text:
8.5.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 113/19
 Sag anlagt den 21. februar 2008 af EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Republikken Island
 (Sag E-3/08)
 (2008/C 113/16)
 Den 21. februar 2008 anlagde EFTA-Tilsynsmyndigheden, repræsenteret ved Niels Fenger og Florence Simonetti som befuldmægtigede, sag mod Republikken Island ved EFTA-Domstolen.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 1)
 Det fastslås, at Republikken Island ved inden for den foreskrevne frist ikke at have vedtaget de foranstaltninger, der er nødvendige for national gennemførelse af den retsakt, der er nævnt i punkt 12u i kapitel XV i bilag II til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 648/2004 af 31. marts 2004 om vaske- og rengøringsmidler), som tilpasset til EØS-aftalen ved protokol 1 hertil, har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EØS-aftalens artikel 7.
 2)
 Republikken Island tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
 Retlige og faktiske omstændigheder samt anbringender:
 —
 Sagen vedrører en EF-forordning om vaske- og rengøringsmidler.
 —
 Det siges i EØS-aftalens artikel 7, at:
 »Retsakter, der er omhandlet eller indeholdt i bilagene til denne aftale eller i afgørelser truffet af Det Blandede EØS-udvalg, er bindende for de kontraherende parter og udgør eller skal gøres til en del af deres interne retsorden på følgende måder:
 a)
 en retsakt svarende til en EØF-forordning skal som sådan gøres til en del af de kontraherende parters interne retsorden
 b)
 en retsakt svarende til et EØF-direktiv overlader det til de kontraherende parters myndigheder at bestemme form og midler for gennemførelsen.«.
 —
 EFTA-Tilsynsmyndigheden anfører, at Islands regering har undladt at gøre forordningen til en del af landets interne retsorden inden for den foreskrevne frist.


text:
11.9.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 300/36
 Sag anlagt den 14. juli 2017 — Bateni mod Rådet
 (Sag T-455/17)
 (2017/C 300/45)
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Naser Bateni (Hamborg, Tyskland) (ved advokaterne M. Schlingmann og M. Bever)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union
 Sagsøgerens påstande
 1.
 Den Europæiske Union, repræsenteret ved Rådet, tilpligtes at betale sagsøgeren et beløb på 250 000,00 EUR i erstatning for den ikke-økonomiske skade, som sagsøgeren har lidt, som følge af:
 —
 Opførelse i afsnit III i bilag II til Rådets afgørelse 2010/413/FUSP ved Rådets afgørelse 2011/783/FUSP af 1. december 2011 om ændring af afgørelse 2010/413/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Iran (EUT 2011, L 319, s. 71) og opførelse i afsnit III i bilag VIII til Rådets forordning (EU) nr. 961/2010 ved Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 1245/2011 af 1. december 2011 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 961/2010 om restriktive foranstaltninger over for Iran (EUT 2011, L 319, s. 11).
 —
 Opførelse i afsnit III i bilag IX til Rådets forordning (EU) nr. 267/2012 af 23. marts 2012 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af forordning (EU) nr. 961/2010 (EUT 2012, L 88, s. 1).
 —
 Opførelse i afsnit III i bilaget til Rådets afgørelse 2013/661/FUSP af 15. november 2013 om ændring af afgørelse 2010/413/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Iran (EUT 2013, L 306, s. 18) og i afsnit III i bilaget til Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 1154/2013 af 15. november 2013 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 267/2012 om restriktive foranstaltninger over for Iran (EUT 2013, L 306, s. 3).
 2.
 Den Europæiske Union, repræsenteret ved Rådet, tilpligtes at betale morarenter, der beregnes med Den Europæiske Centralbanks rentesats for de vigtigste refinansieringstransaktioner, forhøjet med to procentpoint, fra den 24. marts 2017 og indtil den fulde betaling af det i påstand 1 nævnte beløb sker.
 3.
 Den Europæiske Union, repræsenteret ved Rådet, tilpligtes at betale sagsomkostningerne, herunder sagsøgerens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremført et enkelt anbringende.
 1.
 Første anbringende om, at Rådet i alvorlig grad har tilsidesat retsforskrifter, der beskytter sagsøgeren, ved vedtagelsen af de restriktive foranstaltninger over for sagsøgeren. Sagsøgeren har som følge heraf lidt en betydelig ikke-økonomisk skade, som Rådet skal erstatte.
 —
 Sagsøgeren har fået medhold i sine annullationssøgsmål til prøvelse af hans opførelse på sanktionslisterne. Retten annullerede disse retsakter ved endelig dom af 6. september 2013 i sagerne T-42/12 og T-181/12, og af 16. september 2015 i sag T-45/14, for så vidt som de vedrørte sagsøgeren. Retten fandt herved, at Rådet i hver enkelt tilfælde ikke havde henvist til nogen grunde, der havde kunnet begrunde sagsøgerens opførelse på sanktionslisterne, og havde derfor klart foretaget et urigtigt skøn samt undladt at opfylde sin forpligtelse til at udvise omhu.
 —
 I henhold til retspraksis fra Retten (Safa Nicu Sepahan Co. mod Rådet, sag T-384/11, dom af 25.11.2014), som Domstolen sidenhen har stadfæstet (sag C-45/15, dom af 30.5.2017), forelå der en alvorlig tilsidesættelse af både materielle beskyttende bestemmelser i de respektive retsgrundlag, og

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
C 169/30 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 13.7.2002
 1) Den Europæiske Ombudsmand frifindes. DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 2) Hver part bærer sine egne omkostninger. den 30. april 2002
 i de forenede sager T-195/01 og T-207/01, Government
 (1) EFT C 316 af 4.11.2000.
 of Gibraltar mod Kommissionen for De Europæiske
 Fællesskaber (1)
 (Statsstøtte — skattemæssige bestemmelser — eksisterende
 eller ny støtte — indledning af den formelle undersøgelses-
 procedure i henhold til artikel 88, stk. 2, EF)
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS (2002/C 169/53)
 den 3. maj 2002 (Processprog: engelsk)
 i sag T-177/01, Jégo-Quéré & Cie SA mod Kommissionen
 for De Europæiske Fællesskaber (1) I de forenede sager T-195/01 og T-207/01, Government of
 Gibraltar ved barristers A. Sutton, M. Llamas, og avocat
 (Fiskeri — forordning (EF) nr. 1162/2001 — genopbygning W. Schuster, og med valgt adresse i Luxembourg, mod
 af kulmulebestanden — rederi beskæftiget med fiskeri — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægti-
 annullationssøgsmål — individuelt berørt person — formali- gede: V. Di Bucci og R. Lyal), støttet af Kongeriget Spanien
 teten) (befuldmægtiget: R. Silva de Lapuerta) angående påstande
 om, at Kommissionens beslutning SG(2001) D/289755 og
 SG(2001) D/289757 af 11. juli 2001 om at indlede en
 (2002/C 169/52) procedure i henhold til artikel 88, stk. 2, EF, vedrørende
 Gibraltars beskatningsordning for selskaber, der er fritaget for
 skat, eller er skattemæssigt begunstiget, annulleres, har Retten
 (Processprog: fransk) (Anden Udvidede Afdeling), sammensat af afdelingsforman-
 den, R.M. Moura Ramos, og dommerne V. Tiili, J. Pirrung,
 P. Mengozzi og A.W.H. Meij; justitssekretær: fuldmægtig
 J. Plingers, den 30. april 2002 afsagt dom, hvis konklusion
 I sag T-177/01, Jégo-Quéré & Cie SA, Lorient (Frankrig), ved lyder således:
 avocats A. Creus Carreras, B. Uriarte Valiente og A. Agustinoy
 Guilayn, mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (befuldmægtigede: T. van Rijn og A. Bordes), angående en 1) I sag T-195/01:
 påstand om annullation af artikel 3, litra d), og artikel 5 i
 Kommissionens forordning (EF) nr. 1162/2001 af 14. juni a) Kommissionens beslutning SG(2001) D/289755 af
 2001 om foranstaltninger for genopbygning af kulmulebestan- 11. juli 2001 om at indlede en procedure i henhold til
 den i ICES-underområde III, IV, V, VI og VII og ICES-afsnit artikel 88, stk. 2, EF, vedrørende Gibraltars beskatnings-
 VIII a, b, d, e og om dertil knyttede betingelser for kontrol af ordning for selskaber, der er fritaget for skat, annulleres.
 fiskerfartøjers aktiviteter (EFT L 159, s. 4), har Retten (Første
 Udvidede Afdeling), sammensat af præsidenten B. Vesterdorf,
 og dommerne K. Lenaerts, J. Azizi, N.J. Forwood og H. Legal; b) Kommissionen tilpligtes at betale de af Government of
 justitssekretær: fuldmægtig D. Christensen, den 3. maj 2002 Gibraltar afholdte omkostninger samt at bære sine
 afsagt dom, hvis konklusion lyder således: egne omkostninger med undtagelse af omkostningerne i
 forbindelse med sag T-195/01 R om foreløbige forholds-
 regler, der alene betales af Govenment of Gibraltar.
 1) Formalitetsindsigelsen tages ikke til følge.
 c) Kongeriget Spanien bærer sine egne omkostninger.
 2) Sagen fremmes til realitetsbehandling.
 2) I sag T-207/01:
 3) Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.
 a) Kommissionen


text:
for De Europæiske Fællesskaber frifindes.
 (1) EFT C 289 af 13.10.2001. b) Government of Gibraltar tilpligtes at betale de af Kommis-
 sionen afholdte omkostninger og til at bære sine egne
 omkostninger, herunder omkostningerne i forbindelse med
 sag T-207/01 R om foreløbige forholdsregler.
 ---pagebreak--- 13.7.2002 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 169/31
 c) Kongeriget Spanien bærer sine egne omkostninger. KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 den 16. april 2002
 (1) EFT C 303 af 27.10.2001.
 i sag T-64/00, Continental and Overseas Investments NV
 mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (1)
 (Annullationssøgsmål — indførsel af fjernsynsapparater
 med oprindelse i Tyrkiet — fornødent at træffe afgørelse)
 (2002/C 169/55)
 KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 (Processprog: nederlandsk)
 den 9. april 2002
 I sagerne T-64/00, Continental and Overseas Investments NV
 i sag T-210/93, H. Hepp mod Rådet for Den Europæiske
 Union og Kommissionen for De Europæiske Fællesska- (tidligere: Jubertrade NV), Antwerpen (Belgien), ved advokater-
 ne Y. Van Gerven og I. Bernaerts, og med valgt adresse i
 ber (1)
 Luxembourg, mod Kommissionen for De Europæiske Fælles-
 skaber (befuldmægtigede: R. Tricot og J. Stuyck), angående en
 (Erstatningssøgsmål — ansvar uden for kontraktsforhold påstand om annullation af Kommissionens beslutning K(1999)
 — mælk — producenter, der har påtaget sig en ikke- 4419 endelig udg. (REC 4/99) af 14. december 1999 om, at
 markedsførings- eller omstillingsforpligtelse — ufornødent der skal foretages efteropkrævning, og om afslag på fritagelse
 at træffe afgørelse i sagen) for importafgifter af fjernsynsappater med oprindelse i Tyrkiet,
 har Retten (Tredje Afdeling), sammensat af afdelingsforman-
 den, M. Jaeger, og dommerne K. Lenaerts og J. Azizi; justitssek-
 (2002/C 169/54) retær: H. Jung, den 16. april 2002 afsagt kendelse, hvis
 konklusion lyder således:
 (Processprog: tysk)
 1) Det er ufornødent at træffe afgørelse i sagen.
 2) Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 I sagen T-210/93, Hepp, Villmar-Weyer (Tyskland), ved
 Rechtsanwalt H. Heep mod Rådet for Den Europæiske Union (1) EFT C 149 af 27.5.2000.
 (befuldmægtigede: A. Brautigam og A.-M. Colaert) og Kommis-
 sionen for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægtigede:
 D. Booß, M. Niejahr, H.-J. Rabe og M. Núñez-Müller), angående
 en påstand om erstatning på grundlag af trakatens artikel 178
 og artikel 215, stk. 2 (nu artikel 235 EF og artikel 288, stk. 2,
 EF) af tab som følge af, at sagsøgeren ikke har kunnet
 markedsføre mælk i henhold til Rådets forordning (EØF)
 KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 nr. 857/84 af 31. marts 1984 om almindelige regler for
 anvendelsen af den i artikel 5c i forordning (EØF) nr. 804/68
 omhandlede afgift på mælk og mejeriprodukter (EFT L 90, den 16. april 2002
 s. 13), som suppleret ved Kommissionens forordning (EØF)
 nr. 1371/84 af 16. maj 1984 (EFT L 132, s. 11), har Retten i sag T-204/00, CCBB Vervoer- en Distributiecentrum BV
 (Anden Udvidede Afdeling), sammensat af afdelingsforman- mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (1)
 den, R.M. Moura Ramos, og dommerne V. Tiili, J. Pirrung,
 P. Mengozzi og A.W.H. Meij; justitssekretær: H. Jung, den (Annullationssøgsmål — indførsel af fjernsynsapparater
 9. april 2002 afsagt kendelse, hvis konklusion lyder således: med oprindelse


