text:
7.8.1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 226/5
 direktiv 90/314/EØF af 13. juni 1990 om pakkerejser, herun- DOMSTOLENS DOM
 der pakkeferier og pakketure (EFT L 158, s. 59) samt vedrøren-
 de betingelserne for at pålægge staten ansvar for skade
 forvoldt borgerne ved overtrædelser af fællesskabsretten, har af 15. juni 1999
 Domstolen, sammensat af præsidenten, G.C. Rodrı́guez Igle-
 sias, afdelingsformændene P.J.G. Kapteyn, G. Hirsch og P. Jann
 samt dommerne G.F. Mancini, J.C. Moitinho de Almeida, i sag C-321/97, Ulla-Brith Andersson og Susanne Wåkerås-
 C. Gulmann (referende dommer), L. Sevón og M. Wathelet; Andersson mod Svenska staten (anmodning om præjudi-
 generaladvokat: A. Saggio; justitssekretær: ekspeditionssekre- ciel afgørelse fra Stockholms tingsrätt) (1)
 tær H.A. Rühl, den 15. juni 1998 afsagt dom, hvis konklusion
 lyder således:
 (»Artikel 234 EF (tidligere artikel 177) — EØS-aftalen —
 Domstolens kompetence — tiltrædelse af Den Europæiske
 1) Artikel 7 i Rådets direktiv 90/314/EØF af 13. juni 1990 om Union — direktiv 80/987/EØF — statens erstatningsan-
 pakkerejser, herunder pakkeferier og pakketure finder anvendelse svar«)
 på rejser, der — i forbindelse med en efter national konkurrenceret
 ulovlig reklamekampagne — tilbydes som gave af et dagblad
 alene til abonnenterne, for hvilke hovedkontrahenten, såfremt
 (1999/C 226/08)
 han rejser alene, betaler lufthavnsafgigt og tillæg for eneværelse,
 eller, når den pågældende ledsages af mindst én fuldtbetalende
 person, udelukkende betaler lufthavnsafgigt.
 (Processprog: svensk)
 2) En medlemsstat, der tiltrådte Den Europæiske Union den
 1. januar 1995, har ikke gennemført artikel 7 i direktiv
 90/314/EØF korrekt, såfremt den har vedtaget en lovgivning til
 beskyttelse af de rejsende, som bestilte deres pakkerejser efter den (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 1. januar 1995, når beskyttelsen begrænses til rejser med afrejse gjort i Samling af Afgørelser)
 tidligst den 1. maj 1995.
 I sag C-321/97, angående en anmodning, som Stockholms
 3) en gennemførelse af artikel 7 i direktiv 90/314, der begrænser tingsrätt i medfør af EF-traktatens artikel 177 har indgivet til
 den beskyttelse, som foreskrives ved denne bestemmelse, til kun at Domstolen for i den for nævnte ret verserende sag, Ulla-Brith
 gælde rejser, hvis afgangsdato er blevet fastsat til tidligst fire Andersson og Susanne Wåkerås-Andersson mod Svenska
 måneder efter fristen for at gennemføre direktivet, er en tilstrække- staten (den svenske stat), at opnå en præjudiciel afgørelse
 lig kvalificeret krænkelse af fællesskabsretten, uanset at medlems- vedrørende fortolkningen af artikel 6 i aftalen om Det Europæi-
 staten har gennemført samtlige andre bestemmelser i direktivet. ske Økonomiske Samarbejdsområde, undertegnet den 2. maj
 1992 og godkendt ved Rådets og Kommissionens afgørelse
 94/1/EKSF, EF af 13. december 1993 om indgåelse af aftalen
 4) Artikel 7 i direktiv 90/314 er ikke blevet korrekt gennemført, om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde mellem
 når en national lovgivning for at dække risikoen begrænser sig De Europæiske Fællesskaber, deres medlemsstater og Republik-
 til at kræve en forsikringsaftale eller en bankgaranti, hvis størrelse ken Finland, Republikken Island, Fyrstendømmet Liechten-
 skal svare til mindst 5 % af rejsearrangørens omsætning i stein, Kongeriget Norge, Det Schweiziske Edsforbund, Kongeri-
 forbindelse med hans virksomhed i det tilsvarende kvartal i det get Sverige og Republikken


text:
Østrig (EFT 1994 L 1, s. 1), og af
 foregående kalenderår, og når lovgivningen kræver af en ny Rådets direktiv 80/987/EØF af 20. oktober 1980 om indbyrdes
 arrangør på markedet at tage udgangspunkt i den anslåede tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om beskyttelse af
 omsætning i forbindelse med den af arrangøren påtænke virksom- arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens (EFT
 hed uden herved at tage hensyn til arrangørens omsætningsstig- L 283, s. 23), har Domstolen, sammensat af præsidenten,
 ning i det løbende år. G.C. Rodrı́guez Iglesias, afdelingsformændene J.-P. Puissochet,
 G. Hirsch og P. Jann samt dommerne J.C. Moitinho de Almei-
 da, C. Gulmann, J.L. Murray, D.A.O. Edward, H. Ragnemalm,
 L. Sevón (refererende dommer) og M. Wathelet; generaladvo-
 5) Når der foreligger bevis for direkte årsagsforbindelse, kan kat: G. Cosmas; justitssekretær: assisterende justitssekretær
 medlemsstatens pådragelse af ansvar for krænkelse af artikel 7 i H. von Holstein, den 15. juni 1999 afsagt dom, hvis konklu-
 direktiv 90/314 ikke udelukkes som følge af uagtsom adfærd fra sion lyder således:
 rejsearrangørens side eller som følge af indtræden af helt
 usædvanlige eller uforudseelige begivenheder.
 1) Domstolen har ikke kompetence til at besvare det første
 spørgsmål.
 (1) EFT C 181 af 14.6.1997. 2) Fællesskabsretten indebærer ikke, at private, efter at en stat i
 Den Europæiske Frihandelssammenslutning er tiltrådt Den
 Europæiske Union, for denne nye medlemsstats nationale dom-
 stole kan påberåbe sig rettigheder, som de støtter direkte på
 Rådets direktiv 80/987/EØF af 20. oktober 1980 om indbyrdes
 tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om beskyttelse af
 arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens, eller at
 ---pagebreak--- C 226/6 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7.8.1999
 staten kan ifalde erstatningsansvar for tab, som de har lidt som 2) Forordning nr. 918/83 og direktiv 69/169 er i princippet ikke
 følge af, at det nævnte direktiv ikke er gennemført korrekt, når de til hinder for nationale bestemmelser, der med henblik på at sikre
 begivenheder, der er en betingelse for udløsning af den i direktivet den offentlige orden begrænser rejsende fra tredjelandes indførsel
 foreskrevne garanti, er indtruffet før tiltrædelsen. af alkoholholdige drikkevarer.
 3) Forordning nr. 918/83 og direktiv 69/169 er ikke til hinder for
 (1) EFT C 331 af 1.11.1997. nationale bestemmelser, der ud fra ønsket om at bekæmpe de
 forstyrrelser af den offentlige orden, som er forbundet med
 alkoholforbrug, begrænser rejsende fra tredjelandes indførsel af
 alkoholholdige drikkevarer, på grundlag af reisens tidsmæssige
 varighed.
 (1) EFT C 41 af 7.2.1998.
 DOMSTOLENS DOM
 (Femte Afdeling)
 af 15. juni 1999
 DOMSTOLENS DOM
 i sag C-394/97, straffesag mod Sami Heinonen (anmodning
 om præjudiciel afgørelse fra Helsingin Käräjäoikeus) (1)
 (Femte Afdeling)
 (»Varer der indføres i rejsendes personlige bagage — rejsende
 fra tredjelande — afgiftsfritagelse — indførselsforbud for- af 15. juni 1999
 bundet med et mindsteophold i udlandet«)
 i sag C-421/97, Yves Tarantik mod Direction des services
 (1999/C 226/09) fiscaux de Seine-et-Marne (anmodning om præjudiciel
 afgørelse fra Tribunal de grande instance de Meaux) (1)
 (Processprog: finsk) (»EF-traktatens artikel 95 (efter ændring nu artikel 90 EF)
 — differentieret afgift af motorkøretøjer«)
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig- (1999/C 226/10)
 gjort

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
i Samling af Afgørelser)
 I sag C-394/97, angående en anmodning, so Helsingin käräjä- (Processprog: fransk)
 oikeus (Finland) i medfør af artikel 234 EF (tidligere arti-
 kel 177) har indgivet til Domstolen for i den for nævnte ret
 verserende straffesag mod Sami Heinone, at opnå en præjudi- (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 ciel afgørelse vedrørende fortolkningen af Rådets forordning
 gjort i Samling af Afgørelser)
 (EØF) nr. 918/83 af 28. marts 1983 om en fællesskabsordning
 vedrørende fritagelse for import- og eksportafgifter (EFT L 105,
 s. 1) og af Rådets direktiv 69/169/EØF af 28. maj 1969 om I sag C-421/97, angående en anmodning, som Tribunal de
 harmonisering af lovgivning om fritagelse for omsætningsafgif- grande instance de Meaux (Frankrig) i medfør af EF-traktatens
 ter og punktafgifter ved indførsel i den internationale rejsetrafik artikel 234 EF (tidligere artikel 177) har indgivet til Domstolen
 (EFT 1969 I, s. 218), har Domstolen (Femte Afdeling), for i den for nævnte ret verserende sag, Yves Tarantik mod
 sammensat af afdelingsformanden, J.-P. Puissochet, og dom- Direction des services fiscaux de Seine-et-Marne, at opnå en
 merne P. Jann (refererende dommer), J.C. Moitinho de Almeida, præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af EF-traktatens
 C. Gulmann og M. Wathelet; generaladvokat: A. Saggio; justits- artikel 95 (efter ændring nu artikel 90 EF), har Domstolen
 sekretær: assisterende justitssekretær H. von Holstein, den (Femte Afdeling), sammensat af afdelingsformanden,
 15. juni 1999 afsagt dom, hvis konklusion lyder således: J.-P. Puissochet, og dommerne J.C. Moitinho de Almeida,
 C. Gulmann, L. Sevón og M. Wathelet (refererende dommer);
 1) Rådets forordning (EØF) nr. 918/83 af 28. marts 1983 om generaladvokat: F.G. Jacobs; justitssekretær: assisterende ju-
 en fællesskabsordning vedrørende fritagelse for import- og stitssekretær H. von Holstein, den 15. juni 1999 afsagt dom,
 eksportafgifter og Rådets direktiv 69/169/EØF af 28. maj hvis konklusion lyder således:
 1969 om harmonisering af lovgivning om fritagelse for omsæt-
 ningsafgifter og punktafgifter ved indførsel i den internationale En national ordning om afgift af motorkøretøjer som den i hovedsagen
 rejsetrafik er ikke til hinder for nationale bestemmelser, der af omhandlede har ikke på grund af den øgede stigningstakt for afgiften
 hensyn til den offentlige sædelighed, den offentlige orden, den mellem dels afgiftsgruppe 15-16 CV, dels afgiftsgrupperne over
 offentlige sikkerhed eller beskyttelse af menneskers liv og sundhed 18 CV, under hvilke der kun henhører importerede køretøjer, diskrimi-
 forbyder eller begrænser rejsende fra tredjelandes indførsel af nerende eller beskyttende virkninger, som er uforenelige med EF-
 bestemte varer. traktatens artikel 95, stk. 1 (efter ændring nu artikel 90, stk. 1, EF):


text:
C 56/4 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 2.3.2002
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: At de omtvistede foranstaltninger tjener miljøpolitiske formål
 retfærdiggør dem ikke, idet de er uproportionale. Fra og med
 en vis afstand overstiger den med transporten nødvendigvis
 forbundne miljøbelastning de med anvendelsen af genbrug-
 1. Det fastslås, at Forbundsrepublikken Tyskland har tilside- semballage forbundne miljømæssige fordele. I den foreliggende
 sat sine forpligtelser i henhold til artikel 5 i Europa- sag er det uden betydning, hvilken afstand der faktisk udgør
 Parlamentet og Rådets direktiv 94/62/E(1) af 20. decem- denne grænse, da de tyske regler gælder for alt mineralvand,
 ber 1994 om emballage og emballageaffald sammenholdt der aftappes ved kilden, uafhængigt af transportafstand, og
 med artikel 28 EF og artikel 3 sammenholdt med bilag II, altså også omfatter tilfælde med stor transportafstand.
 stk. 2, litra d), i Rådets direktiv 80/777/EØF (2) af 15. juli
 1980 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes
 lovgivning om udvinding og markedsføring af naturligt
 mineralvand, idet den ved § 8, stk. 1, og § 9, stk. 2, i (1) EFT L 365 af 31.12.1994, s. 10.
 emballageforordningen af 1998 har indført en ordning (2) EFT L 229 af 30.8.1980, s. 1.
 til genbrug af emballage til varer, der i henhold til direktiv
 80/777/EØF skal aftappes ved kilden.
 2. Forbundsrepublikken Tyskland tilpligtes at betale sagens
 omkostninger.
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 se afsagt den 8. november 2001 af Oberster Gerichtshof i
 sagen Johann Gruber mod Bay Wa Aktiengesellschaft
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 (Sag C-464/01)
 Bestemmelserne i § 8, stk. 1, og § 9, stk. 2, i emballageforord-
 ningen af 1998 er for så vidt angår naturligt mineralvand, der (2002/C 56/08)
 skal aftappes ved kilden, i strid med artikel 5 i emballagedirekti-
 vet og artikel 28 EF, da de fører til en handelshindring, der
 ikke kan retfærdiggøres af miljøhensyn. Samlet har de tyske
 bestemmelser den virkning, at producenter af mineralvand i
 andre medlemsstater, der vil afsætte deres varer i Tyskland, har
 en interesse i at anvende genbrugsemballage, når de vil undgå Ved kendelse afsagt den 8. november 2001, indgået til
 pantopkrævningspligt for de af dem afsatte emballager og vil Domstolens Justitskontor den 4. december 2001, har Oberster
 bibeholde muligheden for at deltage i almene retursystemer. Gerichtshof i sagen Johann Gruber mod Bay Wa Aktiengesells-
 Ganske vist medfører disse regler uomtvisteligt en begunstigel- chaft forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en an-
 se af genbrugsemballage i forhold til engangsemballage, men modning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 ikke desto mindre er nationale foranstaltninger med krav om
 genbrugsemballage kun i overensstemmelse med artikel 5 i
 direktiv 94/62/EF, når de samtidig opfylder kravene i artikel 28 1. Er det, når der er tale om en ydelse, der delvis har privat
 EF. Den omtvistede tyske ordning er imidlertid en foranstalt- karakter, afgørende for, om der foreligger forbrugerstatus
 ning med tilsvarende virkning som en kvantitativ restriktion i i Bruxelles-konventionens artikel 13’s forstand, om ydel-
 artikel 28 EF’s forstand. Forhandling af naturligt mineralvand sen overvejende har et privat eller et erhvervsmæssigt
 til andre medlemsstater bliver


