text:
17.4.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 94/54
 Sag anlagt den 10. februar 2004 af Budějovický Budvar, národni podnik, mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design).
 ((Sag T-54/04))
 (2004/C 94/145)
 Processprog: fransk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der den 10. februar 2004 anlagt sag mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) af Budějovický Budvar, národni podnik, České Budějovice (Den Tjekkiske Republik), ved avocat Fabienne Fajgenbaum. Den anden part i sagen for appelkammeret var Anheuser-Busch Incorporated.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 —
 Afgørelse truffet den 3. december 2003 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) annulleres.
 —
 Ansøgning indgivet den 1. april 1996 om registrering af ordmærket BUDWEISER af selskabet ANHEUSER-BUSCH for varer i klasse 16 afslås.
 —
 Anheuser-Busch Incorporated tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Ansøger om EF-varemærket:
 Anheuser-Busch Incorporated.
 EF-varemærket, der søges registreret:
 Ordmærket »BUDWEISER« — ansøgning nr. 24612 indgivet for varer i klasse 16 (papir m.v.).
 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn:
 Sagsøgeren.
 Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn:
 Oprindelsesbetegnelserne »BUDWEISER BIER«, »BUDWEISER BIER-BUDVAR«, »BUDWEISER BUDVAR«.
 Indsigelsesafdelingens afgørelse:
 Indsigelsen forkastet.
 Appelkammerets afgørelse:
 Klagen afslået.
 Søgsmålsgrunde:
 Urigtig anvendelse af artikel 8, stk. 4, i forordning (EF) nr. 40/94 (1). Sagsøgeren, der i Frankrig er indehaver af de ovennævnte oprindelsesbetegnelser, har gjort gældende, at selskabet ifølge fransk ret kan rejse indsigelse mod det ansøgte varemærke, uden at det skal godtgøre de berørte betegnelsers anseelse på fransk område, og uden at det er nødvendigt at undersøge, om anvendelsen af det anfægtede varemærke vil kunne føre til, at de pågældende betegnelsers anseelse bliver forvansket eller svækket.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20.12.1993 om EF-varemærker (EFT L af 14.1.1994, s. 1-36).


text:
21.11.98 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende C 358/17
 Navnlig anfñgter sagsùgeren, at forsùget på at tillñgge Sùgsmålsgrunde og vñsentligste argumenter:
 lokale netvñrk en selvstñndig funktion i forbindelse med
 telekommunikation beror på en alt for vidtrñkkende
 opfattelse af begrebet telekommunikation. Ifùlge sagsùge- Sagsùgeren anfñgter ophñvelsen af tre bindende tarife-
 ren er det vñsentligste kendetegn ved telekommunikations- ringsoplysninger vedrùrende apparater, der er beregnet til
 materiel transmission af data uden afstandsmñssig at blive anvendt som omskifter i forbindelse med lokale
 begrñnsning, og herved adskiller det sig vñsentligt fra netvñrk.
 lokale netvñrk. Den afstandsmñssige forskel står endvi-
 dere i direkte forbindelse med en funktionel forskel. Trans-
 mission inden for et lokalt netvñrk sker med stor hastig- Sùgsmålsgrundene og de vñsentligste argumenter er de
 samme som dem, der er påberåbt i sag T-133/98, Hewlett
 hed, hvilket teknisk kun er muligt over korte afstande.
 Med hensyn til langdistance-telekommunikation er maksi- Packard France mod Kommissionen.
 mumshastighederne vñsentligt lavere.
 Endvidere gùr sagsùgeren gñldende, at det omhandlede
 hardware opfylder alle tre betingelser i note 5.B til
 kapitel 84 for, at en enhed kan anses for en del af et Sag anlagt den 7. september 1998 af Amministrazione
 komplet anlñg og derfor i henhold til note 5.C skal tarife- Autonoma dei Monopoli di Stato mod Kommissionen for
 res i pos. 8471: Der er tale om hardware af en type, som De Europñiske Fñllesskaber
 udelukkende anvendes i automatisk databehandlingsma-
 (Sag T-139/98)
 skiner, det kan tilsluttes centralenheden gennem de(t)
 lokale netvñrk, og der kan modtages data i en form, som (98/C 358/34)
 kan anvendes af anlñgget.
 (Processprog: italiensk)
 Ved De Europñiske Fñllesskabers Ret i Fùrste Instans er
 der den 7. september 1998 anlagt sag mod Kommissionen
 for De Europñiske Fñllesskaber af Amministrazione Auto-
 Sag anlagt den 20. august 1998 af Hewlett Packard noma dei Monopoli di Stato ved advokat Pier Giorgio
 Europe BV mod Kommissionen for De Europñiske Fñlles- Ferri og advokat Danilo Del Gaizo, Avvocatura Generale
 skaber dello Stato, og med valgt adresse i Luxembourg på Den
 Italienske Ambassade, 5, rue Marie Adelaide.
 (Sag T-134/98)
 (98/C 358/33) Sagsùgeren har nedlagt fùlgende påstande:
 (Processprog: fransk) Ð Principalt annulleres den anfñgtede beslutning, idet
 der gives medhold i sùgsmålsgrundene i stñvningens
 litra B (punkt 8 ff.).
 Ved De Europñiske Fñllesskabers Ret i Fùrste Instans er
 der den 20. august 1998 anlagt sag mod Kommissionen Ð Subsidiñrt annulleres den del af beslutningen, som
 for De Europñiske Fñllesskaber af Hewlett Packard sùges underkendt med henvisning til de ùvrige sùgs-
 Europe BV, Amstelveen (Nederlandene), ved advokaterne målsgrunde, og fùlgelig nedsñttes sanktionens stùr-
 Fabrice Goguel og Anne Trager, Paris, og med valgt relse.
 adresse i Luxembourg hos advokat Aloyse May, 31,
 Grand-Rue.
 Ð Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Sagsùgeren har nedlagt fùlgende påstande: Sùgsmålsgrunde og vñsentligste argumenter:
 Sagsùgeren i denne sag er et organ under Amministrazione
 Ð Kommissionens beslutning 98/406/EF af 16. juni 1998
 finanziaria dello Stato italiano (1) (AAMS), som ud over
 (EFT L 178 af 23.6.1988, s. 45) annulleres, for så vidt
 varetagelsen af forskellige forvaltningsfunktioner også dri-
 det herved bestemmes, at de bindende tariferingsoplys-

