text:
9.11.2002 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 274/1
 I
 (Meddelelser)
 DOMSTOLEN
 DOMSTOLEN
 DOMSTOLENS DOM 1969 II, s. 405) samt vedrørende fortolkningen af de fælles-
 skabsretlige regler vedrørende tilbagesøgning af fejlagtigt erlag-
 te beløb, har Domstolen (Sjette Afdeling), sammensat af
 (Sjette Afdeling) afdelingsformanden, F. Macken, og dommerne J.-P. Puissochet
 (refererende dommer), R. Schintgen, V. Skouris og J.N. Cunha
 Rodrigues; generaladvokat: C. Stix-Hackl; justitssekretær: eks-
 af 10. september 2002
 peditionssekretær L. Hewlett, den 10. september 2002 afsagt
 dom, hvis konklusion lyder således:
 i de forenede sager C-216/99 og C-222/99, Riccardo Prisco
 1) Artikel 10 i Rådets direktiv 69/335/EØF af 17. juli 1969
 Srl mod Amministrazione delle Finanze dello Stato (sag
 om kapitaltilførselsafgifter skal fortolkes således, at den —
 C-216/99) og Ministero delle Finanze mod CASER SpA
 medmindre andet følger af undtagelsesbestemmelserne i direkti-
 (sag C-229/99) (anmodninger om præjudiciel afgørelse
 vets artikel 12 — er til hinder for gebyrer, der med tilbagevir-
 indgivet af Tribunale di Milano) ( 1)
 kende kraft skal betales for registrering af selskabsdokumenter i
 selskabsregistret, når sådanne gebyrer ikke udgør en kapitaltil-
 (»Direktiv 69/335/EØF — kapitaltilførselsafgifter — arti- førselsafgift, der er tilladt i henhold til direktivet. Artikel 12,
 kel 10 og artikel 12, stk. 1, litra e) — selskabsregister — stk. 1, litra e), i direktiv 69/335/EØF skal fortolkes således, at
 registrering af selskabers stiftelsesdokumenter og øvrige sådanne gebyrer, der er indført med tilbagevirkende kraft, ikke
 dokumenter — tilbagesøgning af fejlagtigt erlagte beløb — udgør afgifter, der har karakter af vederlag, og som er tilladt i
 nationale processuelle frister — renter«) henhold til den nævnte bestemmelse, såfremt de registreringer i
 selskabsregistret, som de opkræves for, allerede har medført
 opkrævning af gebyrer, som de nævnte gebyrer, der er indført
 (2002/C 274/01) med tilbagevirkende kraft, antages at træde i stedet for, men
 som ikke tilbagebetales til dem, der har betalt dem. Bortset fra
 sådanne omstændigheder er det en betingelse for, at sådanne
 (Processprog: italiensk) gebyrer, der er indført med tilbagevirkende kraft, udgør afgifter,
 der har karakter af vederlag, og som er tilladt i henhold til
 artikel 12, stk. 1, litra e), i direktiv 69/335/EØF, at deres
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 størrelse, som kan variere alt efter selskabets juridiske karakter,
 gjort i Samling af Afgørelser)
 udelukkende beregnes på grundlag af omkostningerne ved de
 pågældende formaliteter, dog således at de også kan dække
 udgifterne ved mindre omfattende opgaver, som udføres ve-
 derlagsfrit, og der herved om fornødent også tages hensyn til
 I de forenede sager C-216/99 og C-222/99, angående anmod- andre afgifter, der er betalt sideløbende hermed, og som også
 ninger, som Tribunale di Milano (Italien) (sag C-216/99) og har til formål at betale for den samme tjenesteydelse. Ved
 Corte d’appello di Roma (Italien) (sag C-222/99) i medfør af beregningen af beløbene har en medlemsstat ret til at tage
 artikel 234 EF har indgivet til Domstolen for i de for hensyn til samtlige omkostninger, der har sammenhæng med
 nævnte retter verserende sager, Riccardo Prisco Srl mod registreringerne, herunder også den del af generalomkostninger-
 Amministrazione delle Finanze dello Stato (sag


text:
C-216/99), og ne, der kan henføres dertil. En medlemsstat har endvidere ret til
 Ministero delle Finanze mod CASER SpA (sag C-222/99), at at fastsætte faste gebyrer og fastsætte deres størrelse for et
 opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af ubestemt tidsrum, når den med bestemte intervaller sikrer
 artikel 10 og artikel 12, stk. 1, litra e), i Rådets direktiv 69/ sig, at beløbene fortsat ikke overstiger de gennemsnitlige
 335/EØF af 17. juli 1969 om kapitaltilførselsafgifter (EFT omkostninger ved de pågældende dispositioner.
 ---pagebreak--- C 274/2 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 9.11.2002
 2) Fællesskabsretten er ikke til hinder for, at en medlemsstat Garantifond for Landbruget (EUGFL), Garantisektionen (EFT
 afskærer tilbagebetalingskrav vedrørende afgifter, der er opkræ- L 226, s. 26), i det omfang der deri over for Forbundsrepublik-
 vet i strid med fællesskabsretten, under henvisning til en ken Tyskland foretages en standardkorrektion på 5 % af de
 national, præklusiv frist på tre år, som er en undtagelse fra den udgifter, der er anmeldt med henblik på støtte til markafgrøder
 almindelige ordning, der gælder med hensyn til søgsmål med i delstaten Mecklenburg-Vorpommern, svarende til et beløb på
 påstand om tilbagebetaling af beløb erlagt i urigtig formening 30 394 115,33 DEM, i stedet for på 2 %, svarende til et beløb
 om skyld mellem private, for hvilke der gælder en gunstigere på 12 157 646,13 DEM, har Domstolen (Femte Afdeling),
 frist, forudsat at den pågældende præklusive frist finder anven- sammensat af afdelingsformanden, P. Jann, og dommerne
 delse uden forskel på tilbagebetalingskrav vedrørende sådanne S. von Bahr (refererende dommer), D.A.O. Edward, A. La
 afgifter, der støttes på fællesskabsretten, og krav, der støttes på Pergola, og C.W.A. Timmermans; generaladvokat: C. Stix-
 national ret. Hackl; justitssekretær: fuldmægtig M.-F. Contet, den 19. sep-
 tember 2002 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 3) Fællesskabsretten er til hinder for, at en medlemsstat udsteder
 bestemmelser, i hvilke der med hensyn til tilbagesøgning af en
 afgift, som ved dom afsagt af Domstolen er erklæret uforenelig 1) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.
 med fællesskabsretten, eller hvis uforenelighed med fællesskabs-
 retten følger af en sådan dom, fastsættes betingelser, der konkret
 2) Forbundsrepublikken Tyskland betaler sagens omkostninger.
 vedrører den pågældende afgift, og som er mindre gunstige end
 dem, der uden sådanne betingelser ville have været gældende
 med hensyn til kravet om tilbagebetaling af den pågældende
 afgift. (1 ) EFT C 366 af 18.12.1999.
 ( 1) EFT C 226 af 7.8.1999.
 DOMSTOLENS DOM
 DOMSTOLENS DOM
 (Femte Afdeling) af 17. september 2002
 af 19. september 2002 i sag C-413/99, Baumbast og R mod Secretary of State
 for the Home Department (anmodning om præjudiciel
 i sag C-377/99, Forbundsrepublikken Tyskland mod Kom- afgørelse indgivet af Immigration Appeal Tribunal) (1)
 missionen for De Europæiske Fællesskaber (1)
 (»Fri bevægelighed for personer — vandrende arbejdstager
 (»EUGFL — regnskabsafslutning — regnskabsåret 1995 — — opholdsret for den vandrende arbejdstagers familiemed-
 markafgrøder«) lemmer — børns ret til at gennemføre deres studier i
 værtsmedlemsstaten — artikel 10 og 12 i forordning (EØF)
 (2002/C 274/02) nr. 1612/68 — unionsborgerskab — opholdsret — direktiv
 90/364/EØF — begrænsninger

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
og betingelser«)
 (Processprog: tysk)
 (2002/C 274/03)
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 gjort i Samling af Afgørelser)
 (Processprog: engelsk)
 I sag C-377/99, Forbundsrepublikken Tyskland (befuldmægti- (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 gede: først W.-D. Plessing og C.-D. Quassowski, derefter gjort i Samling af Afgørelser)
 W.-D. Plessing og B. Muttelsee-Schön) mod Kommissionen for
 De Europæiske Fællesskaber (befuldmægtigede: M. Niejahr og
 G. Braun), angående en påstand om delvis annullation af
 Kommissionens beslutning 1999/596/EF af 28. juli 1999
 om ændring af beslutning 1999/187/EF om afslutning af I sag C-413/99, angående en anmodning, som Immigration
 medlemsstaternes regnskaber over de udgifter for regnskabs- Appeal Tribunal (Det Forenede Kongerige) i medfør af arti-
 året 1995, der finansieres af Den Europæiske Udviklings- og kel 234 EF har indgivet til Domstolen for i de for nævnte ret


text:
25.2.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 48/31
 Dom afsagt af Retten i Første Instans den 15. december 2005 — RB Square Holdings Spain mod KHIM
 (Sag T-384/04) (1)
 (»EF-varemærker - figurmærke, der indeholder ordbestanddelen »clean x« - indsigelse indgivet af indehaveren af de ældre nationale ordmærker og figurmærker CLEN - indsigelsen ikke taget til følge - artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94«)
 (2006/C 48/59)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: RB Square Holdings Spain (Granollers, Spanien) (ved: avocat K. Manhaeve)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (ved: S. Pétrequin og A. Rassat)
 Anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret: Unelko NV (Zingem, Belgien).
 Sagens genstand
 Søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 15. juni 2004 af Fjerde Appelkammer ved Harmoniseringskontoret (sag R 652/2002-4) vedrørende en indsigelsesprocedure mellem RB Square Holdings Spain SL og Unelko NV.
 Domskonklusion
 1.
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 2.
 Sagsøgeren betaler sagens omkostninger
 (1) EUT C 300 af 4.12.2004.


text:
5.3.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 57/11
 DOMSTOLENS DOM
 (Første Afdeling)
 af 13. januar 2005
 i sag C-356/03, Elisabeth Mayer mod Versorgungsanstalt des Bundes und der Länder (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesgerichtshof) (1)
 (Ligebehandling af mænd og kvinder - barselsorlov - optjening af pension)
 (2005/C 57/20)
 Processprog: tysk
 I sag C-356/03, angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 234 EF, indgivet af Bundesgerichtshof (Tyskland) ved afgørelse af 9. juli 2003, indgået til Domstolen den 18. august 2003, i sagen Elisabeth Mayer mod Versorgungsanstalt des Bundes und der Länder, har Domstolen (Første Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, P. Jann, og dommerne N. Colneric, J.N. Cunha Rodrigues (refererende dommer), K. Schiemann og E. Juhász; generaladvokat: D. Ruiz-Jarabo Colomer; justitssekretær: R. Grass, den 13. januar 2005 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 Artikel 6, stk. 1, litra g), i Rådets direktiv 86/378/EØF af 24. juli 1986 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder inden for de erhvervstilknyttede sociale sikringsordninger, som ændret ved Rådets direktiv 96/97/EF af 20. december 1996, skal fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for nationale bestemmelser, hvorefter en kvindelig arbejdstager under en lovbestemt barselsorlov, hvor hun er delvist aflønnet af arbejdsgiveren, ikke optjener ret til en forsikringspension, der indgår i en tillægspensionsordning, som følge af den omstændighed, at optjeningen af denne ret er betinget af, at kvinden modtager et skattepligtigt vederlag under barselsorloven.
 (1) EUT C 264 af 1.11.2003.


text:
18.11.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 281/33
 Dom afsagt af Retten i Første Instans den 6. september 2006 — Italien og Wam mod Kommissionen
 (Forenede sager T-304/04 og T-316/04) (1)
 (Statsstøtte - lån med nedsat rente med henblik på at muliggøre en etablering i visse tredjelande - påvirkning af samhandelen mellem medlemsstaterne og konkurrencefordrejning - begrundelse)
 (2006/C 281/57)
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøgere: Den Italienske Republik (først ved avvocati dello Stato A. Cingolo, dernæst ved P. Gentili) og Wam SpA (Cavezzo di Modena, Italien) (ved avocat E. Giliani)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved V. Di Bucci og E. Righini, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Anmodning om annullation af Kommissionens beslutning 2006/177/EF af 19. maj 2004 om Italiens statsstøtte til WAM SpA. C 4/2003 (ex NN 102/2002) (EUT 2006 L 63, s. 11)
 Konklusion
 1)
 Kommissionens beslutning 2006/177/EF af 19. maj 2004 om Italiens statsstøtte til WAM SpA. C 4/2003 (ex NN 102/2002) (EUT 2006 L 63, s. 11) annulleres.
 2)
 I øvrigt frifindes Kommissionen.
 3)
 Kommissionen bærer sine egne omkostninger og betaler Den Italienske Republiks omkostninger i sag T-304/04 samt Wams omkostninger i sag T-316/04, herunder omkostningerne i forbindelse med begæringen om foreløbige forholdsregler.
 (1) EUT C 251 af 9.10.2004.