text:
vanskeliggjort eller fordyret af formål, og hvilke kriterier er bestemmende for, om det
 de tyske foranstaltninger. Ganske vist skal tyske producenter i private eller det erhvervsmæssige formål har overvægt?
 påkommende tilfælde også transportere tomme genbrugsem-
 ballager over lange strækninger, men ved aftapning uden for
 Tyskland er afstanden mellem aftapningssted og forbrugssted i 2. Afhænger fastlæggelsen af formålet af de omstændighe-
 Tyskland imidlertid i de fleste tilfælde væsentligt større end der, der er objektivt kendelige for forbrugerens medkon-
 ved aftapning og forbrug inden for Tyskland. Udenlandske trahent?
 mineralvandsproducenters mulighed for at deltage i en ordning
 med standardiserede genbrugsemballager ville føre til ekstra
 omstillingsomkostninger for producenterne og ville desuden i 3. Skal en kontrakt, der kan henregnes såvel til den private
 det højeste formindske nødvendigheden af tilbagetransport af som til den erhvervsmæssige virksomhed, i tvivlstilfælde
 tom genbrugsemballage. anses for at være en forbrugerkontrakt?
 ---pagebreak--- 2.3.2002 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 56/5
 4. Er der også tale om et tilfælde, hvor en reklamering er Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 gået forud for kontraktens indgåelse i den forstand, hvori se afsagt den 20. november 2001 af Verwaltungsgericht
 udtrykket er anvendt i Bruxelles-konventionens artikel 13, Stuttgart i sagen Georgios Orfanopoulos, Natascha Orfa-
 nr. 1, litra a), når forbrugerens senere medkontrahent nopoulos, Melina Orfanopoulos og Sofia Orfanopoulos
 ganske vist i forbrugerens kontraherende stat har udsendt mod Land Baden-Württemberg
 reklamebrochurer for sine produkter, men dog ikke deri
 har reklameret for det produkt, forbrugeren senere har (Sag C-482/01)
 købt?
 (2002/C 56/10)
 5. Foreligger der også en sag om en forbrugerkontrakt i
 den forstand, hvori udtrykket er anvendt i Bruxelles-
 konventionens artikel 13, når sælgeren fra sin stat har
 fremsat et telefonisk tilbud til køberen, der har bopæl i en Ved kendelse afsagt den 20. november 2001, indgået til
 anden stat, som køberen imidlertid ikke antog, idet han Domstolens Justitskontor den 13. december 2001, har Verwal-
 dog senere købte det tilbudte produkt på grundlag af et tungsgericht Stuttgart i sagen Georgios Orfanopoulos, Nata-
 skriftligt tilbud? scha Orfanopoulos, Melina Orfanopoulos og Sofia Orfanopou-
 los mod Land Baden-Württemberg forelagt De Europæiske
 Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse
 6. Har forbrugeren i henhold til Bruxelles-konventionens
 af følgende spørgsmål:
 artikel 13, nr. 3, litra b), også foretaget den retlige
 disposition, som er nødvendig for indgåelse af kontrakten,
 i sin egen stat, når han under en telefonsamtale, som han 1. Er det foreneligt med fællesskabsretten, at fastsætte
 fører fra denne stat, antager et tilbud, der er fremsat i begrænsninger i retten til fri bevægelighed for en uden-
 hans medkontrahents kontraherende stat? landsk unionsborger med mangeårigt ophold i værtsmed-
 lemsstaten, som har overtrådt Betäubungsmittelgesetz
 (den tyske lov om euforiserende stoffer), af hensyn til den
 offentlige orden, sikkerhed og sundhed i artikel 39, stk. 3,
 EF’s forstand, hvis der på grund af den vedkommendes
 personlige adfærd er en begrundet forventning om, at
 han også i fremtiden vil begå kriminalitet, og såfremt det
 ikke kan kræves, at unionsborgerens ægtefælle og børn
 henvises til at leve i unionsborgerens hjemstat?
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt


text:
ved notat 2. Er artikel 9, stk. 1, i Rådets direktiv 64/221/EØF (1) af
 af 11. oktober 2001 af Amtsgericht Frankenthal (Pfalz) i 25. februar 1964, til hinder for en national lovgivning,
 straffesagen mod Felix Kapper der ikke længere fastsætter en indsigelsesprocedure —
 hvorunder der også foretages en prøvelse af hensigtsmæs-
 sigheden — over for en administrativ myndigheds afgø-
 (Sag C-476/01)
 relse om udvisning af en indehaver af opholdstilladelse,
 hvis et bestemt organ, der er uafhængigt af den myndig-
 (2002/C 56/09) hed, der skal træffe afgørelse, ikke bliver oprettet?
 (1) EFT L 56, s. 850.
 Ved notat af 11. oktober 2001, indgået til Domstolens
 Justitskontor den 7. december 2001, har Amtsgericht Franken-
 thal (Pfalz) i straffesagen mod Felix Kapper forelagt De
 Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudi-
 ciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 Sag anlagt den 17. december 2001 af Kommissionen for
 Er artikel 1, stk. 2, i Rådets direktiv 91/439/EØF (1) af 29. juli De Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Sverige
 1991 om kørekort til hinder for, at en medlemsstat nægter
 at anerkende et kørekort, når det af denne medlemsstats
 undersøgelser fremgår, at kørekortet er blevet udstedt af en (Sag C-490/01)
 anden medlemsstat, selv om kørekortindehaveren ikke har sin
 sædvanlige bopæl i denne medlemsstat, og får den pågældende (2002/C 56/11)
 bestemmelse i givet fald for så vidt direkte virkning?
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 17. de-
 (1) EFT L 237, s. 1. cember 2001 anlagt sag mod Kongeriget Sverige af Kommis-
 sionen for De Europæiske Fællesskaber ved M. Wolfcarius og
 C. Tufvesson, som befuldmægtigede, og med valgt adresse i
 Luxembourg.


text:
13.3.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 63/49
 Sag anlagt den 22. januar 2010 — Alisei mod Kommissionen
 (Sag T-16/10)
 2010/C 63/87
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: Alisei (Rom, Italien) (ved avvocati F. Sciaudone, R. Sciaudone og A. Neri)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Beslutningen om afslag annulleres.
 —
 Tilslagsbeslutningen annulleres.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale skadeserstatning.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Med dette søgsmål har sagsøgeren nedlagt følgende påstande:
 —
 Annullation af Kommissionens beslutning af 29. oktober 2009, hvorved Kommissionen dels ikke efterkom den støtteansøgning, som sagsøgeren som led i opfordringen til at fremsætte forslag til »Facility for rapid response to soaring food prices in developing countries« (EuropeAid/128608/C/ACT/Multi), dels placerede sagsøgerens ansøgning på en reserveliste.
 —
 Annullation af Kommissionens beslutning af 29. oktober 2009, hvorved Kommissionen valgte en ansøgning fremsat af en anden organisation.
 —
 Skadeserstatning.
 Det gøres i den forbindelse gældende, at sagsøgeren i overensstemmelse med angivelserne i opfordringen til at fremsætte forslag foreslog en handlingsplan for at forbedre produktionsevnen i Sao Tomé og Principe og i den forbindelse udpegede en organisation med ekspertise i landbrugssektoren som lokal partner.
 Eftersom sagsøgerens forslag blev udvalgt, blev Alisei opfordret til at fremsætte en fuldstændig ansøgning inden den 15. september 2009.
 Sagsøgeren anmodede ved e-post af 17. november 2009 om oplysninger, eftersom Alisei i modsætning til andre organisationer, der havde efterkommet den omhandlede opfordring til at fremsætte forslag, ikke havde modtaget meddelelse om udfaldet af vurderingen af dets forslag. Kommissionen oplyste ved svar af samme dato, at svaret allerede var sendt til alle deltagerne og vedlagde under alle omstændigheder en kopi heraf. Ved den anfægtede beslutning meddelte Europa-Kommissionen sagsøgeren, at vurderingsudvalget ikke havde valgt dets forslag med henblik på tildeling af støtten, og at den havde besluttet at indsætte dets forslag på en reserveliste indtil den 31. december 2009. Kommissionen meddelte endvidere, at såfremt Alisei ikke blev kontaktet inden for denne periode, ville det ikke længere blive taget i betragtning med henblik på tildeling af en støtte som led i den omhandlede opfordring til at fremsætte forslag.
 Sagsøgeren har til støtte for påstanden om annullation af beslutningen om afslag på sagsøgerens støtteansøgning gjort følgende gældende:
 —
 Der foreligger en tilsidesættelse af begrundelsespligten for så vidt som Kommissionen ikke har anført årsagerne (ikke engang summarisk) til, at sagsøgerens ansøgning blev udelukket og indsat på en reserveliste, og forsætligt og udtrykkeligt har afvist anmodningen om oplysninger herom.
 —
 Der foreligger en tilsidesættelse af princippet om gennemsigtighed i relation til den administrative sagsbehandling, af ligebehandlingsprincippet og af retten til forsvar, idet Kommissionen har oplyst de andre udelukkede konkurrenter om udelukkelsesbegrundelsen, mens den har gjort meddelelsen af oplysningerne til sagsøgeren afhængig af udløbet af reservelistens gyldighedsperiode.
 Sagsøgeren har til støtte for sin påstand om annullation af beslutningen om tildeling af støtten til den tilslagsmodtagende organisation gjort følgende gældende:
 —
 Beslutningen indeholder en urigtig og ugrundet vurdering, idet Kommissionen har udvalgt et forslag med henblik på tildeling af støtte fremsat af en organisation med begrænset faglig erfaring og med utilstrækkelig teknisk


text:
9.1.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 6/50
 Sag anlagt den 2. november 2016 — Korwin-Mikke mod Parlamentet
 (Sag T-770/16)
 (2017/C 006/62)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Janusz Korwin-Mikke (Jozefow, Polen) (ved advokat M. Cherchi)
 Sagsøgt: Europa-Parlamentet
 Sagsøgerens påstande
 —
 Sagen antages til realitetsbehandling, og sagsøgeren gives medhold.
 Følgelig:
 —
 Europa-Parlamentets præsidiums afgørelse af 1. august 2016 annulleres.
 —
 Europa-Parlamentets formands tidligere afgørelse af 5. juli 2016, hvorved de samme sanktioner blev pålagt, annulleres.
 —
 Europa-Parlamentet tilpligtes at erstatte den økonomiske og ikkeøkonomiske skade, som er blevet påført ved de anfægtede afgørelser, dvs. tildele sagsøgeren 13 306 EUR.
 —
 Europa-Parlamentet tilpligtes under alle omstændigheder at betale alle sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført fire anbringender.
 1.
 Det første anbringende vedrører en tilsidesættelse af artikel 166 i Europa-Parlamentets forretningsorden, en tilsidesættelse af unionsborgernes tale- og ytringsfrihed — idet der er den særlige omstændighed, at de i afgørelsen omhandlede ytringer er blevet fremsat af et medlem af Europa-Parlamentet under udøvelsen af sine funktioner og i EU-institutionsregi — og en tilsidesættelse af princippet om, at EU-institutionernes retsakter skal begrundes.
 2.
 Det andet anbringende vedrører en tilsidesættelse af princippet om, at EU-institutionernes retsakter skal begrundes, en tilsidesættelse af artikel 6 i den europæiske menneskerettighedskonvention og/eller en tilsidesættelse af det almindelige princip om upartiskhed.
 3.
 Det tredje anbringende vedrører en tilsidesættelse af artikel 6 i den europæiske menneskerettighedskonvention, af retten til forsvar og af artikel 166, stk. 1, i Europa-Parlamentets forretningsorden.
 4.
 Det fjerde anbringende vedrører en tilsidesættelse af princippet om, at EU-institutionernes retsakter skal begrundes, samt en tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet og af princippet ne bis in idem.


