 toldklarereres tjenesteydelser . ( 96/C 95/ 18 )
 Kommissionen fastslog desuden, at beslutningen truffet af Ved domme afsagt den 30 . januar 1996 , indgået til
 CNSD den 21 . marts 1988 — der begrænser konkurrencen, Domstolens Justitskontor den 12 . februar 1996 , har Tribu
 da der fastsættes en bindende tarif for samtlige toldklarerere nal d'instance du 7éme arrondissement de Paris i sagerne
 — har direkte hjemmel i den italienske lov nr. 1612 af 1960, Sodiprem, Sodiac og Sovim ( C-37/96 ) samt Roger Albert SA
 idet Consiglio nazionale herefter skal vedtage en beslutning ( C-38/96 ) mod Direction générale des douanes forelagt De
 om sammenslutning af virksomheder, der er forbudt ved Europæiske Fællesskabers Domstol to anmodninger om
 traktatens artikel 85 , stk . 1 . Kommissionen konkluderede præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål :
 heraf, at lov nr. 1612/1960 udgør en overtrædelse af
 traktatens artikel 5 , sammenholdt med traktatens arti
 kel 85 . » Medfører den ordning, der er indført ved lov nr . 92-676 af
 17. juli 1992 » relative å l'octroi de mer et portant mise en
 æuvre de la décision du Conseil des ministres des Commu
 (') EFT nr. L 203 , af 30 . 6 . 1993 , s . 27 . nautés européennes 89/688 du 22 décembre 1989 ( ] )« ( lov
 om særtold og om gennemførelse af EF-Ministerrådets
 beslutning 89/688 af 22 . 12 . 1989 ), at der i stedet for en


text:
C 265/8 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 18.9.1999
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 den 4. marts 1999 den 7. juli 1999
 i sag T-89/6, British Steel plc mod Kommissionen for De
 i sag T-87/96, Assicurazioni Generali SpA og Unicredito Europæiske Fællesskaber (1)
 SpA mod Kommissionen for De Europæiske Fællesska-
 ber (1)
 (EKSF — annullationssøgsmål — formaliteten — statsstøtte
 — individuel beslutning om godkendelse af statsstøtte til en
 (Fusioner og virksomhedsovertagelser —forordning (EØF) jern- og stålvirksomhed — hjemmel — traktatens artikel 4,
 nr. 4064/89 — joint ventures — kvalifikation — spørgsmå- litra c), og artikel 95, stk. 1 — modydelser for en offentlig
 let, om en beslutning, hvori det fastslås, at et joint venture støtte — ingen kapacitetsnedsættelse — forbud mod for-
 udgør et samarbejde, er en endelig eller forberedende retsakt skelsbehandling — tilsidesættelse af væsentlige formfor-
 — kriterier for, om et joint venture er en fusion: selvstændigt skrifter)
 fungerende virksomhed og ikke samordning mellem de
 pågældende virksomheder — de berørte virksomheders ret til
 at blive hørt — begrundelse) (1999/C 265/14)
 (1999/C 265/13)
 (Processprog: engelsk)
 I sag T-89/96, British Steel plc, London, ved solicitors William
 (Processprog: italiensk) Sibree og Philip Raven, og med valgt adresse i Luxembourg
 hos advokatfirmaet Elvinger, Hoss og Prussen, 15, Côte d’Eich,
 støttet af Hoogovens Staal BV, IJmuiden (Nederlandene), ved
 I sag T-87/96, Assicurazioni Generali SpA og Unicredito SpA advokat E.H. Pijnacker Hordijk, Amsterdam, og med valgt
 henholdsvis Trieste og Treviso (Italien), ved advokat Aurelio adresse i Luxembourg hos advokat Luc Frieden, 62, avenue
 Pappalardo, Trapani, og advokat Claudio Tesauro, Napoli, og Guillaume, mod Kommissionen for De Europæiske Fællesska-
 med valgt adresse i Luxembourg hos advokat Alain Lorang, 51, ber (befuldmægtigede: Nicholas Khan og Paul Nemitz), støttet
 rue Albert 1er, mod Kommissionen for De Europæiske Fælles- af Irish Ispat Ltd, Haulbowline, Cobh (Irland), ved solicitor
 skaber (befuldmægtigede: Richard Lyal og Fabiola Mascardi), Richard Martin, bistået af Jeremiah Healy, SC, og David