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
ver virksomhed med produktion samt distribution engros
 ninger nr. FR 12030199701394, 12030199702134 og
 af forarbejdet tobak. Ifùlge den anfñgtede beslutning (2)
 12030199702135, hvorved apparaterne korrekt blev
 har sagsùgte rejst tvivl om, hvorvidt visse tiltag fra det
 tariferet i pos. 8471 80, skal ophñves.
 sagsùgende organs side er forenelige med EF-traktatens
 artikel 86. Der er herved tale om visse klausuler i stan-
 dardkontrakter vedrùrende distribution af cigaretter fore-
 Ð Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger. taget fra andre producenter samt visse ensidige handlinger
 ---pagebreak--- C 358/18 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende 21.11.98
 vedrùrende indfùrte cigaretter og de organer, som forestår ikke udfùrer i sin forretningsvirksomhed som producent
 distribution og salg (3). Ifùlge Kommissionen har de påtalte eller distributùr engros af cigaretter.
 foranstaltninger til hensigt at beskytte sagsùgerens egen
 stilling på markedet. (1) O.a.: Skal formentlig vñre: Amministrazione Autonoma dei
 Monopoli dei Stato.
 (2) Kommissionens beslutning af 17. juni 1998 om en procedure
 efter EF-traktatens artikel 86 (IV/36.010-F3 Ð Amministra-
 Til stùtte for påstandene gùr sagsùgeren i fùrste rñkke zione Autonoma dei Monopoli di Stato).
 gñldende, at Kommissionen i helt almindelige og util- (3) Beslutningens artikel 2 og 3.
 strñkkelige vendinger sùger at afgrñnse det italienske mar-
 ked fra resten af det europñiske marked. Hvad angår
 sagsùgerens dominerende stilling på markedet for engros-
 distribution af cigaretter, anfùrer sagsùgeren, at EF-virk-
 somhederne, for at undgå at blive ramt af sagsùgerens
 påståede eneherredùmme, ikke som eneste mulighed havde
 den at indrette deres eget distributionsnet, eftersom der på Sag anlagt den 9. september 1998 af Filippos Pierros mod
 det italienske marked findes andre virksomheder i sektoren Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber
 for distribution af visse grupper af lignende varer. Fùlgelig
 (Sag T-141/98)
 havde de udenlandske firmaer konkret mulighed for at
 anvende de talrige erhvervsdrivende i sektoren, der er inde- (98/C 358/35)
 havere af afgiftsmñssigt godkendte depoter, fra hvilke der
 sñlges andre afgiftsbelagte varer; disse indehavere er
 undergivet en forvaltnings- og regnskabsmñssig behand- (Processprog: grñsk)
 ling svarende til den, som gñlder for forarbejdet tobak.
 Ved De Europñiske Fñllesskabers Ret i Fùrste Instans er
 der den 9. september 1998 anlagt sag mod Kommissionen
 Hvad angår distributionsvirksomheden gùr sagsùgeren for De Europñiske Fñllesskaber af Filippos Pierros, Athen
 gñldende, at man efter liberaliseringen heraf er til stede på (Grñkenland), ved advokat Nikolaos Korogiannakis,
 markedet for distribution på vegne af tredjemand inden Athen, og med valgt adresse i Luxembourg hos Brown
 for grñnserne af brugen af egne depoter for den oversky- Holding SA, 310, route d'Esch, L-1471 Luxembourg.
 dende del i forhold til efterspùrgslen efter sagsùgerens pro-
 dukter, idet denne del ikke hùrer til sagsùgerens interesse-
 ramme, som er at styrke sagsùgerens nuvñrende distributi- Sagsùgeren har nedlagt fùlgende påstande:
 onssystem. Hvad navnlig angår distributionskontrakten
 hñvdes det, at der ikke består noget overskud i AAMS' Ð Kommissionens beslutning GD XXIII/MaS(98) 1009
 distributionskapacitet i forhold til kravene vedrùrende nor- annulleres, idet Kommissionen med denne beslutning
 mal forsyning af markedet, og at afvisningen af at for- anmodede sagsùgeren om at tilbagebetale 24 000 ECU
 handle sñrklausuler med den ene eller den anden produ-


text:
med den begrundelse, at dette belùb var udbetalt med
 cent er begrundet i nùdvendigheden af, at der ikke i for- urette inden for rammerne af Kommissionens stùtte til
 hold til en bestemt producent pålñgges forskellige og Europa-Parlamentets Blandede Parlamentariske Udvalg
 specielle krav, som ikke kan sikres de ùvrige inden for de (Parliamentary Inter-Group) for Samarbejde med De
 lovlige grñnser for, hvorledes sagsùgeren generelt kan til- ésteuropñiske Stater med henblik på at organisere
 rettelñgge sit distributionssystem. I ùvrigt forklarer den Den Europñiske Turistkongres i Budapest fra den 11.-
 begrñnsede kapacitet af sagsùgerens lagre såvel begrñns- 13. april 1991, og Kommissionen ved sin beslutning
 ningen på 30 % vedrùrende den mulige indfùrsel af supple- har handlet i strid med EF-retten, sñrligt traktatens
 rende mñngder i forhold til dem, der er beregnet ud fra artikel 173 og 190 som fùlge af tilsidesñttelse af
 drivkraften i forbruget, som de begrñnsninger, der er begrundelsespligten for forvaltningsakter, tilsidesñt-
 pålagt for indfùrelsen af nye cigaretmñrker. Med hensyn telse af de almindelige principper i fñllesskabsretten
 til klausulen om kontrollen af cigaretter henvises der til, at om ret til forudgående hùring, om god forvaltnings-
 sagsùgeren har ret og pligt til at udùve denne kontrol af skik, om omsorgspligten, og af princippet om den
 de af sagsùgeren solgte produkter med henblik på at sikre, berettigede forventning, samt magtfordrejning.
 at der ikke sker lovovertrñdelser i sektoren.
 Ð Af de ovennñvnte grunde annulleres enhver beslut-
 ning, der er konneks med eller uafhñngig af denne
 Endelig bestrider sagsùgeren Kommissionens påtale vedrù-
 administrative, judicielle eller fuldbyrdende akt, isñr
 rende det angivelige misbrug i form af ensidig praksis
 skrivelsen med kravet om betaling af 24 000 ECU.
 (afslag på at tillade forhùjelser af de månedlige kvanta og
 adfñrd vedrùrende såvel udsalgsstederne som videresalget).
 Hvad sñrligt angår problematikken om videresalget anfù- Ð Det fastslås, at enhver fordring, som Kommissionen
 res det, at for så vidt som disse specifikke handlinger er måtte have i henhold til fùrnñvnte beslutning, er for-
 foretaget under udùvelse af offentlig myndighed, har de ñldet i medfùr af artikel 4 i sagsùgerens angivelse af
 ikke kunnet bedùmmes under proceduren efter forordning 11. januar 1991.
 nr. 17/62/EéF i relation til sagsùgerens virksomhed, der
 udelukkende er udùvet som Impresa. Konkurrencereglerne
 gñlder ikke umiddelbart i forhold til de handlinger, AAMS Ð Der gives sagsùgeren adgang til sagens akter.


text:
12.9.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 335/18
 Domstolens dom (Første Afdeling) af 13. juli 2016 — Joachim Pöpperl mod Land Nordrhein-Westfalen (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Verwaltungsgericht Düsseldorf — Tyskland)
 (Sag C-187/15) (1)
 ((Præjudiciel forelæggelse - artikel 45 TEUF - arbejdskraftens frie bevægelighed - tjenestemand i en medlemsstat, som har forladt den offentlige tjeneste med henblik på at udøve beskæftigelse i en anden medlemsstat - national lovgivning, der i et sådant tilfælde indebærer tab af rettighederne til den alderspension, der er optjent i den offentlige forvaltning, og tilslutning til den almindelige alderspensionsforsikringsordning med tilbagevirkende gyldighed))
 (2016/C 335/23)
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Verwaltungsgericht Düsseldorf
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Joachim Pöpperl
 Sagsøgt: Land Nordrhein-Westfalen
 Konklusion
 1)
 Artikel 45 TEUF skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter en person, der er ansat som tjenestemand i en medlemsstat, og som frivilligt opsiger sin stilling med henblik på at udøve beskæftigelse i en anden medlemsstat, mister sine rettigheder til at oppebære alderspension i henhold til alderspensionsordningen for tjenestemænd og forsikres med tilbagevirkende gyldighed i den almindelige alderspensionsforsikringsordning, som giver ret til en lavere alderspension end den, som følger af nævnte rettigheder.
 2)
 Artikel 45 TEUF skal fortolkes således, at det påhviler den nationale ret at sikre den fulde virkning af denne artikel og at tillægge arbejdstagere, der befinder sig i en situation som den i hovedsagen omhandlede, rettigheder til en alderspension svarende til de rettigheder, der tilkommer tjenestemænd, som bevarer retten til en alderspension, der, uanset et skift til en anden offentlig arbejdsgiver, svarer til det antal pensionsgivende tjenesteår, som de har tilbagelagt, ved at fortolke national ret i overensstemmelse med denne artikel eller, såfremt en sådan fortolkning ikke er mulig, ved at undlade at anvende bestemmelser i national ret, som er i strid med denne artikel, med henblik på at anvende samme ordning som den, der finder anvendelse på de nævnte tjenestemænd.
 (1) EUT C 245 af 27.7.2015.