text:
C 84/22 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 6.4.2002
 DOMSTOLENS DOM DOMSTOLENS DOM
 af 15. januar 2002 (Sjette Afdeling)
 i sag C-55/00, Elide Gottardo mod Istituto nazionale della af 30. januar 2002
 previdenza sociale (INPS) (anmodning om præjudiciel
 afgørelse fra Tribunale ordinario di Roma) (1)
 i sag C-103/00, Kommissionen for De Europæiske Fælles-
 skaber mod Den Hellenske Republik (1)
 (»Præjudiciel forelæggelse — artikel 12 EF og artikel 39,
 stk. 2, EF — ydelser ved alderdom — overenskomst om social
 sikring mellem Den Italienske Republik og Schweiz —
 udelukkelse af forsikringsperioder, som en fransk statsborger (»Traktatbrud — direktiv 92/43/EØF — bevaring af natur-
 har tilbagelagt i Schweiz«) typer samt vilde dyr og planter — beskyttelse af arter«)
 (2002/C 84/34) (2002/C 84/35)
 (Processprog: italiensk) (Processprog: græsk)
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig- (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 gjort i Samling af Afgørelser) gjort i Samling af Afgørelser)
 I sag C-55/00, angående en anmodning, som Tribunale
 ordinario di Roma (Italien) i medfør af artikel 234 EF har I sag C-103/00, Kommissionen for De Europæiske Fællesska-
 indgivet til Domstolen for i den for nævnte ret verserende sag, ber (befuldmægtigede: R. Wainwright og P. Panayotopoulos)
 Elide Gottardo mod Istituto nazionale della previdenza sociale mod Den Hellenske Republik (befuldmægtigede: A. Samoni-
 (INPS), at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolknin- Rantou og P. Skandalou), angående en påstand om, at det
 gen af artikel 12 EF og artikel 39, stk. 2, EF, har Domstolen, fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtel-
 sammensat af præsidenten, G.C. Rodrı́guez Iglesias, afdelings- ser i henhold til EF-traktaten og artikel 12, stk. 1, litra b) og d)
 formændene F. Macken og S. von Bahr samt dommerne i Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af
 C. Gulmann, D.A.O. Edward (refererende dommer), A. La naturtyper samt vilde dyr og planter (EFT L 206, s. 7), idet den
 Pergola, L. Sevón, M. Wathelet, V. Skouris, J.N. Cunha Rodri- ikke inden for den fastsatte frist har truffet og subsidiært ikke
 gues og C.W.A. Timmermans; generaladvokat: D. Ruiz-Jarabo har meddelt Kommissionen de nødvendige foranstaltninger
 Colomer; justitssekretær: fuldmægtig L. Hewlett, den 15. januar for at indføre og sætte en effektiv, streng beskyttelsesordning
 2002 afsagt dom, hvis konklusion lyder således: for havskildpadden Caretta caretta i Zakynthos (Grækenland) i
 kraft for at undgå enhver forstyrrelse af denne art i perioder,
 hvor dyrene yngler, samt enhver virksomhed, der kan beskadi-
 De kompetente myndigheder i én medlemsstat, hvorunder de sociale ge eller ødelægge artens yngleområder, har Domstolen (Sjette
 sikringsordninger henhører, er i overensstemmelse med de fællesskabs- Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, F. Macken, og
 retlige forpligtelser, som påhviler dem i medfør af artikel 39 EF, dommerne C. Gulmann (refererende dommer), J.-P. Puissochet,
 forpligtet til at tage forsikringsperioder, der er tilbagelagt i et R. Schintgen og J.N. Cunha Rodrigues; generaladvokat:
 tredjeland af en statsborger i en anden medlemsstat, i betragtning P. Léger; justitssekretær: fuldmægtig L. Hewlett, den 30. januar
 med henblik på dennes erhvervelse af ret til ydelser ved alderdom, når 2002 afsagt dom, hvis konklusion


text:
lyder således:
 de samme myndigheder i en situation, hvor forudsætningerne med
 hensyn til bidragsbetalingen er de samme, anerkender, at sådanne
 perioder i henhold til en bilateral overenskomst, der er indgået mellem 1) Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i
 den førstnævnte medlemsstat og tredjelandet, tages i betragtning, når henhold til artikel 12, stk. 1, litra b) og d) i Rådets direktiv
 de er tilbagelagt af statens egne statsborgere. 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt
 vilde dyr og planter, idet den ikke inden for den fastsatte frist
 har truffet de nødvendige foranstaltninger for at indføre og
 sætte en effektiv, streng beskyttelsesordning for havskildpadden
 (1) EFT C 122 af 29.4.2000. Caretta caretta i Zakynthos i kraft for at undgå enhver forsætlig
 forstyrrelse af denne art i perioder, hvor dyrene yngler, samt
 enhver virksomhed, der kan beskadige eller ødelægge artens
 yngleområder.


text:
3.9.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 217/50
 Sag anlagt den 30. juni 2005 af Tineke Duyster mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag T-249/05)
 (2005/C 217/105)
 Processprog: nederlandsk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der den 30. juni 2005 anlagt sag mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber af Tineke Duyster, Oetrange (Luxembourg), ved W.H.A.M. van den Muijsenbergh, og med valgt adresse i Luxembourg.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 1.
 Ansættelsesmyndighedens afgørelse af 6. april 2005 annulleres.
 2.
 Afgørelsen om tilkendelse af forældreorlov fra den 1. november 2004 til den 30. april 2005, og/eller lønsedlen fra november 2004, og/eller Kommissionens afgørelse af 30. november 2004 om at se bort fra ansøgningen om udsættelse eller tilbagekaldelse af forældreorloven annulleres.
 3.
 Det fastslås, at Tineke Duyster fra den 1. november 2004 til den 30. april 2005 har alle materielle rettigheder, som er forbundet med en tjenestemand i aktiv tjeneste, og at hun derfor bl.a. skal have udbetalt løn med tilbagevirkende kraft i overensstemmelse med hendes lønklasse og løntrin.
 4.
 Det fastslås, at lønnen skal udbetales med renter på grund af forsinket betaling.
 5.
 Det fastslås, at der stadig kan ansøges om forældreorlov for hendes søn (også selv om han efter afsigelsen af Rettens dom er ældre end 12 år eller næsten er 12 år), idet det skal tilregnes Kommissionen, at den indgivne ansøgning ikke blev godkendt, subsidiært, at der, idet det skal tilregnes Kommissionen, at hun ikke har kunnet tage forældreorlov for hendes søn, udbetales en skadesgodtgørelse svarende til tabet af udbetalingerne for forældreorlov, forsikringer, anciennitet, pensionsopsparing, bedømmelsesrapporter og forfremmelsesmuligheder, som skønnes til i alt 27 000 EUR, eller mere subsidiært, at der for den ikke-tagne forældreorlov for hendes søn pr. måned udbetales en skadesgodtgørelse på 800 EUR for tab af forældregodtgørelse, 100 EUR for tab af forsikring, 1 200 EUR for tab af pensionsrettigheder.
 6.
 Det fastslås, at sagsøgeren skal have udbetalt en skadesgodtgørelse på 2 500 EUR som godtgørelse for den usikkerhed, der opstod hos hende, med hensyn til hendes tjenstlige status og den heraf følgende ikke-økonomiske skade.
 7.
 Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Sagsøgeren har indgivet en ansøgning om tilkendelse af forældreorlov for perioden fra den 8. november 2004 til den 7. maj 2005. Kommissionen tilkendte herefter sagsøgeren forældreorlov fra den 1. november 2004 til den 30. april 2005.
 Sagsøgeren gør gældende, at hun ikke har modtaget en formel afvisning af hendes ansøgning om forældreorlov fra den 8. november 2004 til den 7. maj 2005 og udleder heraf, at der er sket stiltiende afvisning af hendes ansøgning. Hun gør desuden gældende, at hun i perioden fra den 1. november 2004 til den 30. april 2005 var i aktiv tjeneste og dermed har ret til alle hermed forbundne fordele i betragtning af, at hun ikke har anfægtet denne afvisning og ikke har indgivet en anden ansøgning.
 Til støtte for sine påstande har sagsøgeren desuden anført, at afgørelsen om tilkendelse af forældreorlov fra den 1. november 2004 til den 30. april 2005 er


text:
29.1.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 30/2
 Domstolens dom (Første Afdeling) af 25. november 2010 — Europa-Kommissionen mod Den Italienske Republik
 (Sag C-47/09) (1)
 (Tilnærmelse af lovgivningerne - kakao- og chokoladevarer - mærkning - tilføjelse af ordet »ren« eller angivelsen »ren chokolade« ved mærkning af visse varer)
 2011/C 30/02
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved F. Clotuche-Duvieusart og D. Nardi, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Den Italienske Republik (ved G. Palmieri, som befuldmægtiget, og avvocato dello Stato P. Gentili)
 Sagens genstand
 Traktatbrud — tilsidesættelse af artikel 3 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/36/EF af 23. juni 2000 om kakao- og chokoladevarer bestemt til konsum (EFT L 197, s. 9), og artikel 2, stk. 1, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/13/EF af 20. marts 2000 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om mærkning af og præsentationsmåder for levnedsmidler samt om reklame for sådanne levnedsmidler (EFT L 109, s. 29) — mærkning af chokoladevarer — tilføjelse af ordet »puro« eller angivelsen »cioccolato puro« ved mærkning af chokoladevarer, der ikke indeholder andre fedtstoffer end kakaosmør
 Konklusion
 1)
 Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til dels artikel 3, stk. 5, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/36/EF af 23. juni 2000 om kakao- og chokoladevarer bestemt til konsum, dels artikel 3, stk. 1, i nævnte direktiv, sammenholdt med artikel 2, stk. 1, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/13/EF af 20. marts 2000 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om mærkning af og præsentationsmåder for levnedsmidler samt om reklame for sådanne levnedsmidler, idet den har indført en mulighed for at supplere mærkningen af chokoladevarer, der ikke indeholder andre vegetabilske fedtstoffer end kakaosmør, med adjektivet »ren«.
 2)
 Den Italienske Republik betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 82 af 4.4.2009.


text:
20.10.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 372/4
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour administrative d’appel de Versailles (Frankrig) den 13. august 2014 — Groupe Steria SCA mod Ministère des finances et des comptes publics ni
 (Sag C-386/14)
 2014/C 372/07
 Processprog: fransk
 Den forelæggende ret
 Cour administrative d’appel de Versailles
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Groupe Steria SCA
 Sagsøgt: Ministère des finances et des comptes publics
 Præjudicielt spørgsmål
 Skal EF-traktatens artikel 43, nu artikel 49 TEUF, om etableringsfrihed fortolkes således, at den er til hinder for, at et moderselskab i medfør af lovgivningen om den franske ordning for skattemæssig integration har krav på, at den medregnede forholdsmæssige andel af omkostninger og udgifter, fastsat til 5 % af det samlede nettoudbytte, som dette moderselskab alene har modtaget fra de hjemmehørende selskaber, der deltager i en integreret koncern, når moderselskabet ifølge den nævnte lovgivning ikke har denne mulighed for så vidt angår det udbytte, som det modtager fra dets datterselskaber, der er hjemmehørende i en anden medlemsstat, og som det objektivt set ville kunne vælges at lade være omfattet af integrationsordningen, såfremt datterselskaberne havde været hjemmehørende i Frankrig?


text:
10.7.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 179/9
 Sag anlagt den 27. maj 2004 af Kommissionen mod Kongeriget Spanien
 (Sag C-221/04)
 (2004/C 179/19)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 27. maj 2004 anlagt sag mod Kongeriget Spanien af Kommissionen ved M. van Beek og G. Valero Jordana, og med valgt adresse i Luxembourg.
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 —
 Det fastslås, at Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 12, stk. 1, i og bilag VI til Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 (1) om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter, idet myndighederne i regionen Castilla y León har tilladt, at der anbringes vildtsnarer med bremse i forskellige private jagtdistrikter.
 —
 Kongeriget Spanien tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 De tilladelser, som myndighederne i Castilla y León har givet til at jage ræve med snarer, er i strid med artikel 12, stk. 1, i og bilag VI til direktiv 92/43/EØF af to grunde:
 Der er dels givet tilladelse til brug af snarer med bremse i Aldeanueva de la Sierra y de Mediana de Voltoya, hvilket indebærer jagt på eller en tilsigtet forstyrrelse af dyrearten lutra lutra (sumpbæver), der er opført i bilag IV til direktivet, og som er en art af fællesskabsbetydning, der kræver en særlig beskyttelse. De spanske myndigheder har selv medgivet, at sumpbæveren lever i de omhandlede områder.
 Snarer med bremse er dels en ikke-selektiv jagtmetode, eftersom ethvert dyr — uanset hvilket dyr, man tilsigter at drive jagt på (i dette tilfælde ræve) — kan blive fanget. De spanske myndigheders indvending om, at godkendelserne indeholder en forpligtelse til at slippe de øvrige dyrearter fri, kan ikke medføre, at fælderne bliver selektive, da de indfangede dyr som regel lider skade og herunder risikerer at miste deres lemmer i forsøget på at slippe fri af fælderne.
 (1) EFT L 206 af 22.7.1992, s. 7