 støttet af Den Italienske Republik (befuldmægtigede: Umberto Barniville, BL, og med valgt adresse i Luxembourg hos
 Leanza og Ivo M. Braguglia), angående en påstand om annulla- advokaterne Zeyen, Beghin og Feider, 56-58, rue Charles
 tion af Kommissionens beslutning af 25. marts 1996 i sag Martel, og Irland (befuldmægtigede: Michael A. Buckley og
 IV/M.711 — Generali/Unicredito om en procedure i henhold Alex Schuster), hvori der er nidlagt påstand om annullation af
 til Rådets forordning (EØF) nr. 4064/89 af 21. december Kommissionens beslutning 96/315/EKSF af 7. februar 1996
 1989 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser om den støtte, som Irland påtænker at yde til stålvirksomheden
 (berigtiget udgave i EFT 1990 L 257, s. 14), har Retten (Første Irish Steel (EFT L 121, s. 16), har Retten (Fjerde Udvidede
 Udvidede Afdeling), sammensat af præsidenten, B. Vesterdorf, Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, R.M. Moura
 og dommerne C.W. Bellamy, R.M. Moura Ramos, J. Pirrung og Ramos, og dommerne R. Garcı́a-Valdecasas, V. Tiili, P. Lindh
 P. Mengozzi; justitssekretær: H. Jung, den 4. marts 1999 afsagt og P. Mengozzi; justitssekretær: fuldmægtig A. Mair, den 7.


text:
juli
 dom, hvis konklusion lyder således: 1999 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 1) Kommissionen frifindes. 1) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.
 2) Sagsøgerne betaler sagens omkostninger. 2) Sagsøgeren betaler sine egne, sagsøgtes og intervenienten, Irish
 Ispat Ltd’s omkostninger.
 3) Intervenienten bærer sine egne omkostninger. 3) Intervenienterne, Irland og Hoogovens Staal BV, betaler deres
 egne omkostninger.
 (1) EFT C 354 af 23.11.1996.
 (1) EFT C 233 af 10.8.1996.


text:
C 149/22 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 27.5.2000
 Ved tildelingen til de afgiftspligtige af statsobligationer med Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 fem eller ti års løbetid er den italienske stat klart gået ud over se afsagt den 3. marts 2000 af Amtsgericht Heidelberg i
 den adgang, medlemsstaterne har ifølge artikel 18, stk. 4, i handelsregistersagen Firma HSB-Wohnbau GmbH
 sjette direktiv, hvorefter medlemsstaterne kan overføre det
 overskydende fradragsbeløb alene til det skyldige afgiftsbeløb
 for den følgende periode. En overførsel af sådanne overskud til (Sag C-86/00)
 senere perioder end den følgende udgør en overtrædelse af den
 klare bestemmelse i artikel 18, stk. 4, der derved ikke kan få
 virkninger efter hensigten, og tilføjer i sidste instans det (2000/C 149/38)
 grundlæggende princip i det fælles momssystem, som adgan-
 gen til straks at benytte fradragsretten udgør, alvorlig skade.
 Ved kendelse afsagt den 3. marts 2000, indgået til Domstolens
 Justitskontor den 7. marts 2000, har Amtsgericht Heidelberg i
 (1) EFT L 145 af 13.6.1977, s. 1. handelsregistersagen Firma HSB-Wohnbau GmbH forelagt
 De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om
 præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 A. Hører en forlæggelse af hjemstedet for et anpartsselskab
 (Gesellschaft mit beschränkter Haftung — GmbH), som er
 gyldigt stiftet efter tysk ret og er registreret i det tyske
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel- register, og hvis eneste selskabsdeltager er et spansk firma,
 se afsagt den 10. februar 2000 af Bundesgerichtshof i til Spanien på en sådan måde, at selskabet bevarer sin
 sagen Italian Leather SpA mod WECO Polstermöbel identitet, til de rettigheder, der er omfattet af artikel 43 og
 GmbH & Co. 48 EF (tidligere EF-traktatens artikel 52 og 58)?