text:
7.8.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 256/3
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Budai Központi Kerületi Bíróság (Ungarn) den 4. maj 2017 — VE mod WD
 (Sag C-232/17)
 (2017/C 256/03)
 Processprog: ungarsk
 Den forelæggende ret
 Budai Központi Kerületi Bíróság
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: VE
 Sagsøgt: WD
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Med hensyn til fortolkningen af muligheden for at gøre sig bekendt med alle vilkårene som anført i 20. betragtning til direktiv 93/13 (1), og kravet om klarhed og forståelighed i samme direktivs artikel 4, stk. 2, og artikel 5, skal det da antages, at de pågældende kontraktvilkår ikke er urimelige i et tilfælde, hvor forbrugeren først efter indgåelsen af kontrakten kan opnå kendskab til beløbet på en væsentlig del af låneaftalen (genstanden for kontrakten, dvs. lånebeløbet, afdragene og renterne) — ikke fordi det er objektivt nødvendigt, men fordi det fremgår af en bestemmelse herom fastsat af den erhvervsdrivende kontraktpart i kontraktens generelle vilkår, der ikke er blevet individuelt forhandlet — ved en ensidig hensigtserklæring (som dog angiver at være en del af låneaftalen), der er afgivet af den erhvervsdrivende kontraktpart, og som er juridisk bindende for forbrugeren?
 2)
 Med hensyn til fortolkningen af muligheden for at gøre sig bekendt med alle vilkårene som anført i 20. betragtning til direktiv 93/13, og kravet om klarhed og forståelighed i samme direktivs artikel 4, stk. 2, og artikel 5, skal det da antages, at de pågældende kontraktvilkår ikke er urimelige i et tilfælde, hvor låneaftalen alene oplyser en væsentlig del (genstanden for kontrakten, dvs. lånebeløbet, afdragene og renterne) ved at anvende udtrykket »til orientering«, uden at det afklares, om de oplysninger, der er givet til orientering, er juridisk bindende, eller om de indebærer rettigheder eller forpligtelser?
 3)
 Med hensyn til fortolkningen af muligheden for at gøre sig bekendt med alle vilkårene som anført i 20. betragtning til direktiv 93/13, og kravet om klarhed og forståelighed i samme direktivs artikel 4, stk. 2, og artikel 5, skal det da antages, at de pågældende kontraktvilkår ikke er urimelige i et tilfælde, hvor låneaftalen definerer en væsentlig del ved brug af ukorrekt terminologi, navnlig hvis en låneaftale baseret på valuta (hvori de kreditter, der følger af låneaftalen, fastsættes og registreres i udenlandsk valuta, herefter »kreditvalutaen«, og udbetalingsforpligtelsen til disse kreditter opfyldes i den nationale valuta, herefter »udbetalingsvalutaen«), og hvor låneaftalen
 (1)
 kvalificerer følgende som lånebeløb
 —
 et kreditlinjebeløb oplyst i kreditvalutaen eller
 —
 det maksimale lånebeløb fastsat i kreditvalutaen eller
 —
 forbrugerens finansieringsbehov fastsat i udbetalingsvalutaen eller
 —
 en grænse for udbetalingen fastsat i udbetalingsvalutaen?
 (2)
 kvalificerer den sandsynlige maksimale afdragsgrænse anført i kreditvalutaen og/eller udbetalingsvalutaen som afdrag?
 4)
 Med hensyn til fortolkningen af muligheden for at gøre sig bekendt med alle vilkårene som anført i 20. betragtning til direktiv 93/13, og kravet om klarhed og forståelighed i samme direktivs artikel 4, stk. 2, og artikel 5, skal det da antages, at de pågældende kontraktvilkår ikke er urimelige i et tilfælde, hvor genstanden for kontrakten, dvs. lånebeløbet og afdragene, i en låneaftale baseret på valuta (ikke


text:
fordi det er objektivt nødvendigt, men fordi det fremgår af en bestemmelse herom fastsat af den erhvervsdrivende kontraktpart i kontraktens generelle vilkår, der ikke er blevet individuelt forhandlet)
 (1)
 fastsættes i kreditvalutaen som et bestemt beløb (der udelukkende består af en række tegn sammensat af tal fra 0 til 9) og i udbetalingsvalutaen i bedste fald ved en ufejlbarlig beregningsmetode?
 (2)
 fastsættes i udbetalingsvalutaen som et bestemt beløb, og i kreditvalutaen i bedste fald ved en ufejlbarlig beregningsmetode?
 (3)
 fastsættes — både i kreditvalutaen og i udbetalingsvalutaen — i bedste fald ved en ufejlbarlig beregningsmetode?
 (4)
 slet ikke fastsættes i kreditvalutaen, og fastsættes i udbetalingsvalutaen i bedste fald ved en ufejlbarlig beregningsmetode?
 (5)
 slet ikke fastsættes i udbetalingsvalutaen, og fastsættes i kreditvalutaen i bedste fald ved en ufejlbarlig beregningsmetode?
 4.1.
 Inden for rammerne af spørgsmål 4, nr. (5) ovenfor, er det da sikkert, såfremt det ikke er nødvendigt at fastsætte et bestemt beløb og indføje det i låneaftalen på tidspunktet for dens indgåelse, at det er muligt at beregne lånebeløbet ufejlbarligt på tidspunktet for indgåelsen af kontrakten, såfremt (ikke fordi det er objektivt nødvendigt, men fordi det fremgår af en bestemmelse herom fastsat af den erhvervsdrivende kontraktpart i kontraktens generelle vilkår, der ikke er blevet individuelt forhandlet)
 (1)
 låneaftalen ikke indeholder det bestemte lånebeløb i nogen af valutaerne,
 (2)
 låneaftalen indeholder forbrugerens konkrete finansieringsbehov eller en konkret grænse for udbetalingen, begge anført i udbetalingsvalutaen,
 (3)
 låneaftalen ikke indeholder lånebeløbet i form af en ufejlbarlig beregningsmetode i udbetalingsvalutaen, og såfremt
 (4)
 beregningsbestanddelen i låneaftalen, for så vidt angår den ufejlbarlige beregning af lånebeløbet i kreditvalutaen, ikke er nøjagtig, men blot anfører en maksimalgrænse (forbrugerens konkrete finansieringsbehov eller en konkret grænse for udbetalingen anført i udbetalingsvalutaen)?
 4.2.
 4.2.1.
 I et tilfælde, hvor det ikke er nødvendigt at fastsætte bestemte beløb og indføre dem i låneaftalen på tidspunktet for dens indgåelse, er det da et retligt krav for så vidt angår den ufejlbarlige beregning
 (1)
 at det beløb, der er genstand for kontrakten, fastsættes i låneaftalen, dvs. lånebeløbet og afdragene — hvis der er tale om produkter med variabel rente vil det være afdragene svarende til den første renteperiode — ved hjælp af en metode, der gør det muligt at foretage en ufejlbarlig beregning på tidspunktet for indgåelsen af kontrakten, eller
 (2)
 er det tilstrækkeligt, at låneaftalen på tidspunktet for dens indgåelse indeholder objektivt identificerbare parametre, der gør det muligt at beregne disse værdier (genstanden for kontrakten og afdragene) i fremtiden (dvs. at der i låneaftalen på tidspunktet for dens indgåelse alene fastsættes de parametre, der vil gøre det muligt i fremtiden at foretage en ufejlbarlig beregning)?
 4.2.2.
 I et tilfælde, hvor det er tilstrækkeligt, at det beløb, der er genstand for kontrakten, dvs. lånebeløbet og afdragene — hvis der er tale om produkter med variabel rente vil det være afdragene svarende til den første renteperiode — beregnes efterfølgende i kreditvalutaen, er det da nødvendigt, at dette fremtidige tidspunkt (der logisk falder sammen med det tidspunkt, hvor kreditaftalebeløbet fastsættes i kreditvalutaen) er objektivt


text:
fastsat i låneaftalen på tidspunktet for dens indgåelse, eller kan fastsættelsen af dette fremtidige tidspunkt udgøre en del af den eksklusive skønsbeføjelse, som den erhvervsdrivende kontraktpart har?
 4.3.
 For så vidt angår produkter med periodisk variabel rente er det da tilstrækkeligt og derfor ikke urimeligt, at der med hensyn til afdragene fastsættes (og indføjes i låneaftalen på tidspunktet for dens indgåelse) bestemte beløb og/eller en ufejlbarlig beregningsmetode i kreditvalutaen og/eller i udbetalingsvalutaen for den første renteperiode inden for kontraktens varighed, eller er det et retligt krav, at der fastsættes (og indføjes i låneaftalen på tidspunktet for dens indgåelse) en ufejlbarlig beregningsmetode i kreditvalutaen og/eller i udbetalingsvalutaen for samtlige renteperioder inden for kontraktens varighed?
 4.4.
 Kan den ufejlbarlige beregning kun sikres, så den ikke er urimelig, ved anvendelse af den dertil svarende matematiske formel, eller kan der anvendes en anden metode?
 4.4.1.
 Såfremt det ikke er et krav, at den ufejlbarlige beregning skal sikres ved anvendelsen af den dertil svarende matematiske formel, er det da tilstrækkeligt, hvis der gives en tekstmæssig beskrivelse, der er tilstrækkeligt præcis?
 4.4.2.
 Såfremt det ikke er et krav, at den ufejlbarlige beregning skal sikres ved anvendelsen af den dertil svarende matematiske formel, er det da tilstrækkeligt at henvise til tekniske termer (f.eks. annuitet eller lineær afskrivning) uden at tilføje nogen forklaring?
 (1) Rådets direktiv 93/13/EØF af 5.4.1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler (EFT L 95, s. 29).


text:
4.4.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 118/23
 Rettens dom af 26. februar 2016 — Mederer mod KHIM — Cadbury Netherlands International Holdings (Gummi Bear-Rings)
 (Sag T-210/14) (1)
 ((EF-varemærker - indsigelsessag - international registrering, hvor Det Europæiske Fællesskab er designeret - figurmærke Gummi Bear-Rings - det ældre nationale figurmærke GUMMY - relativ registreringshindring - risiko for forveksling - artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009))
 (2016/C 118/24)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Mederer GmbH (Fürth, Tyskland) (ved advokaterne C. Sachs og O. Ruhl)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (ved V. Melgar og H. Kunz, som befuldmægtigede)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret og intervenient ved Retten: Cadbury Netherlands International Holding BV (Breda, Nederlandene) (ved advokat A. Padial Martínez)
 Sagens genstand
 Søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 16. december 2013 af Femte Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 225/2013-5) vedrørende en indsigelsessag mellem Cadbury Netherlands International Holdings B V og Mederer GmbH.
 Konklusion
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 2)
 Mederer GmbH betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 245 af 28.7.2014.


text:
12.8.2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 233/23
 — woche«, hvis redaktion har sæde i Düsseldorf). Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 Retten har desuden undladt at efterprøve, hvor appellan-
 — Det fastslås, at Den Portugisiske Republik ikke har opfyldt
 ten i den relevante periode havde sin familiebopæl. sine forpligtelser i medfør af traktatens artikel 12 (tidligere
 artikel 6) og artikel 43 (tidligere artikel 52), idet den ikke
 har ophævet bestemmelserne i artikel 78, stk. 2, og
 artikel 120, stk. 1, i Regulamento do registo das Capita-
 nias, som vedrører skibsregistret og retten til at føre
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel- portugisisk flag og forbeholder denne for portugisiske
 se afsagt den 23. maj 2000 af High Court of Justice statsborgere.
 (England & Wales), Queen’s Bench Division (Divisional
 Court), i sagen The Queen mod Secretary of State for
 — Den Portugisiske Republik tilpligtes at betale sagens
 Trade and Industry, ex parte: Trades Union Congress
 omkostninger.
 (Sag C-243/00)
 (2000/C 233/43) Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ved kendelse afsagt den 23. maj 2000, indgået til Domstolens
 Justitskontor den 19. juni 2000, har High Court of Justice Det fremgår af bestemmelserne i de ovennævnte artikel i
 (England & Wales), Queen’s Bench Division (Divisional Court), Regulamento geral das Capitanias (herefter »RGC«), at der kun
 i sagen The Queen mod Secretary of State for Trade and indrømmes ret til at føre portugisisk flag for fartøjer af
 Industry, ex parte: Trades Union Congress, forelagt De Euro- portugisisk nationalitet, idet dette er en ufravigelig betingelse
 pæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel for registrering af disse fartøjer. Selv om »alle lovbestemmelser,
 afgørelse af følgende spørgsmål: som direkte eller indirekte begrænser etableringsretten eller
 undergiver den betingelser på grundlag af kriterier om hen-
 »Er medlemsstaterne i henhold til direktiv 96/34/EF (1) (der ved holdsvis investorers eller virksomheders nationalitet« i henhold
 direktiv 97/75/EF er udvidet til også at finde anvendelse på til artikel 4, stk. 1, i decreto-lei nr. 214/86 ophæves, indeholder
 Det Forenede Kongerige (2)) og rammeaftalen af 14. december dette lovdekret, som vedrører etableringsretten generelt, ingen
 1995, som blev iværksat ved direktivet, forpligtet til at bevilge bestemmelser om indrømmelse af ret til at føre landets flag, og
 forældreorlov med hensyn til børn under den fastsatte alder, Den Portugisiske Republik har selv anerkendt, at de omtvistede
 der er født eller adopteret før den dato, hvor direktivet blev sat bestemmelser i RGC udgør en utilstrækkelig gennemførelse af
 i kraft i medlemsstaternes nationale ret, eller alene med hensyn lovens ord, idet det bestemmes, at de vil blive ophævet i
 til børn, der er født eller adopteret på eller efter denne dato?« forbindelse med den nye lovgivning, som vil blive vedtaget.
 (1) Rådets direktiv 96/34/EF af 3.6.1996 om den rammeaftale
 vedrørende forældreorlov, der er indgået af UNICE, CEEP og EFS
 (EFT L 145 af 19.6.1996, s. 4).
 (2) EFT L 10 af 16.1.1998, s. 24.
 Sag anlagt den 22. juni 2000 af Kommissionen for De
 Sag anlagt den 21. juni 2000 af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Franske Republik
 Europæiske Fællesskaber