text:
i Tyrkiet — ufornødent at træffe afgørelse)
 1) Det er ufornødent at træffe afgørelse i sagen. (2002/C 169/56)
 2) Hver part bærer sine egne omkostninger. (Processprog: nederlandsk)
 (1) EFT C 270 af 19.10.1992. I sag T-204/00, CCBB Vervoer- en Distributiecentrum BV, ved
 advokat R.G. Snouckaert van Schauburg, og med valgt adresse
 i Luxembourg, mod Kommissionen for De Europæiske Fælles-
 skaber (befuldmægtiget: R. Tricot), angående en påstand om


text:
1.2.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 38/17
 Domstolens kendelse (Sjette Afdeling) af 19. november 2015 — Dumitru Tarcău og Ileana Tarcău mod Banca Comercială Intesa Sanpaolo România SA m.fl. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Curtea de Apel Oradea — Rumænien)
 (Sag C-74/15) (1)
 ((Præjudiciel forelæggelse - artikel 99 i Domstolens procesreglement - forbrugerbeskyttelse - direktiv 93/13/EØF - artikel 1, stk. 1 og 2, litra b) - urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler - kautionsaftaler og garantiaftaler med sikkerhed i fast ejendom, der indgås med et realkreditinstitut af fysiske personer, der ikke handler som led i deres erhverv, og som ikke har nogen funktionel forbindelse med det erhvervsdrivende selskab, de stiller sig som garanter for))
 (2016/C 038/25)
 Processprog: rumænsk
 Den forelæggende ret
 Curtea de Apel Oradea
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgere: Dumitru Tarcău og Ileana Tarcău
 Sagsøgte: Banca Comercială Intesa Sanpaolo România SA Arad, Banca Comercială Intesa Sanpaolo România SA — Sucursala Baia Mare, Cristian Tarcău, Corina Tarcău, SC Magenta, under likvidation og SC Crisco SRL
 Konklusion
 Artikel 1, stk. 1 og 2, litra b), i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler skal fortolkes således, at direktivet kan finde anvendelse på en garantiaftale med sikkerhed i fast ejendom eller en kautionsaftale indgået mellem en fysisk person og et kreditinstitut med henblik på at garantere opfyldelse af de forpligtelser, som et erhvervsdrivende selskab har påtaget sig over for kreditinstituttet i forbindelse med en kreditaftale, når denne fysiske person ikke har handlet som led i sit erhverv og ikke har nogen funktionel forbindelse med det pågældende selskab.
 (1) EUT C 171 af 26.5.2015.


text:
25.6.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 186/11
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Oberlandesgericht Innsbruck (Østrig) den 18. marts 2011 — Tyrolean Airways Tiroler Luftfahrt Gesellschaft mbH mod Betriebsrat Bord der Tyrolean Airways Tiroler Luftfahrt Gesellschaft mbH
 (Sag C-132/11)
 2011/C 186/19
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Oberlandesgericht Innsbruck
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Tyrolean Airways Tiroler Luftfahrt Gesellschaft mbH
 Sagsøgt: Betriebsrat Bord der Tyrolean Airways Tiroler Luftfahrt Gesellschaft mbH
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Er unionsretten i den gældende affattelse og i særdeleshed grundrettighedscharterets artikel 21 (i forbindelse med artikel 6, stk. 1, TEU), det almindelige unionsretlige princip om forbud mod forskelsbehandling på grund af alder (artikel 6, stk. 3, TEU) og artikel 1, 2 og 6 i direktiv 2000/78/EF (1) til hinder for en national kollektiv overenskomst, der indirekte forskelsbehandler ældre arbejdstagere derved, at der ved deres indplacering i en bestemt arbejdstagerkategori, som er afgørende for lønnens størrelse, kun tages hensyn til færdigheder og kundskaber, som de som stewards/stewardesser har erhvervet i et bestemt luftfartsselskab, men ikke til materielt identiske færdigheder og kundskaber, de har erhvervet i et andet luftfartsselskab i samme koncern? Gælder dette også for ansættelsesforhold, der er indgået før den 1. december 2009?
 2)
 Kan en national ret behandle en klausul i en individuel ansættelseskontrakt, der strider mod grundrettighedscharterets artikel 21, det almindelige unionsretlige princip om forbud mod forskelsbehandling på grund af alder og/eller artikel 1, 2 og 6 i direktiv 2000/78/EF, som delvist ugyldig og analogt med Rieser-dommen (2) og afgørelsen vedrørende de kartelretsstridige aftaler i Béguelin-sagen (3) undlade at anvende klausulen på grund af de unionsretlige grundrettigheders horisontale direkte virkning?
 (1) Rådets direktiv 2000/78/EF af 27.11.2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv (EFT L 303, s. 16).
 (2) Dom af 5.5.2004 i sag C-157/02 (Sml. I, s. 1477).
 (3) Dom af 25.11.1971 i sag C-22/71 (Sml. 1971, s. 257, org.ref.: Rec. s. 949).


text:
26.4.2003 DA Den Europæiske Unions Tidende C 101/43
 på over fire måneder, blev fristen for afståelse af Legrand afhænge af en national rets afgørelse, og idet den har givet
 fastsat til den 5. december 2002. Ifølge sagsøgeren har afkald på sin eksklusive kompetence til at træffe afgørelse i
 Kommissionen som følge af disse økonomiske konsekvenser sager, der vedrører kontrol af fusioner med fællesskabsdimen-
 og pligten til at opfylde Rettens domme været forpligtet til at sion.
 udvise en særlig agtpågivenhed under den fornyede behandling
 af sagen.
 Sagsøgeren har desuden gjort gældende, at Kommissionen
 har begået en åbenbar skønsfejl ved at anse de foreslåede
 Til støtte for sine påstande har sagsøgeren gjort gældende, at afhjælpningsforanstaltninger for at være utilstrækkelige under
 Kommissionen ikke har draget konsekvenserne af Rettens dom hensyn til de afståede virksomheders påståede utilstrækkelige
 i sag T-310/01. Sagsøgeren har anført, at Kommissionen har forretningsmæssige bæredygtighed. Hertil kommer, at Kom-
 genoptaget proceduren i »fase I«, mens Retten havde pålagt missionen ifølge sagsøgeren har tilsidesat proportionalitets-
 den at genoptage undersøgelsen på det trin, hvor Kommissio- princippet ved at afslå at tage de potentielle erhververe af de
 nen havde begået sagsbehandlingsfejlen, dvs. på tidspunktet afståede aktiver og det alternative forslag til afståelse af et
 for meddelelsen af klagepunkter. væsentligt aktiv i betragtning. Endelig har sagsøgeren gjort
 gældende, at Kommissionen har tilsidesat forordning nr. 4064/
 89 ved at nægte at foretage en vurdering af sagsøgerens
 adfærdsregulerende tilsagn.
 For det andet har sagsøgeren påberåbt sig, at selskabets ret
 til kontradiktion er blevet tilsidesat. Ifølge sagsøgeren har
 Kommissionen ikke meddelt de klagepunkter, som den ville
 gøre gældende over for selskabet, inden for fristerne og med Til sidst har sagsøgeren gjort gældende, at beslutningen om at
 en sådan klarhed, at det havde mulighed for at foreslå lukke sagen er behæftet med en retlig fejl, eftersom den savner
 hensigtsmæssige afhjælpningsforanstaltninger. Sagsøgeren har retligt grundlag i forordning 4064/90 eller i noget andet retligt
 endvidere anført, at Kommissionen har nægtet selskabet enhver princip. I den forbindelse har sagsøgeren ligeledes påberåbt
 adgang til resultaterne af de markedsundersøgelser, den har sig, at det kollegialitetsprincip, som gælder for Kommissionen,
 foretaget med henblik på at vurdere rækkevidden af de af er blevet tilsidesat.
 sagsøgeren foreslåede afhjælpningsforanstaltninger.
 (1 ) Sag nr. COMP/M.2283 — Schneider/Legrand.
 For det tredje har sagsøgeren gjort gældende, at princippet om (2 ) Indledning af procedure og opgivelse af et fusionsprojekt (sag
 god forvaltningsskik er blevet tilsidesat, idet Kommissionen COMP/M.2282 — Schneider/Legrand II) (EØS-relevant tekst) (EUT
 har foretaget en urigtig gengivelse af afhjælpningsforanstalt- C 29 af 7.2.2003, s. 5).
 ningerne i det spørgeskema, som er udarbejdet til brug ved (3 ) Rådets forordning (EØF) nr. 4064/89 af 21.12.1989 om kontrol
 med fusioner og virksomhedsovertagelser (EFT L 395, s. 1).
 markedsundersøgelserne, og ikke har taget hensyn til visse
 faktiske oplysninger, som nuancerer resultaterne heraf.
 For det fjerde har sagsøgeren påberåbt sig en række retlige fejl
 og åbenbare skønsfejl. Sagsøgeren gør gældende, at Kommis-
 sionen har bortset fra følgerne af sine beslutninger, idet den
 fandt, at den anmeldte fusion fortsat rejste alvorlig tvivl med
 hensyn


text:
til, om den var forenelig med fællesmarkedet. Ifølge
 sagsøgeren har Kommissionen hermed, i strid med artikel 2,
 stk. 2, i forordning nr. 4064/89 (3) og i strid med Rettens dom, Sag anlagt den 6. februar 2003 af Gunda Schumann mod
 givet afkald på at tage endelig stilling. Hertil kommer, at Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Kommissionen ifølge sagsøgeren har anvendt en målestok for
 bevisvurderingen af de omtvistede faktiske omstændigheder,
 som er strengere end den, der følger af artikel 2, stk. 2, i i (Sag T-49/03)
 forordning nr. 4064/89.
 (2003/C 101/77)
 Sagsøgeren har endvidere gjort gældende, at Kommissionen på
 intet tidspunkt har været tæt på at opfylde de krav, som (Processprog: tysk)
 må stilles til beviset for, at der foreligger virkninger af
 konglomerattypen.
 Endelig har sagsøgeren anført, at Kommissionen har begået Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 retlige fejl og skønsfejl i sin vurdering af de afhjælpningsforan- den 6. februar 2003 anlagt sag mod Kommissionen for De
 staltninger, sagsøgeren har foreslået. Kommissionen har således Europæiske Fællesskaber af Gunda Schumann, Berlin, ved
 forkastet disse foranstaltninger, idet den ladet sin vurdering Rechtsanwalt Y. Bock, og med valgt adresse i Luxembourg.
 ---pagebreak--- C 101/44 DA Den Europæiske Unions Tidende 26.4.2003
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: (Belgien), ved avocats Jean-François Bellis, Peter L’Ecluse og
 Martin Favart, og med valgt adresse i Luxembourg.
 — Annullation af afgørelsen af 4. juni 2002 truffet af
 udvælgelseskomitéen for udvælgelsesprøve KOM/A/11/
 01 om ikke at give sagsøgeren adgang til de prøver, der
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 lå efter stopprøverne, samt af udvælgelseskomitéens
 afgørelse af 19. juli 2002, hvorved den stadfæstede
 nævnte afgørelse. — Den bøde, som Gyproc blev pålagt ved Kommissionens
 beslutning af 27. november 2002 om en procedure i
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger. henhold til artikel 81 EF i sagen KOMP/E-1/37.152 —
 Gipsplader, nedsættes betydeligt.
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgeren deltog i stopprøverne i den almindelige udvælgel-
 sesprøve KOM/A/11/01. Ved afgørelse af 4. juni 2002 meddel- Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 te udvælgelseskomitéen sagsøgeren, at han ikke havde opnået
 de krævede minimumspoint og derfor ikke kunne få adgang
 til udvælgelsesprøvens efterfølgende prøver. Det blev i bilaget
 til afgørelsen anført, at et spørgsmål i stopprøverne var blevet Beslutningen, som er genstand for dette søgsmål, vedrører en
 annulleret, således at der kun var indgået 39 besvarelser til aftale mellem BPB, Gebruder Knauf Westdeutsche Gipswerke
 vurdering. KG, Société Lafarge SA og sagsøgeren på markedet for
 gipsplader. Sagsøgeren har ikke bestridt eksistensen af visse
 former for praksis, som ifølge Kommissionen er forbudt.
 Sagsøgeren anfører, at den anfægtede afgørelse er i strid med Sagsøgeren har imidlertid henledt sagsøgtes opmærksomhed
 proportionalitetsprincippet, idet en efterfølgende annullering på, at rækkevidden af de over for sagsøgeren rejste klagepunk-
 af en stopprøve på alle sprogversioner med henblik på at ter bør reduceres væsentligt i tid, i sted og i omfang.
 ophæve fejl i én sprogversion ikke er nødvendig for at sikre en
 ligebehandling og en objektiv vurdering af alle deltagere i
 udvælgelsesprøven. Herudover er afgørelsen