text:
C 149/40 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 27.5.2000
 — Dersom beslutningen findes at være helt eller delvis gyldig, Sag anlagt den 23. marts 2000 af P.E. Hoyer mod Kommis-
 nedsættes bøden i medfør af artikel 229 EF. sionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag T-70/00)
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 (2000/C 149/75)
 Kommissionen har i den anfægtede beslutning lagt til grund,
 (Processprog: nederlandsk)
 at sagsøgeren i perioden 1977-1995 var deltager i en aftale,
 der havde til formål og til følge at begrænse eller at hindre
 konkurrencen vedrørende levering af sømløse standard rørem-
 ner til udvinding af olie (OCTG-rør) og rør til olierørledninger Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 (pipeline-rør) inden for fællesmarkedet, og at dette påvirkede den 23. marts 2000 anlagt sag mod Kommissionen for De
 handelen mellem medlemsstaterne. Europæiske Fællesskaber af P.E. Hoyer, Hoeilaart (Belgien) ved
 advokat G. van der Wal, Bruxelles, og med valgt adresse i
 Luxembourg hos advokat A. May, 398, Route d’Esch.
 Sagsøgeren har gjort følgende seks anbringender gældende
 over for Kommissionens påstande og faktiske antagelser: Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 — Den anfægtede afgørelse af 24. januar 2000 annulleres.
 — Åbenbar ukorrekt sagsfremstilling.
 — Sagsøgte tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 — Undladelse af at gøre korrekt rede for de handelshindringer,
 der er den naturlige forklaring på sagsøgerens manglende
 aktiviteter på de franske, tyske og italienske markeder i
 perioden for den påståede overtrædelse. Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 — Tilsidesættelse af væsentlige proceduremæssige krav, for så Sagsøgeren har fra 1984 arbejdet som midlertidigt ansat (tolk)
 vidt som sagsøgeren forhindredes i fuldt ud at udøve sin for Kommissionen. Hans midlertidige ansættelse er blevet
 ret til forsvar, og for så vidt angår den måde, hvorpå forlænget nogle gange. I 1988 blev hans ansættelse som
 Kommissionen fremskaffede den dokumentation, der blev midlertidigt ansat forlænget på ubestemt tid. Ligeledes blev der
 brugt imod sagsøgeren. pålagt en forpligtelse til at deltage i den førstkommende
 eksterne udvælgelsesprøve for tolke. I 1989 meldte sagsøgeren
 sig til den interne udvælgelsesprøve KOM/LA/2/89, som han
 ikke bestod. Han fik medhold i den sag, han anlagde til
 — Ukorrekt vurdering af beviserne i Kommissionens sagsak- prøvelse af udvælgelseskomitéens afgørelse herom. Han fik
 ter, hvilket ikke blot alvorligt har svækket konstateringerne ligeledes medhold i den sag, han anlagde til prøvelse af
 i beslutningens betragtning 164, men ligeledes har svækket afgørelsen om opsigelse af hans aftale om ansættelse som
 vægten og nøjagtigheden af bærende elementer i sagen midlertidigt ansat. I strid med de indgåede aftaler besluttede
 mod sagsøgeren. Kommissionen at genåbne og fortsætte den interne udvælgel-
 sesprøve KOM/LA/2/89, og sagsøgeren blev opfordret til at
 deltage. Han bestod ikke denne udvælgelsesprøve. Derpå har
 — Ukorrekt retlig vurdering af sagsøgerens deltagelse i den Kommissionen opsagt hans kontrakt på ubestemt tid under
 påståede overtrædelse. henvisning til udvælgelseskomitéens afgørelse i den nævnte
 interne udvælgelsesprøve. Hans klage over denne afgørelse
 blev afvist. Ved afgørelse af 24. januar 2000 har Kommissionen
 opretholdt sin afgørelse om afskedigelse. Nærværende sag er
 — Undladelse af at nedsætte den bode, der er pålagt sagsøge-
 anlagt til prøvelse af


text:
denne afskedigelse.
 ren, i overensstemmelse med principperne i de relevante
 kommissionsmeddelelser.
 Søgsmalsgrunde:
 — Afskedigelsen er med urette baseret pa udvælgelseskomi-
 téens afgørelse i den nævnte interne udvælgelsesprøve om
 ikke at opføre sagsøgeren pa listen over egnede ansøgere.
 ---pagebreak--- 27.5.2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 149/41
 — Genåbningen og fortsættelsen af den nævnte udvælgel- — Den anfægtede beslutning tilsidesætter proceduremæssige
 sesprøve er ikke en egnet foranstaltning til opfyldelse af de regler, idet den er baseret på dokumenter, som Kommissio-
 tidligere domme. nen fremskaffede i 1994 i forbindelse med en undersøgelse,
 der blev gennemført i en anden sag. Disse undersøgelser
 — Genåbningen og fortsættelsen af den nævnte udvælgel- blev desuden gennemført med hjemmel i en kommissions-
 sesprøve er i strid med de mellem parterne indgåede aftaler. beslutning, som var ulovligt vedtaget såvel i henhold til
 EØS-aftalens artikel 53 som i henhold til EF-traktatens
 artikel 85. Den anfægtede beslutning bygger desuden
 — Sagsøgerens ansættelse på ubestemt tid er blevet bragt til ulovligt på udaterede dokumenter af ukendt herkomst.
 ende pa grundlag af hans resultater i en intern udvælgel-
 sesprøve, mens det ifølge en skrivelse fra Kommissionen
 alene er manglende beståen af en ekstern udvælgelsesprøve, — Der er i den anfægtede beslutning ikke ført bevis for den
 påståede overtrædelse.
 der kan begrunde, at tjenesteforholdet bringes til ophør.
 — Den postulerede aftale mellem europæiske og japanske
 — Den anfægtede afskedigelse er ikke begrundet.
 producenter kan ikke under nogen omstændigheder anses
 for at have påvirket handelen mellem medlemsstaterne.
 — Opsigelsen er meddelt til en retligt urigtig dato.
 — Den postulerede aftale mellem europæiske og japanske
 producenter kan ikke under nogen omstændigheder anses
 for at have påvirket konkurrencen inden for EF.
 — Varigheden af overtrædelsen, som konstateret af Kommis-
 sionen, er under alle omstændigheder fejlagtig.
 — Dersom den anfægtede beslutning kan anses for at finde
 Sag anlagt den 24. marts 2000 af Kawasaki Steel Corpora- anvendelse på EU’s offshore områder og særlig på Det
 tion mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber Forenede Kongerige’s offshore områder, har Kommissio-
 nen undladt at begrunde sin beslutning.
 (Sag T-71/00)
 — Den bøde, der er pålagt sagsøgeren, bør nedsættes navnlig
 (2000/C 149/76) på grund af, at den postulerede aftale mellem de europæiske
 producenter skulle have været behandlet adskilt fra den
 postulerede aftale mellem de europæiske og de japanske
 producenter.
 (Processprog: engelsk)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 24. marts 2000 anlagt sag mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber af Kawasaki Steel Corporation ved
 advokaterne Alexandre Vandencasteele og Monica Cunning-
 ham, Liedekerke Siméon Wessing Houthoff, Bruxelles.
 Sag anlagt den 30. marts 2000 af Artegodan GmbH mod
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 — Kommissionens beslutning af 8. december 1999 i sag nr.
 IV/E-1/35.860-B, sømløse stålrør, annulleres. (Sag T-74/00)
 — Subsidiært nedsættes den bøde, der er pålagt sagsøgeren, (2000/C 149/77)
 væsentligt.
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger. (Processprog: tysk)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter den 30. marts 2000 anlagt sag mod Kommissionen for
 De


text:
C 258/38 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende 15.8.98
 Sag anlagt den 24. juni 1998 af Kontoret for De Europñ- Ifùlge sagsùgeren er sagsgenstanden i den foreliggende sag
 iske Forbrugerorganisationer (BEUC) mod Kommissionen derfor ikke den samme som i sag T-256/97. Mens den
 for De Europñiske Fñllesskaber pågñldende sag vedrùrer spùrgsmålet om reprñsentative
 (Sag T-96/98) forbrugerorganisationers ret til at deltage i antidumping-
 procedurer som berùrte parter, vedrùrer nñrvñrende sag
 (98/C 258/68) spùrgsmålet om gyldigheden af en forordning, der er ved-
 taget efter en procedure, under hvilken en vñsentlig form-
 (Processprog: engelsk) forskrift er tilsidesat.
 (1) EFT C 7 af 10.1.1998, s. 21.
 Ved De Europñiske Fñllesskabers Ret i Fùrste Instans er (2) EFT L 111 af 9.4.1998, s. 19.
 der den 24. juni 1998 anlagt sag mod Kommissionen for (3) EFT L 56 af 6.3.1996, s. 1.
 De Europñiske Fñllesskaber af Kontoret for De Europñ-
 iske Forbrugerorganisationer (BEUC) ved advokaterne Ber-
 nard O'Connor og Bonifacio García Porras, og med valgt
 adresse i Luxembourg hos advokat ArseÁne Kronshagen,
 22, rue Marie-Adelaïde.
 Sag anlagt den 30. juni 1998 af Maurizio Gastaldello mod
 Sagsùgeren har nedlagt fùlgende påstande: Regionsudvalget for Den Europñiske Union
 (Sag T-97/98)
 Ð Det fastslås i medfùr af EF-traktatens artikel 173 og (98/C 258/69)
 174, at Kommissionens forordning (EF) nr. 773/98 af
 7. april 1998 om indfùrelse af en midlertidig antidum-
 pingtold på importen af ubleget stof af bomuld med (Processprog: fransk)
 oprindelse i Folkerepublikken Kina, Egypten, Indien,
 Indonesien, Pakistan og Tyrkiet er ugyldig. Ved De Europñiske Fñllesskabers Ret i Fùrste Instans er
 der den 30. juni 1998 anlagt sag mod Regionsudvalget for
 Den Europñiske Union af Maurizio Gastaldello, Bruxelles,
 Ð Der trñffes bestemmelse om de yderligere foranstalt-
 ved advokaterne Jean-NoeÈl Louis, VeÂronique Leclercq,
 ninger, Retten måtte finde fornùdne.
 Ariane Tornel og FrancËoise Parmentier, Bruxelles, og med
 valgt adresse i Luxembourg hos Fiduciaire Myson SARL,
 Ð Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger. 30, rue de Cessange.
 Sùgsmålsgrunde og vñsentligste argumenter: Sagsùgeren har nedlagt fùlgende påstande:
 Sagsùgeren i den foreliggende sag, som også er sagsùger i Ð Afgùrelsen om ikke at give sagsùgeren adgang til
 sag T-256/97 (1), er en international reprñsentativ forbru- udvñlgelsesprùve K/01/97 annulleres.
 gerorganisation, der omfatter en rñkke nationale forbru-
 gerorganisationer, og hvis formål er at fremme forbruger- Ð Regionsudvalget for Den Europñiske Union tilpligtes
 nes interesser i relation til de politikker, der fùres af Den at betale sagens omkostninger.
 Europñiske Union.
 Sùgsmålsgrunde og vñsentligste argumenter:
 Sagsùgeren har nedlagt påstand om, at Kommissionens
 forordning (EF) nr. 773/98 af 7. april 1998 om indfùrelse
 af en midlertidig antidumpingtold på importen af ubleget Sagsùgeren, som er tjenestemand i lùnklasse D 3/4 i Rådet
 stof af bomuld med oprindelse i Folkerepublikken Kina, for Den Europñiske Union, indgav den 27. oktober 1997
 Egypten, Indien, Indonesien, Pakistan og Tyrkiet (2) erklñ- en ansùgning til Regionsudvalgets interne udvñlgelses-
 res ugyldig. prùve K/01/97 med henblik på oprettelse af en ansñttelses-
 reserve af maskinskrivere i lùnklasse C5-C4.
 Sagsùgeren har nñrmere anfùrt, at Kommissionen ikke har
 I henhold til den anfñgtede afgùrelse fik sagsùgeren ikke
 anerkendt sagsùgeren som