text:
mod Den Portugisiske Republik
 (Sag C-248/00)
 (Sag C-247/00)
 (2000/C 233/44) (2000/C 233/45)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 21. juni
 2000 anlagt sag mod Den Portugisiske Republik af Kommissio- Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 22. juni
 nen for De Europæiske Fællesskaber ved juridisk konsulent 2000 anlagt sag mod Den Franske Republik af Kommissionen
 Thomas Van Rijn og Ana Maria Alves Vieira, Kommissionens for De Europæiske Fællesskaber ved Gérard Berscheid, Kom-
 Juridiske Tjeneste, som befuldmægtigede, og med valgt adresse missionens Juridiske Tjeneste, som befuldmægtiget, og med
 i Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Kommissionens valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz,
 Juridiske Tjeneste, Wagnercentret, Kirchberg. Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagnercentret, Kirchberg.
 ---pagebreak--- C 233/24 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 12.8.2000
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 1. Det fastslås, at Den Franske Republik har tilsidesat sine Artikel 12 EF forbyder al forskelsbehandling, der udøves på
 forpligtelser i henhold til artikel 7 i Kommissionens grundlag af nationalitet. Artikel 49 EF indeholder princippet
 direktiv 98/67/EF af 7. september 1998 om ændring om fri udveksling af tjenesteydelser, hvorefter en erhvervsdri-
 af direktiv 80/511/EØF, 82/475/EØF, 91/357/EØF og vende, der er bosat i en medlemsstat skal kunne udøve
 Rådets direktiv 96/25/EF samt om ophævelse af direktiv sin virksomhed på en anden medlemsstats område uden
 92/87/EØF (1), idet den ikke inden for den fastsatte frist forskelsbehandling på grund af nationalitet i forhold til
 har sat de nødvendige love og administrative bestemmel- statsborgerne i den pågældende medlemsstat. I henhold til
 ser i kraft for at efterkomme direktivet. artikel 6 i Portaria no 17568 (bekendtgørelse nr. 17568) af
 6. februar 1960 kræves der af »udenlandske virksomheder eller
 personer« en tilladelse til at foretage luftfotografering eller
 2. Den Franske Republik tilpligtes at betale sagens omkost- filmoptagelse fra luften. De portugisiske myndigheder har
 ninger. anført, at når de anvender de pågældende retsforskrifter,
 fortolker de dem således, at disse begrænsninger skal være
 nødvendige ikke på grund af den nationalitet, som den person
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter eller virksomhed, der ansøger om tilladelsen eller skal anvende
 fotografierne, har, men under hensyn til nødvendigheden af at
 sikre de strategiske interesser i landets forsvar. Den omstændig-
 Søgsmålsgrundene og de vœsentligste argumenter svarer til de i hed, at den portugisiske forvaltning alene foretager en fortolk-
 sag C-236/00 anførte (2). Fristen for gennemførelse af direktivet ning, der gør bekendtgørelsens bestemmelser mere fleksible og
 udløb den 31. december 1998. fører til, at de betingelser, der opstilles for udlændinge,
 tilnærmes de betingelser, der opstilles for landets statsborgere,
 er imidlertid ikke tilstrækkelig til at afhjælpe uforeneligheden
 med fællesskabsretten.
 (1) EFT L 261 af 24.9.1998, s. 10.
 (2) Jf. side 21 i dette nummer af Tidende.
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 se afsagt den 13. marts 2000 af Tribunal Tributàrio de 1.a
 Instância de Lisboa, 2. Afdeling — 1. Sektion, i sagen
 Ilumitrónica — Iluminação e Electrónica Lda mod chefen
 Sag anlagt den 22. juni 2000 af Kommissionen for De for afdelingen for told- og skatteprocedurer/tolddirekto-
 Europæiske Fællesskaber


text:
mod Den Portugisiske Republik ratet i Lissabon
 (Sag C-250/00) (Sag C-251/00)
 (2000/C 233/46) (2000/C 233/47)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 22. juni Ved kendelse afsagt den 13. marts 2000, indgået til Domsto-
 2000 anlagt sag mod Den Portugisiske Republik af Kommissio- lens Justitskontor den 26. juni 2000, har Tribunal Tributàrio
 nen for De Europæiske Fællesskaber ved Maria Patakia og de 1.a Instância de Lisboa, 2. Afdeling — 1. Sektion, i sagen
 Miguel França, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuld- Ilumitrónica — Iluminação e Electrónica Lda mod chefen for
 mægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos afdelingen for told- og skatteprocedurer/tolddirektoratet i
 Gómez de la Cruz, Wagnercentret, Kirchberg. Lissabon forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en
 anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 Den forelæggende ret anmoder Domstolen om, med henblik
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: på besvarelsen af spørgsmålene, at træffe afgørelse om a) for-
 tolkningen af artikel 201, stk. 3, i EF-toldkodeksen, som
 indført ved Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 (1) af 12. ok-
 — Det fastslås, at Den Portugisiske Republik ikke har opfyldt tober 1992, og om b) gyldigheden af Kommissionens beslut-
 sine forpligtelser i medfør af artikel 12 og 49 EF, idet den ning:
 ikke har ophævet retsforskrifter, som kun tillader EF-
 borgere at foretage luftfotografering og filmoptagelse fra
 1. Er det lovligt at kræve betaling af toldskyld over for
 luften i ekstraordinære og særligt begrundede tilfælde.
 importører, som i god tro og under udvisning af alminde-
 lig omhyggelighed i årevis har indgivet deres erklæringer
 — Den Portugisiske Republik tilpligtes at betale sagens i uvidenhed om uretmæssige forhold, der var de tyrkiske
 omkostninger. myndigheder og fællesskabsmyndighederne bekendt?


text:
6.11.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 301/14
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Administrativen sad Sofia-grad (Bulgarien) den 2. september 2010 — Hristo Gaydarov mod Direktor na Glavna direktsia »Ohranitelna politsia« pri Ministerstvo na vatreshnite raboti
 (Sag C-430/10)
 ()
 2010/C 301/21
 Processprog: bulgarsk
 Den forelæggende ret
 Administrativen sad Sofia-grad
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Hristo Gaydarov
 Sagsøgt: Direktor na Glavna direktsia »Ohranitelna politsia« pri Ministerstvo na vatreshnite raboti
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal artikel 27, stk. 1 og 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF af 29. april 2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, om ændring af forordning (EØF) nr. 1612/68 og om ophævelse af direktiv 64/221/EØF, 68/360/EØF, 72/194/EØF, 73/148/EØF, 75/34/EØF, 75/35/EØF, 90/364/EØF, 90/365/EØF og 93/96/EØF (1) under de omstændigheder, der foreligger i tvisten i hovedsagen, fortolkes således, at bestemmelsen finder anvendelse, såfremt der meddeles en statsborger i en medlemsstat forbud mod at forlade sin hjemstats område, fordi han har begået en narkotikaforbrydelse i en tredjestat, under følgende nærmere omstændigheder:
 1.1.
 De anførte direktivbestemmelser er ikke udtrykkeligt blevet gennemført i forhold til medlemsstatens statsborgere;
 1.2.
 de formål, som den nationale lovgiver har anført som begrundelse for fastsættelsen af de lovlige formål med en begrænsning af bulgarske statsborgeres ret til fri bevægelighed, støttes på Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 562/2006 af 15. marts 2006 om indførelse af en fællesskabskodeks for personers grænsepassage (Schengengrænsekodeks) (2), og
 1.3.
 fastsættelsen af administrative foranstaltninger tillige følger af artikel 71 i konventionen om gennemførelse af Schengenaftalen af 14. juni 1985 samt betragtning 5 og betragtning 20 til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 562/2006 af 15. marts 2006 om indførelse af en fællesskabskodeks for personers grænsepassage (Schengengrænsekodeks)?
 2)
 Følger det af de begrænsninger og betingelser, der gælder for udøvelsen af unionsborgeres ret til fri bevægelighed, samt af de foranstaltninger, der er truffet i henhold til unionsretten til gennemførelse af disse, herunder artikel 71, stk. 1, 2 og 5, i konventionen om gennemførelse af Schengenaftalen, sammenholdt med betragtning 5 og betragtning 20 til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 562/2006 af 15. marts 2006 om indførelse af en fællesskabskodeks for personers grænsepassage (Schengengrænsekodeks) under omstændigheder som dem, der foreligger i tvisten i hovedsagen, at en national ordning, i henhold til hvilken en medlemsstat administrativt kan fastsætte en restriktiv foranstaltning over for en af sine statsborgere, hvorefter denne »ikke må udrejse af landet« som følge af en narkotikaforbrydelse, såfremt den pågældende statsborger er blevet dømt for forholdet af en ret i en tredjestat, er lovlig?
 3)
 Skal de begrænsninger og betingelser, der gælder for udøvelsen af unionsborgeres ret til fri bevægelighed, samt af de foranstaltninger, der er truffet i henhold til unionsretten til gennemførelse af disse, herunder artikel 71, stk. 1, 2 og 5, i konventionen om gennemførelse af Schengenaftalen, sammenholdt med betragtning 5 og betragtning 20 til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 562/2006 af 15. marts 2006 om indførelse af en fællesskabskodeks for personers grænsepassage (Schengengrænsekodeks), under omstændigheder som dem, der foreligger i tvisten i


text:
hovedsagen, fortolkes således, at det følger af den omstændighed, at en statsborger i en medlemsstat er blevet domfældt af en ret i en tredjestat for en handling, der i henhold til denne medlemsstats ret betragtes som en alvorlig, forsætlig forbrydelse, der vedrører narkotika, af general- og specialpræventive grunde, herunder en højere grad af beskyttelse af andre personers sundhed i henhold til forsigtighedsprincippet, at det er fastslået, at den pågældende statsborgers adfærd udgør en reel, umiddelbar og tilstrækkelig alvorlig trussel, som berører en grundlæggende samfundsinteresse, i en nøje, lovbestemt fremtidig periode, som ikke afhænger af varigheden af den idømte straf, men som ligger inden for rammerne af rehabilitationsperioden??
 (1) EFT L 158, s. 77.
 (2) EUT L 105, s. 1.