text:
usaglig, idet der
 heri ikke tages hensyn til den nødvendige afvejning af almen Til støtte for sine påstande gør sagsøgeren gældende, at
 interesse og personlig interesse. Annullation af et spørgsmål Kommissionen har anlagt et fejlskøn og tilsidesat EF-Traktatens
 med den følge, at den reelt »rigtige« besvarelse ikke blev artikel 81 ved at antage, at sagsøgeren har foretaget en
 vurderet, var bestemmende for udvælgelseskomitéens afgørelse udveksling af oplysninger vedrørende salgsmængder på det
 om ikke at give sagsøgeren adgang til prøverne efter stopprø- tyske, engelske, og franske marked samt på Benelux-markedet
 verne. Det drejer sig derfor om et undtagelsestilfælde, som i perioden fra juni 1996 til november 1998.
 udvælgelseskomitéen ikke har behandlet som sådant.
 Sagsøgeren er ligeledes af den opfattelse, at sagsøgte har anlagt
 et fejlskøn og har tilsidesat artikel 15, stk. 2, i forordning
 nr. 17 og sagsøgtes egne retningslinjer med hensyn til
 udmålingen af bødernes størrelse, samt tilsidesat EF-Traktatens
 artikel 253 og principperne om proportionalitet, ligebehand-
 ling, billighed og beskyttelse af den berettigede forventning:
 Sag anlagt den 10. februar 2003 af Gyproc Benelux N.V.
 mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 — ved ikke at tage hensyn til sagsøgerens ringe størrelse og
 at sagsøgerens aktiviteter er baseret på et »enkelt-pro-
 (Sag T-50/03) dukt«, og til, at sagsøgeren ikke har udvist nogen retsstri-
 dig adfærd på det britiske marked, det franske marked
 eller på Benelux-markedet i perioden mellem juni 1996
 (2003/C 101/78) og april 1998.
 (Processprog: fransk) — ved ikke som formildende omstændigheder at tage hensyn
 til, at sagsøgeren alene har handlet »ligesom konkurrenter-
 ne« og til, at sagsøgeren ophørte med den retsstridige
 adfærd i samme øjeblik, Kommissionen greb ind.
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 10. februar 2003 anlagt sag mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber af Gyproc Benelux N.V., Wijnegen


text:
16.11.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 336/32
 Sag anlagt den 20. september 2013 — ZZ mod Kommissionen
 (Sag F-92/13)
 2013/C 336/71
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: ZZ (ved advokat S. Orlandi)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Søgsmålets genstand og beskrivelse af tvisten
 Påstand om annullation af afgørelsen om at foretage beregning af godskrivningen af de pensionsrettigheder, som er erhvervet før tiltrædelsen af tjenesten, på grundlag af de nye almindelige gennemførelsesbestemmelser til artikel 11 og 12 i bilag VIII til tjenestemandsvedtægten.
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at artikel 9 i de almindelige gennemførelsesbestemmelser til artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til vedtægten er ulovlig og følgelig ikke finder anvendelse.
 —
 Annullation af afgørelsen af 15. februar 2013 om at godskrive de pensionsrettigheder, som sagsøgeren har erhvervet før tiltrædelsen af tjenesten, i forbindelse med overførslen af disse til Den Europæiske Unions institutioners pensionsordning, i medfør af de almindelige gennemførelsesbestemmelser i artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til vedtægten af 3. marts 2011.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.


text:
C 59/20 DA Den Europæiske Unions Tidende 6.3.2004
 — i § 1, stk. 1, §3, stk. 1, § 35 og 37 i — Kongeriget Spanien tilpligtes at betale sagens omkost-
 Musterbauordnung ikke har fastsat tilstrække- ninger.
 lig klare sikkerhedsbestemmelser for arbejdsta-
 gere vedrørende ovenlys
 — i § 3, stk.1, nr. 1, og § 20 i Arbeitsstättenverord- Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 nung ikke har fastsat tilstrækkelig bindende
 bestemmelser om læsseramper og -slisker,
 Fristen for gennemførelsen af direktivet udløb den 27. novem-
 b) og idet den ikke har underrettet Kommissionen om ber 2002.
 ændringerne i de omtvistede love.
 2. Forbundsrepublikken Tyskland tilpligtes at betale sagens (1) EFT L 309 af 27.11.2001, s. 1.
 omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Fristen for gennemførelsen af direktivet udløb den 31. decem- Sag anlagt den 23. januar 2004 af Kommissionen for De
 ber 1992, uden at Forbundsrepublikken Tyskland havde Europæiske Fællesskaber mod Den Franske Republik
 vedtaget de nødvendige bestemmelser for at efterkomme
 forpligtelserne i direktivets artikel 3, sammenholdt med direkti-
 vets bilag I, punkt 4.4, tredje punktum, punkt 10.1, første (Sag C-20/04)
 punktum, punkt 10.2 og punkt 14.1.
 (2004/C 59/34)
 (1) EFT L 393, s. 1.
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den
 23. januar 2004 anlagt sag mod Den Franske Republik af
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved W. Wils,
 som befuldmægtiget, og med valgt adresse i Luxembourg.
 Sag anlagt den 21. januar 2004 af Kommissionen for De Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Spanien
 1. Det fastslås, at Den Franske Republik har tilsidesat sine
 (Sag C-17/04) forpligtelser i henhold til Kommissionens direktiv 2002/
 50/EF af 6. juni 2002 om tilpasning til den tekniske
 udvikling af Rådets direktiv 1999/36/EF om transpor-
 (2004/C 59/33) tabelt trykbærende udstyr (1), idet den ikke har sat de
 nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft
 for at efterkomme direktivet, eller under alle omstændig-
 heder ikke har underrettet Kommissionen herom.
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den
 21. januar 2004 anlagt sag mod Kongeriget Spanien af 2. Den Franske Republik tilpligtes at betale sagens omkost-
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved D. Grego- ninger.
 rio Valero Jordana, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som
 befuldmægtiget, og med valgt adresse i Luxembourg.
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande: Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 — Det fastslås, at Kongeriget Spanien har tilsidesat sine Fristen for gennemførelsen af direktivet udløb den 1. januar
 forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets 2003.
 direktiv 2001/80/EF (1) af 23. oktober 2001 om begræns-
 ning af visse luftforurenende emissioner fra store fyrings-
 anlæg, idet det ikke har udstedt alle de love og administra-
 (1) EFT L 149 af 7.6.2002, s. 28.
 tive bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme
 direktivet, eller under alle omstændigheder ikke har
 underrettet Kommissionen herom.


text:
1.6.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 156/15
 Domstolens dom (Femte Afdeling) af 21. marts 2013 — Salzburger Flughafen GmbH mod Umweltsenat (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Verwaltungsgerichtshof — Østrig)
 (Sag C-244/12) (1)
 (Vurdering af visse projekters indvirkning på miljøet - direktiv 85/337/EØF - artikel 2, stk. 1, og artikel 4, stk. 2 - projekter omfattet af bilag II - udvidelsen af en lufthavns infrastruktur - vurdering på grundlag af grænseværdier eller kriterier - artikel 4, stk. 3 - udvælgelseskriterier - bilag III, punkt 2, litra g) - tætbefolkede områder)
 2013/C 156/23
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Verwaltungsgerichtshof
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Salzburger Flughafen GmbH
 Sagsøgt: Umweltsenat
 Procesdeltagere: Landesumweltanwaltschaft Salzburg og Bundesministerin für Verkehr, Innovation und Technologie
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Verwaltungsgerichtshof — fortolkning af Rådets direktiv 85/337/EØF af 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet (EFT L 175, s. 40), som ændret ved Rådets direktiv 97/11/EF af 3. marts 1997 (EFT L 73, s. 5) — projekter, som kan undergives en vurdering — udvidelse af en lufthavn — en medlemsstats lovgivning, hvorefter der kun skal foretages en vurdering af et sådant projekts indvirkninger på miljøet, såfremt antallet af flyvninger kan forventes at stige med mindst 20 000 pr. år
 Konklusion
 1)
 Artikel 2, stk. 1, artikel 4, stk. 2, litra b), og artikel 4, stk. 3, i Rådets direktiv af 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet, som ændret ved Rådets direktiv 97/11/EF af 3. marts 1997, er til hinder for en national lovgivning, som kun undergiver projekter, der vedrører en ændring af en lufthavns infrastruktur, og som er omfattet af bilag II til direktivet, en vurdering af deres indvirkning på miljøet, såfremt antallet af flyvninger som følge af projekterne kan forventes at stige med mindst 20 000 pr. år.
 2)
 Bestemmelserne i artikel 2, stk. 1, artikel 4, stk. 2, litra a), og artikel 4, stk. 3, i direktiv 85/337, som ændret ved direktiv 97/11, har direkte virkning, når en medlemsstat i henhold til direktivets artikel 4, stk. 2, litra b), vedrørende projekter, der er omfattet af bilag II hertil, indfører en grænseværdi, som er uforenelig med forpligtelsen i henhold til direktivets artikel 2, stk. 1, og artikel 4, stk. 3, hvilket indebærer, at de kompetente nationale myndigheder skal sikre, at det først undersøges, om de omhandlede projekter kan få væsentlig indvirkning på miljøet, og, såfremt dette er tilfældet, at der dernæst foretages en vurdering af deres indvirkning.
 (1) EUT C 235 af 4.8.2012.


text:
C 108/24 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7.4.2001
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: Endvidere gør sagsøgerne gældende, at de foranstaltninger, der
 blev indført ved forordningen, er i strid med grænserne
 for Kommissionens udøvende kompetence med hensyn til
 — Sagsøgeren tilpligtes at betale erstatning efter artikel 288 spørgsmålet, om licensordningen og opdelingen i »landekon-
 EF for de tab, som sagsøgerne har lidt som følge af tingenter« er forenelige med WTO, og at Kommissionen har
 de retsstridige foranstaltninger, der blev indført ved handlet i strid med sit klare mandat fra Rådet.
 Kommissionens forordning nr. 2362/98 (1), således at alle
 beløb forhøjes med udligningsrente på 8 % fra den dag,
 tabet indtrådte. Endelig har sagsøgerne gjort gældende, at de foranstaltninger,
 der blev indført ved forordning nr. 2362/98, er i strid med
 forbuddet mod forskelsbehandling, retten til fri erhvervsudø-
 — Sagsøgte tilpligtes at betale lovbestemt rente af de tilkend- velse samt princippet om beskyttelse af den berettigede
 te beløb på 8 %. forventning i folkeretten og de berettigede forventninger, som
 erhvervsdrivende kan udlede af dette princip.
 — Sagsøgte tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 (1) Kommissionens forordning (EF) nr. 2362/98 af 28.10.1998
 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF)
 nr. 404/93 for så vidt angår ordningen for indførsel af bananer til
 Fællesskabet (EFT 1998 L 293, s. 32).
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter (2) EFT L 47 af 25.2.1993, s. 1.
 (3) EFT L 210 af 28.7.1998, s. 28.
 Sagsøgerne driver virksomhed i EF som en enkelt økonomisk
 enhed, og kernen i deres transaktioner er markedsføring,
 distribution og opkøb af bananer.
 Som faktisk og retligt grundlag for deres krav har sagsøgerne
 henvist til, at EF’s »bananordning« blev indført i 1993 ved Sag anlagt den 25. januar 2001 af Concetta Cerafogli og 5
 Rådets forordning nr. 404/93 (2). Efter en tvistbilæggelsespro- andre ansatte i Den Europæiske Centralbank mod Den
 cedure i WTO, hvorunder det blev fastslået, at nogle aspekter Europæiske Centralbank
 af denne ordning ikke var forenelige med WTO, gik EF ind på
 at gøre sin bananordning forenelig med WTO senest den
 1. januar 1999. Dette blev angiveligt gjort ved Rådets forord- (Sag T-20/01)
 ning nr. 1637/98 (3) og Kommissionens forordning
 nr. 2362/98. Imidlertid blev EF’s ændrede bananordning også
 fundet uforenelig med WTO i to yderligere WTO-afgørelser (2001/C 108/45)
 truffet i april 1999, som bl.a. vedrørte ordningen for tildeling
 af importlicenser og opdelingen af et årligt toldkontingent på
 2 553 000 tons, der blev åbnet for indførsler fra Latinamerika, (Processprog: tysk)
 i »landekontingenter«. På trods af disse afgørelser er disse
 foranstaltninger, som hævdes at være retsstridige, stadig i kraft.
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er
 der den 25. januar 2001 anlagt sag mod Den Europæiske
 Centralbank af Concetta Cerafogli og 5 andre ansatte i Den
 Sagsøgerne har anført, at de som følge af den diskriminerende Europæiske Centralbank ved advokaterne Norbert Pflüger,
 tildeling af licenser, som blev indført ved forordning Regina Steiner og Silvia Mittländer og med valgt adresse i
 nr. 2362/98, har lidt tab af markedsandele og er blevet tvunget Luxembourg.
 til at købe eller