text:
berùrt part under den admini-
 adgang til prùverne.
 strative procedure vedrùrende den anfñgtede forordning
 og hverken givet sagsùgeren adgang til alle de fortrolige
 dokumenter og oplysninger, der er meddelt Kommissionen Ifùlge sagsùgeren er meddelelsen om udvñlgelsesprùven
 under antidumpingproceduren, eller givet sagsùgeren lejlig- retsstridig, idet den indeholder et adgangskriterium, som
 hed til at fremkomme med sine bemñrkninger. Kommissi- ikke er sagligt begrundet i forhold til de sñrlige krav til de
 onen har således tilsidesat en vñsentlig formforskrift, der ledige stillinger. Desuden gùr han gñldende, at meddelel-
 er fastsat til fordel for forbrugerorganisationer i artikel 6, sen er retsstridig, idet den udelukker tjenestemñnd, som
 stk. 7, og artikel 21, stk. 2, i Rådets forordning (EF) opfylder kriterierne i vedtñgtens artikel 5, stk. 4, men som
 nr. 384/96 af 22. december 1995 om beskyttelse mod på tidspunktet for offentliggùrelse af meddelelsen ikke
 dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det havde en beskñftigelse svarende til den, som er beskrevet i
 Europñiske Fñllesskab (3). meddelelsens punkt II.
 ---pagebreak--- 15.8.98 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende C 258/39
 Sagsùgeren mener, at meddelelsen om udvñlgelsesprùven det en tillñgskontrakt. Endvidere har sagsùgte overtrådt
 strider mod princippet om ligebehandling, idet den udeluk- sine forpligtelser ved ikke at have givet sagsùgeren de nùd-
 ker tjenestemñnd med en erhvervserfaring svarende til vendige midler til at udfùre de opgaver, hun var ansat til.
 institutionens tjenestemñnds, og som på tidspunktet for
 offentliggùrelse af meddelelsen gjorde tjeneste i tilsvarende
 stillinger som udvñlgelsesprùvens, fra at deltage heri. Udtalelsen ved sagsùgerens prùvetids udlùb indeholder et
 åbenbart fejlskùn eftersom den vedrùrer opgaver, som
 fuldstñndigt adskiller sig fra de opgaver, hun var ansat til
 Endelig gùr sagsùgeren gñldende, at den anfñgtede afgù- at udfùre.
 relse ikke indeholder en relevant begrundelse, som gùr det
 muligt at vurdere dens retmñssighed og for Fñllesskabets
 retsinstanser at udùve en retlig prùvelse heraf. Ifùlge sagsùgeren har sagsùgte tilsidesat retten til kontra-
 diktion og gjort sig skyld i procedurefordrejning, idet cen-
 tret har enekompetence til at trñffe afgùrelse om afskedi-
 gelse, hvorfor en afgùrelse, som er truffet af direktùren
 alene, er retsstridig. Endelig har sagsùgte ikke overholdt
 opsigelsesfristen i henhold til AéA og i den ansñttelses-
 kontrakt, parterne er bundet af.
 Sag anlagt den 30. juni 1998 af Tania Trigari-Venturin
 mod EU-organernes Oversñttelsescenter
 (Sag T-98/98) For så vidt angår erstatningen har sagsùgtes adfñrd for
 det fùrste bragt hende i en tilstand af usikkerhed og for
 (98/C 258/70) det andet påfùrt hende et ùkonomisk tab, idet hun har
 mistet en del af den arbejdslùshedsunderstùttelse, som hun
 (Processprog: fransk) havde krav på.
 Ved De Europñiske Fñllesskabers Ret i Fùrste Instans er
 der den 30. juni 1998 anlagt sag mod EU-organernes
 Oversñttelsescenter af Tania Trigari-Venturin, Sandweiler
 (Luxembourg), ved advokaterne Jean-NoeÈl Louis, VeÂroni-
 que Leclercq, Ariane Tornel og FrancËoise Parmentier, Bru-
 Slettelse af sag T-229/95 (1)
 xelles, og med valgt adresse i Luxembourg hos Fiduciaire
 Myson SARL, 30, rue de Cessange. (98/C 258/71)
 Sagsùgeren har nedlagt fùlgende påstande: (Processprog: italiensk)
 Ð Den af EU-organernes Oversñttelsescenter trufne afgù- Ved kendelse af 16. juni 1998 har formanden for Fjerde


text:
relse af 9. oktober 1997 om at afskedige sagsùgeren Udvidede Afdeling ved De Europñiske Fñllesskabers Ret i
 med virkning fra den 31. oktober 1998 annulleres. Fùrste Instans besluttet, at sag T-229/95, Telecom Italia
 Mobile SpA mod Kommissionen for De Europñiske
 Ð Sagsùgte tilpligtes at betale sagsùgeren dels et sym- Fñllesskaber, skal slettes af registret.
 bolsk belùb på eÂn Euro som erstatning for den ikke-
 ùkonomiske skade, som hun har lidt, dels en erstatning (1) EFT C 46 af 17.2.1996.
 for hendes ùkonomiske tab, opgjort til 500 000 BEF
 med forbehold for forhùjelse eller nedsñttelse under
 sagens behandling.
 Ð Sagsùgte tilpligtes at betale morarenter af samtlige
 belùb, som centret pålñgges at betale i medfùr af dom-
 men, opgjort til 8 % årligt fra den dato, hvor de so- Slettelse af sag T-128/97 (1)
 ciale ydelser, som sagsùgeren havde krav på, forfaldt (98/C 258/72)
 til betaling, og indtil betaling sker.
 (Processprog: fransk)
 Ð Sagsùgte tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Ved kendelse af 17. juni 1998 har formanden for Anden
 Sùgsmålsgrunde og vñsentligste argumenter:
 Afdeling ved De Europñiske Fñllesskabers Ret i Fùrste
 Instans besluttet, at sag T-128/97, Lars Bösche mod
 Sagsùgeren finder, at sagsùgte, ved sin afgùrelse om at Europa-Parlamentet, skal slettes af registret.
 afskedige hende, har tilsidesat artikel 9 og 10 i ansñttel-
 sesvilkårene for de ùvrige ansatte (AéA) og princippet om (1) EFT C 212 af 12.7.1997.
 overensstemmelse mellem lùnklassen og stillingen ved at
 have tildelt sagsùgeren opgaver på et hùjere niveau end
 dem, hun var blevet ansat til, og ved ikke at have udarbej-


text:
Vigtig juridisk meddelelse
 |
 E2000P0009
 Sag anlagt den 21. december 2000 af EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Kongeriget Norge (Sag E-9/00)
 EF-Tidende nr. C 049 af 15/02/2001 s. 0010 - 0011
 Sag anlagt den 21. december 2000 af EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Kongeriget Norge(Sag E-9/00)(2001/C 49/15)Den 21. december anlagde EFTA-Tilsynsmyndigheden, repræsenteret af Peter Dyrberg, som partsrepræsentant, Rue de Trèves 74, B-1040 Bruxelles, sag mod Kongeriget Norge ved EFTA-Domstolen.Sagsøger nedlægger påstand om, at Domstolen skal erklære, at Kongeriget Norge har undladt at opfylde sine forpligtelser i henhold til følgende bestemmelser i EØS-aftalen:- artikel 16, ved at anvende to former for detailsalg, hvor øl med en alkoholprocent på mellem 2,5 og 4,75 %, der hovedsagelig produceres i Norge, kan sælges uden for de statskontrollerede salgsmonopoler for vin og spiritus ("Vinmonopolet"), medens andre alkoholholdige drikkevarer med samme alkoholprocent, der hovedsagelig indføres fra andre EØS-stater, kun må sælges gennem monopolet, og- artikel 11, ved at anvende mere restriktive foranstaltninger ved udstedelse af bevillinger om udskænkning af alkoholholdige drikkevarer med en alkoholprocent på mellem 2,5 og 4,75 %, der hovedsagelig indføres fra andre EØS-stater, i sammenligning med øl med samme alkoholprocent, der hovedsagelig produceres i Norge, da disse foranstaltninger ikke er nødvendige og ikke står i et rimeligt forhold til målet om at beskytte menneskers sundhed, jf. artikel 13 i EØS-aftalen.Juridiske og faktiske omstændigheder samt søgsmålsgrunde:- Artikel 16 bestemmer, at statslige handelsmonopoler skal tilpasses, således at enhver forskelsbehandling af EF-medlemsstaternes og EFTA-staternes statsborgere med hensyn til forsynings- og afsætningsvilkår udelukkes.- Ved at kræve, at detailsalg af andre alkoholholdige drikkevarer end øl med en alkoholprocent på mellem 2,5 og 4,75 % kun kan sælges gennem Vinmonopolet, medens øl kan sælges i butikker med tilladelse fra de kommunale myndigheder, har Norge ifølge sagsøger undladt at overholde artikel 16 i EØS-aftalen.- Øl produceres hovedsagelig i Norge, medens de øvrige alkoholholdige drikkevarer med samme alkoholprocent hovedsagelig indføres. Ifølge sagsøger er der endvidere tale om konkurrerende produkter.- Artikel 11 i EØS-aftalen forbyder kvantitative indførselsrestriktioner såvel som alle foranstaltninger med tilsvarende virkning, medmindre sådanne foranstaltninger er berettigede i henhold til EØS-aftalens artikel 13.- Restauranters og lignende virksomheders bevilling til at udskænke øl omfatter ikke andre alkoholholdige drikke med samme alkoholprocent, herunder drikke på basis af spiritus. Hermed har Norge ifølge sagsøger undladt at overholde EØS-aftalens artikel 11.- Sagsøger erkender, at dette forbud ikke kan begrundes med henvisning til EØS-aftalens artikel 13 om hensynet til at beskytte menneskers sundhed, da den omhandlede foranstaltning er unødvendig og urimelig.


text:
Nr . C 354/24 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 23 . 11 . 96
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS skaber ( befuldmægtiget: Gianluigi Valsesia ), hvorunder der
 den 16 . oktober 1996 er nedlagt påstand om annullation af Kommissionens
 beslutning af 16 . december 1993 om at offentliggøre en
 i sag T-37/94 , Dimitrios Benecos mod Kommissionen for meddelelse om ledig stilling KOM/144/93 som chef for den
 De Europæiske Fællesskaber ( 1 ) administrative enhed 1 ( mejeriprodukter ) i Direktorat D
 (Tjenestemænd — genindtrædelse — indplacering af en ( Markedsordningerne for animalske produkter) i General
 stilling — akt der indeholder et klagepunkt direktorat VI ( Landbrug ), har Retten ( Fjerde Afdeling ),
 ( 96/C 354/46 ) sammensat af afdelingsformanden, K. Lenaerts, og dom
 merne P. Lindh og J. D. Cooke; justitssekretær : fuldmægtig
 J. Palacio Gonzålez, den 16 . oktober 1996 afsagt dom, hvis
 (Processprog: fransk) konklusion lyder således :
 I sag T-37/94, Dimitrios Benecos, tjenestemand ved Kom 1 ) Kommissionen frifindes.
 missionen for De Europæiske Fællesskaber, Bruxelles, ved
 advokaterne Jean-Noël Louis, Véronique Leclerc, Gréta-
 2 ) Hver part betaler sine omkostninger, herunder omkost
 Françoise Parmentier og Ariane Tornel , Bruxelles, og med ningerne i sagen om foreløbige forholdsregler.
 valgt adresse i Luxembourg hos Myson SARL, 1 , rue
 Glesener, mod Kommissionen for De Europæiske Fælles
 skaber ( befuldmægtiget: Ana Maria Alves Vieira ), hvorun (') EFT nr . C 76 af 12 . 3 . 1994 .
 der der er nedlagt påstand om annullation af Kommissio
 nens beslutning om at indplacere stillingen KOM/022/93
 som chef for den administrative enhed 4 ( Teknisk gruppe —
 infrastruktur ) i Direktorat E ( Øst- og Sydafrika ) i General
 direktorat VIII ( Udvikling ) i lønklasse A 5 , og af alle de
 senere beslutninger, herunder navnlig beslutningen om ikke
 at imødekomme sagsøgerens ansøgning og om at udnævne DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 G. i den pågældende stilling, har Retten ( Fjerde Afdeling ), den 16 . oktober 1996
 sammensat af afdelingsformanden, K. Lenaerts, og dom
 i sag T-336/94 , Efisol SA mod Kommissionen for De
 merne P. Lindh og J. D. Cooke ; justitssekretær: fuldmægtig
 Europæiske Fællesskaber (')
 J. Palacio Gonzålez, den 16 . oktober 1996 afsagt dom, hvis
 konklusion lyder således : (Forordning (EØF) nr. 594/91 om stoffer, der nedbryder
 ozonlaget — tildeling af kvoter — importtilladelser —
 nægtelse aftildeling — erstatningskrav — beskyttelse afden
 1 ) Kommissionen frifindes. berettigede forventning)
 ( 96/C 354/48 )
 2 ) Kommissionen betaler sagens omkostninger.
 (Processprog: fransk)
 (') EFT nr . C 76 af 12 . 3 . 1994 .
 I sag T-336/94 , Efisol SA, Paris, ved advokat Jacques
 Buhart, Paris, og advokat Jean-Yves Art, Bruxelles, og med
 valgt adresse i Luxembourg hos advokaterne Arendt og
 Medernach, 8-10, rue Mathias Hårdt, mod Kommissionen
 for De Europæiske Fællesskaber ved Marc H. van der
 Woude, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuld
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS mægtiget, hvori der i medfør af EF-traktatens artikel 178 og
 215 ,


text:
stk . 2 , er nedlagt påstand om erstatning af det tab, som
 den 16 . oktober 1996
 er forvoldt ved Kommissionens afslag på at udstede
 i sag T-56/94, Raffaele de Santis mod Kommissionen for importtilladelser til indførsel af chlorfluorcarbon 11 til
 De Europæiske Fællesskaber (') Fællesskabet, har Retten ( Første Udvidede Afdeling ), sam
 (Tjenestemænd — meddelelse om ledig stilling — procedu mensat af præsidenten, A. Saggio, og dommerne C. W.
 refordrejning) Bellamy , A. Kalogeropoulos, V. Tiili og R. M. Moura
 Ramos; justitssekretær: H. Jung, den 16 . oktober 1996
 ( 96/C 354/47 ) afsagt dom , hvis konklusion lyder således :
 (Processprog: fransk) 1 ) Kommissionen frifindes.
 I sag T-56/94 , Raffaele de Santis , tjenestemand ved Kom 2 ) Kommissionen betaler alle sagens omkostninger.
 missionen for De Europæiske Fællesskaber, Bruxelles , ved
 advokaterne Jean-Noël Louis , Véronique Leclerc, Gréta- (') EFT nr . C 380 af 31 . 12 . 1994 .
 Françoise Parmentier og Ariane Tornel , Bruxelles, og med
 valgt adresse i Luxembourg hos Myson SARL, 1 , rue
 Glesener, mod Kommissionen for De Europæiske Fælles


text:
8.3.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 64/68
 Sag anlagt den 3. januar 2008 — Marcuccio mod Kommissionen
 (Sag F-3/08)
 (2008/C 64/112)
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: Luigi Marcuccio (Tricase, Italien) (ved avvocato G. Cipressa)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Søgsmålets genstand og beskrivelse af tvisten
 Sagen er anlagt til prøvelse af Kommissionens afgørelse om at afslå sagsøgerens anmodning om at modtage en italiensk oversættelse af et notat på engelsk, der var adresseret til ham.
 Sagsøgerens påstande
 —
 Notat prot. REFLEX.K7/PL/dg D(2007)502497 af 15. februar 2007 annulleres.
 —
 Kommissionens afgørelse uanset dens grundlag om at meddele afslag på den anmodning, sagsøgeren indgav til ansættelsesmyndigheden den 27. januar 2007, annulleres.
 —
 Om fornødent annulleres den afgørelse uanset dens grundlag, hvorved der blev meddelt afslag på den klage, sagsøgeren indgav til ansættelsesmyndigheden den 26. maj 2007.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagsøgeren erstatning for den skade, han er forvoldt ved de anfægtede akter, på 1 000 EUR, eller et større eller mindre beløb, som Retten finder rimeligt og passende.
 —
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale sagens omkostninger.