text:
Nr . C 229/20 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 2 . 9 . 95
 Tilsidesættelse på to måder af tjenestemandsvedtægtens forholdet blev bragt til ophør, og indtil sagsøgeren som
 artikel 25, stk. 2 : I vedtægtens artikel 25 , stk . 2 , er det påstået genindtræder i tjenesten, med tillæg for penge
 bestemt, at enhver afgørelse, der træffes om en bestemt forringelse samt renter, ligesom Europa-Parlamentet
 person, straks skal meddeles den pågældende tjenestemand tilpligtes at betale sagsøgeren godtgørelse og erstatning
 skriftligt, og at afgørelser, der indebærer et klagepunkt, skal ( som sagsøgeren forbeholder sig ret til at fastsætte
 begrundes . Da de faktiske omstændigheder i sagen er nærmere under sagen ) for psykisk, ikkeøkonomisk samt
 ubestridt og anerkendt af Kommissionen selv, foreligger der økonomisk skade, med renter, som fastsættes efter ret og
 en tilsidesættelse af nævnte bestemmelse på to måder: billighed .
 afgørelsen er ikke truffet som en egentlig skriftligt meddelt
 afgørelse og derfor så meget mindre som en begrundet — Europa-Parlamentet ( ELDR-gruppen ) tilpligtes at betale
 afgørelse . sagens omkostninger.
 Åbenbar urimelighed: Selv om ansættelsesmyndigheden har
 et vidt skøn med hensyn til tildelingen eller tilbagekaldelsen Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 af bestemte hverv, er der dog ikke tale om en ubegrænset
 skønsfrihed, idet der skal tages hensyn til tjenestens inter Sagsøgeren, tidligere midlertidigt ansat ved ELDR-gruppen,
 esse, og i videst muligt omfang til tjenestemandens interesser har anfægtet Europa-Parlamentets afgørelse om at bringe
 under iagttagelse af de gældende retsregler og -principper. I hans kontrakt, der var indgået på ubestemt tid, til ophør.
 det her til pådømmelse foreliggende tilfælde har sagsøgeren Afgørelsen var truffet på grundlag af den af bestyrelsen for
 modtaget ros og opmuntrende bedømmelser i de år, i hvilke ELDR-gruppen trufne afgørelse, som var begrundet i de
 han har fungeret som CEO Project Manager; på baggrund resultater, gruppen opnåede ved valget i juni 1994 .
 heraf må det siges, at de overordnedes holdning i hvert fald
 er ulogisk . Det må endvidere være på sin plads at erindre om,
 at sagsøgeren ikke har skullet overgå til andre opgaver, men Ifølge den skrivelse, hvorved den anfægtede afgørelse
 simpelt hen blot er i tjeneste uden præcise opgaver. meddeltes sagsøgeren, var hans afskedigelse en følge af, at
 Fjernelsen af sagsøgeren fra hans hverv er, hvordan den end ELDR-gruppen omfattede færre medlemmer efter valget.
 anskues, en åbenbart urimelig handling, hvis begrundelse er Da også gruppens interne sammensætning var ændret,
 mangelfuld . måtte gruppens sekretariat sammensættes anderledes » ud
 fra geografiske hensyn «.
 Sagsøgeren har navnlig anført, at den afgørelse, sagen
 vedrører, ikke indeholder nogen begrundelse .
 Sagsøgeren har endvidere anført, at man ved afskedigelsen
 ikke har overholdt den interne procedure med forudgående
 Sag anlagt den 20. maj 1995 af Giampaolo Cordiale mod mægling, jf. artikel 11 i det interne regulativ, vedtaget af
 Europa-Parlamentet Europa-Parlamentets Præsidium, der finder anvendelse på
 procedurer med henblik på at bringe kontrakten for en
 ( Sag T-123/95 ) midlertidigt ansat til ophør . Efter nævnte procedure var
 ( 95/C 229/46 ) Parlamentet forpligtet til at give personaleudvalget medde


text:
lelse om den forestående afskedigelse af sagsøgeren, således
 at udvalget kunne høre sagsøgeren og rette henvendelse til
 (Processprog: italiensk) ansættelsesmyndigheden .
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der Endelig har sagsøgeren anført, at den anfægtede afgørelse er
 den 20 . maj 1995 anlagt sag mod Europa-Parlamentet af behæftet med en åbenbar vildfarelse og magtfordrejning,
 Giampaolo Cordiale, tidligere midlertidigt ansat ved Eu idet den geografiske begrundelse ikke kan tillægges nogen
 ropa-Parlamentet, med bopæl i Messina ( Italien ), ved vægt. Sagsøgeren har nærmere understreget, at selv om det
 advokaterne Jean-Noél Louis , Bruxelles, og Alberto Panuc er korrekt, at ELDR-gruppen har et medlem mindre end
 cio, Reggio Calabria , og med valgt adresse i Luxembourg forud for valget i 1994, er forholdet dog også det, at antallet
 hos SARL Fiduciaire Myson , 1 , rue Glesener . af italienske medlemmer er steget fra tre til syv . Efter valget
 er situationen inden for ELDR-gruppen således følgende :
 Frankrig, som kun har ét medlem, har fire ansatte, Tysk
 land, som ikke har noget medlem, har to ansatte , mens
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstand : Italien , som har syv medlemmer mod før tre , får sine ansatte
 nedsat med en tredjedel, nemlig fra tre til to .
 — Det fastslås, at opsigelsen af den kontrakt på ubestemt
 tid, der var indgået mellem sagsøgeren og Europa
 De må således fastslås , at der ikke er tilvejebragt en fornyet
 Parlamentet ( ELDR-gruppen ), er retsstridig; annullation
 ligevægt, men at der tværtimod er skabt en uligevægt .
 af opsigelsen, idet Europa-Parlamentet kendes pligtig at
 lade sagsøgeren genindtræde i tjenesten; Europa-Parla
 mentet ( ELDR-gruppen ) tilpligtes at betale sagsøgeren
 løn og godtgørelser fra det tidspunkt, hvor ansættelses


text:
24 . 6 . 95 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr . C 159/ 11
 den 31 . december 1992 ( direktiv 92/35/EØF) og den Mann Singh Shingara, forelagt De Europæiske Fællesska
 1 , januar 1993 ( direktiv 92/40/EØF ). bers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af
 følgende spørgsmål :
 ( ! ) Rådets direktiv 92/35/EØF af 29 . april 1992 om fastsættelse af
 regler for kontrol med og foranstaltninger til bekæmpelse af
 hestepest ( EFT nr . L 157 af 10 . 6 . 1992 , s . 19 ). 1 . 1 ) Henviser udtrykket i artikel 8 i Rådets direktiv
 ( 2 ) Rådets direktiv 92/40/EØF af 19 . maj 1992 om fællesskabsfor 64/22 l/EØF i 1 ) » skal have samme adgang til at på
 anstaltninger til bekæmpelse af aviær influenza ( EFT nr . L 167
 af 22 . 6 . 1992 , s . 1 ).
 klage . . ., som indlændinge har med hensyn til
 administrative afgørelser « a ) til den særlige adgang
 til at påklage beslutninger om indrejse, som indlæn
 dinge har (i det konkrete tilfælde, at indbringe
 afgørelsen for immigration adjudicator), eller
 b ) henviser udtrykket blot til den almindelige
 adgang til at påklage administrative afgørelser (i det
 Sag anlagt den 4, april 1995 af Kommissionen for De
 konkrete tilfælde, at indgive begæring om dom
 Europæiske Fællesskaber mod Den Italienske Republik stolsprøvelse )?
 ( Sag C-118/95 )
 ( 95/C 159/22 )
 2 ) Såfremt besvarelsen af 1 ) følger alternativ a ), hen
 viser det nævnte udtryk i artikel 8 i direktiv
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 64/221 /EØF da blot til det retsmiddel, som indlæn
 4 , april 1995 anlagt sag mod Den Italienske Republik af dinge har under samme omstændigheder (i det
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved juridisk konkrete tilfælde, nægtelse af indrejse begrundet i
 konsulent Eugenio de March, som befuldmægtiget, og med hensynet til statens sikkerhed ), eller henviser
 valgt adresse i Luxembourg hos Georgios Kremlis, Wagner udtrykket tillige til de særlige retsmidler, som
 Centret, Kirchberg. indlændinge har under tilsvarende eller lignende
 omstændigheder ? Flvis dette er tilfældet, i hvor høj
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: grad skal der da foreligge tilsvarende eller lignende
 omstændigheder ?
 1 ) Det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat
 sine forpligtelser i henhold til EF-traktaten ved ikke
 rettidigt at have vedtaget de love og administrative 2 . Når henses til besvarelsen af spørgsmål 1 , skal artikel 8 i
 bestemmelser, som er nødvendige for at gennemføre direktiv 64/221/EØF da fortolkes således, at en fælles
 direktiv 92/33/EØF C1 ) og direktiv 92/34/EØF ( 2 ). skabsborger, der begrundet i hensynet til statens sikker
 hed nægtes indrejse i Det Forenede Kongerige, har ret til
 2 ) Sagsøgte tilpligtes at betale sagens omkostninger. at indbringe beslutningen for immigration adjudicator,
 dersom en britisk statsborger, der begrundet i hensynet
 Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter er de til statens sikkerhed nægtes indrejse i Det Forenede
 samme som i sag C-79/95 ;


text:
fristen for gennemførelse udløb Kongerige, ud fra en korrekt fortolkning af de relevante
 den 31 . december 1992 . bestemmelser i national ret har en sådan ret med henblik
 på at bevise, at han er britisk statsborger og derfor
 (') Rådets direktiv 92/33/EØF af 28 . april 1992 om afsætning af berettiget til at indrejse i Det Forenede Kongerige,
 plantemateriale og formeringsmateriale af grøntsagsplanter uanset om hans tilstedeværelse i Det Forenede Konge
 bortset fra frø ( EFT nr . L 157 af 10 . 6 . 1992 , s . 1 ). rige er uønsket af hensyn til statens sikkerhed ?
 (2 ) Rådets direktiv 92/34/EØF af 28 . april 1992 om afsætning af
 frugtplanteformeringsmateriale og frugtplanter bestemt til
 frugtproduktion ( EFT nr . L 157 af 10 . 6 . 1992 , s . 10 ).
 3 . Finder de indledende udtryk i artikel 9, stk. 1 , i direktiv
 64/221/EØF ( » hvis der ingen retsmidler findes, eller hvis
 retsmidlerne kun tager sigte på spørgsmålet om beslut
 ningens lovlighed, eller ikke har opsættende virk
 ning . . .«) tilsvarende anvendelse på artikel 9, stk. 2 ?
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse
 afsagt den 3 , februar 1995 af High Court of Justice, Queen's
 Bench Division i sagen The Queen mod Secretary of State 4 . Har en fællesskabsborger, når der er taget beslutning
 for the Home Department, ex parte: Mann Singh Shin begrundet i hensynet til den offentlige orden og sikker
 gara hed om at udvise ham fra en medlemsstat, hvori han ikke
 ( Sag C-65/95 ) er statsborger, og han er udrejst, uden at beslutningen er
 påklaget, og uden at der er indhentet udtalelse fra en
 ( 95/C 159/23 ) uafhængig kompetent myndighed i henhold til artikel 8
 og 9 i Rådets direktiv 64/221/EØF, da ret til at forelægge
 Ved kendelse afsagt den 3 , februar 1995 , indgâet til beslutningen for en uafhængig kompetent myndighed
 Domstolens Justitskontor den 13 . marts 1995 , har High efter artikel 9 , stk. 2 , såfremt han efterfølgende vender
 Court of Justice, Queen's Bench Division, i sagen The Queen tilbage til eller søger at vende tilbage til pågældende
 mod Secretary of State for the Home Department, ex parte : medlemsstat, når det drejer sig om:


text:
25.6.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 155/22
 KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 (Fjerde Afdeling)
 den 8. april 2005
 i sag T-401/03, Deirdre McCabe mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (1)
 (Tjenestemænd - ansættelse - prøvetid i Eurostat - afskedigelse efter prøvetidens udløb - annullationspåstand - erstatningspåstand - forudgående administrativ klage - afvisning)
 (2005/C 155/43)
 Processprog: fransk
 I sag T-401/03, Deirdre McCabe, Mondorf-les-Bains (Luxembourg), forhenværende prøveansat tjenestemand ved Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, ved avocats M. Spandre og B. Zammitto, mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægtigede: J. Currall og H. Kraemer, bistået af avocat B. Wägenbaur, og med valgt adresse i Luxembourg), angående dels en påstand om annullation af Kommissionens afgørelse af 25. august 2003 om at afskedige sagsøgeren ved udløbet af hendes prøvetid, dels en påstand om tilkendelse af erstatning, har Retten (Fjerde Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, H. Legal, og dommerne P. Lindh og V. Vadapalas; justitssekretær: H. Jung, den 8. april 2005 afsagt kendelse, hvis konklusion lyder således:
 1)
 Sagen afvises.
 2)
 Hver part bærer sine egne omkostninger.
 (1) EUT C 35 af 7.2.2004.