text:
lease brug af importlicenser og acceptere
 ugunstige aftalevilkår. Sagsøgerne gør gældende, at de har lidt
 betydelig skade og betydelige tab på grund af sagsøgtes Sagsøgerne har nedlagt følgende påstande:
 retsstridige adfærd, og de kræver erstatning efter artikel 235
 og 288 EF for fortsat tab af fortjeneste og for ikke tilbageven- 1) Bestemmelserne i Den Europæiske Centralbanks provisio-
 dende omkostninger, som de ikke ville have pådraget sig, nal Staff Rules (bankens foreløbige personalevedtægter)
 såfremt foranstaltningerne i forordningen ikke var blevet artikel 8.1.0., der trådte i kraft den 16. august 2000, og
 indført. artikel 7.2.0., der trådte i kraft den 26. september
 2000, annulleres, subsidiært annulleres bestemmelserne i
 forholdet mellem sagsøgte og sagsøgerne.
 Sagsøgerne har anført, at forordning nr. 2362/98 er retsstridig,
 fordi den er i strid med højere retsregler, nemlig WTO’s 2) Det administrative cirkulære 01/2000 om bestemmelser
 bestemmelser og forpligtelser, samt Fællesskabets grundlæg- vedrørende tjenesterejser (Rules for Business Travel) an-
 gende politik, hvorefter bananordningen skal ændres for at nulleres, subsidiært annulleres cirkulæret i forholdet
 gøre den forenelig med WTO. mellem sagsøgte og sagsøgerne.
 ---pagebreak--- 7.4.2001 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 108/25
 3) Den i sagsøgernes ansættelsesbrev indeholdte aftale, hvor- Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 efter de ved aftalen fastsatte forpligtelser skal omfatte
 fremtidige ændringer i Conditions of Employment eller i
 provisional Staff Rules, annulleres. — Ansættelsesmyndighedens stiltiende afgørelse om at
 nægte sagsøgeren tjenestefrihed i forbindelse med valg og
 4) Afgørelsen truffet af sagsøgtes formand den 27. november de dertil hørende rejsedage fra den 10. juni 1999 om
 2000 om afvisning af sagsøgernes klage (Grievance) eftermiddagen til den 15. juni 1999 om morgenen og fra
 annulleres. den 7. oktober 1999 om eftermiddagen til den 12. okto-
 ber 1999 om morgenen annulleres.
 5) Den Europæiske Centralbank tilpligtes at betale sagens
 omkostninger. — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgerne, der er ansat på ubestemt tid i Den Europæiske
 Centralbank, kræver i denne sag annullation af to bestemmelser
 i sagsøgtes provisional »Staff Rules« (herefter »SR«), som
 fastsætter en frist for at indlede Administrative Review-
 procedure. Inden ændringens ikrafttrædelse bestod ingen frist. I) Manglende kompetence
 Ifølge sagsøgerne krænkes deres aftalte rettigheder ved ændrin-
 gen af bestemmelserne i artikel 8.1.0 og 7.2.0.
 Ansættelsesmyndighedens afgørelse af 31. marts 2000, der er
 Desuden blev sagsøgernes tjenesterejser tidligere godtgjort på underskrevet af vicegeneraldirektøren for konkurrence, og på
 grundlag af det administrative cirkulære 07/1998. Ved det grundlag af hvilken de seks årlige rejsedage beregnes, indebar
 administrative cirkulære 01/2000 er bestemmelserne for sag- en stiltiende afvisning af sagsøgerens ansøgning om tjenestefri-
 søgerne blevet ændret til skade for sagsøgerne. Sagsøgerne hed i forbindelse med valg og de relevante rejsedage. Afgørelsen
 finder, at disse bestemmelser påvirker væsentlige dele af tilsidesætter de gældende bestemmelser om ansættelsesmyn-
 parternes arbejdsaftaler, og at ændringen af bestemmelserne dighedens kompetence og om beslutninger om delegation af
 ligeledes er en krænkelse af sagsøgernes aftalte rettigheder. kompetence, idet afgørelsen er underskrevet af en person, der
 ikke har bemyndigelse hertil.
 Sagsøgerne gør blandt andet gældende, at de ved aftalens
 indgåelse blev tvunget


text:
til at acceptere vilkår, hvorefter de
 ved aftalen fastsatte forpligtelser skulle omfatte fremtidige
 ændringer i Conditions of Employment eller i provisional Staff
 Rules. Sagsøgte har imidlertid ikke beføjelse til fastsætte II) Tilsidesættelse af tjenestemandsved-
 arbejdsretlige regler, og banken kan derfor hverken ensidigt tægten og Kommissionens interne in-
 ændre materielle bestemmelser vedrørende godtgørelse af struks af 21. februar 1996
 rejseudgifter eller ændre de aftalte forpligtelser ved at revidere
 artikel 7.2.0 og 8.1.0 i SR.
 Ansættelsesmyndighedens stiltiende afvisning tilsidesætter
 henholdsvis artikel 57 i tjenestemandsvedtægten og dens
 bilag V, samt Kommissionens interne instruks af 21. februar
 1996, der bestemmer, at rejsedage kan tildeles efter indgivelse
 af skriftlig dokumentation for valgdeltagelse. Der er ikke
 hjemmel til at kræve anden dokumentation end den, der
 kræves for tjenestefrihed og de dertil hørende rejsedage i
 Sag anlagt den 31. januar 2001 af Francisco Miguel forbindelse med valg.
 Viana França mod Kommissionen for De Europæiske
 Fællesskaber
 (Sag T-25/01)
 III) Tilsidesættelse af forpligtelsen til
 loyalt samarbejde og af proportionali-
 (2001/C 108/46) tetsprincippet
 (Processprog: portugisisk) For det første blev ansøgeren i februar 2000 anmodet om at
 fremlægge dokumentation for de faktiske omstændigheder,
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der der fandt sted i juni og oktober 1999, selv om ingen
 den 31. januar 2001 anlagt sag mod Kommissionen for De retsforskrift kræver, at sagsøgeren opbevarer sådan dokumen-
 Europæiske Fællesskaber af Francisco Miguel Viana França, tation, og selv om det er urimeligt at forvente, at sagsøgeren
 Bruxelles, ved advogado Gonçalo Gentil Anastácio. har sådan dokumentation.


text:
23.10.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 288/68
 Personalerettens dom (Første Afdeling) af 29. juni 2010 — Visser-Fornt Raya mod Den Europæiske Politienhed (Europol)
 (Sag F-35/09) (1)
 (Personalesag - Europols personale - ingen forlængelse af en kontrakt - kontrakt på ubestemt tid - artikel 6 i vedtægten for Europols personale - princippet om retten til forsvar)
 (2010/C 288/127)
 Processprog: nederlandsk
 Parter
 Sagsøger: Maria Teresa Visser-Fornt Raya (Haag, Nederlandene) (først ved avocat P. Casparis, dernæst ved avocats W.J. Dammingh og N.D. Dane).
 Sagsøgt: Den Europæiske Politienhed (Europol) (ved D. Neumann og D. El Khoury, som befuldmægtigede, bistået af avocats B. Wägenbaur og R. Van der Hout)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelsen af 12. juni 2008, hvorved sagsøgeren fik meddelelse om, at det ikke var muligt at tilbyde hende en fast stilling, og af afgørelsen af 7. januar 2009 om afslag på den klage, hun havde indgivet over den første afgørelse.
 Konklusion
 1)
 Den Europæiske Politienheds afgørelse af 12. juni 2008, hvorved den afviste at tildele Maria Teresa Visser-Fornt Raya en ansættelseskontrakt på ubestemt tid, annulleres.
 2)
 Europol betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 167 af 18.7.2009, s. 26.


text:
20.11.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 317/27
 Rettens dom af 28. september 2010 — Market Watch mod KHIM — Ares Trading (Seroslim)
 (Sag T-201/08) (1)
 (EF-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om Seroslim som EF-ordmærke - det ældre EF-ordmærke SEROSTIM - relativ registreringshindring - risiko for forveksling - artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94 (nu artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009))
 2010/C 317/47
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Market Watch Franchise & Consulting, Inc. (Freeport, Bahamas) (ved avocat J. Korab)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (ved A. Folliard-Monguiral, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret og intervenient ved Retten: Ares Trading SA (Aubonne, Schweiz) (ved avocats M. De Justo Bailey og M. De Justo Vazquez)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 6. marts 2008 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 805/2007-2) vedrørende en indsigelsessag mellem Ares Trading SA og Market Watch Franchise & Consulting, Inc.
 Konklusion
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 2)
 Market Watch Franchise & Consulting, Inc. betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 197 af 2.8.2008.


text:
C 3/50 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 5.1.2002
 Slettelse af sag T-247/99 (1) Slettelse af sag T-225/00 (1)
 (2002/C 3/86) (2002/C 3/89)
 (Processprog: fransk) (Processprog: tysk)
 Ved kendelse af 20. september 2001 har formanden for Første Ved kendelse af 13. september 2001 har formanden for Femte
 Afdeling ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans Afdeling ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans
 besluttet, at sag T-247/99, Flavia Angeletti og André Van besluttet, at sag T-225/00, Andrea Gaul mod Kommissionen
 Meuter mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, for De Europæiske Fællesskaber, skal slettes af registeret.
 skal slettes af registeret.
 (1) EFT C 302 af 21.10.2000.
 (1) EFT C 34 af 5.2.2000.
 Slettelse af sag T-167/00 (1) Slettelse af sag T-55/01 (1)
 (2002/C 3/87) (2002/C 3/90)
 (Processprog: fransk) (Processprog: tysk)
 Ved kendelse af 14. september 2001 har formanden for Anden
 Ved kendelse af 12. september 2001 har formanden for Fjerde
 Afdeling ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans
 Afdeling ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans
 besluttet, at sag T-167/00, Jaume Costa mod Kommissionen
 besluttet, at sag T-55/01, Firma ASAHI VET SA mod Kommis-
 for De Europæiske Fællesskaber, skal slettes af registeret.
 sionen for De Europæiske Fællesskaber, skal slettes af registeret.
 (1) EFT C 247 af 26.8.2000.
 (1) EFT C 161 af 2.6.2001.
 Slettelse af sag T-192/00 (1)
 Slettelse af sag T-112/0 (1)
 (2002/C 3/88)
 (2002/C 3/91)
 (Processprog: fransk)
 (Processprog: fransk)
 Ved kendelse af 10. september 2001 har formanden for Femte
 Afdeling ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans
 besluttet, at sag T-192/00, Sabrina Tesoka mod Kommissionen Ved kendelse af 10. september 2001 har formanden for Femte
 for De Europæiske Fællesskaber, skal slettes af registeret. Afdeling ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans
 besluttet, at sag T-112/01, Ursula Klug mod Rådet for Den
 Europæiske Union, skal slettes af registeret.
 (1) EFT C 273 af 23.9.2000.
 (1) EFT C 275 af 29.9.2001.


text:
9.9.2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 259/13
 bestemmelserne om offentliggørelse i artikel 11, stk. 2, 6, Sag anlagt den 20. juli 2000 af Kommissionen for De
 7 og 11, såvel som bestemmelserne i artikel 12, stk. 1, Europæiske Fællesskaber mod Den Franske Republik
 artikel 29, stk. 3, artikel 18 og 27 og artikel 30, stk. 4.
 (Sag C-285/00)
 2. Kongeriget Spanien tilpligtes at betale sagens omkost-
 ninger. (2000/C 259/22)
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 20. juli
 2000 anlagt sag mod Den Franske Republik af Kommissionen
 Efter Kommissionens opfattelse er Sociedad Estatal de Infrae- for De Europæiske Fællesskaber ved Bernard Mongin, Kommis-
 structuras y Equipamientos Penitenciarios, SA (SIEPSA), et sionens Juridiske Tjeneste, som befuldmægtiget, og med valgt
 »offentligretligt organ« i betydningen i artikel 1, litra b), i adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Wagner-
 direktiv 93/37/EØF og følgelig en ordregivende myndighed, centret, Kirchberg.
 eftersom det opfylder de tre betingelser, der angives i denne
 artikel. SIEPSA blev oprettet med henblik på at imødekomme Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 almenhedens behov, nemlig at bidrage til gennemførelsen af
 statens politik vedrørende kriminalforsorgen ved administra- 1. Det fastslås, at Den Franske Republik ikke har overholdt
 tionen af de programmer og foranstaltninger, der foreskrives i de forpligtelser, der påhviler den i medfør af direktiv
 planen for nedlæggelse og oprettelse af kriminalforsorgscentre, 89/48/EØF (1), idet den ikke har vedtaget de særlige regler
 der er godkendt af regeringen. Det nævnte almene behov er vedrørende anerkendelse af eksamensbeviser, der giver
 hverken af kommerciel eller industriel karakter. Selv om adgang til erhvervet som psykolog, med henblik på
 selskabet udøver aktiviteter af kommerciel karakter, er de blot gennemførelse af direktivet for så vidt angår dette erhverv.
 et middel til at imødekomme det nævnte almene behov, der
 2. Den Franske Republik tilpligtes at betale sagens omkost-
 ikke er af industriel eller kommerciel karakter (gennemførelsen
 ninger.
 af statens kriminalforsorgspolitik). Det påhviler dermed det
 nævnte selskab, uanset at det er et privatretligt selskab, i
 det hele at efterkomme direktivets bestemmelser vedrørende Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 fremgangsmåderne med hensyn til indgåelse af dets bygge- og
 anlægskontrakter. Under disse omstændigheder skulle det I Frankrig er erhvervet som psykolog lovreguleret, navnlig for
 omhandlede udbud have været gennemført under fuldstændig så vidt angår anvendelsen af en faglig titel. Som følge heraf
 overholdelse af bestemmelserne i direktiv 93/37/EØF og burde Frankrig have truffet de nødvendige foranstaltninger for
 navnlig af dem, der nævnes i påstanden. at efterkomme direktiv 89/48/EØF og underrette Kommissio-
 nen herom.
 (1) Rådets direktiv af 14.6.1993 om samordning af fremgangsmåder-
 ne med hensyn til indgåelse af offentlige bygge- og anlægskontrak-
 (1) Rådets direktiv af 21.12.1988 om indførelse af en generel ordning
 ter (EFT L 199 af 9.8.1993, s. 54).
 for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskompe-
 tencegivende videregående uddannelser af mindst tre års varighed,
 EFT L 19 af 24.1.1989, s. 16.