text:
8.12.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 379/7
 Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 18. oktober 2012 — Football Dataco Ltd, Scottish Premier League Ltd, Scottish Football League og PA Sport UK Ltd mod Sportradar GmbH, Sportradar AG (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Court of Appeal — Det Forenede Kongerige)
 (Sag C-173/11) (1)
 (Direktiv 96/9/EF - retlig beskyttelse af databaser - artikel 7 - sui generis-retten - database, der indeholder oplysninger om igangværende fodboldmesterskaber - begrebet »genanvendelse« - lokalisering af genanvendelsen)
 2012/C 379/12
 Processprog: engelsk
 Den forelæggende ret
 Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgere: Football Dataco Ltd, Scottish Premier League Ltd, Scottish Football League og PA Sport UK Ltd
 Sagsøgt: Sportradar GmbH, Sportradar AG
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — fortolkning af Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 96/9/EF af 11. marts 1996 om retlig beskyttelse af databaser (EFT L 77, s. 20), især direktivets artikel 7 — ret for ophavsmanden til en database til at forbyde udtræk og/eller genanvendelse af en del af indholdet i databasen — begrebet »udtræk« eller »genanvendelse« (direktivets artikel 7, stk. 2) — database, der indeholder oplysninger om igangværende fodboldkampe (»Football Live«)
 Konklusion
 Artikel 7 i Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 96/9/EF af 11. marts 1996 om retlig beskyttelse af databaser skal fortolkes således, at en persons fremsendelse via en web-server, som befinder sig i medlemsstat A, af data, som den pågældende forinden har downloaded fra en database, der i henhold til samme direktiv er beskyttet i medfør af sui generis-retten, til en computer, der tilhører en person i medlemsstat B, på sidstnævnte persons anmodning, således at dataene lagres i den pågældende computers hukommelse og vises på dens skærm, udgør en »genanvendelse« af nævnte data foretaget af den person, der har foretaget fremsendelsen. Denne handling skal anses for at være foretaget i medlemsstat B, såfremt der foreligger indicier, der kan begrunde en konklusion, hvorefter ophavsmandens hensigt med en sådan handling var at nå dele af almenheden i sidstnævnte medlemsstat, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at tage stilling til.
 (1) EUT C 194 af 2.7.2011.


text:
26.11.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 296/34
 Sag anlagt den 21. september 2005 — COFRA mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag T-363/05)
 (2005/C 296/70)
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: COFRA s.r.l. (Barletta, Italien) [ved: advokat Michele Arcangelo Calabrese]
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgerens påstande
 Sagsøgeren anmoder med alle forbehold i medfør af retsplejereglerne Retten om at fastslå, at Kommissionen ved at have udvist den i stævningen anførte ulovlige adfærd groft og åbenbart har tilsidesat fællesskabsretten og fremkaldt et økonomisk tab for sagsøgeren, og at Retten derfor dømmer sagsøgte til yde erstatning til sagsøgeren:
 a)
 387 700,00 EUR med opskrivning fra den 26. juni 2001 til domsafsigelsen i henhold til oplysninger fra ISTAT (Centralinstituttet for Statistik)
 b)
 387 700,00 EUR med opskrivning fra den 26. juni 2002 til domsafsigelsen i henhold til oplysninger fra ISTAT (Centralinstituttet for Statistik)
 c)
 387 700,00 EUR med opskrivning fra den 26. juni 2003 til domsafsigelsen i henhold til oplysninger fra ISTAT (Centralinstituttet for Statistik)
 d)
 renter af de nævnte opskrevne beløb
 e)
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder udgifter til sagsøgerens tekniske konsulentbistand.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter er de samme, som er gjort gældende i sag T-362/05, Nuova Agricast mod Kommissionen.


text:
15.8.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 193/4
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Raad van State (Nederlandene) den 4. maj 2009 — Stichting Natuur en Milieu, Stichting Zuid-Hollandse Milieufederatie, Stichting Greenpeace Nederland, Vereniging van Verontruste Burgers van Voorne mod Gedeputeerde Staten van Zuid-Holland, intervenient: E.On Benelux og Burgemeester en Wethouders Rotterdam
 (Sag C-167/09)
 2009/C 193/04
 Processprog: nederlandsk
 Den forelæggende ret
 Raad van State
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Stichting Natuur en Milieu, Stichting Zuid-Hollandse Milieufederatie, Stichting Greenpeace Nederland, Vereniging van Verontruste Burgers van Voorne
 Sagsøgt: Gedeputeerde Staten van Zuid-Holland
 Intervenient: E.On Benelux og Burgemeester en Wethouders Rotterdam
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Indebærer pligten til direktivkonform fortolkning, at de ved Wet milieubeheer gennemførte pligter i henhold til direktiv 96/61/EF om integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening (1) (nu direktiv 2008/1/EF om integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening (2)) kan og skal fortolkes således, at der ved afgørelsen vedrørende en ansøgning om miljøgodkendelse fuldt ud skal tages hensyn til de nationale emissionslofter for SO2 og NOx i henhold til direktiv 2001/81/EF om nationale emissionslofter for visse luftforurenende stoffer (3) (herefter: NEC-direktivet), navnlig for så vidt det drejer sig om pligterne i artikel 9, stk. 4, i direktiv 96/61, nu direktiv 2008/1?
 2)
 a)
 Gælder en medlemsstats pligt til at afholde sig fra at træffe foranstaltninger, der kan bringe virkeliggørelsen af det i et direktiv foreskrevne resultat i alvorlig fare, også i tidsperioden fra den 27. november 2002 til den 31. december 2010 som omhandlet i NEC-direktivets artikel 4, stk. 1?
 b)
 Har den berørte medlemsstat positive pligter, parallelt med eller i stedet for den ovennævnte undladelsespligt, i den omhandlede tidsperiode mellem den 27. november 2002 og den 31. december 2010, for det tilfælde, at der efter udløbet af denne frist er risiko for eller faktisk indtræder en overskridelse af de nationale emissionslofter for SO2 og/eller NOx i henhold til NEC-direktivet?
 c)
 Er det relevant for besvarelsen af spørgsmål 2 a) og 2 b), at det fremgår af en ansøgning om miljøgodkendelse af et anlæg, der bidrager til overskridelse eller risiko for overskridelse af de nationale emissionslofter for SO2 og/eller NOx i henhold til NEC-direktivet, at det godkendte anlæg tidligst vil blive taget i brug i 2011?
 3)
 a)
 Indebærer de i spørgsmål 2 nævnte pligter, at en medlemsstat skal nægte en ansøgt miljøgodkendelse eller betinge godkendelsen af overholdelsen af strengere vilkår eller begrænsninger, hvis der ikke er garanti for, at anlægget, for hvilket der er ansøgt om miljøgodkendelse, ikke bidrager til overskridelse eller risiko for overskridelse af de nationale emissionslofter for SO2 og/eller NOx? Er det relevant for besvarelsen af dette spørgsmål, i hvilket omfang anlægget bidraget til denne overskridelse eller risiko for overskridelse?
 b)
 Eller følger det af NEC-direktivet, at en medlemsstat også ved overskridelse eller risiko for overskridelse af de nationale emissionslofter for SO2 og/eller NOx har et skøn, således at opfyldelsen af det i dette direktiv fastsatte mål kan opnås derved, at medlemsstaten i stedet for at nægte godkendelsen eller at betinge godkendelsen af overholdelsen af strengere vilkår eller begrænsninger