text:
C 44/26 DA Den Europæiske Unions Tidende 22.2.2003
 i Luxembourg, mod Kommissionen for De Europæiske Fælles- er interveneret af Richard John Harrison, Doncaster, South
 skaber (befuldmægtigede: C. Berardis-Kayser og D. Wael- Yorkshire (Det Forenede Kongerige), ved barrister M. Edenbo-
 broeck), angående en påstand om annullation af Kommissio- rough og solicitor S. Pilling, angående en påstand om annulla-
 nens afgørelse om ikke at ansætte sagsøgeren i stillingen som tion af afgørelsen, der blev truffet af Første Appelkammer ved
 chef for den administrative enhed 3 »Handel og andre tjenester« Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker
 i direktoratet D »Tjenester« i Generaldirektoratet »Konkurrence« og Design) den 4. december 2000 (sag R 116/2000-1), har
 (KOM/001/00) og om annullation af afgørelsen om at ansætte Retten (Fjerde Afdeling), sammensat af afdelingsformanden,
 en anden ansøger i nævnte stilling samt en påstand om M. Vilaras, og dommerne V. Tiili og P. Mengozzi; justitssekre-
 tilkendelse af erstatning, har Retten (Tredje Afdeling), sammen- tær: fuldmægtig J. Plingers, den 12. december 2002 afsagt
 sat af afdelingsformanden, M. Jaeger, og dommene K. Lenaerts dom, hvis konklusion lyder således:
 og J. Azizi; justitssekretær: ekspeditionssekretær J. Palacio
 González, den 12. december 2002 afsagt dom, hvis konklusion
 1) Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker
 lyder således:
 og Design) frifindes.
 1) Kommissionens afgørelser af 4. marts 2000 om at ansætte fru 2) Sagsøgeren betaler sagens omkostninger.
 Evans i stillingen som chef for den administrative enhed 3
 »Handel og andre tjenester« i direktoratet D »Tjenester« i
 Generaldirektoratet »Konkurrence« og om at forkaste sagsøge- (1 ) EFT C 150 af 19.5.2001.
 rens ansøgning til nævnte stilling annulleres.
 2) Kommissionen betaler sagsøgeren 2 500 EUR.
 3) I øvrigt frifindes Kommissionen.
 4) Kommissionen betaler sagens omkostninger. DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 den 28. november 2002
 ( 1) EFT C 45 af 10.2.2001.
 i sag T-40/01, Scan Office Design SA mod Kommissionen
 for De Europæiske Fællesskaber (1)
 (»Offentlige kontrakter — indkøb af kontorinventar —
 erstatningssøgsmål«)
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS (2003/C 44/49)
 den 12. december 2002 (Processprog: fransk)
 i sag T-39/01, Kabushiki Kaisha Fernandes mod Kontoret
 for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og
 I sag T-40/01, Scan Office Design SA, Bruxelles (Belgien), ved
 Design) (KHIM) (1)
 advokaterne B. Mertens og C. Steyaert, mod Kommissionen
 for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægtigede: L. Parpala
 (»EF-varemærker — indsigelsesprocedure — ældre ordmærke og D. Martin), angående en påstand om erstatning af tab, som
 HIWATT — ansøgning om EF-ordvaremærket HIWATT — sagsøgeren hævder at have lidt som følge af Kommissionens
 bevis for reel brug af det ældre varemærke — artikel 43, beslutning om at tildele tredjemand den kontrakt, som var
 stk. 2 og 3, i forordning (EF) nr. 40/94 og regel 22 i indeholdt i udbud nr. 96/31/IX.C1 om indkøb af kontorinven-
 forordning (EF) nr. 2868/95«) tar, har Retten (Tredje Afdeling), sammensat af afdelingsfor-
 manden, M. Jaeger, samt dommerne K. Lenaerts og J. Azizi;
 justitssekretær: fuldmægtig J. Palacio González, den 28. no-
 (2003/C 44/48) vember 2002 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 (Processprog: engelsk) 1) Kommissionen for De


text:
6.11.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 273/21
 Sag anlagt den 20. september 2004 af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Republikken Finland
 (Sag C-396/04)
 (2004/C 273/39)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 20. september 2004 anlagt sag mod Republikken Finland af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved M. Huttunen og K. Simonsson, og med valgt adresse i Luxembourg.
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber har nedlagt følgende påstande:
 1.
 Det fastslås, at Republikken Finland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/96/EF (1) af 4. december 2001 om harmoniserede krav til og procedurer for sikker lastning og losning af bulkskibe, idet den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, eller i det mindste ikke har underrettet Kommissionen herom.
 2.
 Republikken Finland tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Fristen for gennemførelse af direktivet udløb den 5. august 2003.
 (1) EFT L 13 af 16.1.2002, s. 9.


text:
20.12.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 327/23
 Kendelse afsagt af Retten i Første Instans den 25. september 2008 — Regione Siciliana mod Kommissionen
 (Sag T-363/03) (1)
 (Annullationssøgsmål - EFRU - ophævelse af støtte - tilbagesøgning af udbetalte beløb - regionalt eller lokalt organ - ikke direkte berørt - afvisning)
 (2008/C 327/43)
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: Regione Siciliana (Italien) (ved avvocato dello Stato A. Cingolo)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved E. de March og L. Flynn, som befuldmægtigede, bistået af avocat A. Dal Ferro)
 Sagens genstand
 For det første påstand om annullation af Kommissionens beslutning K(2003) 2890 endelig udg. af 13. august 2003 om ophævelse af støtten fra Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (EFRU), som sagsøgeren fik tildelt ved Kommissionens beslutning K(90) 2363 025 af 14. december 1990 til et infrastrukturprojekt på Sicilien, samt om tilbagesøgning af de af Kommissionen udbetalte beløb i medfør af denne støtte. For det andet påstand om annullation af Kommissionens debetnota nr. 3240504102 af 26. september 2003 og for det tredje annullation af enhver sammenhængende eller forudgående retsakt.
 Konklusion
 1)
 Sagen afvises.
 2)
 Regione Siciliana betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 304 af 13.12.2003.


text:
15.3.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 78/19
 Personalerettens dom (Første Afdeling) af 21. januar 2014 — Jelenkowska-Luca mod Kommissionen
 (Sag F-114/12) (1)
 (Personalesag - tjenestemænd - løn - udlandstillæg - betingelserne i artikel 4, stk. 1, litra b), i vedtægtens bilag VII - statsborgerskab i den stat, på hvis område tjenestestedet er beliggende - sædvanlig bopæl)
 2014/C 78/40
 Processprog: polsk
 Parter
 Sagsøger: Jelenkowska-Luca (Rom, Italien) (ved advokat P.K. Rosiak)
 Sagsøgt: Kommissionen (ved K. Herrmann og V. Joris, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelsen om ikke at tildele sagsøgeren et udlandstillæg.
 Konklusion
 1)
 Europa-Kommissionen frifindes.
 2)
 Ewelina Jelenkowska-Luca bærer sine egne omkostninger og betaler Kommissionens omkostninger.
 (1) EUT C 26 af 26.1.2013, s. 71.


text:
26.6.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 202/12
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Raad van State (Nederlandene) den 7. april 2017 — X og Y mod Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie
 (Sag C-180/17)
 (2017/C 202/18)
 Processprog: nederlandsk
 Den forelæggende ret
 Raad van State
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: X og Y
 Sagsøgt: Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal artikel 13 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/115/EF af 16. december 2008 om fælles standarder og procedurer i medlemsstaterne for tilbagesendelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold (EUT 2008, L 348, tilbagesendelsesdirektivet), sammenholdt med artikel 4, 18, 19, stk. 2, og artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, fortolkes således, at EU-retten bindende foreskriver, at retsmidlet appel, såfremt dette efter national ret kan anvendes i sager til anfægtelse af en afgørelse om tilbagesendelse som omhandlet i artikel 3, stk. 4, i direktiv 2008/115/EF, automatisk har opsættende virkning, når tredjelandsstatsborgeren gør gældende, at gennemførelsen af afgørelsen om tilbagesendelse vil føre til en alvorlig risiko for krænkelse af princippet om non-refoulement? Med andre ord, skal udvisningen af den pågældende tredjelandsstatsborger i et sådant tilfælde stilles i bero, så længe appelfristen løber, eller, såfremt der er iværksat appel, indtil appelsagen er afgjort, uden at tredjelandsstatsborgeren skal indgive en særskilt begæring herom?
 2)
 Skal artikel 46 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/32/EU af 26. juni 2013 om fælles procedurer for tildeling og fratagelse af international beskyttelse (omarbejdning) (EUT 2013, L 180), sammenholdt med artikel 4, 18, 19, stk. 2, og artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, fortolkes således, at EU-retten bindende foreskriver, at retsmidlet appel, såfremt dette efter national ret kan anvendes i sager om afslag på en ansøgning om international beskyttelse, automatisk har opsættende virkning? Med andre ord, skal udvisningen af den pågældende asylansøger i et sådant tilfælde stilles i bero, så længe appelfristen løber, eller, såfremt der er iværksat appel, indtil appelsagen er afgjort, uden at ansøgeren skal indgive en særskilt begæring herom?
 3)
 Har det for spørgsmålet, om der er automatisk opsættende virkning i førnævnte forstand, også betydning, om ansøgningen om international beskyttelse, der gav anledning til sagsanlægget og den efterfølgende appel, blev afslået af en af de i artikel 46, stk. 6, i direktiv 2013/32/EU anførte grunde? Eller gælder dette krav for alle kategorier af asylafgørelser, der omhandles i direktivet?


text:
C 109/16 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 4.5.2002
 7) Artikel 10 i direktiv 69/335, som affattet ved direktiv 85/303, 2) Royal Olympic Cruises Ltd, Valentine Oceanic Trading Inc.,
 afføder rettigheder, som borgene kan påberåbe sig for de Caroline Shipping Inc., Simpson Navigation Ltd, Solar Naviga-
 nationale domstole. tion Corporation, Ocean Quest Sea Carriers Ltd, Athena 2004
 SA, Freewind Shipping Co. og Elliniki Etaireia Diipeirotikon
 Grammon AE betaler sagens omkostninger.
 (1) EFT C 122 af 29.4.2000.
 (1) EFT C 108 af 7.4.2001.
 DOMSTOLENS KENDELSE
 DOMSTOLENS KENDELSE
 (Første Afdeling) (Femte Afdeling)
 af 15. januar 2002 af 31. januar 2002
 i sag C-49/01 P, Royal Olympic Cruises Ltd m.fl. mod i sag C-161/01 P, Franco Campoli mod Kommissionen for
 Rådet for Den Europæiske Union og Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (1)
 De Europæiske Fællesskaber (1)
 (Appel — søgsmål om annullation af en afgørelse om
 (Appel — Fællesskabets ansvar uden for kontraktforhold — forflyttelse til et andet kontor og en afgørelse om udnævnelse
 tab forvoldt ved den væbnede intervention i Forbundsrepu- af en anden tjenestemand til den ledigblevne stilling —
 blikken Jugoslavien — åbenbart, at appellen skal forkastes) skjult disciplinærforanstaltning — ret til kontradiktion —
 åbenbart, at appellen skal forkastes)
 (2002/C 109/25)
 (2002/C 109/26)
 (Processprog: græsk)
 (Processprog: fransk)
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig- (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 gjort i Samling af Afgørelser) gjort i Samling af Afgørelser)
 I sag C-49/01 P, Royal Olympic Cruises Ltd, Monrovia (Liberia), I sag C-161/01 P, Franco Campoli, Bruxelles (Belgien), ved
 Valentine Oceanic Trading Inc., Monrovia, Caroline Shipping avocat S. Diana, angående appel af dom afsagt den 6. marts
 Inc., Monrovia, Simpson Navigation Ltd, Monrovia, Solar 2001 af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans
 Navigation Corporation, Monrovia, Ocean Quest Sea Carriers (Femte Afdeling), i sag T-100/00, Campoli mod Kommissionen
 Ltd, Monrovia, Athena 2004 SA, Monrovia, Freewind Shipping (Sml. Pers. I-A, s. 71, og II, s. 347), hvori der er nedlagt påstand
 Co., Monrovia, og Elliniki Etaireia Diipeirotikon Grammon om annullation af denne dom — den anden part i appelsagen:
 AE, Piræus (Grækenland), ved dikigoroi N. Skandamis og Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægti-
 A. Potamianos, angående appel af kendelse afsagt den 12. de- get: J. Currall, bistået af D. Waelbroeck), har Domstolen (Femte
 cember 2000 af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, P. Jann, og
 Instans (Anden Afdeling), i sag T-201/99, Royal Olympic dommerne S. von Bahr, D.A.O. Edward (refererende dommer),
 Cruises m.fl. mod Rådet og Kommissionen (Sml. II, s. 4005), A. La Pergola og C.W.A. Timmermans; generaladvokat:
 hvori der er nedlagt påstand om annullation af denne kendelse L.A. Geelhoed; justitssekretær: R. Grass, den 31. januar 2002
 — den anden part i appelsagen: Rådet for Den Europæiske afsagt kendelse, hvis konklusion lyder således:
 Union (befuldmægtigede: M. Vitsentzatos og S. Kyriakopoulou)
 og Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (befuld-
 1) Appellen forkastes.
 mægtigede: T. Christoforou og A. van Solinge), har Domstolen
 (Første Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, P. Jann
 (refererende dommer), og dommerne L. Sevón og M. Wathelet; 2) Franco


text:
25.7.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 270/5
 Domstolens kendelse (Syvende Afdeling) af 7. april 2016 — straffesag mod Mauro Barletta (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale di Bari — Italien)
 (Sag C-435/14) (1)
 ((Præjudiciel forelæggelse - artikel 99 i Domstolens procesreglement - enslydende præjudicielle spørgsmål - artikel 49 TEUF og 56 TEUF - etableringsfrihed - fri udveksling af tjenesteydelser - hasardspil - national lovgivning - omorganisering af koncessionssystemet gennem en synkronisering af udløbstidspunktet - nyt udbud - koncessioner med en kortere varighed end de tidligere koncessioner - vederlagsfri overdragelse af anvendelsen af egne materielle og immaterielle aktiver, som udgør nettet til forvaltning og indsamling af væddemålene - restriktion - tvingende almene hensyn - proportionalitet))
 (2016/C 270/06)
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Tribunale di Bari
 Tiltalt i straffesagen
 Mauro Barletta
 Konklusion
 1)
 Artikel 49 TEUF og 56 TEUF samt ligebehandlingsprincippet og effektivitetsprincippet skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national hasardspilslovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der foreskriver afholdelse af et nyt udbud af koncessioner med en kortere varighed end de tidligere tildelte koncessioner ved hjælp af en omorganisering af systemet gennem en synkronisering af udløbstidspunktet for koncessionerne.
 2)
 Artikel 49 TEUF og 56 TEUF skal fortolkes således, at de er til hinder for en restriktiv national bestemmelse som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter hasardspilskoncessionshaveren i forbindelse med ophøret af aktiviteten som følge af udløbet af koncessionens varighed pålægges vederlagsfrit at overdrage anvendelsen af egne materielle og immaterielle aktiver, som udgør nettet til forvaltning og indsamling af væddemål, såfremt denne restriktion går ud over, hvad der er nødvendigt for at opnå det formål, der faktisk forfølges med denne bestemmelse, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.
 (1) EUT C 448 af 15.12.2014.