text:
11.7.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 251/34
 Sag anlagt den 4. maj 2016 – Republikken Litauen mod Europa-Kommissionen
 (Sag T-205/16)
 (2016/C 251/40)
 Processprog: litauisk
 Parter
 Sagsøger: Republikken Litauen (repræsenteret ved D. Kriaučiūnas, R. Krasuckaitė og D. Stepanienė)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Kommissionens afgørelse nr. C(2016)969 final af 23. februar 2016 vedrørende nedsættelse af støtte fra Samhørighedsfonden til et projekt udført i Litauen med titlen »Teknisk bistand til forvaltning af Samhørighedsfonden i Republikken Litauen« (2005LT16CPA001) annulleres, i det omfang den foreskriver en nedsættelse af støtten for et beløb på EUR 137 864,61.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har Republikken Litauen anført et anbringende, der vedrører tilsidesættelse af artikel 11 i Kommissionens forordning nr. 16/2003 (1), sammenholdt med princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, for så vidt som Europa-Kommissionen ved at beslutte at nedsætte støtten fra 2000-2006 EU Samhørighedsfonden:
 —
 ikke har taget hensyn til den omstændighed, at momsudgifter, som er afholdt på grund af gennemførelsen af Kommissionens afgørelse nr. C(2005)5291 (2), der godkender projektet »Teknisk bistand til forvaltning af Samhørighedsfonden i Republikken Litauen« (herefter »projektet«), var støtteberettigede i henhold til artikel 11, stk. 1, i forordning nr. 16/2003 og andre betingelser.
 —
 har anlagt en urigtig fortolkning af artikel 11, stk. 3, i forordning nr. 16/2003, således, at den finder anvendelse på projektet, idet en sådan fortolkning – uafhængigt af spørgsmålet om, hvorvidt momsudgifter kan søges tilbagebetalt – er i strid med artikel 11, stk. 1, i forordning nr. 16/2003 og savner retlig logik og praktisk anvendelighed i forbindelse med finansieringen af projekter under Samhørighedsfonden.
 —
 ikke har taget artikel 3, stk. 2, i Kommissionens afgørelse nr. C(2005)5291, i betragtning, ifølge hvilken fællesskabsstøtte i henhold til artikel 7, stk. 4, i forordning nr. 1164/94 (3) var fastsat til 100 % af projektbeløbet (dvs. det var ikke forudsat, at den person, der udfører projektet, skulle modtage støtte), og medlemsstaten kunne med rimelighed forvente, at projektet ville blive finansieret fuldt ud af Samhørighedsfonden, dvs. at alle bestemmelserne i forordning nr. 16/2003 ville finde anvendelse på behørig vis.
 (1) Kommissionens forordning (EF) nr. 16/2003 af 6.1.2003 om særlige gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 1164/94 for så vidt angår støtteberettigede udgifter i forbindelse med foranstaltninger medfinansieret af Samhørighedsfonden (EFT 2003, L 2, s. 7).
 (2) Kommissionens afgørelse nr. C(2005) 5291 af 8.12.2005 vedrørende beslutning om støtte fra Samhørighedsfonden til projektet vedrørende Teknisk bistand til forvaltning af Samhørighedsfonden i Republikken Litauen, der gælder for CCI 2005/LT/16/C/PA/001, som ændret ved Kommissionens afgørelse nr. C(2008) 1566 af 15.4.2008 og Kommissionens afgørelse nr. C(2011) 3668 af 20.5.2011.
 (3) Rådets forordning (EF) nr. 1164/94 af 16.5.1994 om oprettelse af Samhørighedsfonden (EFT 1994, L 130, s. 1), ophævet ved Rådets forordning (EF) nr. 1084/2006 af 11.7.2006 om oprettelse af Samhørighedsfonden og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1164/94 (EUT 2006, L 210, s. 79).


text:
28.9.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 284/4
 Sag anlagt den 2. august 2013 — KO-Invest mod KHIM — Kraft Foods Schweiz (Milkoshake For Active People)
 (Sag T-399/13)
 2013/C 284/05
 Stævningen er affattet på polsk
 Parter
 Sagsøger: KO-Invest Sp. z o.o. (Łódź, Polen) (ved advokat [radca prawny] R. Rumpel)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Kraft Foods Schweiz Holding GmbH (Zug, Schweiz)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 27. maj 2013 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (sag R 720/2012-4) annulleres for så vidt angår afvisningen af ansøgningen om EF-varemærket »Milkoshake For Active People« for varer i klasse 5, 29, 30 og 32.
 —
 Den anfægtede afgørelse ændres således, at varemærket registreres for alle de ansøgte varer.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ansøger om EF-varemærket: KO-Invest Sp. z o.o.
 Det omhandlede EF-varemærke: Figurmærke med ordbestanddelen »Milkoshake For Active People« for varer i klasse 5, 29, 30 og 32
 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Kraft Foods Schweiz Holding GmbH
 De påberåbte varemærker eller tegn: EF-varemærkeansøgning nr. 31 369 og 31 344, den internationale registrering (IR) nr. 163 135 og det almindeligt kendte varemærke »MILKA« for varer i klasse 5, 29, 30 og 32
 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen taget til følge
 Appelkammerets afgørelse: Klagen afvises
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009 (1).
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26.2.2009 om EF-varemærker (EUT L 78, s. 1).


text:
22.9.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 329/24
 Sag anlagt den 23. juli 2014 — Volkswagen mod KHIM (COMPETITION)
 (Sag T-550/14)
 2014/C 329/33
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Volkswagen AG (Wolfsburg, Tyskland) (ved advokat U. Sander)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 15. maj 2014 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) i sag R 2082/2013-1, annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket »COMPETITION« for varer og tjenesteydelser i klasse 12, 28, 35 og 37 — EF-varemærkeansøgning nr. 1 1 7 69 171
 Undersøgerens afgørelse: Afslag på ansøgning om registrering
 Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009.


text:
20.4.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 114/38
 Sag anlagt den 15. februar 2013 — Det Forenede Kongerige mod ECB
 (Sag T-93/13)
 2013/C 114/61
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland (ved K. Beal, QC, og E. Jenkinson, som befuldmægtiget)
 Sagsøgt: Den Europæiske Centralbank
 Sagsøgerens påstande
 —
 Delvis annullation af Den Europæiske Centralbanks afgørelse af 11. december 2012 om ændring af afgørelse ECB/2007/7 om de nærmere vilkår for TARGET2-ECB (afgørelse ECB/2012/31) (EUT 2013 L 13, s. 8).
 —
 Delvis annullation af Den Europæiske Centralbanks retningslinje af 5. december 2012 om TARGET2 (Trans-European Automated Real-time Gross settlement Express Transfer system) (retningslinje ECB/2012/27) (EUT 2013 L 30, s. 1).
 —
 Sagsøgte tilpligtes at betale omkostningerne i forbindelse med den foreliggende sag.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren gjort syv anbringender gældende.
 1)
 Med første anbringende gøres gældende, at Den Europæiske Centralbank (herefter »ECB«) ikke havde kompetence til at offentliggøre de anfægtede retsakter, enten slet ikke eller, subsidiært, ikke uden at der først var vedtaget et retsinstrument såsom en forordning, enten af Rådet eller af ECB selv.
 2)
 Med det andet anbringende gøres gældende, at de anfægtede retsakter enten de jure eller de facto pålægger et etableringskrav for centrale clearingmodparter (herefter »CCP’er«), der ønsker at foretage clearings- eller afviklingstransaktioner i euro, og hvis daglige handler overstiger en vis volumen. Endvidere eller subsidiært begrænser eller hindrer de arten og/eller omfanget af tjenesteydelser eller kapital, der kan leveres til CCP’er, der er placeret i medlemsstater uden for euroområdet. De anfægtede retsakter tilsidesætter alle eller visse af artiklerne 48, 56 og/eller 63 TEUF, idet:
 —
 CCP’er, der er etableret i medlemsstater uden for euroområdet, såsom Det Forenede Kongerige, vil blive forpligtet til at flytte deres administrations- og kontrolcentre til medlemsstater, der indgår i eurosystemet. De vil endvidere skulle etableres som nye juridiske personer, der anerkendes i en anden medlemsstats nationale ret.
 —
 Hvis disse CCP’er ikke flytter som krævet, vil de blive udelukket fra adgang til de finansielle markeder i medlemsstaterne inden for eurosystemet, enten på samme vilkår som de CCP’er, der er etableret i disse medlemsstater, eller fuldstændigt.
 —
 Sådanne ikke-hjemmehørende CCP’er vil ikke være berettiget til at anvende de faciliteter, der tilbydes af ECB eller af de nationale centralbanker (herefter »NCB’er«) i eurosystemet, enten på samme vilkår eller slet ikke.
 —
 Disse CCP’ers mulighed for at tilbyde clearings- eller afviklingstjenesteydelser i euro til kunder i EU vil følgelig begrænses eller endog helt udelukkes.
 3)
 Med tredje anbringende gøres gældende, at de anfægtede retsakter tilsidesætter artikel 101 og/eller 102 TEUF, sammenholdt med artikel 106 TEUF og artikel 13 TEU, idet
 —
 De rent faktisk stiller krav om, at alle clearingtransaktioner i euro over et vist niveau skal udføres af CCP’er, der er etableret i en medlemsstat inden for euro-området.
 —
 De rent faktisk bestemmer, at ECB og/eller NCB’er i euroområdet ikke skal give eurovalutareserver til CCP’er, der er etableret i medlemsstater uden for euro-området, hvis de ligger over de grænser, der er fastsat i afgørelsen.
 4)
 Med fjerde


text:
anbringende gøres gældende, at kravet til CCP’ere, der er etableret i medlemsstater uden for euroområdet om at stifte en anden form for juridisk person og etablere et nyt hjemsted udgør en direkte eller indirekte forskelsbehandling på grund af nationalitet. Det krænker endvidere det generelle EU-princip om ligebehandling, henset til, at CCP’er, der er etableret i forskellige medlemsstater, underlægges forskellig behandling uden en objektiv begrundelse herfor.
 5)
 Med femte anbringende gøres gældende, at de anfægtede retsakter tilsidesætter de relevante bestemmelser i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 648/2012 af 4. juli 2012 om OTC-derivater, centrale modparter og transaktionsregistre (EUT 2012 L 201, s. 1).
 6)
 Med sjette anbringende gøres gældende, at de anfægtede retsakter tilsidesætter alle eller visse af artiklerne II, XI, XVI og XVII i den almindelige overenskomst om handel med tjenesteydelser (GATS).
 7)
 Med syvende anbringende gør Det Forenede Kongerige gældende, uden at påtage sig bevisbyrden for at godtgøre, at sådanne begrænsninger ikke kan begrundes under henvisning til den offentlige interesse (idet det påhviler ECB, såfremt den måtte ønske det, at føre bevis for en fravigelse), at enhver begrundelse med hensyn til den offentlige interesse, der fremføres af ECB, ikke vil opfylde proportionalitetskravet, henset til, at der findes mindre indgribende foranstaltninger til sikring af kontrollen over finansielle institutioner, som er hjemmehørende i EU, men uden for euroområdet.