text:
10.11.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 269/52
 Sag anlagt den 3. september 2007 — Caisse Fédérale du Crédit Mutuel Centre Est Europe mod KHIM (SURFCARD)
 (Sag T-325/07)
 (2007/C 269/94)
 Stævningen er affattet på fransk
 Parter
 Sagsøger: Caisse Fédérale du Crédit Mutuel Centre Est Europe (Strasbourg, Frankrig) (ved avocats P. Greffe og J. Schouman)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 14. juni 2007 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) i sag R 1130/2006-1, hvorved der blev givet afslag på registrering af EF-varemærket »SURFCARD«, ansøgning nr. 3 837 564, for så vidt angår en del af de ansøgte varer og tjenesteydelser i klasse 9, 36 og 38, annulleres.
 —
 Det ansøgte EF-varemærke »SURFCARD« nr. 3 837 564 registreres for alle de ansøgte varer og tjenesteydelser.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket »SURFCARD« for varer og tjenesteydelser i klasse 9, 36 og 38 (ansøgning nr. 3 837 564)
 Undersøgerens afgørelse: Delvis afslag på registrering
 Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b), i Rådets forordning (EF) nr. 40/94 (1), da udtrykket »SURFCARD« ifølge sagsøgeren og i modsætning til det anførte i den anfægtede afgørelse er vilkårligt og har fornødent særpræg i forhold til de ansøgte varer og tjenesteydelser.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20.12.1993 om EF-varemærker (EFT 1994 L 11, s. 1).


text:
22.1.2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 20/9
 — De øvrige anbringender og væsentligste argumenter svarer Heller ikke ånden i og formålet med de nævnte bestemmelser
 til de i sag C-300/99 P anførte (1). kan begrunde, at appellanten nægtes ret til erstatning. Når der
 ikke træffes nogen beslutning, ved den person, som søger
 retsbeskyttelse, ikke, hvad det organ, som skal træffe beslut-
 ningen, vil gøre eller ikke gøre. Det er herved af afgørende
 (1) EFT C 333 af 20.11.1999, s. 12. betydning, at organet tavshed ikke kan fortolkes som en
 afvisning. Tavsheden udgør snarere en retlig nullitet, der ikke
 har aftalemæssig eller forvaltningsretlig betydning. Passivitets-
 søgsmålet har kun betydning som et supplerende retsmiddel
 for den person, som søger retsbeskyttelse, når det senere fører
 til en snarlig løsning af tvisten. Dette kan dog ikke indebære,
 at skadelidte mister den fordel, som afbrydelsen af forældelsen
 indebærer for ham. Han har ikke nogen indflydelse på, om
 vedkommende organ handler hurtigt eller ikke.
 Appel iværksat den 15. oktober 1999 af Fratelli Murri
 (1) Endnu ikke offentliggjort i EFT.
 SpA til prøvelse af kendelse afsagt den 4. august 1999 af
 De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans (Første
 Afdeling) i sag T-106/98, Fratelli Murri SpA mod Kommis-
 sionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag C-399/99 P)
 (2000/C 20/17) Sag anlagt den 18. oktober 1999 af Den Italienske Re-
 publik mod Kommissionen for De Europæiske Fællesska-
 ber
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 15. ok-
 tober 1999 iværksat appel af Fratelli Murri SpA, og med valgt
 adresse i Luxembourg hos advokat Karl-Gustav von Luschka, (Sag C-400/99)
 Chieming, til prøvelse af kendelse afsagt den 4. august 1999 af
 De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans (Første
 (2000/C 20/18)
 Afdeling) i sag T-106/98, Fratelli Murri SpA mod Kommissio-
 nen for De Europæiske Fællesskaber.
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 18. ok-
 tober 1999 anlagt sag mod Kommissionen for De Europæiske
 Appellanten har nedlagt følgende påstande: Fællesskaber af Den Italienske Republik ved professor Umberto
 Leanza, som befuldmægtiget, bistået af statens advokat, Pier
 Giorgio Ferri, og med valgt adresse i Luxembourg på Italiens
 I. Retten i Første Instans’ kendelse af 4. august 1999 i sag
 Ambassade, 5, rue Marie-Adélaïde.
 T-106/98 (1) ophæves, og indstævnte tilpligtes at betale
 appellanten 7 923 791 USD med 10 % rente fra den
 25.9.1991. Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 II. Indstævnte betaler sagens omkostninger. — Kommissionens skrivelse af 6. august 1999(1) annulleres i
 det i stævningen angivne omfang.
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Anbringender og væsentliyste argumenter
 Tilsidesættelse af fællesskabsretten: Det anføres, at Retten i Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Første Instans har anlagt en urigtig fortolkning af rækkevidden
 af traktatens artikel 175, stk. 2 (nu artikel 232 EF). Fristen i Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført, at der med
 artikel 175, stk. 2, er ikke en præklusiv frist med henblik på hensyn til skrivelsen af 6. august 1999 er tale om:
 erstatningskravet. Det bestemmes i artikel 43 i EF-statutten for
 Domstolen, at fristen i artikel 175, stk. 2, kun


text:
finder anvendelse
 »i påkommende tilfælde«. Det samme gælder for ordlyden af — tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet og af bestemmel-
 selve artikel 175, stk. 2, der kun foreskriver muligheden, men serne om åbenhed i relation til forordning nr. 659/99/EF (2)
 ikke nødvendigheden, af et passivitetssøgsmålet (»... kan klagen
 ...«). Der foreligger ikke hermed en henvisning til tabet eller — tilsidesættelse af kontradiktionsprincippet og af retten til
 forældelsen af et erstatningskrav på grund af manglende at blive hørt samt af artikel 11, stk. 1, i forordning nr.
 overholdelse af en frist for anlæggelse af et passivitetssøgsmål. 659/99/EF


text:
9.11.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 325/30
 Rettens dom af 16. september 2013 — Islamic Republic of Iran Shipping Lines m.fl. mod Rådet
 (Sag T-489/10) (1)
 (Fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik - restriktive foranstaltninger over for Iran med det formål at forhindre nuklear spredning - indefrysning af midler - begrundelsespligt - urigtigt skøn)
 2013/C 325/51
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøgere: Islamic Republic of Iran Shipping Lines (Teheran, Iran) og de 17 andre sagsøgere, hvis navne fremgår af bilaget til dommen (ved F. Randolph, QC, barrister M. Lester og solicitor M. Taher)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union (M. Bishop og R. Liudvinaviciute-Cordeiro, som befuldmægtigede)
 Intervenienter til støtte for sagsøgte: Europa-Kommissionen (ved M. Konstantinidis og T. Scharf, som befuldmægtigede) og Den Franske Republik (ved G. de Bergues og É. Ranaivoson, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Påstand om delvis annullation af Rådets afgørelse 2010/413/FUSP af 26. juli 2010 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af fælles holdning 2007/140/FUSP (EUT L 195, s. 39), af Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 668/2010 af 26. juli 2010 om gennemførelse af artikel 7, stk. 2, i forordning (EF) nr. 423/2007 om restriktive foranstaltninger over for Iran (EUT L 195, s. 25), af Rådets afgørelse 2010/644/FUSP af 25. oktober 2010 om ændring af afgørelse 2010/413 (EUT L 281, s. 81), af Rådets forordning (EU) nr. 961/2010 af 25. oktober 2010 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af forordning (EF) nr. 423/2007 (EUT L 281, s. 1) og af Rådets forordning (EU) nr. 267/2012 af 23. marts 2012 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af forordning nr. 961/2010 (EUT L 88, s. 1)
 Konklusion
 1)
 Følgende annulleres, for så vidt som de vedrører Islamic Republic of Iran Shipping Lines og de 17 andre sagsøgere, hvis navne fremgår af bilaget til denne dom:
 —
 bilag II til Rådets afgørelse 2010/413/FUSP af 26. juli 2010 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af fælles holdning 2007/140/FUSP
 —
 bilaget til Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 668/2010 af 26. juli 2010 om gennemførelse af artikel 7, stk. 2, i forordning (EF) nr. 423/2007 om restriktive foranstaltninger over for Iran
 —
 bilaget til Rådets afgørelse 2010/644/FUSP af 25. oktober 2010 om ændring af afgørelse 2010/413
 —
 bilag VIII til Rådets forordning (EU) nr. 961/2010 af 25. oktober 2010 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af forordning (EF) nr. 423/2007
 —
 bilag IX til Rådets forordning (EU) nr. 267/2012 af 23. marts 2012 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af forordning nr. 961/2010.
 2)
 Virkningerne af afgørelse 2010/413, som ændret ved afgørelse 2010/644, opretholdes for så vidt angår Islamic Republic of Iran Shipping Lines og de 17 andre sagsøgere, hvis navne fremgår af bilaget til denne dom, indtil annullationen af forordning nr. 267/2012 får virkning.
 3)
 Rådet for Den Europæiske Union bærer sine egne omkostninger og betaler derudover de omkostninger, der er afholdt af Islamic Republic of Iran Shipping Lines og de 17 andre sagsøgere, hvis navne fremgår af bilaget til


text:
11.7.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 251/52
 Sag anlagt den 18. maj 2016 – ZZ mod EEAS
 (Sag F-25/16)
 (2016/C 251/61)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: ZZ (ved advokaterne N. de Montigny og J.-N. Louis)
 Sagsøgt: Tjenesten for EU’s Optræden Udadtil (EEAS)
 Søgsmålets genstand og beskrivelse af tvisten
 Påstand om annullation af ansættelsesmyndighedens afgørelse af 7. juli 2015 om ikke at forfremme sagsøgeren til lønklasse AST 3 i forfremmelsesåret 2013 og påstand om erstatning
 Sagsøgerens påstande
 —
 Ansættelsesmyndighedens afgørelse af 7. juli 2015 om ikke at forfremme sagsøgeren til lønklasse AST 3 i forfremmelsesåret 2013 annulleres.
 —
 EEAS tilpligtes at betale en erstatning på 15 000 EUR til sagsøgeren.
 —
 EEAS tilpligtes at betale sagens omkostninger.


text:
26.10.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 354/4
 Domstolens dom (Femte Afdeling) af 3. september 2015 — Inuit Tapiriit m.fl. mod Europa-Kommissionen, Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union
 (Sag C-398/13 P) (1)
 ((Appel - forordning (EF) nr. 737/2010 - forordning om gennemførelsesbestemmelser til forordning (EF) nr. 1007/2009 - handel med sælprodukter - restriktioner for import og markedsføring af nævnte produkter - gyldighed - retsgrundlag - artikel 95 EF - Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - artikel 17 - FN’s erklæring om oprindelige folks rettigheder - artikel 19))
 (2015/C 354/03)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellanter: Inuit Tapiriit Kanatami, Nattivak Hunters and Trappers Association, Pangnirtung Hunters' and Trappers' Association, Jaypootie Moesesie, Allen Kooneeliusie, Toomasie Newkingnak, David Kuptana, Karliin Aariak, Canadian Seal Marketing Group, Ta Ma Su Seal Products, Inc., Fur Institute of Canada, NuTan Furs, Inc., GC Rieber Skinn AS, Inuit Circumpolar Council, Johannes Egede, Kalaallit Nunaanni Aalisartut Piniartullu Kattuffiat (KNAPK), William E. Scott & Son, Association des chasseurs de phoques des Îles-de-la-Madeleine, Hatem Yavuz Deri Sanayi iç Ve Diş Ticaret Ltd Şirketi og Northeast Coast Sealers' Co-Operative Society, Ltd (ved advokaterne H. Viaene, J. Bouckaert og D. Gillet)
 De andre parter i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved K. Mifsud-Bonnici og C. Hermes, som befuldmægtigede), Europa-Parlamentet (ved L. Visaggio og J. Rodrigues, som befuldmægtigede) og Rådet for Den Europæiske Union (ved K. Michoel og M. Moore, som befuldmægtigede)
 Konklusion
 1)
 Appellen forkastes.
 2.
 Inuit Tapiriit Kanatami, Nattivak Hunters’ and Trappers’ Organisation, Pangnirtung Hunters’ and Trappers’ Organisation, Jaypootie Moesesie, Allen Kooneeliusie, Toomasie Newkingnak, David Kuptana, Karliin Aariak, Canadian Seal Marketing Group, Ta Ma Su Seal Products Inc., Fur Institute of Canada, NuTan Furs Inc., GC Rieber Skinn AS, Inuit Circumpolar Council Greenland (ICC-Greenland), Johannes Egede, Kalaallit Nunaanni Aalisartut Piniartullu Kattuffiat (KNAPK), William E. Scott & Son, Association des chasseurs de phoques des Îles-de-la-Madeleine, Hatem Yavuz Deri Sanayi iç Ve Diş Ticaret Ltd Şirketi og Northeast Coast Sealers’ Co-Operative Society Ltd bærer deres egne omkostninger og betaler de af Europa-Kommissionen afholdte omkostninger.
 3.
 Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union bærer hver især deres egne omkostninger.
 (1) EUT C 274 af 21.9.2013.