text:
derimod træffer andre foranstaltninger, som f.eks. en anden form for kompensation?
 4)
 Kan en borger, for så vidt en medlemsstat er underlagt pligterne som omhandlet i spørgsmål 2 og 3, påberåbe sig disse pligter ved de nationale domstole?
 5)
 a)
 Kan en borger påberåbe sig NEC-direktivets artikel 4 direkte?
 b)
 I bekræftende fald, kan bestemmelsen påberåbes direkte efter den 27. november 2002 eller først efter den 31. december 2010? Er det relevant for besvarelsen af dette spørgsmål, at det fremgår af ansøgningen om miljøgodkendelse, at anlægget tidligst vil blive taget i brug i 2011?
 6)
 For det tilfælde, at meddelelsen af en miljøgodkendelse og/eller andre foranstaltninger bidrager til overskridelse eller risiko for overskridelse af de nationale emissionslofter for SO2 og/eller NOx i henhold til NEC-direktivet, kan en borger da af NEC-direktivets artikel 4 særskilt udlede
 a)
 et generelt krav, ifølge hvilket den berørte medlemsstat skal fastsætte en pakke af foranstaltninger, hvormed de årlige nationale emissioner af SO2 og NOx inden 2010 begrænses til mængder, der ikke overstiger det nationale emissionsloft i henhold til NEC-direktivet, eller, hvis dette ikke lykkes, en pakke af foranstaltninger, hvormed emissionerne så hurtigt som muligt derefter begrænses til disse mængder?
 b)
 konkrete krav, ifølge hvilke den berørte medlemsstat skal træffe specifikke foranstaltninger vedrørende et individuelt anlæg — f.eks. i form af nægtelse af godkendelsen eller derved, at godkendelsen betinges af overholdelsen af strengere vilkår eller begrænsninger — der bidrager til, at den årlige nationale emission af SO2 og NOx inden 2010 begrænses til mængder, der ikke overstiger det nationale emissionsloft i henhold til NEC-direktivet, eller, hvis dette ikke lykkes, specifikke foranstaltninger, der bidrager til, at emissionerne så hurtigt som muligt derefter begrænses til disse mængder?
 c)
 Er det relevant for besvarelsen af spørgsmål 6 a) og 6 b), i hvilket omfang anlægget bidrager til overskridelse eller risiko for overskridelse?
 (1) Rådets direktiv 96/61/EF af 24.9.1996 om integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening (EFT L 257, s. 26).
 (2) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/1/EF af 15.1.2008 om integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening (kodificeret udgave) (EUT L 24, s. 8).
 (3) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/81/EF af 23.10.2001 om nationale emissionslofter for visse luftforurenende stoffer (EFT L 309, s. 22).


text:
2.12.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 294/55
 Sag anlagt den 25. september 2006 — Lego Juris mod KHIM — Mega Brands (Lego klods)
 (Sag T-270/06)
 (2006/C 294/114)
 Stævningen er affattet på engelsk
 Parter
 Sagsøger: Lego Juris A/S (Billund, Danmark) (ved advokaterne V. von Bomhard, A. Renck og T. Dolde)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Den anden part i appelsagen: Mega Brands Inc. (Montreal, Canada)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 10. juli 2006 af det store appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 856/2004-G) annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Det registrerede EF-varemærke, der begæres erklæret ugyldigt: Figurmærket »LEGO klods« for varer i klasse 28 med krav på »farven rød« — EF-varemærke nr. 107 029
 Indehaver af EF-varemærket: Lego Juris A/S
 Indgiveren af begæringen om, at EF-varemærket erklæres ugyldigt: Mega Brands Inc.
 Annullationsafdelingens afgørelse: EF-varemærket erklæret ugyldigt
 Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen
 Søgsmålsgrunde: Sagsøgeren har gjort et enkelt anbringende gældende til støtte for søgsmålet. Sagsøgeren hævder således, at artikel 7, stk. 1, litra e), nr. ii), i Rådets forordning (EF) nr. 40/94 tilsidesættes med den anfægtede afgørelse, i det omfang den nævnte bestemmelse og denne bestemmelses formål heri fejlfortolkes, og derudover i det omfang bestemmelsen heri bringes i anvendelse på noget, der ikke er genstand for den varemærkebeskyttelse, som tildeles med den omtvistede registrering.


text:
28.4.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 96/4
 Domstolens dom (Anden Afdeling) af 26. april 2007 — Boehringer Ingelheim KG, Boehringer Ingelheim Pharma GmbH & Co. KG mod Swingward Ltd, og Boehringer Ingelheim KG, Boehringer Ingelheim Pharma GmbH & Co. KG mod Dowelhurst Ltd, og Glaxo Group Ltd mod Swingward Ltd, og Glaxo Group Ltd, The Wellcome Foundation Ltd mod Dowelhurst Ltd, og SmithKline Beecham plc, Beecham Group plc, SmithKline & French Laboratories Ltd mod Dowelhurst Ltd, og Eli Lilly and Co. mod Dowelhurst Ltd, (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Court of Appeal (Det Forenede Kongerige))
 (Sag C-348/04) (1)
 (Industriel og kommerciel ejendomsret - varemærkeret - lægemidler - parallelimport - ompakning af varer, der er forsynet med varemærket)
 (2007/C 96/07)
 Processprog: engelsk
 Den forelæggende ret
 Court of Appeal
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgere: Boehringer Ingelheim KG, Boehringer Ingelheim Pharma GmbH & Co.KG, Glaxo Group Ltd, The Wellcome Foundation Ltd, SmithKline Beecham plc, Beecham Group plc, Smith Kline & French Laboratories Ltd, Eli Lilly and Co.
 Sagsøgte: Swingward Ltd, Dowelhurst Ltd
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Court of Appeal (Det Forenede Kongerige) — frie varebevægelser — et varemærke anvendt af parallelimportøren af et lægemiddel — ændring af emballagen — betingelser for markedsføring fastsat af Domstolen i de forenede sager C-427/93, C-429/93 og C-436/93, Bristol-Myers Squibb mod Paranova — fortolkning
 Konklusion
 1)
 Artikel 7, stk. 2, i Rådets første direktiv 89/104/EØF af 21. december 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker, som ændret ved aftalen af 2. maj 1992 om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, skal fortolkes således, at en varemærkeindehaver lovligt kan modsætte sig fortsat markedsføring af et lægemiddel, der er importeret fra en anden medlemsstat i sin oprindelige indre og ydre indpakning, som er forsynet med en ny ydre etiket påsat af importøren, medmindre
 —
 det godtgøres, at varemærkeindehaverens brug af varemærkeretten til at modsætte sig markedsføring af det produkt, som har været genstand for ometikettering, under varemærket bidrager til en kunstig opdeling af markederne mellem medlemsstaterne
 —
 det påvises, at ometiketteringen ikke kan berøre det i emballagen indeholdte produkts originale tilstand
 —
 det klart angives på emballagen, hvem der har foretaget ometiketteringen af produktet, og producentens navn klart angives
 —
 præsentationsmåden for produktet, som har været genstand for ometiketteringen, ikke er af en sådan karakter, at den kan være skadelig for varemærkets eller varemærkeindehaverens omdømme; etiketten må således ikke være defekt, af ringe kvalitet eller fremtræde ufærdig, og
 —
 importøren, forud for, at produktet, som har været genstand for ometikettering, udbydes til salg, underretter varemærkeindehaveren herom og efter dennes anmodning leverer en prøve af produktet.
 2)
 Betingelsen, hvorefter ompakningen af lægemidlet ved hjælp af en ny emballage for produktet og påsætning af varemærket på ny eller ved hjælp af påsætning af en etiket på produktets emballage er nødvendig for lægemidlets fortsatte markedsføring i importmedlemsstaten, som er en af de betingelser, hvis opfyldelse medfører, at varemærkeindehaveren i overensstemmelse med artikel 7, stk. 2, i direktiv 89/104, som ændret ved aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, ikke kan modsætte