text:
20.8.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 205/11
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse afsagt den 20. maj 2005 af High Court of Justice (England and Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court), Divisional Court i sagen Regina (efter anmodning fra) Thames Water Utilities Ltd mod The South East London Division, Bromley Magistrates' Court, procesdeltager: The Environment Agency
 (Sag C-252/05)
 (2005/C 205/20)
 Processprog: engelsk
 Ved kendelse afsagt den 20. maj 2005, indgået til Domstolens Justitskontor den 15. juni 2005, har High Court of Justice (England and Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court), Divisional Court i sagen Regina (efter anmodning fra) Thames Water Utilities Ltd mod The South East London Division, Bromley Magistrates' Court, procesdeltager: The Environment Agency, forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 1.
 Skal spildevandsudslip fra et kloaknet, som drives af en lovreguleret virksomhed med ansvar for behandling af spildevand i henhold til Rådets direktiv 91/271/EØF (1) om rensning af byspildevand (herefter »spildevandsdirektivet«) og/eller Water Industry Act 1991 (»WIA 1991«), betragtes som »direktivaffald« i henhold til direktiv 75/442/EØF (2) (som ændret ved direktiv 91/156/EØF (3)) (herefter »affaldsdirektivet«)?
 2.
 Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende: Er det nævnte spildevand
 a)
 i henhold til affaldsdirektivets artikel 2, stk. 1, litra b), nr. iv), og navnlig i henhold til spildevandsdirektivet og/eller WIA 1991, udelukket fra anvendelsesområdet for »direktivaffald« i henhold til affaldsdirektivet, eller
 b)
 falder det ind under affaldsdirektivets artikel 2, stk. 2, og er det udelukket fra anvendelsesområdet for »direktivaffald« i henhold til affaldsdirektivet, og navnlig i henhold til spildevandsdirektivet?
 (1) Rådets direktiv af 21.5.1991 om rensning af byspildevand, EFT L 135 af 30.5.1991, s. 40.
 (2) Rådets direktiv af 15.7.1975 om affald, EFT L 194 af 25.7.1995, s. 39.
 (3) Rådets direktiv af 18.3.1991 om ændring af direktiv 75/442/EØF om affald, EFT L 78 af 26.3.1991, s. 32.


text:
16.1.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 14/21
 Sag anlagt den 12. oktober 2016 — Europa-Kommissionen mod Republikken Polen
 (Sag C-526/16)
 (2017/C 014/27)
 Processprog: polsk
 Parter
 Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved M. Owsiany-Hornung og C. Zadra, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Republikken Polen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at Republikken Polen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 2, stk. 1, og artikel 4, stk. 2 og 3, i direktiv 2011/92 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet (1), sammenholdt med bilag II og III til dette direktiv, idet den har undtaget projekter til søgning eller kortlægning af mineralressourcer ved hjælp af boringer indtil en dybde på 5 000m — med undtagelse af boringer i vandindvindingsområder, områder med beskyttede indre farvande og beskyttede naturområder i form af nationalparker, naturområder, naturreservater og »Natura 2000«-områder og disse områders ydre beskyttelseszoner, hvor boringer med en dybde fra 1 000m er underlagt proceduren til vurdering af nødvendigheden af en miljøkonsekvensvurdering — fra proceduren til vurdering af nødvendigheden af en miljøkonsekvensvurdering, idet den for boringer uden for vandindvindingsområder, områder med beskyttede indre farvande og de forskellige nævnte beskyttede naturområder samt disse områders ydre beskyttelseszoner, har fastlagt en tærskelværdi, der udløser nærværende sag, hvormed der ikke tages hensyn til alle de i bilag III til dette direktiv indeholdte væsentlige udvælgelseskriterier.
 —
 Republikken Polen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Kommissionen foreholder Republikken Polen, at den har tilsidesat artikel 2, stk. 1, og artikel 4, stk. 2 og 3, i direktiv 2011/91, sammenholdt med bilag II og III til dette direktiv.
 Artikel 2, stk. 1, i direktiv 2011/92 forpligter medlemsstaterne til at sikre, at »projekter, der bl.a. på grund af deres art, dimensioner eller placering kan forventes at få væsentlige indvirkninger på miljøet, undergives et krav om tilladelse og en vurdering af deres indvirkninger på miljøet, inden der gives tilladelse.«
 I henhold til artikel 4, stk. 2, i direktiv 2011/92, skulle medlemsstaterne ved hjælp af en undersøgelse i hvert enkelt tilfælde eller ved hjælp af tærskelværdier eller kriterier fastsat af medlemsstaten (dvs. i forbindelse med en »screening«) afgøre, om projekter, der er omfattet af bilag II til direktivet, skulle underkastes en miljøkonsekvensvurdering.
 I medfør af artikel 4, stk. 3, i direktiv 2011/92 skulle der ved fastsættelsen af kriterierne eller tærskelværdierne for »screeningen«»tages hensyn til de relevante udvælgelseskriterier i bilag III«.
 Boringer til kortlægning og søgning efter mineralressourcer faldt ind under bilag II til direktiv 2011/92, eftersom der her er tale om »dybdeboringer« som omhandlet i dette bilags punkt 2, litra d).
 Dette er projekter, hvorom det ikke på grundlag af en helhedsvurdering kan siges, at de ikke har væsentlig indvirkning på miljøet.
 Medlemsstaterne er forpligtede til at underkaste disse projekter en »screening« under inddragelse af de væsentlige kriterier, der er anført i bilag III til direktiv 2011/92.
 De nationale retsakter, der gennemfører direktiv 2011/92 i den polske lovgivning, udelukker imidlertid projekter til søgning eller kortlægning af mineralressourcer ved hjælp af boringer indtil en dybde på 5 000m fra »screening«-processen (med undtagelse af boringer


text:
i såkaldte »følsomme områder«, dvs. i vandindvindingsområder, områder med beskyttede indre farvande og beskyttede naturområder i form af nationalparker, naturområder, naturreservater og »Natura 2000«-områder og disse områders ydre beskyttelseszoner, hvor boringer med en dybde fra 1 000m er underlagt »screening«-processen).
 Heraf følger i det væsentlige, at langt størstedelen af de boringer til kortlægning og søgning af mineralressourcer, der foregår uden for de »følsomme områder«, bliver udelukket fra »screening«-processen.
 En sådan udelukkelse uden hensyntagen til alle de i bilag III til direktiv 2011/92 anførte væsentlige kriterier tilsidesætter efter Kommissionens opfattelse artikel 2, stk. 1, og artikel 4, stk. 2 og 3, i direktiv 2011/91, sammenholdt med bilag II og III til dette direktiv.
 (1) EUT L 26, s. 1.


text:
5.2.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 31/15
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom afsagt den 10. december 2004 af Hoge Raad der Nederlanden i sagen Magpar VI BV mod Staatssecretaris van Financiën
 (Sag C-509/04)
 (2005/C 31/31)
 Processprog: nederlandsk
 Ved dom afsagt den 10. december 2004, indgået til Domstolens Justitskontor den 13. december 2004, har Hoge Raad der Nederlanden i sagen Magpar VI BV mod Staatssecretaris van Financiën forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 1)
 Skal artikel 7, stk. 1, litra b a), i direktiv 69/335/EØF (1), som ændret ved direktiv 73/79/EØF (2), fortolkes således, at hvis et selskab inden for fem år efter at have erhvervet selskabsandele ved en anpartsombytning, der er fritaget for kapitaltilførselsafgift, ikke længere er i besiddelse af disse selskabsandele, fordi det selskab, i hvilket det besad selskabsandelene, er indgået i en fusion, skal de i den ovennævnte direktivbestemmelse anførte betingelser da finde anvendelse for selskabsandelene i det erhvervende selskab?
 2)
 Er den omstændighed, at det selskab, i hvilket det ovenfor førstnævnte selskab besad selskabsandelene, som følge af en fusion i retlig forstand med et andet selskab ikke længere består (artikel 2:311, stk. 1, BW), således at der ikke i bogstavelig forstand er tale om en overdragelse af selskabsandele, relevant for det ovenfor [...] anførte spørgsmål?
 (1) Rådets direktiv 69/335/EØF af 17.7.1969 om kapitaltilførselsafgifter (EFT L 249, s. 25).
 (2) Rådets direktiv 73/79/EØF af 9.4.1973 om ændring af anvendelsesområdet for den nedsatte sats for kapitaltilførselsafgiften der for bestemte dispositioner med henblik på omstrukturering af selskaber er fastsat i artikel 7, stk 1, litra b) i direktivet om kapitaltilførselsafgifter (EFT L 103, s. 13).


text:
29.9.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 295/8
 Domstolens dom (Store Afdeling) af 19. juli 2012 — Land Hessen mod Florence Feyerbacher (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Hessisches Landessozialgericht, Darmstadt — Tyskland)
 (Sag C-62/11) (1)
 (Protokollen om statutten for Det Europæiske System af Centralbanker og Den Europæiske Centralbank - artikel 36 - protokollen vedrørende De Europæiske Fællesskabers privilegier og immuniteter - artikel 13, 15 og 23 - ECB’s hjemstedsaftale - artikel 15 - anvendelse af bestemmelserne i tysk socialret om forældredagpenge på ansatte ved ECB)
 2012/C 295/13
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Hessisches Landessozialgericht, Darmstadt
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Land Hessen
 Sagsøgt: Florence Feyerbacher
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Hessisches Landessozialgericht, Darmstadt — fortolkning af artikel 15 i hjemstatsaftalen af 18. september 1998 indgået mellem Forbundsrepublikken Tyskland og Den Europæsike Centralbank (ECB) i forbindelse med artikel 36 i statutten for Det Europæiske System af Centralbanker (ESCB) — ret for en tysk tjenestemand ved Den Europæiske Centralbank til at modtage familieydelser i henhold til tysk ret — kvalificering af hjemstedsaftalen vedrørende Den Europæiske Centralbank som en del af EU-retten eller som en folkeretlig aftale — anvendelse af bestemmelser i tysk socialret om familieydelser på ansatte ved Den Europæiske Centralbank
 Konklusion
 Artikel 15 i aftalen af 18. september 1998 indgået mellem den tyske regering og Den Europæiske Centralbank om denne institutions hjemsted, sammenholdt med artikel 36 i protokollen om statutten for Det Europæiske System af Centralbanker og Den Europæiske Centralbank i den version, der var knyttet som bilag til EF-traktaten, udelukker ikke, at Forbundsrepublikken Tyskland kan tildele en ydelse som den i hovedsagen omhandlede.
 (1) EUT C 145 af 14.5.2011.


text:
9.11.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 371/23
 Rettens dom af 18. september 2015 — IOC-UK mod Rådet
 (Sag T-428/13) (1)
 ((Fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik - restriktive foranstaltninger over for Iran med henblik på at forhindre nuklear spredning - indefrysning af midler - ret til at blive hørt - begrundelsespligt - ret til forsvar - åbenbart urigtigt skøn - proportionalitet - ejendomsret - ligebehandling og ikke-forskelsbehandling))
 (2015/C 371/25)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Iranian Oil Company UK Ltd (IOC-UK) (London, Det Forenede Kongerige) (ved solicitor J. Grayston og advokaterne P. Gjørtler, G. Pandey, D. Rovetta, M. Gambardella, D. Sellers og N. Pilkington)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union (ved V. Piessevaux og M. Bishop, som befuldmægtigede)
 Intervenient til støtte for sagsøgte: Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland (først ved S. Behzadi-Spencer og V. Kaye, derefter ved V. Kaye, som befuldmægtigede, bistået af barrister M. Gray)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af dels Rådets afgørelse 2013/270/FUSP af 6. juni 2013 om ændring af afgørelse 2010/413/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Iran (EUT L 156, s. 10), dels Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 522/2013 af 6. juni 2013 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 267/2012 om restriktive foranstaltninger over for Iran (EUT L 156, s. 3).
 Konklusion
 1)
 Rådet for Den Europæiske Union frifindes.
 2)
 Iranian Oil Company UK Ltd (IOC-UK) bærer sine egne omkostninger og betaler de af Rådet for Den Europæiske Union afholdte omkostninger.
 3)
 Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland bærer sine egne omkostninger.
 (1) EUT C 313 af 26.10.2013.