 (Sag C-80/00) B. Er artikel 43 og 48 EF (tidligere EF-traktatens artikel 52 og
 58) til hinder for bestemmelser, hvorefter det ikke er tilladt
 (2000/C 149/37) at forlægge hjemstedet for et GmbH, som er gyldigt stiftet
 efter tysk ret og er registreret i det tyske register, og hvis
 Ved kendelse afsagt den 10. februar 2000, indgået til Domstol- eneste selskabsdeltager er et spansk firma, til Spanien på
 ens Justitskontor den 7. marts 2000, har Bundesgerichtshof i en sådan måde, at selskabet bevarer sin identitet?
 sagen Italian Leather SpA mod WECO Polstermöbel GmbH
 & Co. forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en
 anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål
 vedrørende fortolkningen af EF-konventionen af 27. septem-
 ber 1968 om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af
 retsafgørelser i borgerlige sager, herunder handelssager (EFT
 1978 L 304, s. 17):
 1. Kan afgørelser i konventionen artikel 27, nr. 3’s forstand
 være uforenelige, når de kun adskiller sig fra hinanden med Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 hensyn til de særlige forudsætninger for, at et bestemt se afsagt den 28. februar 2000 af Giudice di Pace di
 selvstændigt foreløbigt retsmiddel (i konventionens arti- Genova i sagen Roberto Nicoli mod Società Eridania SpA
 kel 24’s forstand) kan anvendes?
 2. Kan og skal retten i fuldbyrdelsesstaten, som i henhold (Sag C-87/00)
 til konventionens artikel 34, stk. 1, og artikel 31, stk. 1,
 erklærer en udenlandsk


text:
afgørelse, hvorved rekvisitus på-
 lægges en forpligtelse til at undlade at foretage bestemte (2000/C 149/39)
 handlinger, for eksigibel, samtidig træffe bestemmelse om
 de foranstaltninger, der i henhold til fuldbyrdelsesstatens
 lovgivning er nødvendige for at fuldbyrde et retligt undla- Ved kendelse afsagt den 28. februar 2000, indgået til Domstol-
 delsespåbud? ens Justitskontor den 7. marts 2000, har Giudice di Pace di
 Genova i sagen Roberto Nicoli mod Società Eridania SpA
 3. Såfremt spørgsmål 2 besvares bekræftende: Skal de foran- forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning
 staltninger, der i fuldbyrdelsesstaten er nødvendige for, at om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 et undladelsespåbud er eksigibelt, også træffes, når den
 afgørelse, der skal anerkendes, ikke selv indeholder sam-
 1) Er forordning (EF) nr. 1360/98 (1) af 26. juni 1998 og
 menlignelige foranstaltninger i henhold til domsstatens
 forordning (EF) nr. 1361/98 (2) af 26. juni 1998 gyldige,
 lovgivning, og denne lovgivning overhovedet ikke indehol-
 når henses til, at visse priser, der er gældende i sukkersekto-
 der bestemmelser om, at sådanne retlige undladelsespåbud
 ren i produktionsåret 1998/1999, er fastsat for sent, og de
 er umiddelbart eksigible?
 interventionspriser, der er gældende på markedet i Italien,
 herved også er fastsat for sent, hvilket er en tilsidesættelse af
 artikel 3, stk. 4 og 5, i grundforordningen, nr. 1785/81 (3)?


text:
17.7.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 195/23
 Sag anlagt den 11. maj 2010 — Den Hellenske Republik mod Kommissionen
 (Sag T-215/10)
 2010/C 195/38
 Processprog: græsk
 Parter
 Sagsøger: Den Hellenske Republik (ved I. Chalkias, G. Skiani og E. Leftheriotou)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Sagsøger gives medhold, og den anfægtede kommissionsbeslutning annulleres i sin helhed.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Den Hellenske Republik har med sit søgsmål påstået annullation af Kommissionens beslutning af 11. marts 2010 som udelukker visse udgifter, som medlemsstaterne har afholdt for Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), fra EU-finansiering, som blev meddelt under K(2010) 1317 og offentliggjort den 12. marts 2010 under nr. 2010/152/EU (EUT L 63, s. 7), for så vidt den pålægger økonomiske berigtigelser inden for følgende sektorer: a) bomuld, b) foranstaltninger til udvikling af landdistrikterne og c) fordeling af fødevarehjælp til de trængende.