text:
sig denne markedsføring, vedrører kun selve ompakningen og ikke fremgangsmåden eller formen, der benyttes ved gennemførelsen af denne.
 3)
 Betingelsen, hvorefter det ompakkede produkts præsentationsmåde ikke må være af en sådan karakter, at den kan være skadelig for varemærkets eller varemærkeindehaverens omdømme, som er en nødvendig betingelse for, at varemærkeindehaveren ikke i henhold til artikel 7, stk. 2, i direktiv 89/104, som ændret ved aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, retmæssigt kan modsætte sig fortsat markedsføring af et lægemiddel, når parallelimportøren enten har givet produktet en ny emballage og har anbragt varemærket på denne på ny eller har påsat en etiket på produktets emballage, er ikke begrænset til tilfælde, hvor ompakningen er defekt, af ringe kvalitet eller fremtræder ufærdig.
 4)
 Spørgsmålet om, hvorvidt den omstændighed, at parallelimportøren
 —
 ikke anbringer varemærket på den nye ydre æske for produktet (»de-branding«), eller
 —
 anbringer sit eget logo, et firmadesign eller »udstyr «eller anvender et udstyr, der benyttes for en række forskellige produkter, på den nye ydre æske (»co-branding«), eller
 —
 anbringer en ny etiket på denne æske på en måde, der helt eller delvist skjuler varemærkeindehaverens varemærke, eller
 —
 ikke angiver på den nye etiket, at det pågældende varemærke tilhører varemærkeindehaveren, eller
 —
 trykker parallelimportørens navn med store bogstaver,
 kan være til skade for varemærkets omdømme, er et spørgsmål om de faktiske forhold, som det tilkommer den nationale ret at vurdere under hensyntagen til de omstændigheder, der foreligger i den enkelte sag.
 5)
 I situationer som de i hovedsagerne foreliggende påhviler det parallelimportørerne at bevise, at nedennævnte betingelser foreligger:
 —
 Varemærkeindehaverens brug af varemærkeretten til at modsætte sig markedsføring af de ompakkede produkter under varemærket bidrager til en kunstig opdeling af markederne mellem medlemsstaterne.
 —
 Ompakningen kan ikke skade det i emballagen indeholdte produkts originale tilstand.
 —
 Det angives klart på den nye emballage, hvem der har foretaget ompakningen af produktet, og producentens navn angives klart.
 —
 Det ompakkede produkts præsentationsmåde ikke må være af en sådan karakter, at den kan være skadelig for varemærkets eller varemærkeindehaverens omdømme. Emballagen efter ompakning må således ikke være defekt, af ringe kvalitet eller fremtræde ufærdig.
 —
 Importøren skal, forud for, at det ompakkede produkt udbydes til salg, bør underrette varemærkeindehaveren herom og efter dennes anmodning levere en prøve af det ompakkede produkt.
 Disse betingelser, hvis de er opfyldt, forhindrer varemærkeindehaveren i retmæssigt at modsætte sig fortsat markedsføring af et ompakket lægemiddel.
 Vedrørende betingelsen om, at det skal godtgøres, at ompakningen ikke kan skade den originale tilstand af produktet i emballagen, er det imidlertid tilstrækkeligt, at parallelimportøren fremlægger beviser af en sådan karakter, at det med rimelighed kan formodes, at denne betingelse er opfyldt. Det samme gælder i endnu højere grad betingelsen om, at det ompakkede produkts præsentationsmåde ikke må være af en sådan karakter, at den kan være skadelig for varemærkets eller varemærkeindehaverens omdømme. Når importøren fremlægger et sådant første bevis for så vidt angår denne sidste betingelse, tilkommer det i givet fald varemærkeindehaveren, der er bedst i stand til at bedømme, om ompakningen kan


text:
være skadelig for hans og varemærkets omdømme, at bevise, at dette omdømme har lidt skade.
 6)
 Når en parallelimportør har undladt at give varemærkeindehaveren forudgående underretning vedrørende et ompakket lægemiddel, krænker han varemærkeindehaverens rettigheder ved enhver efterfølgende import af produktet, så længe han ikke giver ham en sådan underretning. Sanktionen for denne krænkelse skal ikke alene være forholdsmæssig, men ligeledes tilstrækkelig effektiv og afskrækkende til at sikre den fulde virkning af direktiv 89/104, som ændret ved aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde. En national foranstaltning, i henhold til hvilken varemærkeindehaveren i tilfælde af en sådan krænkelse er berettiget til en økonomisk godtgørelse under samme betingelser som i tilfælde af en forfalskning, forekommer ikke som sådan at være i strid med proportionalitetsprincippet. Det tilkommer imidlertid den nationale ret fra sag til sag at fastsætte beløbet for den økonomiske godtgørelse under hensyntagen til bl.a. omfanget af den af varemærkeindehaveren lidte skade som følge af parallelimportørens krænkelseshandling og under overholdelse af proportionalitetsprincippet.
 (1) EUT C 273 af 6.11.2004.


text:
2 . 3 . 96 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr . C 64/ 1
 I
 (Meddelelser)
 DOMSTOLEN
 DOMSTOLEN
 DOMSTOLENS DOM bestemmelse i fællesskabsretten, når denne bestemmelse
 af 14 . december 1995 ikke af borgeren er blevet påberåbt inden for en vis frist.
 i sag C-3 12/93 , Peterbroeck, Van Campenhout & C,e SCS
 (M EFT nr. C 189 af 13 . 7. 1993 .
 mod État beige ( anmodning om præjudiciel afgørelse fra
 Cour d'appel de Bruxelles ) ( ] )
 (En national domstols adgang til afegen drift at tage stilling
 til national rets forenelighed med fællesskabsretten)
 ( 96/C 64/01 )
 DOMSTOLENS DOM
 af 14 . december 1995
 (Processprog: fransk) i sag C-3 17/93 , Inge Nolte mod Landesversicherungsanstalt
 Hannover ( anmodning om præjudiciel afgørelse fra Sozial
 gericht Hannover ) ( 1 )
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive (Ligebehandling af mænd og kvinder med hensyn til social
 offentliggjort i Samling af Afgørelser) sikring — artikel 4, stk. 1, i direktiv 79/7/EØF — ubetydelig
 beskæftigelse, der ikke er omfattet af den obligatoriske
 alderspensionsforsikring)
 I sag C-3 12/93 , angående en anmodning, som Cour d'appel ( 96/C 64/02 )
 de Bruxelles i medfør af EØF-traktatens artikel 177 har
 indgivet til Domstolen for i den for nævnte ret verserende
 sag Peterbroeck, Van Campenhout & Cie SCS mod Etat (Processprog: tysk)
 beige at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolk
 ningen af fællesskabsretten med hensyn til en national (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive
 domstols adgang til af egen drift at tage stilling til national offentliggjort i Samling af Afgørelser)
 rets forenelighed med fællesskabsretten, har Domstolen,
 sammensat af præsidenten, G. C. Rodriguez Iglesias, I sag C-3 17/93 , angående en anmodning, som Sozialgericht
 afdelingsformændene C. N. Kakouris, D. A. O. Edward, Hannover i medfør af EØF-traktatens artikel 177 har
 J.-P. Puissochet og G. Hirsch samt dommerne G. F. Mancini indgivet til Domstolen for i den for nævnte ret verserende
 ( refererende dommer ), F. A. Schockweiler, J. C. Moitinho de sag Inge Nolte mod Landesversicherungsanstalt Hannover
 Almeida, P. J. G. Kapteyn, C. Gulmann, J. L. Murray, P. at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen
 Jann og H. Ragnemalm; generaladvokat: F. G. Jacobs; af artikel 4 , stk. 1 , i Rådets direktiv 79/7/EØF af 19 . de
 justitssekretær: R. Grass og ekspeditionssekretær H. A. cember 1978 om gradvis gennemførelse af princippet om
 Rühl, den 14 . december 1995 afsagt dom, hvis konklusion ligebehandling af mænd og kvinder med hensyn til social
 lyder således: sikring ( EFT 1979 L 6 , s . 24 ), har Domstolen, sammensat af
 præsidenten, G. C. Rodriguez Iglesias, afdelingsformæn
 dene C. N. Kakouris ( refererende dommer ), D. A. O.
 Fællesskabsretten er til hinder for, at der anvendes en Edward og G. Hirsch samt dommerne F. A. Schockweiler,
 national processuel bestemmelse, som under omstændighe J. C. Moitinho de Almeida , P. J. G. Kapteyn, J. L. Murray, P.
 der som dem, der gør sig gældende for proceduren i Jann, H. Ragnemalm og L. Sevón; generaladvokat: P. Léger;