text:
19.9.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 343/38
 Sag anlagt den 8. juli 2016 — Portigon AG mod SRB
 (Sag T-365/16)
 (2016/C 343/52)
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Portigon AG (Düsseldorf, Tyskland) (ved advokaterne D. Bliesener og V. Jungkind)
 Sagsøgt: Den Fælles Afviklingsinstans (SRB)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Sagsøgtes afgørelser, som de afgørelser, hvormed den tyske Bundesanstalt für Finanzmarktstabilisierung den 22. april 2016 (jf.nr. 2208101 2016 JB) og den 10. juni 2016 (j.nr. 2208102 2016 JB2) opkrævede årlige bidrag fra sagsøgeren til den fælles afviklingsfond for 2016, beror på, annulleres.
 —
 Sagsøgte tilpligtes at fremlægge de i første punkt nævnte afgørelser.
 —
 Sagsøgte tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført syv anbringender.
 1.
 Første anbringende om en tilsidesættelse af artikel 70, stk. 2, afsnit 1-3, i forordning (EU) 806/2014 (1) sammenholdt med artikel 8, stk. 1, litra a), i gennemførelsesforordning (EU) 2015/81 (2) sammenholdt med artikel 103, stk. 7, i direktiv 2014/59/EU (3)
 Sagsøgte har med urette undergivet sagsøgeren pligt til at indbetale bidrag til fonden, da instituttet ikke er risikoeksponeret, en afvikling af instituttet er udelukket efter reglerne i forordning (EU) nr. 806/2014, og instituttet ikke har nogen betydning for stabiliteten i det finansielle system.
 Sagsøgeren er ikke længere aktiv på markedet. Sagsøgeren har ikke siden begyndelsen af 2012 påbegyndt nye forretninger og er som følge af en afgørelse om støtte fra Kommissionen under afvikling. Den største del af de passiver, som instituttet har tilbage, forvalter sagsøgeren på vegne af en anden retlig enhed, der har overtaget mulighederne og risiciene ved denne forretning.
 Den delegerede forordning (EU) 2015/63 (4), der ikke fastsætter undtagelser for et institut som sagsøgeren, er i strid med artikel 103, stk. 7, i direktiv 2014/59/EU.
 2.
 Andet anbringende om en tilsidesættelse af artikel 16 og artikel 20 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«)
 På grund af sagsøgerens særlige situation i forhold til andre bidragspligtige kreditinstitutter er afgørelserne i strid med det generelle lighedsprincip. Afgørelserne griber endvidere uforholdsmæssigt ind i sagsøgerens frihed til at oprette og drive egen virksomhed.
 3.
 Tredje anbringende, der fremsættes subsidiært, om en tilsidesættelse af artikel 70, stk. 2, afsnit 1-3, i forordning (EU) nr. 806/2014 sammenholdt med artikel 8, stk. 1, litra a), i gennemførelsesforordning (EU) nr. 2015/81 sammenholdt med artikel 103, stk. 7, i direktiv 2014/59/EU
 Ved beregningen af bidragets størrelse undlod sagsøgte med urette at udelade sagsøgerens risikofrie balanceførte forvaltningsaktiviteter fra de passiver, der er relevante for opkrævning af bidraget.
 4.
 Fjerde anbringende, der fremsættes subsidiært, om en tilsidesættelse af artikel 70, stk. 6, i forordning (EU) nr. 806/2014 sammenholdt med artikel 5, stk. 3 og 4, i delegerede forordning (EU) 2015/63
 Ved beregningen af bidragets størrelse foretog sagsøgte med urette ikke en risikotilpasset nettoundersøgelse, men en bruttoundersøgelse med hensyn til sagsøgerens derivatkontrakter.
 5.
 Femte anbringende, der fremsættes subsidiært, om en tilsidesættelse af artikel 70, stk. 6, i forordning (EU) nr. 806/2014 sammenholdt med artikel 6, stk. 8, litra a), i delegerede forordning (EU) 2015/63
 Ved beregningen af


text:
bidraget størrelse anså sagsøgte med urette sagsøgeren for et institut under omstrukturering. Risikoindikatoren efter artikel 6, stk. 5, litra c), i delegerede forordning (EU) 2015/63 burde have haft minimumsværdien.
 6.
 Sjette anbringende om en tilsidesættelse af chartrets artikel 41, stk. 1 og 2, litra a), da sagsøgte burde have hørt sagsøgeren inden afgørelsernes vedtagelse
 7.
 Syvende anbringende om en tilsidesættelse af chartrets artikel 41, stk. 1 og 2, litra c), da sagsøgeren ikke har begrundet afgørelserne tilstrækkeligt.
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 806/2014 af 15.7.2014 om ensartede regler og en ensartet procedure for afvikling af kreditinstitutter og visse investeringsselskaber inden for rammerne af en fælles afviklingsmekanisme og en fælles afviklingsfond og om ændring af forordning (EU) nr. 1093/2010 (EUT 2014, L 225, s. 1).
 (2) Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2015/81 af 19.12.2014 om ensartede betingelser for anvendelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 806/2014 for så vidt angår ex ante-bidrag til Den Fælles Afviklingsfond (EUT 2015, L 15, s. 1).
 (3) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/59/EU af 15.5.2014 om et regelsæt for genopretning og afvikling af kreditinstitutter og investeringsselskaber og om ændring af Rådets direktiv 82/891/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/24/EF, 2002/47/EF, 2004/25/EF, 2005/56/EF, 2007/36/EF, 2011/35/EU, 2012/30/EU og 2013/36/EU samt forordning (EU) nr. 1093/2010 og (EU) nr. 648/2012 EØS-relevant tekst (EUT 2014, L 173, s. 190).
 (4) Kommissionens delegerede forordning (EU) 2015/63 af 21.10.2014 om supplerende regler til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/59/EU for så vidt angår ex ante-bidrag til afviklingsfinansieringsordninger (EUT 2015, L 11, s. 44).


text:
15.6.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 171/32
 Appel iværksat den 9. april 2013 af Patrizia De Luca til prøvelse af Personalerettens dom af 30. januar 2013 i sag F-20/06 RENV, De Luca mod Kommissionen
 (Sag T-200/13 P)
 2013/C 171/61
 Processprog: fransk
 Parter
 Appellant: Patrizia De Luca (Bruxelles, Belgien) (ved advokaterne S. Orlandi og J.-N. Louis)
 De andre parter i appelsagen: Rådet for Den Europæiske Union og Europa-Kommissionen
 Appellantens påstande
 —
 Det fastslås, at den af Personaleretten afsagte dom af 30. januar 2013 i sag F-20/06 RENV (endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser), De Luca mod Kommissionen, ophæves.
 —
 Der træffes en ny afgørelse, hvori det fastslås, at Europa-Kommissionens afgørelse af 23. februar 2005 om udnævnelse af sagsøgeren til en stilling som fuldmægtig, for så vidt som sagsøgerens indplacering herved fastsættes til lønklasse A*9, løntrin 2, annulleres.
 —
 Europa-Kommissionen betaler sagens omkostninger i begge instanser.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har appellanten påberåbt sig en række klagepunkter vedrørende retlige fejl:
 —
 idet Personaleretten fortolkede Rettens dom af 14. december 2011 i sag T-563/10 P, De Luca mod Kommissionen, således, at denne begrænsede undersøgelsen af den i første instans anfægtede afgørelses lovlighed til kun at omfatte virkningerne af anvendelsen pr. analogi af ansættelsesreglerne, uden at tage hensyn til den forrang, der gælder for de bestemmelser, der finder anvendelse vedrørende normale karriereforløb.
 —
 idet Personaleretten konkluderede, at artikel 12, stk. 3, i bilag XIII til vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union lovligt kunne finde anvendelse pr. analogi, og fastslog, at dette ikke udgjorde en karrieremæssig fordel for sagsøgeren og at den begrænsede lønmæssige fordel ville forsvinde på sigt.
 —
 idet Personaleretten ikke fortog en undersøgelse af lovligheden af artikel 12, stk. 3, i bilag XIII til vedtægten og dennes anvendelse pr. analogi på sagsøgeren under hensyntagen til ligebehandlingsprincippet og princippet om ret til en karriere.
 —
 idet det tilkommer Personaleretten at efterprøve — og ikke sagsøgeren at godtgøre — den åbenbart uhensigtsmæssige anvendelse af artikel 12, stk. 3, i bilag XIII til vedtægten.
 —
 idet Personaleretten, uden indgående undersøgelse, straks afviste sagsøgerens argument om tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet som følge af den omstændighed, at tjenestemænds adgang til forfremmelse i henhold til statuttens artikel 45 opretholdes til trods for de foretagne vedtægtsmæssige ændringer, mens dette som følge af anvendelsen af artikel 12, stk. 3, i bilag XIII til statutten ikke vil være tilfældet for sagsøgerens vedkommende.


text:
19.9.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 343/47
 Sag anlagt den 29. juli 2016 — Martín Osete mod EUIPO — Rey (AN IDEAL LOVER)
 (Sag T-428/16)
 (2016/C 343/64)
 Stævningen er affattet på engelsk
 Parter
 Sagsøger: Isabel Martín Osete (Paris, Frankrig) (ved advokat V. Wellens)
 Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Daniella Rey (Toulouse, Frankrig)
 Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO
 Indehaver af det omtvistede varemærke: Isabel Martín Osete
 Det omtvistede varemærke: EU-ordmærket »AN IDEAL LOVER« — EU-varemærkeregistrering nr. 5 261 599
 Sagen for EUIPO: Ugyldighedssag
 Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 21. april 2016 af Andet Appelkammer ved EUIPO (sag R 1527/2015-2)
 Påstande
 —
 Den anfægtede afgørelse annulleres.
 —
 EUIPO tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Anbringende
 —
 Tilsidesættelse af artikel 55, stk. 1, litra a), i forordning nr. 207/2009.


text:
23.10.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 288/69
 Personalerettens dom (Første Afdeling) af 29. juni 2010 — Armitage-Wilson mod Den Europæiske Politienhed (Europol)
 (Sag F-36/09) (1)
 (Personalesag - Europols personale - ingen forlængelse af en kontrakt - kontrakt på ubestemt tid - artikel 6 i vedtægten for Europols personale - princippet om retten til forsvar)
 (2010/C 288/128)
 Processprog: nederlandsk
 Parter
 Sagsøger: Kate Armitage-Wilson (Haag, Nederlandene) (ved avocat W.J. Dammingh)
 Sagsøgt: Den Europæiske Politienhed (Europol) (ved D. Neumann og D. El Khoury, som befuldmægtigede, bistået af avocats B. Wägenbaur og R. Van der Hout)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelsen af 12. juni 2008, hvorved sagsøgeren fik meddelelse om, at det ikke var muligt at tilbyde hende en fast stilling, og af afgørelsen af 7. januar 2009 om afslag på den klage, hun havde indgivet over den første afgørelse.
 Konklusion
 1)
 Den Europæiske Politienheds afgørelse af 12. juni 2008, hvorved den afviste at tildele Kate Armitage-Wilson en ansættelseskontrakt på ubestemt tid, annulleres.
 2)
 Europol betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 167 af 18.7.2009, s. 26.


text:
11.1.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 7/33
 Sag anlagt den 11. november 2015 — Frame mod KHIM — Bianca-Moden (BiancalunA)
 (Sag T-628/15)
 (2016/C 007/45)
 Stævningen affattet på engelsk
 Parter
 Sagsøger: Frame Srl (San Giuseppe Vesuviano, Italien) (ved advokaterne M. Borghese, R. Giordano og E. Montelione)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Bianca-Moden GmbH & Co. KG (Ochtrup, Tyskland)
 Oplysninger vedrørende sagen for Harmoniseringskontoret
 Ansøger af det omtvistede varemærke: Frame Srl
 Det omtvistede varemærke: EF-figurmærke, der indeholder ordbestanddelen »BiancalunA« — registreringsansøgning nr. 11 246 204
 Sagen for Harmoniseringskontoret: Indsigelsessag
 Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 7. august 2015 af Femte Appelkammer ved Harmoniseringskontoret (sag R 2720/2014-5)
 Påstande
 —
 Den anfægtede afgørelse annulleres.
 —
 Endvidere eller subsidiært hjemvises sagen til Harmoniseringskontoret således at risikoen for forveksling bliver behørigt analyseret, idet det af Bianca-Moden GmbH & Co. KG fremlagte bevis for brug tages i betragtning.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger i forbindelse med sagens behandling for både appelkammeret og Retten.
 —
 Subsidiært omgøres den anfægtede afgørelse, idet følgende varer i klasse 25 registreres: undertøj, pyjamasser, T-shirts, trusser, underbukser.
 Anbringender
 —
 Fejlagtig fortolkning af forordning nr. 207/2009, idet alene en ældre rettighed blev udvalgt.
 —
 Fejlagtig fortolkning af forordning nr. 207/2009 ved bedømmelsen af risikoen for forveksling mellem de sammenlignede tegn.