 Hvad angår berigtigelserne i bomuldssektoren har sagsøgeren anført, at Kommissionen har foretaget en urigtig vurdering af de faktiske omstændigheder, og at den anfægtede beslutning mangler en begrundelse hvad angår kontrolmiljøet og bomuldsstøtteordningens forenelighed med IACS på den ene side og arealkontrollen in situ og fareanalysen på den anden side.
 For det andet har sagsøgeren gjort gældende, at Kommissionen har foretaget en urigtig vurdering af de faktiske omstændigheder og en urigtig fortolkning og anvendelse af artikel 13, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1591/2001 (1) og artikel 17 i forordning (EF) nr. 1051/2001 (2) hvad angår miljøforanstaltninger og den utilstrækkelige kontrolordning samt opfølgningen på kontrollen med de bomuldsdyrkede arealer og miljøforanstaltningerne. Sagsøgeren har navnlig gjort gældende, at Kommissionens påstand om, at Den Hellenske Republik ikke har anvendt de påkrævede sanktioner, er retlig og faktisk ugrundet, ikke finder støtte i bestemmelserne i forordning nr. 1051/2001 og nr. 1591/2001 eller i nogen af de bestemmelser, der var gældende på det pågældende tidspunkt, og ikke gyldigt kan begrunde den berigtigelse, der er pålagt ved den anfægtede beslutning.
 For det tredje har sagsøgeren anført, at der er foretaget en urigtig fortolkning og anvendelse af retningslinjerne for faste berigtigelser, da der er sket en tilsidesættelse af lighedsprincippet, ikke har været en risiko for, at EGFL ville lide tab, samt at kontrolsystemets situation i de tre kontrollerede høstår ikke har været den samme, 2003/2004, 2004/2005 og 2005/2006, hvorfor berigtigelsen skulle have været gradueret.
 For det fjerde har sagsøgeren anført, at Kommissionen har fejlfortolket artikel 7, stk. 4, i forordning (EF) nr. 1051/2001 og artikel 1 i forordning (EF) nr. 1123/2004 (3), nr. 905/2005 (4), nr. 871/2006 (5) og nr. 1468/2002 (6), som fastsætter den årlige mængde bomuld, der rent faktisk er støtteberettiget, hvad angår engangsberigtigelserne for høstårene 2003/2004, 2004/2005 og 2005/2006 for en påstået overskridelse af de fastsatte mængder og deraf følgende uberettigede betaling.
 For det femte har sagsøgeren gjort gældende, at den anfægtede beslutnings begrundelse for berigtigelserne i sig selv er selvmodsigende, og at selve berigtigelserne er behæftede med beregningsfejl, idet der er uoverensstemmelser og inkonsekvens i forhold til de produktionsår, der er tale om.
 Hvad angår foranstaltningerne


text:
til udvikling af landdistrikterne har sagsøgeren for det første gjort gældende, at proceduren med likvidation af kontiene som følge af en tilsidesættelse af væsentlige formforskrifter i henhold til artikel 8, stk. 1, tredje punktum, første del, i forordning (EF) nr. 1663/1995 (7) er ugyldig, eftersom der ikke er blevet indkaldt til en bilateral drøftelse af pålæggelsen af den økonomiske berigtigelse af foranstaltningerne til udvikling af landdistrikterne.
 For det andet har sagsøgeren beskyldt Kommissionen for en materiel fejl, en urigtig vurdering af de faktiske omstændigheder, en utilstrækkelig begrundelse og en tilsidesættelse af lighedsprincippet med hensyn til de påståede mangler i IACS, de primære kontroller og de supplerende kontroller.