text:
hovedsagen, afskærer den nationale ret fra under en sag, der justitssekretær: ekspeditionssekretær D. Louterman
 henhører under dens kompetence, af egen drift at tage Hubeau, den 14 . december 1995 afsagt dom, hvis konklu
 stilling til, om en national retsakt er forenelig med en sion lyder således :
 ---pagebreak--- Nr . C 64/2 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 2 . 3 . 96
 Artikel 4, stk . 1 , i Rådets direktiv 79/7/EØF af 19. december vejen for adgangen til det indenlandske marked for
 1978 om gradvis gennemførelse af princippet om ligebe varer fra andre medlemsstater eller hæmmer denne
 handling af mænd og kvinder med hensyn til social sikring adgang i større omfang, end den hæmmer indenlandske
 skal fortolkes således, at denne bestemmelse ikke er til varers adgang til forhandlingsnettet, er ikke omfattet af
 binder for en national ordning, hvorefter beskæftigelse med anvendelsesområdet for EØF-traktatens artikel 30.
 en sædvanlig ugentlig arbejdstid på under femten timer og
 mod et vederlag, der ikke overstiger en syvendedel af 3 ) EØF-traktatens artikel 5, 90 og 86 er ikke til hinder for,
 referencemånedslønnen, ikke er omfattet afden lovbestemte at forhandling en detail afforarbejdede tobaksvarer ved
 alderspensionsordning, heller ikke selv om denne ordning en national lovgivning som den italienske forbeholdes
 berører langt flere kvinder end mænd, idet den nationale forhandlere, der er godkendt af det offentlige.
 lovgiver rimeligvis har kunnet gå ud fra, at den omtvistede
 lovgivning var nødvendig for gennemførelsen af en social 4 ) EØF-traktatens artikel 30 er ikke til hinder for, at en
 politisk målsætning, der intet har med forskelsbehandling forbrugers ulovlige besiddelse afforarbejdede tobaksva
 på grundlag af køn at gøre. rer, som hidrører fra andre medlemsstater, og for hvilke
 der ikke er betalt en punktafgift, der er i overensstem
 (M EFT nr. C 205 af 29 . 7. 1993 . melse med fællesskabsretten, straffes som smugleri i
 henhold til en national lovgivning som den italienske,
 mens sådanne varer, på tilsvarende måde som inden
 landske varer afsamme art, kun må forhandles en detail
 af forhandlere, der er godkendt af det offentlige.
 0 ) EFT nr. C 256 af 21 . 9 . 1993 .
 DOMSTOLENS DOM
 af 14 . december 1995
 i sag C-387/93 , straffesag mod Giorgio Domingo Banchero
 ( anmodning om præjudiciel afgørelse fra Pretura circonda DOMSTOLENS DOM
 riale di Genova) (M
 af 14 . december 1995
 (EØF-traktatens artikel 5, 30, 37, 85, 86, 90, 92 og 95)
 ( 96/C 64/03 ) i sag C-444/93 , Ursula Megner og Hildegard Scheffel mod
 Innungskrankenkasse Vorderpfalz, nu Innungskranken
 kasse Rheinhessen-Pfalz ( anmodning om præjudiciel afgø
 (Processprog: italiensk) relse fra Sozialgericht Speyer) ( 1 )
 (Ligebehandling afmænd og kvinder med hensyn til social
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive sikring — artikel 4, stk. 1, i direktiv 79/7/EØF — ubetydelig
 offentliggjort i Samling af Afgørelser) beskæftigelse og korttidsbeskæftigelse — beskæftigelse, der
 ikke er omfattet af forsikringspligt i henhold til syge- og
 alderspensionsforsikringsordningen samt af bidragspligt i
 I sag C-387/93 , angående en anmodning om Pretura henhold til arbejdsløshedsforsikringsordningen)
 circondariale di Genova (Italien )


text:
i medfør af EØF-traktatens
 artikel 177 har indgivet til Domstolen for i den for nævnte ( 96/C 64/04 )
 ret verserende straffesag mod Giorgio Domingo Banchero at
 opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af (Processprog: tysk)
 EØF-traktatens artikel 5 , 30, 37, 85 , 86, 90, 92 og 95 , har
 Domstolen, sammensat af præsidenten, G. C. Rodriguez (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive
 Iglesias, afdelingsformændene D. A. O. Edward, J.-P. offentliggjort i Samling af Afgørelser)
 Puissochet ( refererende dommer ) og G. Hirsch samt dom
 merne G. F. Mancini, F. A. Schockweiler, J. C. Moitinho de I sag C-444/93 , angående en anmodning, som Sozialgericht
 Almeida, P. J. G. Kapteyn, C. Gulmann, J. L. Murray og P. Speyer (Tyskland ) i medfør af EØF-traktatens artikel 177
 Jann; generaladvokat: M. B. Elmer; justitssekretær: fuld har indgivet til Domstolen for i den for nævnte ret
 mægtig L. Hewlett, den 14 . december 1995 afsagt dom, hvis verserende sag Ursula Megner og Hildegard Scheffel mod
 konklusion lyder således : Innungskrankenkasse Vorderpfalz, nu Innungskranken
 kasse Rheinhessen-Pfalz, at opnå en præjudiciel afgørelse
 vedrørende fortolkningen af artikel 4, stk . 1 , i Rådets
 1 ) EØF-traktatens artikel 37 har ikke betydning i forbin
 direktiv 79/7/EØF af 19 . december 1978 om gradvis
 delse med en national lovgivning som den italienske,
 gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og
 hvorefter salg en detail af forarbejdede tobaksvarer er
 kvinder med hensyn til social sikring ( EFT 1979 L 6, s . 24 ),
 forbeholdt forhandlere, der er godkendt af det offent
 har Domstolen, sammensat af præsidenten, G. C. Rodriguez
 lige, når det offentlige ikke griber ind i detailhandlernes
 Iglesias, afdelingsformændene C. N. Kakouris (refererende
 dispositioner vedrørende indkøb.
 dommer ), D. A. O. Edward og G. Hirsch samt dommerne
 F. A. Schockweiler, J. C. Moitinho de Almeida, P. J. G.
 2 ) En national lovgivning som den italienske, som går ud Kapteyn, J. L. Murray, P. Jann, H. Ragnemalm og L. Sevón;
 på, at salg en detail af forarbejdede tobaksvarer, uanset generaladvokat: P. Léger; justitssekretær: ekspeditionsse
 hvorfra de hidrører, er forbeholdt godkendte forhand kretær D. Louterman-Hubeau, den 14 . december 1995
 lere, men som ikke af denne grund lægger hindringer i afsagt dom, hvis konklusion lyder således :