text:
21.11.98 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende C 358/23
 nen for De Europñiske Fñllesskaber af selskabet Asia rimelig fremgangsmåde have fùrt til, at der for 13 år siden
 Motor France, Livange (Luxembourg), selskabet JMC var rettet en meddelelse af klagepunkter til deltagerne i
 Automobiles, Livange (Luxembourg), selskabet Monin aftalen og deres konsortium. Aftalen var allerede tilstrñk-
 Automobiles, Bourg-de-PeÂage (Frankrig), og selskabet kelig godtgjort på davñrende tidspunkt. Det ville da have
 EAS, Livange (Luxembourg), ved advokat Jean Claude påhvilet de indklagede virksomheder under forhandlin-
 Fourgoux, Paris, og med valgt adresse i Luxembourg hos gerne at påvise, at en sådan selvbegrñnsningsordning Ð i
 advokat Pierrot Schiltz, 4, rue BeÂatrix de Bourbon. forbindelse med hvilken de opnåede modydelser, herunder
 udelukkelse af de japanske konkurrenter Ð ikke udgjorte
 noget kommercielt valg, men skyldtes et uimodståeligt
 Sagsùgerne har nedlagt fùlgende påstande: pres fra den franske stat, der ville kunne medfùre vñsent-
 lige tab for virksomhederne.
 Ð Kommissionens beslutning af 15.-16. juli 1998 annul-
 leres i sin helhed. Sagsùgerne gùr ligeledes gñldende, at ud over retsmidlet i
 traktatens artikel 115 vil man sùge forgñves efter en type
 tilladt praksis, som er hjemlet i traktaten, og som et selv-
 Ð Det noteres, at sagsùgerne forbeholder sig ret til at begrñnsningssystem som det foreliggende kunne henfùres
 krñve erstatning for den lidte skade. under, da Frankrig aldrig har anmodet om indfùrelse af
 beskyttelsesforanstaltninger på dette område. Endvidere
 har Kommissionen heller ikke kunnet henvise til nogen
 Ð Kommissionen tilpligtes at betale de samlede sagsom- som helst fransk lovgivning med henblik på at forsùge at
 kostninger. unddrage deltagerne i aftalen fra en anvendelse af EF-kon-
 kurrenceretten, da en sådan lovgivning ganske enkelt ikke
 eksisterer.
 Sùgsmålsgrunde og vñsentligste argumenter:
 (1) Sag T-7/92, Asia Motor France m.fl. mod Kommissionen,
 Sml. II, s. 671.
 Sagsùgerne i nñrvñrende sag, der er importùrer i Frankrig (2) Sag T-387/94, Asia Motor France m.fl. mod Kommissionen,
 af kùretùjer af mñrkerne Suzuki, Daihatsu, Isuzu og Su- Sml. II, s. 965.
 baru, og som på nuvñrende tidspunkt er i likvidation, har
 anfñgtet Kommissionens afvisning af den klage, som de
 indgav for 13 år siden, vedrùrende et system for selvbe-
 grñnsning af import til Frankrig af kùretùjer af forskellige
 andre japanske mñrker. Ifùlge den anfñgtede beslutning
 henhùrte fordelingen af kvoter, for hvilke en overskridelse
 kunne medfùre administrative sanktioner, alene under den Sag anlagt den 29. september 1998 af RJB Mining plc
 franske forvaltnings ansvar, og da presset udùvedes indivi- mod Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber
 duelt over for hver enkelt importùr, var klagen ikke af fñl- (Sag T-156/98)
 lesskabsinteresse og ikke lñngere relevant.
 (98/C 358/42)
 Sagsùgerne gùr indledningsvis gñldende, at Kommissionen
 med den anfñgtede beslutning har nñgtet at tage hùjde for (Processprog: engelsk)
 Rettens domme af 29. juni 1993 (1) og af 18. september
 1996 (2), der blev afsagt om overtrñdelser inden for
 samme sammenhñng, og hvoraf det fremgik, at der burde Ved De Europñiske Fñllesskabers Ret i Fùrste Instans er
 foretages en fornyet undersùgelse af sagen på grundlag af der den 29. september 1998 anlagt sag mod Kommissio-
 objektive, relevante og


text:
samstemmende indicier, som skulle nen for De Europñiske Fñllesskaber af RJB Mining plc
 tilvejebringes vedrùrende spùrgsmålet om, hvorvidt de ved Marc Brealey og Jonathan Lawrence, og med valgt
 franske myndigheder har udùvet et uimodståeligt pres på adresse i Luxembourg hos Arendt & Medernach, 8-10,
 de pågñldende virksomheder for at få dem til at udvise rue Mathias Hardt.
 den i klagen beskrevne adfñrd, således at den adfñrd, der
 var udvist af de importùrer, der var godkendt i det franske
 hovedland, ikke kunne anses for omfattet af konkurrence- Sagsùgeren har nedlagt fùlgende påstande:
 reglerne, idet virksomhederne manglede tilstrñkkelig selv-
 stñndighed.
 Ð Annullation af Kommissionens beslutning af 29. juli
 1998 om godkendelse af RAG Aktiengesellschaft's
 Ifùlge sagsùgerne er det chokerende, at den sagsùgte insti- overtagelse af Saarbergwerke AG og Preussag Anthra-
 tution i dag hñvder, at det forhold, at proceduren er lùbet zit GmbH, idet sagsùgeren som begrundelse henviser
 over så lang tid, fratager klagen enhver interesse, selv om til stñvningen.
 det er Kommissionen selv, der på grund af den mangel på
 hurtighed, hvormed den har udfùrt den administrative
 procedure, direkte er ansvarlig for forlñngelsen af sagsfor- Ð Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger,
 lùbet. Efter sagsùgerens opfattelse ville en fornuftig og herunder sagsùgerens omkostninger.
 ---pagebreak--- C 358/24 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende 21.11.98
 Sùgsmålsgrunde og vñsentligste argumenter: Sag anlagt den 30. september 1998 af Bernard Bareyt
 m.fl. mod Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber
 (Sag T-158/98)
 Sagsùgeren i denne sag er et aktieselskab med hjemsted i (98/C 358/43)
 England og Wales, som driver virksomhed i kulmineindu-
 strien i England. Selskabets hovedaktionñrer er institutio-
 nelle investorer, private investorer, direktùrer og sagsùge-
 rens ansatte. Ved den anfñgtede beslutning gav Kommissi- (Processprog: fransk)
 onen i overensstemmelse med EKSF-traktatens artikel 66,
 stk. 2, godkendelse på visse vilkår af RAG's overtagelse af
 Saarbergwerke og Preussag. Disse tre selskaber er de sidste Ved De Europñiske Fñllesskabers Ret i Fùrste Instans er
 producenter af magre kul i Tyskland. De fusionerende der den 30. september 1998 anlagt sag mod Kommissio-
 enheder er åbenbart blevet enige om at lede en del af kul- nen for De Europñiske Fñllesskaber af Bernard Bareyt,
 importen til en uafhñngig tredjemand og strukturelt Ivone Benfatto, Denis Bessette, Giuliano Dalle Carbonare,
 adskille den tilbagevñrende del af kulhandelen i en hjem- Enrico Di Pietro, Barry John Green, Remmelt Haange,
 memarkeds- og importdel. Michel Huguet, Marcus Iseli, Cornelis Jong, Neil Mitchell,
 Pier Luigi Mondino, Alfredo Portone, Carlo Sborchia,
 Alessandro Tesini, Mike Michael Wykes, alle bosat i Naka
 (Japan), ved advokat Nicolas LhoeÈst, Bruxelles, og med
 Sagsùgeren gùr gñldende, at Kommissionen har tilsidesat valgt adresse i Luxembourg hos Fiduciaire Myson SARL,
 bestemmelserne i EKSF-traktatens artikel 66 og artikel 4, 30, rue de Cessange.
 litra c), og beslutning nr. 3632/93/EKSF (kodeksen) (1), da
 den udstedte den anfñgtede beslutning. Der nedlñgges til-
 lige påstand om annullation af beslutningen med henvis-
 Sagsùgerne har nedlagt fùlgende påstande:
 ning til krñnkelse af vñsentlige formforskrifter, herunder
 manglende begrundelse og tilsidesñttelse af princippet om
 god forvaltningsskik.
 Ð Sagsùgtes afvisning af 15. maj 1998 af sagsùgernes
 klage annulleres.
 Ifùlge


text:
sagsùgeren overså Kommissionen, at virkningen af
 den anfñgtede beslutning er at fremme fusionen, selv om Ð Sagsùgernes lùnsedler for november 1997 og de efter-
 tysk statsstùtte er en uadskillelig del af fusionen, og sådan fùlgende måneder, som anvender justeringskoefficien-
 statsstùtte er ikke blevet godkendt og kunne heller ikke ten i Rådets forordning (EKSF, EF, Euratom) nr. 1785/
 godkendes ifùlge kodeksen. Herved lñgges der vñgt på, at 97 annulleres sammen med lùnsedlerne for de måne-
 den anfñgtede beslutning end ikke nñvner statsstùtten i der, hvor administrationen har foretaget tilbagehol-
 forbindelse med fusionsstrukturen, ligesom Kommissionen delse af de for meget udbetalte lùnbelùb.
 heller ikke gennemgik virkningen af stùtten på parternes
 markedsstilling. Således nñvnes det intetsteds i beslutnin-
 gen, af RAG's pris for at erhverve Saarbergwerke i forbin-
 delse med fusionen kun er 1 DEM. Ð Subsidiñrt: det fastslås, at Rådets forordning (EKSF,
 EF, Euratom) nr. 1785/97, udstedt efter sagsùgtes for-
 slag den 11. september 1997, og som fastsñtter en sñr-
 lig justeringskoefficient for Naka, er ugyldig.
 Sagsùgeren udtaler, at Kommissionen i den anfñgtede
 beslutning bemñrker, at den kun vedrùrer anvendelsen af
 EKSF-traktatens artikel 66 og ikke anvendelsen af bestem- Ð Sagsùgte tilpligtes at tilbagebetale sagsùgerne de lùnbe-
 melserne om kontrol af statsstùtte. Imidlertid havde Kom- lùb, som sagsùgte har tilbageholdt i deres lùn, med til-
 missionen modtaget en anmodning fra sagsùgeren om at bagevirkende kraft fra maj måned 1997.
 anvende reglerne om statsstùtte og om at forhindre fusio-
 nen i at finde sted uden forudgående godkendelse af den
 statsstùtte, der skulle betales de fusionerende virksomheder
 samt af den statsstùtte, som stod i forbindelse med og var Ð Sagsùgte tilpligtes at tilbagebetale sagsùgerne den ned-
 en forudsñtning for fusionen. Efter at Kommissionen har sñttelse i deres lùn, som de er blevet forvoldt siden
 efterkommet sagsùgerens ùnsker, er sagsùgeren under de november 1997 på grund af anvendelsen af den nye
 foreliggende forhold ikke i tvivl om, at den ved den anfñg- justeringskoefficient.
 tede beslutning godkendte fusion kan og nu vil finde sted,
 uden at Kommissionen har opfyldt sine forpligtelser.
 Ð Sagsùgte tilpligtes at betale renter af de belùb, som
 sagsùgte dùmmes til at tilbagebetale fra tidspunktet for
 (1) EFT L 329 af 30.12.1993, s. 12. lùntilbageholdelserne.
 Ð Sagsùgtes tilpligtes at betale sagens omkostninger.


text:
22.4.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 96/3
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse afsagt den 26. januar 2006 af Verwaltungsgericht Köln i sagen Arcor AG & Co. KG mod Forbundsrepublikken Tyskland, intervenient: Deutsche Telekom AG
 (Sag C-55/06)
 (2006/C 96/05)
 Processprog: tysk
 Ved kendelse afsagt den 26. januar 2006, indgået til Domstolens Justitskontor den 2. februar 2006, har Verwaltungsgericht Köln i sagen Arcor AG & Co. KG mod Forbundsrepublikken Tyskland, intervenient: Deutsche Telekom AG, forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 1.
 Skal artikel 1, stk. 4, i forordning (EF) nr. 2887/2000 (1) fortolkes således, at bestemmelserne om omkostningsrelaterede priser i artikel 3, stk. 3, i forordning (EF) nr. 2887/2000 udgør minimumskrav i den forstand, at medlemsstaternes nationale ret ikke må afvige fra dette niveau til skade for den adgangsberettigede?
 2.
 Omfatter kravet om omkostningsrelaterede priser efter artikel 3, stk. 3, i forordning (EF) nr. 2887/2000 også kalkulatoriske renter og kalkulatoriske afskrivninger?
 3.
 Hvis spørgsmål 2 besvares bekræftende:
 a)
 Er beregningsgrundlaget for disse renter og afskrivninger investeringsaktivernes genanskaffelsesværdi med fradrag af allerede foretagne afskrivninger indtil værdiansættelsestidspunktet, eller er beregningsgrundlaget udelukkende den gældende nutidsgenanskaffelsesværdi, udtrykt ved den aktuelle dagspris på tidspunktet for værdiansættelsen?
 b)
 Skal de omkostninger, der anvendes som beregningsgrundlag for de kalkulatoriske renter og afskrivninger — navnlig de, der ikke direkte kan henføres til ydelsen (generalomkostninger) — under alle omstændigheder dokumenteres ved den notificerede operatørs kontrollerbare omkostningsbilag?
 c)
 Hvis spørgsmål b) besvares helt eller delvis benægtende:
 Kan omkostningerne i stedet dokumenteres ved en værdiansættelse på basis af en analytisk omkostningsmodel?
 Hvilke metodiske og øvrige indholdsmæssige krav skal en sådan alternativ værdiansættelse opfylde?
 d)
 Tilkommer der ved efterprøvelsen af omkostningsrelaterede priser og inden for rammerne af den nationale tilsynsmyndigheds beføjelser efter artikel 4, stk. 1-3, i forordning (EF) nr. 2887/2000 denne myndighed en såkaldt skønsmargin, der kun er underlagt en begrænset domstolskontrol?
 e)
 Hvis spørgsmål d) besvares bekræftende:
 Vedrører denne skønsmargin også navnlig metoden for omkostningsberegning samt spørgsmål om fastsættelsen af rimelige kalkulatoriske renter (for fremmedkapital og/eller egenkapital) og rimelige afskrivningsperioder?
 Hvor går grænserne for en sådan skønsmargin?
 f)
 Tjener kravet om omkostningsrelaterede priser i det mindste også til at beskytte en konkurrents rettigheder som adgangsberettiget med den konsekvens, at en denne konkurrent kan gøre krav på retlig beskyttelse mod adgangstakster, som ikke er baseret på omkostningsrelaterede priser?
 g)
 Bærer den notificerede operatør risikoen for manglende dokumentation (bevisbyrden), når omkostninger helt eller delvis under tilsynsproceduren efter artikel 4 i forordning (EF) nr. 2887/2000 eller den dertil knyttede retssag ikke kan dokumenteres?
 h)
 Hvis spørgsmål f) og g) besvares bekræftende:
 Bærer den notificerede operatør så også bevisbyrden for, at priserne er omkostningsrelaterede, når en adgangsberettiget konkurrent anlægger sag vedrørende en af tilsynsmyndigheden efter national ret meddelt takstgodkendelse med den begrundelse, at de godkendte adgangstakster som følge af manglende omkostningsrelaterede priser er for høje?
 (1) EFT L 336, s. 4.