 Hvad angår sektoren for fordeling af fødevarehjælp har sagsøgeren for det første gjort gældende, at Kommissionens adfærd hos sagsøgeren har skabt en berettiget forventning om, at udgifterne til programmet om gratis levering af ris ikke ville blive opkrævet, samt at den senere ændring i Kommissionens politik er i strid med princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, retssikkerhedsprincippet, og at den i øvrigt udgør en overskridelse af Kommissionens skøn og hvis ikke magtmisbrug.
 For det andet har sagsøgeren påberåbt sig en beregningsfejl af transportomkostningerne til skade for sagsøgeren.
 For det tredje har sagsøgeren gjort gældende, at Kommissionen har foretaget en urigtig fortolkning og anvendelse af fællesskabsbestemmelserne og navnlig af artikel 3, stk. 2, i forordning (EØF) nr. 3149/1992 (8), har tilsidesat lighedsprincippet og har overskredet sin skønsmargen.
 (1) Kommissionens forordning (EF) nr. 1591/2001 af 2.8.2001 om gennemførelsesbestemmelser til støtteordningen for bomuld (EFT L 210, s. 10).
 (2) Rådets forordning (EF) nr. 1051/2001 af 22.5.2001 om støtte til bomuldsproduktionen (EFT L 148, s. 3).
 (3) Kommissionens forordning (EF) nr. 1123/2004 af 17.6.2004 om fastsættelse for produktionsåret 2003/04 af den faktiske produktion af ikke-egreneret bomuld og den deraf følgende nedsættelse af målprisen (EUT L 218, s. 3).
 (4) Kommissionens forordning (EF) nr. 905/2005 af 16.6.2005 om fastsættelse for produktionsåret 2004/05 af den faktiske produktion af ikke-egreneret bomuld og den deraf følgende nedsættelse af målprisen (EUT L 164, s. 3).
 (5) Kommissionens forordning (EF) nr. 871/2006 af 15.6.2006 om fastsættelse for produktionsåret 2005/06 af den faktiske produktion af ikke-egreneret bomuld og den deraf følgende nedsættelse af målprisen (EUT L 164, s. 3).
 (6) Kommissionens forordning (EF) nr. 1468/2002 af 12.8.2002 om fastsættelse af omregningskursen for visse former for direkte støtte, der har den 1. juli 2002 som udløsende begivenhed (EUT L 223, s. 3).
 (7) Kommissionens forordning (EF) nr. 1663/95 af 7.7.1995 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF) nr. 729/70, for så vidt angår proceduren for regnskabsafslutning for EUGFL, Garantisektionen (EFT L 158, s. 6).
 (8) Kommissionens forordning (EØF) nr. 3149/92 af 29.10.1992 om gennemførelsesbestemmelser for levering af levnedsmidler fra interventionslagre til de socialt dårligst stillede personer i Fællesskabet.


text:
29.10.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 319/2
 Domstolens dom (Første Afdeling) af 15. september 2011 — Ministre du budget, des comptes publics et de la fonction publique mod Accor SA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Conseil d’État — Frankrig)
 (Sag C-310/09) (1)
 (Frie kapitalbevægelser - skattemæssig behandling af udbytte - national lovgivning, som tildeler skattegodtgørelse for udbytte, som udloddes af et moderselskabs hjemmehørende datterselskaber - afslag på ansøgning om skattegodtgørelse for udbytte, som udloddes af ikke-hjemmehørende datterselskaber - moderselskabets videreudlodning af udbytte til sine aktionærer - modregning af skattegodtgørelse i forskudsskat, som skal betales af moderselskabet i forbindelse med videreudlodningen - afslag på ansøgning om tilbagebetaling af forskudsskat betalt af moderselskabet - uberettiget berigelse - krav om dokumentation for beskatning af ikke-hjemmehørende datterselskaber)
 2011/C 319/03
 Processprog: fransk
 Den forelæggende ret
 Conseil d’État
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Ministre du budget, des comptes publics et de la fonction publique
 Sagsøgt: Accor SA