text:
16.6.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 174/6
 Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 26. april 2012 — Asociación Nacional de Expendedores de Tabaco y Timbre (ANETT) mod Administración del Estado (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal Supremo — Spanien)
 (Sag C-456/10) (1)
 (Frie varebevægelser - artikel 34 TEUF og 37 TEUF - national lovgivning, der forbyder tobakshandlere at importere tobaksvarer - regel om monopol på forhandling af tobaksvarer og dets funktion - foranstaltning med tilsvarende virkning som en kvantitativ restriktion - begrundelse - forbrugerbeskyttelse)
 2012/C 174/07
 Processprog: spansk
 Den forelæggende ret
 Tribunal Supremo
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Asociación Nacional de Expendedores de Tabaco y Timbre (ANETT)
 Sagsøgt: Administración del Estado
 Procesdeltagere: Unión de Asociaciones de Estanqueros de España, Logivend SLU og Organización Nacional de Asociaciones de Estanqueros
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Tribunal Supremo — fortolkning af artikel 34 TEUF — spansk monopol på forhandling af tobaksvarer — forbud mod import af tobaksvarer, som gælder for detailforhandlere, og som er indført til fordel for engrosforhandlere — proportionalitet
 Konklusion
 Artikel 34 TEUF skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der forbyder indehavere af tobaks- og stempelmærkeudsalg at udøve virksomhed i form af import af tobaksvarer fra andre medlemsstater.
 (1) EUT C 328 af 4.12.2010.


text:
19.5.2001 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 150/25
 1) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes. DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 2) Hver part bærer sine egne omkostninger. den 13. marts 2001
 (1) EFT C 79 af 18.3.2000. i sag T-116/00, Benthe Hørbye-Møller mod Kommissio-
 nen for De Europæiske Fællesskaber (1)
 (Tjenestemænd — forfremmelse — sammenligning af fortje-
 nester — annullationssøgsmål)
 (2001/C 150/49)
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 (Processprog: fransk)
 den 31. januar 2001
 I sag T-116/00, Benthe Hørbye-Møller, tjenestemand ved
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, Igel (Tysk-
 i sag T-24/00, The Sunrider Corporation mod Kontoret land), ved advokat L. Tinti, og med valgt adresse i Luxembourg,
 for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (befuld-
 Design) (KHIM) (1) mægtiget: C. Berardis-Kayser), angående en påstand om annul-
 lation af Kommissionens beslutning om ikke at forfremme
 [EF-varemærke — ordet VITALITE — absolut registrerings- sagsøgeren til lønklasse B 2 i forbindelse med forfremmelserne
 hindring — artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning (EF) i 1999, har Retten, sat af dommer J.D. Cooke; justitssekretær:
 nr. 40/94] fuldmægtig D. Christensen, den 13. marts 2001 afsagt dom,
 hvis konklusion lyder således:
 (2001/C 150/48) 1) Kommissionen frifindes.
 2) Hver part betaler sine egne omkostninger.
 (Processprog: engelsk)
 (1) EFT C 192 af 8.7.2000.
 I sag T-24/00, The Sunrider Corporation, Torrance, Californien
 (USA), ved advokat A. Kocklaüner, München, og med valgt
 adresse i Luxembourg, mod Kontoret for Harmonisering i det
 Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (befuldmægti-
 get: C. Rusconi og G. Humphreys), angående en påstand om
 annullation af den af Andet Appelkammer ved Kontoret for
 Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 trufne afgørelse af 26. november 1999 (sag R 137/1999-2) DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 om registrering af ordet VITALITE som EF-varemærke, har
 Retten (Anden Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, den 22. februar 2001
 J. Pirrung, og dommerne A. Potocki og A.W.H. Meij; justits-
 sekretær: fuldmægtig J. Palacio González, den 31. januar 2001 i sag T-144/00, Daniela Tirelli mod Europa-Parlamentet (1)
 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 1) Den af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i (Tjenestemænd — overgang til en højere kategori — sekreta-
 det Indre Marked (Varemærker og Design) trufne afgørelse af riatstillæg — vedtægtens artikel 46 — overflytning inden
 26. november 1999 (sag R 137/1999-2) annulleres, for så for institutionerne — afvisning)
 vidt angår følgende varer: »levnedsmidler til spædbørn« og
 »mineralvand og kulsyreholdigt vand«. (2001/C 150/50)
 2) I øvrigt frifindes Harmoniseringskontoret.
 (Processprog: fransk)
 3) Sagsøgeren bærer sine egne omkostninger og betaler halvdelen
 af Harmoniseringskontorets omkostninger. Harmoniserings- I sag T-144/00, Daniela Tirelli, tjenestemand ved Europa-
 kontoret bærer den anden halvdel af sine egne omkostninger. Parlamentet, med bopæl i Dahlem (Luxembourg), ved advoka-
 terne G. Vogel og F. Burg, og med valgt adresse i Luxembourg,
 mod Europa-Parlamentet (befuldmægtigede: H. von Hertzen
 (1) EFT C 135 af 13.5.2000. og Y. Pantalis), angående en påstand om annullation af
 Parlamentets afgørelse om ikke at udbetale sagsøgeren sekreta-
 riatstillæg, og om godtgørelse for en ikke-økonomisk skade,


text:
29.11.2003 DA Den Europæiske Unions Tidende C 289/19
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber har nedlagt Slettelse af sag C-194/02 (1)
 følgende påstande:
 1. Det fastslås, at Kongeriget har tilsidesat sine forpligtelser (2003/C 289/39)
 i henhold til artikel 15 i Europa-Parlamentets og Rådets
 direktiv 98/44/EF af 6. juli 1998 om retlig beskyttelse af
 bioteknologiske opfindelser (1), idet det ikke har sat de
 nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft Ved kendelse af 30. juni 2003 har præsidenten for De
 for at efterkomme direktivet eller under alle omstændig- Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-194/
 heder ikke har underrettet Kommissionen herom. 02, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod
 2. Kongeriget Belgien tilpligtes at betale sagens omkost- Republikken Østrig, skal slettes af registeret.
 ninger.
 (1) EFT C 169 af 13.7.2002.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Fristen for gennemførelse af direktivet udløb den 30. juli 2000.
 (1) EFT L 213 af 30.7.1998, s. 13.
 Slettelse af sag C-226/02 (1)
 Slettelse af sag C-33/02 (1)
 (2003/C 289/40)
 (2003/C 289/38)
 Ved kendelse af 19. juni 2003 har præsidenten for De
 Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-33/ Ved kendelse af 8. maj 2003 har præsidenten for De Europæi-
 02, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod ske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-226/02, Reme-
 Republikken Østrig, skal slettes af registeret. dan af 1985 mod Skatteministeriet (anmodning om præjudiciel
 afgørelse indgivet af Østre Landsret), skal slettes af registeret.
 (1) EFT C 84 af 6.4.2002.
 (1) EFT C 219 af 14.9.2002.


text:
17.3.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 80/11
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Juzgado Mercantil de Barcelona (Spanien) den 30. december 2011 — Serveis en Impressio i Retolacio Vargas, S.L. mod Banco Mare Nostrum, S.A.
 (Sag C-664/11)
 2012/C 80/15
 Processprog: spansk
 Den forelæggende ret
 Juzgado Mercantil de Barcelona
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Serveis en Impressio i Retolacio Vargas, S.L.
 Sagsøgt: Banco Mare Nostrum, S.A.
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Hvis et kreditinstitut tilbyder en kunde en swap-aftale for at dække risikoen for udsving i renten på de tidligere finansielle lån, er der så tale om investeringsrådgivning som omhandlet i artikel 4, stk. 1, nr. 4), i direktiv 2004/39 (1)?
 2)
 Medfører den omstændighed, at egnethedstesten for private investorer i direktivets artikel 19, stk. 4, ikke foretages, at den aftale om finansiel rente-swap, der er indgået mellem den pågældende investor og det rådgivende kreditinstitut, skal anses for en nullitet?
 3)
 Såfremt den ovennævnte ydelse ikke anses for investeringsrådgivning, medfører den omstændighed alene, at der erhverves et komplekst finansielt instrument såsom en rente-swap uden at den hensigtmæssighedstest, der er omhandlet i direktivets artikel 19, stk. 5, udføres af grunde, der kan tilskrives kreditinstituttet, at den aftale om erhvervelse heraf, der er indgået med kreditinstituttet selv, skal anses for en nullitet?
 4)
 Udgør den omstændighed alene, at et kreditinstitut tilbyder et komplekst finansielt instrument, der er forbundet med et boliglån, jf. direktivets artikel 19, stk. 9, og som indgås med dette institut eller et andet, en tilstrækkelig grund til at udelukke opfyldelse af forpligtelsen til at udføre den egnetheds- og hensigtsmæssighedstest, som i henhold til direktivets artikel 19 skal foretages i relation til en privat investor?
 5)
 Er det for at udelukke opfyldelsen af de forpligtelser, der er fastsat i direktivets artikel 19, nødvendigt, at det finansielle produkt, som det udbudte finansielle instrument er forbundet med, er underlagt retlige standarder om beskyttelse af investorerne, der kan sammenlignes med dem, der er foreskrevet i direktivet?
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/39/EF af 21.4.2004 om markeder for finansielle instrumenter, om ændring af Rådets direktiv 85/611/EØF, og 93/6/EØF samt Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/12/EF og om ophævelse af Rådets direktiv 93/22/EØF (EUT L 145, s. 1).


text:
22.1.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 19/10
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse afsagt den 20. juli 2004 af Tribunale Amministrativo Regionale per la Sicilia i sagen Agrip Petroli SPA mod Capitaneria di Porto di Siracusa, Capitaneria di Porto di Siracusa, Sezione staccata di Santa Panagia, Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti og Arbix Diamone Shipping
 (Sag C-456/04)
 (2005/C 19/21)
 Processprog: italiensk
 Ved kendelse afsagt den 20. juli 2004, indgået til Domstolens Justitskontor den 29. oktober 2004, har Tribunale Amministrativo Regionale per la Sicilia i sagen Agrip Petroli SPA mod Capitaneria di Porto di Siracusa m.fl., og Arbix Diamone Shipping forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 Omfatter begrebet »søtransport, der følger efter eller går forud for en cabotage« i artikel 3, stk. 3, i forordning (EØF) nr. 3577/92 (1) alene søtransporter, der er »funktionelt og erhvervsmæssigt uafhængige, hvilket betyder, at der er en last om bord, hvis endelige eller indledende bestemmelsessted er en udenlandsk havn«, således som det er anført i de anfægtede beslutninger i denne sag, eller omfatter dette begreb ligeledes søtransporter uden en last om bord (dvs. »sejlads i ballast«)?
 (1) EFT L 364 af 12.12.1992, s. 7.


text:
22.3.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 85/27
 Sag anlagt den 17. januar 2014 — ZZ mod Kommissionen
 (Sag F-5/14)
 2014/C 85/47
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: ZZ (ved advokat É. Boigelot)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Søgsmålets genstand og beskrivelse af tvisten
 Påstand om annullation af Kommissionens afgørelse om at fjerne sagsøgeren fra tjenesten i henhold til artikel 9, stk. 1, litra h), i bilag IX, til vedtægten, uden nedsættelse af pensionen, som følge af en intern undersøgelse, der blev indledt efter en undersøgelse foretaget af Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF) mod en virksomhed, og påstand om erstatning for det økonomiske tab og den ikke-økonomiske skade, der angiveligt er lidt.
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelsen af 16. oktober 2013, der blev meddelt sagsøgeren på dennes bopæl den 18. oktober 2013 af Kommissionens sikkerhedstjeneste, og som blev truffet af treparts-ansættelsesmyndigheden i sagen CMS 12/042, hvorefter »ZZ fjernes fra tjenesten i henhold til artikel 9, stk. 1, litra h), i bilag IX til vedtægten uden nedsættelse af pensionen« med virkning fra måneden efter dens undertegnelse, annulleres.
 —
 Kommissionen tilpligtes som erstatning for den ikke-økonomiske, den lægelige, familiemæssige, erhvervsmæssige og økonomiske skade samt for indgreb i sagsøgerens karriere foreløbigt at betale 1 EUR af et beløb på 33 000 EUR, idet der tages forbehold for en forhøjelse eller nedsættelse af beløbet under sagen.
 —
 Under alle omstændigheder tilpligtes Kommissionen at betale samtlige sagens omkostninger i henhold til artikel 87, stk. 1, i procesreglementet for Retten for EU-personalesager.