text:
12.8.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 190/7
 Appel iværksat den 26. april 2006 af Alecansan SL til prøvelse af dom afsagt den 7. februar 2006 af Retten i Første Instans (Første Afdeling) i sag T-202/03 — Alecansan SL mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
 (Sag C-196/06 P)
 (2006/C 190/11)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellant: Alecansan SL (ved abogados P. Merino Baylos og A. Velázquez Ibáñez)
 De andre parter i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design), CompUSA Management Co.
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 Dom afsagt den 7. februar 2006 (sag T-202/03) af Retten i Første Instans (Første Afdeling), hvorved appellanten ikke fik medhold i sit søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 24. marts 2003 af Første Appelkammer ved Harmoniseringskontoret (sag R 711/2002-1) vedrørende afvisning af en indsigelse rejst af Alecansan SL mod EF-varemærkeansøgning nr. 849.497 »COMPUSA«, ophæves.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Appellanten har gjort gældende, at Retten i Første Instans foretog en urigtig fortolkning af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94 (1) ved at fastslå, at der var risiko for forveksling mellem de to varemærke med den begrundelse, at de varer og tjenesteydelser, der var omfattet af det ansøgte varemærke, og de tjenesteydelser, der var omfattet af appellantens varemærke, på trods af en høj grad af lighed ud fra en fonetisk og visuel synsvinkel ikke var af lignende art. Appellanten har anført, at Retten i Første Instans ikke tog hensyn til adskillige væsentlige faktorer, da den fastslog, at der var risiko for forveksling.
 (1) EFT L 11 af 14.1.1994, s. 1


text:
30.12.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 326/40
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af High Court of Justice (England og Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) (Det Forenede Kongerige) den 9. november 2006 — The Queen på vegne af Synthon BV mod Licensing Authority, intervenient: Smithkline Beecham plc
 (Sag C-452/06)
 (2006/C 326/84)
 Processprog: engelsk
 Den forelæggende ret
 High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Synthon BV
 Sagsøgt: Licensing Authority
 Intervenient: Smithkline Beecham plc
 Præjudicielle spørgsmål
 1.
 Såfremt:
 —
 en medlemsstat (herefter »den berørte medlemsstat«) modtager en ansøgning i henhold til artikel 28 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83/EF af 6. november 2001 om oprettelse af en fællesskabskodeks for humanmedicinske lægemidler (1) (herefter »direktivet«) om gensidig anerkendelse i den berørte medlemsstat af en markedsføringstilladelse for et lægemiddel (herefter »produktet«), som er udstedt af en anden medlemsstat (herefter »referencemedlemsstaten«),
 —
 en sådan markedsføringstilladelse var blevet udstedt af referencemedlemsstaten efter den forkortede ansøgningsprocedure i henhold til direktivets artikel 10, stk. 1, litra a), nr. iii), med den begrundelse, at produktet i det væsentlige svarer til et andet lægemiddel, som allerede har været godkendt i EU i den krævede periode (herefter »referenceproduktet«),
 —
 den berørte medlemsstat gennemfører en procedure til validering af ansøgningen, hvorunder den kontrollerer, at ansøgningen indeholder de oplysninger og er ledsaget af de dokumenter, som kræves i henhold til direktivets artikel 8, artikel 10, stk. 1, litra a), nr. iii), og artikel 28, herunder at de fremsendte oplysninger er forenelige med det retsgrundlag, som ansøgningen støtter sig på,
 a)
 er det da foreneligt med direktivet og navnlig med artikel 28, at den berørte medlemsstat kontrollerer, at produktet i det væsentlige svarer til referenceproduktet (uden at foretage en indgående undersøgelse), og afslår at acceptere og behandle ansøgningen og at anerkende markedsføringstilladelsen, som er udstedt af referencemedlemsstaten, med den begrundelse, at produktet efter dens opfattelse ikke i det væsentlige svarer til referenceproduktet? eller
 b)
 har den berørte medlemsstat pligt til at anerkende markedsføringstilladelsen, som er udstedt af referencemedlemsstaten, senest 90 dage efter modtagelse af ansøgningen og evalueringsrapporten i medfør af direktivets artikel 28, stk. 4, medmindre den berørte medlemsstat påberåber sig den i direktivets artikel 29 til 34 foreskrevne procedure (som finder anvendelse, hvis der er grund til at formode, at markedsføringstilladelsen for det pågældende lægemiddel kan indebære en sundhedsfare som omhandlet i direktivets artikel 29).?
 2.
 Hvis besvarelsen af spørgsmål 1a er benægtende, og besvarelsen af spørgsmål 1b er bekræftende, og hvis den berørte medlemsstat afviser ansøgningen på valideringsstadiet med den begrundelse, at produktet ikke i det væsentlige svarer til referenceproduktet, og således hverken anerkender markedsføringstilladelsen, som er udstedt af referencemedlemsstaten, eller påberåber sig proceduren efter direktivets artikel 29 til 34, udgør medlemsstatens manglende anerkendelse af markedsføringstilladelsen, som er udstedt af referencemedlemsstaten under ovennævnte omstændigheder, da en tilstrækkeligt kvalificeret tilsidesættelse af fællesskabsretten som omhandlet i den anden betingelse i dommen i de forenede sager C-46/93 og C-48/93, Brasserie du Pêcheur og Factortame? Hvilke faktorer skal den nationale ret alternativt tage i betragtning ved


text:
sin afgørelse af, om en sådan manglende anerkendelse udgør en tilstrækkeligt kvalificeret tilsidesættelse?
 3.
 Hvis den berørte medlemsstats manglende anerkendelse af markedsføringstilladelsen, som er udstedt af referencemedlemsstaten, således som beskrevet i spørgsmål 1 ovenfor, bygger på en generel praksis, der er fastlagt af den berørte medlemsstat, hvorefter forskellige salte af den samme virksomme bestanddel efter lovgivningen ikke kan anses for i det væsentlige at svare til hinanden, udgør den berørte medlemsstats manglende anerkendelse af markedsføringstilladelsen, som er udstedt af referencemedlemsstaten, under de ovenfor nævnte omstændigheder da en tilstrækkeligt kvalificeret tilsidesættelse af fællesskabsretten som omhandlet i den anden betingelse i dommen i de forenede sager C-46/93 og C-48/93, Brasserie du Pêcheur og Factortame? Hvilke faktorer skal den nationale ret alternativt tage i betragtning ved sin afgørelse af, om en sådan manglende anerkendelse udgør en tilstrækkeligt kvalificeret tilsidesættelse?
 (1) EFT L 311, s. 67.


text:
6.9.2003 DA Den Europæiske Unions Tidende C 213/41
 Europæiske Fællesskaber af José Manuel Lopez Cejudo, Brasilia Sagsøgeren har til støtte for sit søgsmål anført, at der er sket
 (Brasilien), ved avocats Georges Vandersanden og Laure Levi. tilsidesættelser af vedtægtens bilag X, af princippet om forbud
 mod forskelsbehandling og af princippet »patere legem quam
 ipse fecit«. Hvad angår afgørelsen vedrørende godtgørelse for
 levevilkårene har sagsøgeren ligeledes gjort gældende, at der er
 sket ugrundet berigelse af Fællesskaberne, samt at begrundel-
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: sespligten og principperne om lovlighed og god forvaltnings-
 skik er tilsidesat.
 — Ansættelsesmyndighedens afgørelse af 12. juni 2002
 vedrørende tildeling af en bolig til sagsøgeren og ansættel-
 sesmyndighedens afgørelse, som fremgår af sagsøgerens (1 ) Dom af 12.11.2002 i sag T-271/01, Sml. Pers. II, s. 1109, meddelt
 lønseddel for juli 2002, vedrørende anvendelsen af den i i EFT C 19 af 25.01.03, s. 33.
 artikel 10 i vedtægtens bilag X omhandlede godtgørelse
 for levevilkårene annulleres.
 — Afgørelsen af 28. marts 2003 om afvisning af sagsøgerens
 klage, som blev indgivet den 5. september 2002, annulle-
 res om nødvendigt.
 — Kommissionen tilpligtes at betale morarenter fra juli 2000
 og til betaling sker af differencen mellem det beløb, som
 sagsøgeren har oppebåret i form af godtgørelse for Sag anlagt den 14. juli 2003 af Bundesverband der
 levevilkårene, og det beløb, som han i betragtning af, at Nahrungsmittel- und Speiseresteverwerter e.V. og Josef
 han har forsørgerpligt over for fire børn, burde have Kloh mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 oppebåret, idet de pågældende morarenter skal beregnes
 på grundlag af Den Europæiske Centralbanks rentesats for
 primære refinansieringsoperationer, der finder anvendelse
 på den pågældende periode, forhøjet med 2 procent- (Sag T-256/03)
 points.
 (2003/C 213/80)
 — Kommissionen tilpligtes at betale et symbolsk beløb på
 1 EUR i godtgørelse for ikke-økonomisk skade.
 (Processprog: tysk)
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 14. juli 2003 anlagt sag mod Kommissionen for De
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter Europæiske Fællesskaber af Bundesverband der Nahrungsmit-
 tel- und Speiseresteverwerter e.V., Bochum (Tyskland), og Josef
 Kloh, Eichenried (Tyskland), ved Rechtsanwälte R. Steiling og
 S. Wienhues.
 Sagsøgeren, som er tjenestemand ved Kommissionen og
 placeret ved delegationen i Brasilia, har fire børn, der for
 øjeblikket bor hos deres mor, sagsøgerens eks-hustru. Sagsøge- Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 ren bidrager imidlertid til børnenes faktiske forsørgelse, således
 som det allerede er anerkendt af Retten i forbindelse med en
 anden af sagsøgeren anlagt sag (1). Den foreliggende sag — Artikel 1 og 6 i Kommissionens beslutning af 12. maj
 vedrører to afgørelser, som Kommissionen har truffet. I den 2003 (2003/328/EF) annulleres, for så vidt som undtagel-
 ene afgørelse afvises det, at bevilge sagsøgeren en bolig med sesordningen for køkken- og madaffald, der er kategori 3-
 fem soveværelser med henblik på indkvartering af sagsøgerens materiale, i svinefoder og forbuddet mod genanvendelse
 fire børn under henvisning til, at disse bor hos deres mor i inden for samme dyreart ved fodring af svin med
 Europa, og i den anden,