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Conseil d’État — fortolkning af EF-traktatens artikel 43 og 56 — national ordning, ifølge hvilket udbytte, der hidrører fra datterselskaber etableret i samme stat som moderselskabet og fra andre, der er etableret i andre medlemsstater, behandles forskelligt — mulighed for at modregne skattegodtgørelsen i forbindelse med udlodning af udbytte til aktionærerne i forskudsskatten, som moderselskabet skal betale ved videreudlodningen, når udbyttet hidrører fra et datterselskab etableret i Frankrig, men ikke når det hidrører fra et datterselskab etableret i en anden medlemsstat i Fællesskabet — afslag på ansøgning om tilbagebetaling af forskudsskat betalt af moderselskabet begrundet med uberettiget berigelse eller manglende tab for dette selskab — tilbagebetaling af beløb betalt af moderselskabet betinget af fremlæggelse af beviser for den skat, som datterselskaberne i andre medlemsstater end det, hvor moderselskabet har hjemsted, har betalt — overholdelse af ækvivalens- og effektivitetsprincippet
 Konklusion
 1)
 Artikel 49 TEUF og 63 TEUF er til hinder for en lovgivning i en medlemsstat, som har til formål at afskaffe økonomisk dobbeltbeskatning af udbytte som den i hovedsagen omhandlede, som tillader et moderselskab at modregne den skattegodtgørelse, som er tilknyttet udbytte udloddet af datterselskaber, hvis det hidrører fra et datterselskab i den pågældende medlemsstat, i den forskudsskat, som moderselskabet skal betale, når det til sine aktionærer videreudlodder dette udbytte, men som ikke giver en tilsvarende modregningsadgang, hvis udbyttet stammer fra et datterselskab, der er etableret i en anden medlemsstat, eftersom denne lovgivning i dette tilfælde ikke giver ret til en skattegodtgørelse i anledning af udbytte fra dette datterselskab.
 2)
 EU-retten er til hinder for, at en medlemsstat, når en national skatteordning som den i hovedsagen omhandlede ikke i sig selv indebærer, at den af den skattepligtige med urette betalte afgift overvæltes på en tredjemand, afslår at tilbagebetale de beløb, som moderselskabet har indbetalt, med den begrundelse, at dels vil en tilbagebetaling udgøre en ugrundet berigelse for moderselskabet, dels belaster det af moderselskabet indbetalte beløb ikke moderselskabet bogføringsmæssigt eller skattemæssigt, men modregnes i det samlede beløb, som kan videreudloddes til aktionærerne.
 3)
 Ækvivalens- og effektivitetsprincippet er ikke til hinder for, at der


text:
som betingelse for tilbagebetaling til et moderselskab af beløb, som kan sikre anvendelsen af den samme skattemæssige ordning på udbytte, der udloddes af moderselskabets datterselskaber med hjemsted i Frankrig, og på udbytte, der udloddes af dette selskabs datterselskaber med hjemsted i andre medlemsstater, og som giver anledning til moderselskabets videreudlodning, kræves, at den skattepligtige fremlægger oplysninger, som kun denne har adgang til, for hver enkelt udlodning, som er genstand for en tvist, vedrørende bl.a. den skattesats, som faktisk er anvendt, og det skattebeløb, der faktisk er betalt af overskuddet i datterselskaber i andre medlemsstater, selv om de samme oplysninger ikke kræves for de datterselskaber, som er etableret i Frankrig, da myndighederne har adgang til dem. Fremlæggelsen af disse oplysninger kan imidlertid kun kræves under forudsætning af, at det ikke er praktisk umuligt eller uforholdsmæssigt vanskeligt at dokumentere, hvilken skat datterselskaber i andre medlemsstater har betalt, navnlig henset til disse medlemsstaters lovgivning om undgåelse af dobbeltbeskatning og registrering af den selskabsskat, som skal betales, samt om opbevaring af administrative dokumenter. Det påhviler den forelæggende ret at efterprøve, om disse betingelser er opfyldt i hovedsagen.
 (1) EUT C 233 af 26.9.2009.