text:
18.11.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 281/17
 Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 21. september 2006 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Storhertugdømmet Luxembourg
 (Sag C-100/06) (1)
 (Traktatbrud - direktiv 2003/66/EF - energimærkning af elektriske kølemøbler - manglende gennemførelse inden for den fastsatte frist)
 (2006/C 281/26)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved B. Schima et J. Hottiaux, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Storhertugdømmet Luxembourg (ved S. Schreiner, som befuldmægtiget)
 Sagens genstand
 Traktatbrud — manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af de bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme Kommissionens direktiv 2003/66/EF af 3. juli 2003 om ændring af direktiv 94/2/EF om gennemførelsesbestemmelser til Rådets direktiv 92/75/EØF for så vidt angår energimærkning af elektriske kølemøbler (EFT L 170, s. 10)
 Konklusion
 1)
 Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Kommissionens direktiv 2003/66/EF af 3. juli 2003 om ændring af direktiv 94/2/EF om gennemførelsesbestemmelser til Rådets direktiv 92/75/EØF for så vidt angår energimærkning af elektriske kølemøbler, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme dette direktiv.
 2)
 Storhertugdømmet Luxembourg betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 86 af 8.4.2006.


text:
18.11.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 281/11
 Domstolens dom (Store Afdeling) af 19. september 2006 — Graham J. Wilson mod Ordre des Avocats du Barreau de Luxembourg (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour administrative — Luxembourg)
 (Sag C-506/04) (1)
 (Etableringsfrihed - direktiv 98/5/EF - varig udøvelse af advokaterhvervet i en anden medlemsstat end den, hvor beskikkelsen er opnået - betingelser for registrering hos værtslandets kompetente myndighed - forudgående kontrol af kendskab til værtslandets sprog - domstolsprøvelse efter reglerne i national ret)
 (2006/C 281/17)
 Processprog: fransk
 Den forelæggende ret
 Cour administrative
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Graham J. Wilson
 Sagsøgt: Ordre des Avocats du Barreau de Luxembourg
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Cour administrative (Luxembourg) — fortolkning af Europa-parlamentets og Rådets direktiv 98/5/EF af 16. februar 1998 om lettelse af adgangen til varig udøvelse af advokaterhvervet i en anden medlemsstat end den, hvor beskikkelsen er opnået (EFT L 77, s. 36) — forpligtelse til at fastsætte en adgang til national domstolsprøvelse af afgørelser, hvorefter advokater, som udøver deres erhverv under hjemlandets advokattitel, nægtes optagelse i advokatregistret — afgørelse indbragt for Conseil Disciplinaire et Administratif — national lovgivning, hvorefter optagelse i advokatregistret er betinget af en mundtlig prøve med henblik på at efterprøve, om den pågældende behersker værtslandets officielle sprog
 Konklusion
 1)
 Artikel 9 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/5/EF af 16. februar 1998 om lettelse af adgangen til varig udøvelse af advokaterhvervet i en anden medlemsstat end den, hvor beskikkelsen er opnået, skal fortolkes således, at den er til hinder for en prøvelsesprocedure, hvor et afslag på den i det nævnte direktivs artikel 3 omhandlede registrering skal anfægtes for i første instans et organ, der udelukkende består af advokater, der udøver virksomhed under værtslandets advokattitel, og i appelinstansen et organ, hvis flertal udgøres af sådanne advokater, mens en kassationsanke for denne medlemsstats øverste domstol kun giver adgang til en prøvelse af retlige og ikke af faktiske spørgsmål.
 2)
 Artikel 3 i direktiv 98/5 skal fortolkes således, at registrering af en advokat hos den kompetente myndighed i en anden medlemsstat end den, hvor han har fået sin beskikkelse, med henblik på dér at udøve virksomhed under sit hjemlands advokattitel, ikke kan gøres betinget af en forudgående kontrol af, om vedkommende behersker værtslandets sprog.
 (1) EUT C 31 af 5.2.2005.


text:
3.8.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 225/4
 Domstolens dom (Første Afdeling) af 8. maj 2013 — Eric Libert, Christian Van Eycken, Max Bleeckx, Syndicat national des propriétaires et copropriétaires (ASBL) og Olivier de Clippele mod Gouvernement flamand (sag C-197/11), All Projects & Developments NV m.fl. mod Vlaamse Regering (sag C-203/11) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour constitutionnelle — Belgien)
 (Forenede sager C-197/11 og C-203/11) (1)
 (Grundlæggende frihedsrettigheder - restriktion - begrundelse - statsstøtte - begrebet »offentlig bygge- og anlægskontrakt« - grunde og bygninger, der er beliggende i visse kommuner - en regional ordning, der betinger overdragelsen af disse af, at den potentielle erhverver eller lejer har en »tilstrækkelig tilknytning« til målkommunen - socialt pålæg til bygherrer og grundejere - skatteincitamenter og støttemekanismer)
 2013/C 225/06
 Processprog: fransk og nederlandsk
 Den forelæggende ret
 Cour constitutionnelle
 Parter i hovedsagen
 (Sag C-197/11)
 Sagsøgere: Eric Libert, Christian Van Eycken, Max Bleeckx, Syndicat national des propriétaires et copropriétaires (ASBL) og Olivier de Clippele
 Sagsøgt: Gouvernement flamand
 Procesdeltagere: Collège de la Commission communautaire française, Gouvernement de la Communauté française og Conseil des ministres
 (Sag C-203/11)
 Sagsøgere: All Projects & Developments NV m.fl.
 Sagsøgt: Vlaamse Regering
 Procesdeltagere: College van de Franse Gemeenschapscommissie, Franse Gemeenschapsregering, Ministerraad, Immo Vilvo NV og PSR Brownfield Developers NV
 Sagens genstand
 (Sag C-197/11)
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Cour constitutionelle — fortolkning af artikel 21, 45, 49, 56 og 63 TEUF, samt artikel 22 og 24 i Rådets direktiv 2004/38/EF af 29. april 2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, der ændrer forordning (EØF) nr. 1612/68 og ophæver direktiv 64/221/EØF, 68/360/EØF, 72/194/EØF, 73/148/EØF, 75/34/EØF, 75/35/EØF, 90/364/EØF, 90/365/EØF og 93/96/EØF — spørgsmålet, om disse bestemmelser er til hinder for en regional ordning, som i visse kommuner betinger overdragelsen af grunde og bygninger dér af, at ansøger-erhververen eller ansøger-lejeren har en tilstrækkelig tilknytning til målkommunen — tilsidesættelse af retten til fri bevægelighed og til frit at tage ophold på medlemsstaternes område — målsætning af almen interesse — proportionalitetsprincippet
 (Sag C-203/11)
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Grondwettelijk Hof — fortolkning af artikel 21, 45, 49, 56, 63, 107 og artikel 108 TEUF samt af artikel 86, stk. 2, EF — fortolkning af artikel 1, stk. 2, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv nr. 2004/18/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter, af artikel 22 og 24 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF af 29. april 2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, om ændring af forordning (EØF) nr. 1612/68 og om ophævelse af direktiv 64/221/EØF, 68/360/EØF, 72/194/EØF, 73/148/EØF, 75/34/EØF, 75/35/EØF, 90/364/EØF, 90/365/EØF og 93/96/EØF, af artikel 2, stk. 2, litra a) og j), artikel 4, stk. 6 og artikel 9, 14 og 15, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/123/EF af 12. december 2006 om tjenesteydelser i det indre marked — statsstøtte — regionale bestemmelser om grund- og ejendomspolitik — social boliger —