text:
C 271 / 16 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 6 . 9 . 97
 2 . Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifin Sag anlagt den 5 . juni 1997 af Camar Sri mod Kommissio
 des for så vidt angår påstanden om erstatning. nen for De Europæiske Fællesskaber
 ( Sag T-l 72/97)
 3 . Det er ufornødent af træffe afgørelse om påstanden ( 97/C 271/27)
 om morarenter.
 4 . Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber bærer (Processprog: italiensk)
 samtlige sagens omkostninger.
 H EFT C 351 af 30 . 12 . 1995 . Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er
 der den 5 . juni 1997 anlagt sag mod Kommissionen for
 De Europæiske Fællesskaber af Camar Sri ved advoka
 terne Wilma Viscardini Donà, Mariano Paolin og Simo
 netta Donà, Padova, og med valgt adresse i Luxembourg
 hos advokat Ernest Arendt, rue Mathias Hårdt.
 KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 den 3 . juli 1997 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 i sag T-201/96, Smanor SA m.fl. mod Kommissionen for
 De Europæiske Fællesskaber (')
 — Det fastslås i medfør af EF-traktatens artikel 175, at
 (Undladelse af at indlede en traktatbrudsprocedure — Kommissionen har tilsidesat artikel 30 i Rådets forord
 passivitetssøgsmål — erstatningssøgsmål — afvisning) ning ( EØF ) nr. 404/93 og EF-traktatens artikel 40,
 ( 97/C 271 /26 ) stk. 3 , andet afsnit, idet den ikke har truffet bestem
 melse om, at de licenser til indførsel af tredjelandsba
 naner og ikke-traditionelle AVS-bananer, der skulle til
 (Processprog: fransk) deles Camar som erhvervsdrivende i kategori B for
 1997 og de følgende år, indtil selskabets normale refe
 rencemængder kunne lægges til grund, skulle beregnes
 I sag T-201/96, Smanor SA, Saint-Martin-d'Ecublei ( Fran på grundlag af de mængder, Camar havde markedsført
 krig ), Hubert Ségaud og Monique Ségaud, Saint-Martin- i 1988 , 1989 og 1990 .
 d'Ecublei, ved advokat Laurence Roques, Val de Marne,
 7-9, rue du Général de Larminat, Créteil (Frankrig), mod
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ( befuld
 mægtigede : Richard Wainwright og Jean-Francis Pasquier), — I medfør af EF-traktatens artikel 178 og artikel 215 ,
 hvori der dels er nedlagt påstand om, at det fastslås, at stk. 2, tilpligtes Kommissionen at erstatte det tab, sag
 Kommissionen har udvist passivitet, idet den har undladt søgeren har lidt som følge af Kommissionens adfærd.
 at indlede en traktatbrudsprocedure i henhold til EF-trak
 tatens artikel 169 mod Den Franske Republik, dels om
 erstatning for det tab, der er opstået som følge af denne — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 passivitet, har Retten ( Anden Afdeling), sammensat af
 afdelingsformanden, C. W. Bellamy, og dommerne B.
 Vesterdorf og A. Kalogeropoulos; justitssekretær: H. Jung, Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 den 3 . juli 1997 afsagt kendelse, hvis konklusion lyder
 således :
 Det sagsøgende selskab er også sagsøger T-79/96 ( J ). Sel
 1 . Sagen afvises. skabet har for klarheds skyld understreget, at det i sag
 T-79/96 har nedlagt påstand om at få tildelt licenser som
 erhvervsdrivende i kategori B med henblik på yderligere
 2 . Det er ufornødent


text:
at træffe afgørelse om begæringen indførsler fra tredjelande i stedet for de somaliske bananer,
 om intervention . selskabet ikke kunne indføre i forhold til dets traditionelle
 mængde, mens selskabet i nærværende sag har nedlagt
 3 . Sagsøgerne bærer deres egne omkostninger og betaler påstand om, at de licenser vedrørende tredjelandsbananer,
 Kommissionens omkostninger. som det normalt tildeles som erhvervsdrivende i kategori B,
 ikke beregnes på grundlag af den treårsperiode, der er fast
 sat i artikel 4 i Kommissionens forordning ( EØF) nr. 1442/
 4. Den Franske Republik betaler sine egne omkostninger 93 , men på grundlag af årene 1988 , 1989 og 1990 . For
 i forbindelse med interventionen. 1997 vil den i forordningens artikel 4 omhandlede treår
 speriode være årene 1993 , 1994 og 1995 , som ikke er
 (') EFT C 54 af 22 . 2 . 1997 .
 repræsentative for sagsøgerens reelle importbehov fra
 AVS-lande, hvorimod de tre år 1988 , 1989 og 1990 er den
 sidste periode, hvor Camar har kunnet drive virksomhed
 på normale vilkår.


text:
C 144/12 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 15.6.2002
 Domstolen for i den for nævnte ret verserende sag Marie-Josée Gründerzentrum-Betriebs-GmbH mod Land Baden-Württem-
 Verwayen-Boelen mod Rijksdienst voor Arbeidsvoorziening at berg, at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolknin-
 opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af gen af Rådets direktiv 69/335/EØF af 17. juli 1969 om
 artikel 4, stk. 1, i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af kapitaltilførselsafgifter (EFT L 249, s. 25), som ændret ved
 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger Rådets direktiv 85/303/EØF af 10. juni 1985 (EFT L 156, s.
 på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres fami- 23), har Domstolen (Sjette Afdeling) sammensat af afdelings-
 liemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som ændret formanden, F. Macken, og dommerne N. Colneric, R. Schintgen
 og ajourført ved Rådets forordning (EF) nr. 118/97 af 2. decem- (refererende dommer), V. Skouris og J.N. Cunha Rodrigues;
 ber 1996 (EFT 1997 L 28, s. 1) har Domstolen (Femte generaladvokat: L.A. Geelhoed; justitssekretær: R. Grass, den
 Afdeling) sammensat af formanden for Femte Afdeling, P. 21. marts 2002 afsagt kendelse, hvis konklusion lyder således:
 Jann, og dommerne S. von Bahr, D.A.O. Edward, A. La Pergola
 (refererende dommer) og C.W.A. Timmermanns, generaladvo-
 kat: P. Léger, justitssekretær: R. Grass, den 4. marts 2002 afsagt
 kendelse, hvis konklusion lyder således:
 I overensstemmelse med artikel 67, stk. 3, i Rådets forordning (EØF) Rådets direktiv 69/335/EØF af 17. juli 1969 om kapitaltilførselsaf-
 nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale gifter, som ændret ved Rådets direktiv 85/303/EØF af 10. juni
 sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og 1985, skal fortolkes således, at gebyrer, der opkræves for oprettelse
 deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som af et notarialdokument, hvorved en af direktivet omfattet disposition
 ændret og ajourført ved Rådets forordning (EF) nr. 118/97 attesteres, inden for rammerne af en ordning, der er kendetegnet ved,
 af 2. december 1996, er anvendelsen af bestemmelserne om at notarerne er tjenestemænd, og ved, at gebyrerne til dels overføres
 sammenlægning af forsikrings- eller beskæftigelsesperioder i stk. 1 til den offentlige myndighed, der har notarerne i sin tjeneste, indgår i
 og 2 i samme artikel — bortset fra de tilfælde, der udtrykkeligt er dennes almindelige budget og anvendes til at finansiere de opgaver,
 omhandlet i stk. 3 — undergivet den betingelse, at den pågældende der påhviler myndigheden — hvilket er tilfældet for den ordning, der
 senest har tilbagelagt forsikrings- eller beskæftigelsesperioder efter er gældende i Oberlandesgericht Karlsruhes retskreds — udgør skatter
 den lovgivning, i henhold til hvilken der er fremsat begæring om eller afgifter i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i direktiv 69/
 ydelser ved arbejdsløshed. 335, som ændret.
 (1) EFT C 233 af 12.8.2000.
 Gebyrer for oprettelse af et notarialdokument, hvorved en udvidelse af
 selskabskapitalen i et kapitalselskab samt en ændring af dets navn og
 hjemsted attesteres, er i princippet forbudt i medfør af artikel 10,
 litra c) i direktiv 69/335, som ændret, såfremt de udgør skatter eller
 DOMSTOLENS KENDELSE afgifter i direktivets forstand.
 (Sjette Afdeling)
 af 21. marts 2002
 Den omstændighed,


text:
at en afgift, som opkræves for oprettelse af et
 i sag C-264/00, Gründerzentrum-Betriebs-GmbH mod notarialdokument, hvorved stiftelsen af et kapitalselskab attesteres,
 Land Baden-Württemberg (anmodning om præjudiciel og hvis størrelse stiger direkte proportionalt med den tegnede
 afgørelse fra Amtsgericht Müllheim/Baden) (1) selskabskapital, ikke kan overstige et maksimum, kan ikke i sig selv
 give gebyret karakter af vederlag, i det forstand, hvori udtrykket er
 (»Procesreglementets artikel 104, stk. 2 — kapitaltilførsel anvendt i direktiv 69/335, som ændret, hvis dette maksimum ikke
 — direktiv 69/335/EØF — gebyrer, der opkræves for opret- kan anses for at være rimeligt i forhold til omkostningerne i
 telse af et notarialdokument, hvorved stiftelsen af et kapital- forbindelse med den tjenesteydelse, som gebyret er modydelse for.
 selskab attesteres«)
 (2002/C 144/17)
 (Processprog: tysk)
 (1) EFT C 247 af 26.8.2000.
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 gjort i Samling af Afgørelser)
 I sag C-264/00, angående en anmodning, som Amtsgericht
 Müllheim/Baden (Tyskland) i medfør af artikel 234 EF har
 indgivet til Domstolen for i den for nævnte ret verserende sag,


text:
8.5.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 144/14
 Appel iværksat den 29. december 2016 af Guccio Gucci SpA til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tredje Afdeling) den 11. oktober 2016 i sag T-753/15 — Guccio Gucci SpA mod Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret
 (Sag C-674/16 P)
 (2017/C 144/20)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellant: Guccio Gucci SpA (ved avvocati V. Volpi, P. Roncaglia, F. Rossi og N. Parrotta)
 De andre parter i appelsagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) og Guess? IP Holder LP
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 Den appellerede dom ophæves.
 —
 EUIPO tilpligtes at betale de af appellanten afholdte omkostninger i forbindelse med appelsagen.
 —
 Guess tilpligtes at betale de af appellanten afholdte omkostninger i forbindelse med appelsagen.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 1.
 Med nærværende søgsmål ønsker Guccio Gucci S.p.A. (herefter »Gucci« eller »appellanten«), at Domstolen skal ophæve dom afsagt af Den Europæiske Unions Ret (Tredje Afdeling) i sag T-753/15 (herefter »den appellerede dom«), hvorved Retten frifandt EUIPO for Guccis påstand om annullation af afgørelse truffet den 14. oktober 2015 af Fjerde Appelkammer i sag R 1703/2014-4, der havde ændret indsigelsesafdelingens afgørelse af 1. juli 2014, hvorved der blev givet medhold i Guccis indsigelse mod registrering som EU-varemærke af den internationale registrering nr. 1090048 i klasse 9 (»det anfægtede varemærke«) til fordel for Guess? IP Holder L.P. (herefter »Guess«).
 2.
 Nærværende søgsmål skal vise, at Retten tog fejl, da den konkluderede, at afslagsgrundene i artikel 8, stk. 1, litra b), og artikel 8, stk. 5, i Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 (1) af 26. februar 2009, inden dens ændring, ikke finder anvendelse på det anfægtede varemærke. Navnlig gengav Retten de faktiske omstændigheder og beviser åbenlyst forkert i forbindelse med dennes vurdering af ligheden mellem de omtvistede tegn, og anvendte derved både artikel 8, stk. 1, litra b), og artikel 8, stk. 5, i forordning nr. 207/2009 ukorrekt, og gav ikke nogen begrundelse i den appellerede dom.
 3.
 Retten udelukkede lighed mellem de omtvistede varemærker på grundlag af en formodning om, at den relevante kundekreds... ikke i [det omtvistede] varemærke opfatter blokbogstavet G som i de ældre varemærker, men snarere som et abstrakt og dekorativt motiv. Med hensyn desuden til stiliseringen af tegnet og til den omstændighed, at dets bestanddele er snoet ind i hinanden, kan tegnet både opfattes således, at det gengiver stiliserede bogstaver, såsom blokbogstavet »X« eller bogstavet »e« og som en kombination af figurer og bogstaver, såsom figuren »3« og bogstavet »e« (jf. den appellerede doms præmis 32). Denne formodning er den centrale præmis i den appellerede dom, idet den medførte, at Retten udelukkede enhver lighed mellem de omtvistede varemærker og dermed anvendelsen af artikel 8, stk. 1, litra b), og artikel 8, stk. 5, i forordning nr. 207/2009 på den foreliggende sag.
 4.
 Den ovenfor nævnte formodning er åbenlyst forkert. Dette ses klart af de dokumenter, der blev fremlagt i sagen, og som tydeligt viser, at den relevante kundekreds ikke opfatter blokbogstaverne »G« i det anfægtede varemærke ifølge resultaterne af


text:
en undersøgelse af offentlighedens opfattelse af det anfægtede varemærke, som Gucci har fremlagt. Denne klart ukorrekte gengivelse af de faktiske omstændigheder og beviser påvirkede Rettens vurdering af Guccis klage: Såfremt Retten havde anerkendt, at den relevante kundekreds, eller i det mindste en del deraf, ville opfatte det anfægtede varemærke som en kombination af blokbogstaverne »G«, kunne den ikke have udelukket ligheden mellem de omtvistede varemærker og dermed anvendelsen af både artikel 8, stk. 1, litra b), og artikel 8, stk. 5, i forordning nr. 207/2009.
 5.
 Endvidere tilsidesatte Retten sin forpligtelse til at begrunde sin konklusion, idet den fuldstændigt overså den ovenfor nævnte undersøgelse i sin vurdering, uden at give nogen begrundelse herfor, end ikke implicit, der ville kunne gøre det muligt at forstå, hvorfor Retten tilsidesatte dette vigtige bevis.
 6.
 I lyset af det ovenstående gør appellanten gældende, at Domstolen bør ophæve den appellerede dom og tilpligte både EUIPO og Guess at betale de af appellanten afholdte omkostninger under denne sag.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26.2.2009 om EF-varemærker (kodificeret udgave) (EUT 2009, L 78, s. 1).