text:
28.7.2001 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 212/25
 KENDELSE AFSAGT AF PRÆSIDENTEN FOR RETTEN I Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 FØRSTE INSTANS
 — Artikel 1, stk. 1 og stk. 3, samt artikel 3 i Kommissionens
 beslutning K(2000) 2466 af 26. juli 2000 (1) annulleres,
 den 2. april 2001
 for så vidt angår Kommissionens beslutning om at erklære
 den støtte på 701 664,50 DEM, Tyskland har ydet
 i sag T-24/01 R, Claire Staelen mod Europa-Parlamentet i forbindelse med projekt 1014, for uforenelig med
 og Rådet for Den Europæiske Union fællesmarkedet.
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 (Særlige rettergangsformer — tjenestemænd — ikke adgang
 til de senere prøver i en udvælgelsesprøve — uopsættelighed
 — foreligger ikke)
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 (2001/C 212/47)
 Sagsøgeren overtog i 1996 virksomhedsområdet mobiltelefoni
 (Processprog: fransk) hos det tyske firma FUBA Hans Kolbe & Co. I årene 1994,
 1995 og 1996 havde dette firma medvirket ved et forsknings-
 og udviklingsprojekt (projekt 1014), udført af et datterselskab
 I sag T-24/01 R, Claire Staelen, midlertidigt ansat ved Europa- af SICAN-gruppen vedrørende repeater-systemer i Niedersach-
 Parlamentet, med bopæl i Bridel (Luxembourg), ved advokat sen. Delstaten Niedersachsen havde ydet statsstøtte til projek-
 J. Choucroun, og med valgt adresse i Luxembourg, mod tet, men statsstøtten blev af Kommissionen i den anfægtede
 Europa-Parlamentet (befuldmægtigede: Y. Pantalis og J.F. De beslutning erklæret for uforenelig med fællesmarkedet, hvoref-
 Wachter) og Rådet for Den Europæiske Union (befuldmægtige- ter delstaten krævede støtten tilbagebetalt.
 de: F. Anton og A. Pilette), angående i det væsentlige en
 begæring om udsættelse af proceduren for ansættelse af de
 deltagere, som har bestået den af Europa-Parlamentet og Rådet Sagsøgeren gør gældende, at sagsøgte i betydelig grad har
 organiserede udvælgelsesprøve EUR/A/151/98 — Franskspro- tilsidesat begrundelsespligten efter artikel 253 EF. I afsnittet
 gede fuldmægtige, samt en påstand om, at det pålægges om den retlige vurdering i beslutningen omtaler sagsøgte kun
 Parlamentet og Rådet i fællesskab at fremlægge alle referater, projekt 1014 med tre sætninger og har ikke med ét eneste ord
 der vedrører prøverne i den nævnte udvælgelsesprøve, og begrundet, hvorfor projektet ikke opfyldte betingelserne i
 besvare visse af sagsøgeren stille spørgsmål, har Rettens forbindelse med industriel forskning i den forstand, der
 præsident den 2. april 2001 afsagt kendelse, hvis konklusion forudsættes i EF-rammebestemmelsernes bilag I (2).
 lyder således:
 1) Begæringen om foreløbige forholdsregler tages ikke til følge. Endvidere strider den anfægtede beslutning mod artikel 87,
 stk. 3, litra c), EF. Beslutningen konkluderer fejlagtigt, at
 2) Afgørelsen om sagens omkostninger. projekt 1014 hverken opfylder betingelserne i forbindelse med
 industriel forskning eller den konkurrencemæssige udvikling.
 Sagsøgte kan ikke benægte prækonkurrencestadiet med det
 argument, at projekt 1014 skulle udvikle et erhvervsmæssigt
 relevant repeater-system. Projektets resultat var alene udvikling
 af prototyper for væsentlige komponenter i repeater-systemet.
 Forskningsvirksomheden var rent forberedende, og de af
 projektpartnerne udviklede prototyper kunne endnu ikke
 anvendes kommercielt. Følgelig har sagsøgte tilsidesat EF-
 Sag anlagt den 22. marts 2001 af Huber + Suhner GmbH
 rammebestemmelserne med sin konklusion om, at pro-
 mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 jekt 1014 overskred grænsen for prækonkurrencestadiet.
 (Sag T-68/01)


text:
(2001/C 212/48)
 (Processprog: tysk)
 (1) EFT 2001 L 18, s. 18.