text:
som blev meddelt sagsøgeren via affaldsfoder højest gælder indtil den 31. oktober 2006.
 dennes lønseddel for juli 2002, tages ved definitionen af
 godtgørelsen for levevilkårene (artikel 10 i vedtægtens bilag X)
 alene hensyn til to børn i stedet for til fire. — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 ---pagebreak--- C 213/42 DA Den Europæiske Unions Tidende 6.9.2003
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 I sag T-391/02 ( 1) har sagsøgerne anlagt annullationssøgsmål Sagsøgeren har fra den 1. juli 1999 arbejdet for sagsøgte. Hans
 vedrørende Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) kontrakt udløb den 1. juli 2003. Sagsøgerens ansøgning om at
 nr. 1774/2002 (2) med påstand om, at denne forordning få kontrakten forlænget blev imidlertid ikke imødekommet af
 annulleres for så vidt som undtagelser til foderforbuddet for sagsøgte. Sagsøgeren har anfægtet denne afgørelse.
 køkken- og madaffald i henhold til artikel 22 er tilladt i højest
 fire år fra den 1. november 2002. I den anfægtede beslutning
 fastsættes overgangsforanstaltninger i medfør af forordningens Til støtte for sine påstande har sagsøgeren for det første gjort
 artikel 32, stk. 2. gældende, at der er sket en tilsidesættelse af begrundelsesprin-
 cippet.
 Sagsøgerne har gjort gældende, at overgangsforanstaltninger-
 nes tidsbegrænsning er retsstridig. Den er ikke nødvendig for Sagsøgeren har endvidere gjort gældende, at sagsøgte har
 at opnå det tilstræbte formål. Sagsøgerne har i øvrigt henvist overskredet grænserne for sit skøn. Sagsøgte har udarbejdet
 til de i sag T-391/02 fremsatte anbringender og argumenter. principielle regler, retningslinjer og en etapeplan for at drage
 omsorg for, at kontraktforlængelser finder sted på en måde,
 der er entydig og transparent. Ifølge sagsøgeren har sagsøgte
 overskredet grænserne for sit skøn i forbindelse med anvendel-
 ( 1) EFT C 44, s. 42.
 sen af disse regler.
 ( 2) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1774/2002 af
 3.10.2002 om sundhedsbestemmelser for animalske biprodukter,
 som ikke er bestemt til konsum (EFT L 273, s. 1).
 Sagsøgeren har endvidere anført, at sagsøgte har tilsidesat sin
 omsorgspligt og ligebehandlingsprincippet.
 Sagsøgeren har endelig gjort gældende, at den omstændighed,
 at han er medlem af Europols Styrelsesråd, og hans stilling
 som fagforeningsmedlem er grunden til, at hans kontrakt ikke
 er blevet forlænget. Ifølge sagsøgeren skal arbejdstagere, der er
 medlem af et medbestemmelsesorgan, nyde ekstra beskyttelse
 Sag anlagt den 11. juli 2003 af Andreas Mausolf mod mod afskedigelse, og det påhviler arbejdsgiveren i sådanne
 Europol tilfælde at godtgøre, at der ikke foreligger nogen forbindelse
 mellem afskedigelsen og arbejdstagerens aktiviteter.
 (Sag T-258/03)
 (2003/C 213/81)
 (Processprog: nederlandsk)
 Slettelse af sag T-280/93 ( 1)
 (2003/C 213/82)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 11. juli 2003 anlagt sag mod Europol af Andreas Mausolf,
 Leiden (Nederlandene), ved Maria Franciscus Baltussen og (Processprog: engelsk)
 Pauline de Casparis.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: Ved kendelse af 12. juni 2003 har formanden for Første
 Afdeling ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans
 1) Europols delvise afvisning af 14. april 2003 af sagsøge- besluttet, at sag T-280/93, Brian Stephen Garrett mod Rådet for
 rens klage over afgørelsen af 30. september 2002 annulle- Den


text:
28.8.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 234/29
 Appel iværksat den 9. juli 2010 af Claro, S.A. til prøvelse af dom afsagt den 28. april 2010 af Retten (Femte Afdeling) i sag T-225/09 — Claro, S.A. mod KHIM og Telefónica, S.A.
 (Sag C-349/10 P)
 ()
 2010/C 234/48
 Processprog: spansk
 Parter
 Appellant: Claro, S.A. (ved abogados E. Armijo Chávarri og A. Castán Pérez Gómez)
 De andre parter i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) og Telefónica, S.A.
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 Det fastslås, at appelskriftet og de tilhørende dokumenter til appel af Rettens dom (Femte Afdeling) af 28. april 2010 i sag T-225/09 er indgivet inden for fristen og på behørig vis, den nævnte dom ophæves efter en passende sagsbehandling og Claro, S.A. gives medhold i sine påstande.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Retten har foretaget en fejlagtig fortolkning af artikel 59 i EF-varemærkeforordningen. Appellanten har gjort gældende, at i modsætning til hvad Retten (og appelkammeret) slog fast, er forpligtelsen til at angive en skriftlig begrundelse til appelkammeret ikke et krav for, at klagen kan realitetsbehandles, men en forudsætning for den blotte sagsbehandling. Appellanten har endvidere gjort gældende, at Rettens (og appelkammerets) fejlagtige fortolkning har medført en tilsidesættelse af princippet om funktionel kontinuitet mellem Harmoniseringskontorets instanser i henhold til artikel 62, stk. 1, i forordning nr. 40/94 (1).
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20.12.1993 om EF-varemærker (EFT 1994 L 11, s. 1).


text:
14.10.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 249/5
 Appel iværksat den 17. august 2006 af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber til prøvelse af dom afsagt den 6. juni 2006 af Retten i Første Instans (Første Afdeling) i sag T-10/02 — Girardot mod Kommissionen
 (Sag C-348/06 P)
 (2006/C 249/11)
 Processprog: fransk
 Parter
 Appellant: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved D. Martin og F. Clotuche-Duvieusart, som befuldmægtigede)
 Den anden part i appelsagen: Marie-Claude Girardot
 Appellanten har nedlagt følgende påstande:
 —
 Rettens dom af 6. juni 2006 i sag T-10/02 ophæves.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale Marie-Claude Girardot et beløb på 23 917,40 EUR.
 —
 Hver part bærer sine egne omkostninger i appelsagen og i sagen for De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Appellanten har til støtte for sin appel alene anført et anbringende, hvorefter der er sket en tilsidesættelse af artikel 236 EF og af betingelserne for, at Kommissionen kan ifalde erstatningsansvar. Appellanten har gjort gældende, at Retten har fordrejet begrebet en mistet »mulighed« for at kunne beklæde en stilling med et begreb, der svarer til en mistet »garanti« for at kunne beklæde en stilling, hvorved Retten således har underkendt den skønsmargin, som Kommissionen traditionelt har i ansættelsesspørgsmål. Endvidere har appellanten gjort gældende, at Retten som følge heraf har anvendt en urigtig metode til beregning af det beløb, som Kommissionen skal betale som kompensation for den mistede ansættelsesmulighed, som denne institutions ulovlige afgørelse har ført til. Det er således kun et reelt og utvivlsomt tab, der kan udløse erstatning. I det foreliggende tilfælde er det kun det tab, der er opstået som følge af, at Kommissionen ikke gennemgik den berørte parts ansøgning, som er et reelt og utvivlsomt tab for den berørte part, hvorimod tabet som følge af en mistet løn er hypotetisk.
 Kommissionen har desuden anført, at det løntabskriterium, som Retten har anvendt ved beregningen af det erstatningsberettigede tab, i sig selv er vilkårligt, for hvis den berørte part i den omhandlede periode havde haft en stilling udenfor fællesskabsinstitutionerne, som var bedre aflønnet end den stilling vedkommende kunne have fået i Kommissionen, ville der ikke have været et løntab at give kompensation for. Den metode, som Retten har anvendt, kan således også føre til forskelsbehandling mellem ansøgerne ved den samme ansættelsesrunde, afhængigt af, om de allerede beklæder en stilling, som er bedre aflønnet end den stilling, de havde en mulighed for at blive ansat i.


text:
30.1.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 24/62
 Sag anlagt den 23. november 2009 — Den Hellenske Republik mod Europa-Kommissionen
 (Sag T-469/09)
 2010/C 24/109
 Processprog: græsk
 Parter
 Sagsøger: Den Hellenske Republik (ved I. Chalkias og S. Papaïoannou)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Kommissionens anfægtede beslutning annulleres i sin helhed.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Under søgsmålet til prøvelse af Kommissionens beslutning K(2009) 7044 endelig udg. af 24. september 2009 om »udelukkelse fra EF-finansiering af visse udgifter, som medlemsstaterne har afholdt for Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Garantisektionen, Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EGFL) og Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL)« (EUT L 257, s. 28) har Den Hellenske Republik til støtte for påstanden om annullation fremført følgende to anbringender for så vidt angår de finansielle korrektioner, som den er blevet pålagt.
 Med det første annullationsanbringende for frugt- og grøntsagssektoren (tomater) har sagsøgeren gjort gældende, at der er sket en urigtig fortolkning og anvendelse af artikel 28, stk. 1, litra f), artikel 28, stk. 2, artikel 31, stk. 1 og 2, artikel 3, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1535/2003 (1) og af retningslinierne AGRI 5330/97, 17933/2000 og 63983/2002 om finansielle korrektioner, da alle de centrale kontroller i denne sektor er foretaget i tilstrækkelig grad og at der kun har været forsømmelser for så vidt angår den sekundære underordnede kontrol.
 Med det andet anbringende, der vedrører sektoren for offentlig oplagring af ris, bliver det gjort gældende, at korrektionen er foretaget uden gyldigt retsgrundlag, da Europa-Kommissionen har fejlfortolket artikel 4 og 6 i forordning (EF) nr. 2148/1996 (2), subsidiært at proportionalitetsprincippet er blevet tilsidesat.
 (1) Kommissionens forordning (EF) nr. 1535/2003 af 29.8.2003 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 2201/96 for så vidt angår støtteordningen for forarbejdede frugter og grøntsager (EUT L 218 af 30.8.2003, s. 14).
 (2) Kommissionens forordning (EF) nr. 2148/96 af 8.11.1996 om regler for evaluering af og kontrol med mængderne af landbrugsprodukter på offentlige interventionslagre (EFT L 288 af 9.11.1996, s. 6).


text:
19.12.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 312/22
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Østre Landsret (Danmark) den 14. oktober 2009, Lady & Kid A/S, Direct Nyt ApS, A/S Harald Nyborg Isenkram- og Sportsforretning, KID-Holding A/S mod Skatteministeriet
 (Sag C-398/09)
 2009/C 312/37
 Processprog: dansk
 Den forelæggende ret
 Østre Landsret
 Parter
 Sagsøger: Lady & Kid A/S, Direct Nyt ApS, A/S Harald Nyborg Isenkram- og Sportsforretning, KID-Holding A/S
 Sagsøgte: Skatteministeriet
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal Domstolens dom af 14. januar 1997 i sag C-192/95 (Comateb) (1) forstås således, at overvæltning af en uretmæssig afgift på en vare forudsætter, at afgiften overvæltes på køberen af varen i den enkelte transaktion, eller kan overvæltning på priserne også ske i priserne på andre varer i helt andre transaktioner, der ligger før eller efter det pågældende varesalg, f.eks. således at der foretages en samlet vurdering af overvæltningen over en fireårig periode på et stort antal varegrupper, herunder for både importerede og ikke-importerede varer.
 2)
 Skal det fællesskabsretlige begreb »overvæltning« forstås således, at en uretmæssig afgift på et varesalg kun kan anses for overvæltet, hvis varens pris er forhøjet i forhold til den pris, som gjaldt umiddelbart før, at afgiften blev indført, eller kan afgiften også anses for overvæltet, hvis den afgiftspligtige virksomhed samtidig med indførelsen af den uretmæssige afgift fik en besparelse på andre afgifter opkrævet på et andet grundlag, og virksomheden derfor fastholdt sine priser uændrede.
 3)
 Skal det fællesskabsretlige begreb »ugrundet berigelse« forstås således, at tilbagebetaling af en uretmæssig afgift på et varesalg kan anses for at medføre en ugrundet berigelse, hvis virksomheden før eller efter salget af den afgiftspligtige vare har haft en besparelse som følge af ophævelsen af andre afgifter opkrævet på et andet grundlag, hvis det lægges til grund, at denne ophævelse af andre afgifter også kom andre virksomheder til gode, herunder virksomheder der ikke eller kun i mindre grad betalte den uretmæssige afgift.
 4)
 Hvis det lægges til grund, at en uretmæssig afgift som følge af sin opbygning har haft til følge, at der er betalt forholdsmæssigt mere i afgift af virksomheder, der importerede varer, end af virksomheder, der i højere grad købte indenlandske varer, og der samtidig med indførelse af den uretmæssige afgift samtidig blev ophævet en anden retmæssig afgift opkrævet på andet grundlag, som forholdsmæssigt havde belastet de to virksomheder i samme omfang og uden hensyn til sammensætningen af virksomhedens indkøb, ønskes oplyst,
 i)
 hvorvidt det efter fællesskabsretten er berettiget helt eller delvist at afslå tilbagebetaling af den uretmæssige afgift til en virksomhed, der importerer varer, med henvisning til overvæltning og ugrundet berigelse, i det omfang afslaget medfører, at virksomheden som følge af sin forholdsvis større betaling af den uretmæssige afgift, end en tilsvarende virksomhed, som købte tilsvarende varer indenlandsk, herved alt andet lige vil blive stillet ringere som resultat af afgiftsomlægningen og afslaget på tilbagebetaling end tilsvarende virksomheder, der i højere grad købte indenlandske varer.
 ii)
 hvorvidt tilbagebetaling af den uretmæssige afgift i den pågældende situation begrebsmæssigt kan føre til »ugrundet berigelse« og dermed kan afslås, hvis tilbagebetalingen


text:
— selvom afgiften anses for overvæltet — er nødvendig for at opnå, at virkningen af afgiftsomlægningen efter eventuel tilbagebetaling alt andet lige bliver den samme for virksomheder, der importerede varer, som for virksomheder, der indkøbte indenlandske varer,
 iii)
 hvorvidt afslag på tilbagebetaling i en sådan situation, der medfører, at virksomheder, som i højere grad købte indenlandske varer, og derved opnåede en fordel i forhold til virksomheder, som i højere grad importerede varer, er i strid med fællesskabsretten i øvrigt, herunder ligebehandlingsprincippet, og
 iv)
 om svaret på spørgsmål 3 medfører, at det ikke er berettiget at afslå tilbagebetaling af den uretmæssigt opkrævede afgift under henvisning til ugrundet berigelse, i det omfang en sådan tilbagebetaling blot ophæver fordelen for de virksomheder, der købte varer indenlandsk, i forhold til virksomheder, der i højere grad importerede varer.
 (1) Sml. I, s. 165