text:
C 289/32 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 13.10.2001
 end tre måneder. Ved den anfægtede forordning blev der Sag anlagt den 31. juli 2001 af Ferriere Nord SpA mod
 meddelt foreløbig tilladelse for et begrænset tidsrum, nemlig Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 fra den 1. juni 2001 til den 1. marts 2002.
 (Sag T-176/01)
 Sagen er anlagt til prøvelse af Kommissionens forordning, (2001/C 289/72)
 hvorefter den foreløbige tilladelse til anvendelse af ToyoCerin
 er begrænset til den 1. marts 2002. Sagsøgeren gør gældende,
 at det forhold, at den foreløbige tilladelse — efter den (Processprog: italiensk)
 forudgående periode, hvor der ikke var meddelt tilladelse — er
 så kortvarig, får den konsekvens, at ToyoCerin for øjeblikket
 ikke kan afsættes på markedet, selv om der er givet tilladelse.
 Perioden er så kort, at tilladelsens varighed kun er ubetydeligt Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 længere end den frist, som foderstofproducenterne har brug den 31. juli 2001 anlagt sag mod Kommissionen for De
 for til at kunne sælge lageret i. Det følger heraf, at produktet Europæiske Fællesskaber af Ferriere Nord SpA ved avvocati
 faktisk ikke kan anvendes i foderstoffremstillingen af sagsøge- Wilma Viscardini og Gabriele Donà.
 rens kunder.
 Sagsøgerne har nedlagt følgende påstande:
 Sagsøgeren gør gældende, at de anfægtede bestemmelser er i — I medfør af artikel 230 EF annulleres Kommissionens
 strid med fællesskabsrettens almindelige retsgrundsætninger beslutning K(2001) 1010 endel. af 28. marts 2001,
 og endvidere er behæftet med formelle mangler. For det første hvorved den støtte, som Regionen Friuli-Venezia Giulia
 opfylder forordningen ikke kravet om begrundelse, idet det i ydede Ferriere Nord SpA (1 650 000 000 ITL) til miljøin-
 forordningen — selv om Kommissionen ikke har nogen videre vesteringer i et nyt anlæg til produktion af netarmering,
 betænkeligheder ved fornyelsen den foreløbige tilladelse — er blevet erklæret uforenelig med det fælles marked.
 ikke tydeligt angives, hvorfor tilladelsen alene skal begrænses
 til at gælde i ni måneder. F.eks. blev der ved samme forordning
 meddelt en foreløbig tilladelse på fire hele år med hensyn til — Kommissionen tilpligtes i medfør af artikel 235 EF og
 anvendelsen af to andre mikroorganismer af typen Saccharo- artikel 288, stk. 2, EF, at erstatte det tab, Ferriere Nord
 myces Cerevisiae. Forordningen strider derfor også imod SpA har lidt som følge af, at beslutning K(2001) 1010
 den almindelige lighedsgrundsætning, og forskelsbehandler endel. af 28. marts 2001 erklæres ulovlig, og som følge
 sagsøgerens produkter betydeligt — en forskelsbehandling, der af den forsinkelse, hvorved en støtte, der uretmæssigt er
 ikke retfærdiggøres ved objektive forhold. nægtet ydet, faktisk udbetales til Ferriere Nord SpA.
 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes
 at betale sagens omkostninger.
 Sagsøgeren gør endvidere gældende, at forordningen er ufor-
 holdsmæssig og udgør en foranstaltning, der hverken er egnet
 til at tillade eller forbyde tilsætningsstoffet ToyoCerin. Endelig
 er forordningen i sig selv selvmodsigende og i strid med
 grundsætningen om god forvaltningsskik. Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Den anfægtede beslutning vedrører et anlæg, hvortil der er
 ansøgt om den regionale støtte, tvisten vedrører, hvorved
 koldtvalsningsprocessen/trækningen (dvs. forarbejdningen af
 ( 1)


text:
EFT L 130, s. 25.
 valsetråd til trukket tråd) samt formningen og udmålingen af
 stavene undgås. Den nye produktionsmetode forudsatte såle-
 ( 2) EFT 1970 III, s. 743.
 des en anvendelse af valsetråd med sådanne tekniske kende-
 ( 3) EFT L 6, s. 3.
 tegn, at den kunne anvendes direkte som ståltråd som led i
 ( 4) EFT L 164, s. 56. samlingen af nettene. Ifølge sagsøgeren må den nævnte støtte
 ( 5) EFT L 319, s. 1. antages at være omfattet af den generelle støtteordning, der er
 fastsat i den regionale lov nr. 47 af 3. juni 1978 fra Regionen
 Friuli-Venezia Giulia, som ændret ved den regionale lov nr. 2
 af 20. januar 1992. Efter vedtagelsen af visse ændringer
 besluttede Kommissionen, at den ikke ville rejse indsigelser,
 som omhandlet i EØF-traktatens artikel 92 og 93 (nu artikel 87
 EF og artikel 88 EF), med hensyn til loven af 1992.
 ---pagebreak--- 13.10.2001 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 289/33
 Til støtte for påstandene har sagsøgeren fremført følgende arbejdsmiljøet og for den akustiske forurening og luftfo-
 anbringender: rureningen.
 — Det er retsstridigt, at Kommissionen har indledt en formel — Kommissionen har ikke vurderet støtten ud fra syns-
 undersøgelse, idet den støtte, der er ydet sagsøgeren, blot punktet bortskaffelse af farligt affald.
 er en foranstaltning til gennemførelse af ordningen i
 henhold til loven af 1978, med senere ændringer, som — Vilkårlig vurdering af investeringens formål og fejlagtig
 Kommissionen allerede havde godkendt. Sagsøgeren har anvendelse af de fællesskabsretlige bestemmelser om
 nærmere anført, at Kommissionen har vurderet støtten støtte til miljøbeskyttelse.
 direkte på grundlag af traktatens bestemmelser i stedet
 for at tage stilling til, om støtten kunne henføres under (1) EFT C 3, 2001, s. 3.
 den allerede godkendte støtteordning.
 — Overskridelse af de rammer, der gælder med hensyn til
 undersøgelsen, såvel hvad angår indledningen af den
 formelle undersøgelse som dens konklusioner.
 Sag anlagt den 2. august 2001 af Jego-Quéré & Cie S.A.
 — Tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet, princippet om mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 beskyttelse af den berettigede forventning og af retten til
 kontradiktion. Sagsøgeren har på dette punkt navnlig
 (Sag T-177/01)
 anført, at den anfægtede beslutning (punkt 3) er baseret
 på den nugældende affattelse af »Rammebestemmelserne
 for statsstøtte til miljøbeskyttelse for 2001 (1)«, mens (2001/C 289/73)
 undersøgelsen vedrørende den støtte, der er ydet Ferriere,
 i det hele er foretaget på grundlag af bestemmelserne om (Processprog: fransk)
 miljøbeskyttelse fra 1994. Beslutningen om at indlede en
 formel undersøgelse i henhold til artikel 88, stk. 2, EF, Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 samt anmodningen til de berørte om at fremkomme med den 2. august 2001 anlagt sag mod Kommissionen for De
 deres bemærkninger henviste til bestemmelserne om Europæiske Fællesskaber af Jego-Quéré & Cie S.A., Lorient
 miljøbeskyttelse fra 1994, og det var i henhold til (Frankrig), ved avocats Antonio Creus Carreras, Begoña Uriarte
 disse bestemmelser, at sagsøgeren fremkom med sine Valiente og Albert Augustinoy Guilayn.
 bemærkninger. Heraf følger, at Ferriere ikke har kunnet
 udøve sin ret til kontradiktion korrekt. Sagsøgeren har


text:
navnlig rejst kritik af Kommissionens påstand om, at Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 hverken de italienske myndigheder eller sagsøgeren var
 fremkommet med passende bevisligheder vedrørende de — Annullation af artikel 3, litra d), og artikel 5 i Kommissio-
 miljømæssige formål med den påtænkte investering. nens forordning af 14. juni 2001 med henblik på
 genopbygning af kulmulebestanden i ICES-underområ-
 — Tilsidesættelse af princippet om god forvaltningsskik, idet de III, IV, V og ICES-afsnit VIII a, b, d, og e, og om
 Kommissionen dertil knyttede betingelser for kontrol af fiskerfartøjers
 aktiviteter.
 — besluttede at indlede de formelle procedurer, selv — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 om dette ikke var lovligt
 — ikke har angivet den korrekte hjemmel (EKSF- eller
 EF-bestemmelser) for vurderingen af støtten Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 — ofte har ændret den begrundelse, på grundlag af Sagsøgeren har koncentreret sin virksomhed om hvillingefiske-
 hvilken den først ophævede støtten og derefter ri i de regioner, hvor den anfægtede forordning finder anven-
 fastslog, at den var sikker på, at den støtte, regionen delse, og har kun bifangst af kulmule.
 havde ydet, ikke var forenelig med det fælles marked
 Til støtte for påstanden har sagsøgeren påberåbt sig, at
 — gennemførte undersøgelsen på grundlag af miljøbe- proportionalitetsprincippet og lighedsprincippet er blevet tilsi-
 stemmelserne fra 1994 og derefter ved undersøgel- desat, ligesom begrundelsespligten ikke er blevet overholdt.
 sens afslutning traf afgørelse på grundlag af nye Det gøres gældende, at Kommissionen ikke har taget sagsøge-
 miljøbestemmelser (fra 2001). rens særlige situation i betragtning, selv om den har taget
 situationen for andre fiskere, der kun udøver bifangst af
 kulmule, i betragtning ved, at Kommissionen for de pågælden-
 Sagsøgeren har endvidere fremført følgende realitetsanbrin- de har fastsat undtagelser og særlige foranstaltninger. Disse
 gender undtagelser og særlige foranstaltninger omfatter ikke sagsø-
 geren.
 — Vilkårlig vurdering af støttens betydning med hensyn til
 de gavnlige virkninger af Ferriere’s investeringer for


text:
23.2.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 65/14
 Domstolens dom (Femte Afdeling) af 18. december 2014 — Azienda Ospedaliero-Universitaria di Careggi-Firenze mod Data Medical Service srl (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Consiglio di Stato — Italien)
 (Sag C-568/13) (1)
 ((Præjudiciel forelæggelse - offentlige tjenesteydelseskontrakter - direktiv 92/50/EØF - artikel 1, litra c), og artikel 37 - direktiv 2004/18/EF - artikel 1, stk. 8, første afsnit, og artikel 55 - begreberne »tjenesteyder« og »økonomisk aktør« - offentligt universitetshospital - foretagende, der er tildelt juridisk personlighed såvel som erhvervsmæssig og organisatorisk uafhængighed - virksomhed, som hovedsageligt ikke har gevinst for øje - institutionelt formål om at tilbyde sundhedsydelser - mulighed for at tilbyde tilsvarende ydelser på markedet - adgang til at deltage i en procedure for indgåelse af en offentlig kontrakt))
 (2015/C 065/19)
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Consiglio di Stato
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Azienda Ospedaliero-Universitaria di Careggi-Firenze
 Sagsøgt: Data Medical Service srl
 Konklusion
 1)
 Artikel 1, litra c), i Rådets direktiv 92/50/EØF af 18. juni 1992 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige tjenesteydelsesaftaler er til hinder for en national lovgivning, der udelukker et offentligt hospital såsom det i hovedsagen omhandlede fra at deltage i procedurer for tildeling af offentlige kontrakter på grund af dets egenskab af offentligt økonomisk foretagende, såfremt og i det omfang det er tilladt dette foretagende at virke på markedet i overensstemmelse med dets institutionelle og vedtægtsmæssige formål.
 2)
 Bestemmelserne i direktiv 92/50, og navnlig de generelle principper om fri konkurrence, om forbud mod forskelsbehandling og om proportionalitet, som ligger til grund for dette direktiv, skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national lovgivning, der tillader et offentligt hospital såsom det i hovedsagen omhandlede, der deltager i et udbud, at afgive et bud, der ikke kan imødegås af nogen konkurrence som følge af den offentlige finansiering, som dette hospital modtager. I forbindelse med kontrollen på grundlag af dette direktivs artikel 37 af, om et bud er unormalt lavt, kan den ordregivende myndighed dog tage hensyn til, om et sådant foretagende modtager en offentlig finansiering, i forhold til muligheden for at afvise dette bud.
 (1) EUT C 52 af 22.2.2014.