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der (2) EF-rammebestemmelser for statsstøtte til forskning og udvikling
 den 22. marts 2001 anlagt sag mod Kommissionen for De (EFT 1996 C 45, s. 5).
 Europæiske Fællesskaber af Huber + Suhner GmbH, Bad
 Salzdetfurth (Tyskland), ved Rechtsanwälte Dr. Hans-Jörg
 Niemeyer og Dr. Egbert Wilms og med valgt adresse i
 Luxembourg.


text:
4.4.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 118/6
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesarbeitsgericht (Tyskland) den 17. december 2015 — Asklepios Dienstleistungsgesellschaft mbH mod Vittoria Graf
 (Sag C-681/15)
 (2016/C 118/07)
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Bundesarbeitsgericht
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Asklepios Dienstleistungsgesellschaft mbH
 Sagsøgt: Vittoria Graf
 Præjudicielle spørgsmål
 I.
 1)
 Er artikel 3 i Rådets direktiv 2001/23/EF af 12. marts 2001 (1) til hinder for en national ordning, der bestemmer, at alle løn- og arbejdsvilkår, som i forbindelse med overdragelse af en virksomhed eller en bedrift egenhændigt og individuelt er aftalt i en arbejdskontrakt mellem overdrageren og arbejdstageren, skal overgå uændret til erhververen, som om han selv havde aftalt dem med den enkelte arbejdstager, når national lovgivning giver erhververen mulighed både for en tilpasning ved aftale og for en ensidig tilpasning?
 2)
 Hvis det første spørgsmål samlet set eller med hensyn til en bestemt gruppe individuelt aftalte løn- og arbejdsvilkår i arbejdskontrakten mellem overdrageren og arbejdstageren besvares bekræftende:
 Kan det af anvendelsen af direktiv 2001/23/EF’s artikel 3 udledes, at visse egenhændigt aftalte arbejdsvilkår mellem overdrager og arbejdstager skal undtages fra den uændrede overførsel og tilpasses udelukkende på grundlag af overførslen af virksomheden eller bedriften?
 3)
 Hvis kriterierne i Domstolens svar på det første og det andet spørgsmål medfører, at en individuel henvisning, der er aftalt med den enkelte arbejdstager, hvorved visse bestemmelser i en kollektiv overenskomst egenhændigt gøres til en dynamisk del af en arbejdskontrakt, ikke overgår i uændret form til erhververen:
 a)
 Gælder dette ligeledes, når hverken overdrageren eller erhververen er part i en kollektiv overenskomst eller tilhører en sådan part, dvs. når bestemmelserne i den kollektive overenskomst allerede før overførslen af virksomheden eller bedriften fandt anvendelse på arbejdsforholdet udelukkende, fordi der i arbejdskontrakten var indgået en egenhændig aftale med overdrageren om en henvisningsklausul?
 b)
 Hvis dette spørgsmål besvares bekræftende:
 Gælder dette ligeledes, når overdrageren og erhververen er virksomheder i samme koncern?
 II.
 Er artikel 16 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder til hinder for en national ordning, der er indført til gennemførelse af direktiv 77/187/EØF (2) eller 2001/23/EF, og som bestemmer, at erhververen i forbindelse med en overførsel af en virksomhed eller bedrift er bundet til de arbejdsvilkår, som overdrageren egenhændigt og individuelt har aftalt med arbejdstageren før overførslen af bedriften, som om erhververen selv havde aftalt dem, selv om disse vilkår gør visse bestemmelser i en kollektiv overenskomst, der ellers ikke ville gælde for arbejdsforholdet, til en dynamisk del af en arbejdskontrakt, i det omfang national lovgivning giver erhververen mulighed både for en tilpasning ved aftale og for en ensidig tilpasning?
 (1) Rådets direktiv 2001/23/EF af 12.3.2001 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomheder eller bedrifter eller af dele af virksomheder eller bedrifter (EFT L 82, s. 16).
 (2) Rådets direktiv 77/187/EØF af 14.2.1977 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomheder, bedrifter eller dele af bedrifter (EFT L 61, s. 26).