text:
offentlige bygge- og anlægskontrakter — etableringsfrihed — fri udveksling af tjenesteydelser — begrænsninger
 Konklusion
 1)
 Artikel 21 TEUF, 45 TEUF, 49 TEUF, 56 TEUF og 63 TEUF samt artikel 22 og 24 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF af 29. april 2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, om ændring af forordning (EF) nr. 1612/68 og om ophævelse af direktiv 64/221/EØF, 68/360/EØF, 72/194/EØF, 73/148/EØF, 75/34/EØF, 75/35/EØF, 90/364/EØF, 90/365/EØF og 93/96/EØF) er til hinder for en ordning som den, der er fastsat i bog 5 i Regionen Flanderns dekret af 27. marts 2009 om grund- og ejendomspolitik, hvorefter overdragelse af fast ejendom i visse kommuner udpeget af Vlaamse Regering er betinget af et lokalt bedømmelsesudvalgs godkendelse af, at der findes en »tilstrækkelig tilknytning« mellem den potentielle erhverver eller lejer og disse kommuner.
 2)
 Artikel 63 TEUF skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en ordning som den, der er fastsat i Regionen Flanderns dekrets bog 4, hvorved der gives visse økonomiske aktører et »socialt pålæg« ved tildelingen af bygge- eller udstykningstilladelse, for så vidt som den forelæggende ret fastslår, at denne ordning er nødvendig for og egnet til at opfylde formålet om at sikre et tilstrækkeligt boligudbud til personer med lav indkomst eller andre svagt stillede grupper af den lokale befolkning.
 3)
 De skatteincitamenter og støttemekanismer, som er fastsat i samme dekret fra Regionen Flandern, kan kvalificeres som statsstøtte i henhold til artikel 107, stk. 1, TEUF. Det tilkommer den forelæggende ret at vurdere, om betingelserne knyttet til, hvorvidt der foreligger en statsstøtte, er opfyldt, og i bekræftende fald at undersøge ‒ for så vidt angår foranstaltningerne fastsat i dette dekrets bog 4 med det formål at kompensere for det sociale pålæg, der er pålagt bygherrer og grundejere ‒ om Kommissionens beslutning 2005/842/EF af 28. november 2005 om anvendelse af bestemmelserne i [...] artikel 86, stk. 2, [EF] på statsstøtte i form af kompensation for offentlig tjeneste ydet til visse virksomheder, der har fået overdraget at udføre tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, ikke desto mindre finder anvendelse på disse foranstaltninger.
 4)
 Opførelse af sociale boliger, der efterfølgende skal sælges til forud fastsatte højestepriser til en offentlig institution for sociale boliger, eller ved denne institutions mellemkomst til den tjenesteyder, der har opført disse boliger, er omfattet af begrebet »offentlige bygge- og anlægskontrakter«, der er defineret i artikel 1, stk. 2, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/18/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter, som affattet ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 596/2009 af 18. juni 2009, når kriterierne i denne bestemmelse er opfyldt, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at undersøge.
 (1) EUT C 211 af 16.7.2011.
 EUT C 219 af 23.7.2011.


text:
4.8.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 253/63
 Sag anlagt den 24. juni 2014 — Vego Supermercados mod Kommissionen
 (Sag T-465/14)
 2014/C 253/86
 Processprog: spansk
 Parter
 Sagsøger: Vego Supermercados, SA (La Coruña, Spanien) (ved advokaterne J. L. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero og A. Lamadrid de Pablo)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Den anfægtede afgørelse annulleres, for så vidt som den kvalificerer samtlige de foranstaltninger, der udgør det spanske system for finansiel leasing, som ny statsstøtte, der er uforenelig med det indre marked.
 —
 Subsidiært annulleres den anfægtede afgørelses artikel 1 og 4, der identificerer investorerne i de økonomiske interessegrupper som modtagere af den angivelige støtte og eneste ansvarlige for tilbagebetalingen.
 —
 Subsidiært annulleres den anfægtede afgørelses artikel 4, for så vidt som den anordner tilbagesøgning af den angivelige støtte.
 —
 Subsidiært annulleres den anfægtede afgørelses artikel 4, for så vidt som den tager stilling til lovligheden af private kontrakter mellem investorer og andre enheder.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter er de samme som i sag T-700/13, Bankia mod Kommissionen.


text:
29.1.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 30/43
 Sag anlagt den 13. november 2010 — Cosepuri mod EFSA
 (Sag T-532/10)
 ()
 2011/C 30/79
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: Cosepuri Soc. Coop. p.a. (Bologna, Italien) (ved advokat F. Fiorenza)
 Sagsøgt: Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet (EFSA)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afslaget på Cosepuris begæring om aktindsigt annulleres.
 —
 EFSA tilpligtes at fremlægge de fortrolige dokumenter
 —
 EFSA tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgeren i sagen, der er den samme som i sag T-339/10 (1), Cosepuri mod EFSA, har anfægtet afgørelsen truffet af Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet (EFSA) den 15. september 2010 vedrørende udbudsprocedure 2010/S 51-074689 i henhold til protokol CFT/EFSA/FIN/2010/01 vedrørende shuttle-kørsel i Italien og i Europa, som blev afsluttet med en tildeling af kontrakten til en anden virksomhed.
 EFSA gav med den anfægtede afgørelse afslag på aktindsigt i visse af udbudets sagsakter og navnlig i dokumenter vedrørende adgangsbetingelserne og betingelsen om antagelse af det økonomisk mest fordelagtige tilbud.
 Til støtte for sine påstande har sagsøgeren gjort gældende, at der foreligger tilsidesættelse af de relevante bestemmelser i Rådets forordning (EF) nr. 1605/2002 af 25. juni 2002 (2) og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1049/2001 af 30. maj 2001 (3), samt tilsidesættelse af pligten til at begrunde afgørelser, princippet om gennemsigtighed og retten til aktindsigt.
 Sagsøgeren har navnlig klaget over sagsøgtes manglende angivelse af den skade, som ordremodtageren ville lide i tilfælde af indrømmelse af aktindsigt i de udbedte dokumenter samt over den mangelfulde og fejlagtige begrundelse for det delvise afslag på begæringen, idet der i en udbudsretlig kontekst er tale om sammenlignende oplysninger, som er indeholdt i de udbudsdokumenter, der blev gjort tilgængelige af konkurrenterne og følgelig ikke var omfattet af reglerne om fortrolige forretningsoplysninger. Sagsøgeren har endvidere nedlagt påstand om, at denne sag forenes med sag T-139/10, der verserer for samme retsinstans.
 (1) EUT C 288, s. 47.
 (2) Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 af 25.6.2002 om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget (EFT L 248, s. 1).
 (3) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1049/2001 af 30.5.2001 om aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter (EFT L 145, s. 43).


text:
C 70/12 DA Den Europæiske Unions Tidende 22.3.2003
 og ændret ved Rådets andet direktiv 88/357/EØF (2), og Rådets Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 tredje direktiv 92/49/EØF (3), samt til artikel 17 og 18 i
 Rådets første direktiv 79/267/EØF (4) om samordning af de
 administrativt og ved lov fastsatte bestemmelser om adgang til Det følger af artikel 7 i kontraktens almindelige vilkår, at De
 og udøvelse af direkte livsforsikringsvirksomhed, som ændret Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans og — i tilfælde
 og suppleret ved Rådets andet direktiv 90/619/EØF ( 5) og af appel — De Europæiske Fællesskabers Domstol er enekom-
 Rådets tredje direktiv 92/96/EØF (6), kan den nationale lovgiver petente til at dømme i enhver sag, der vedrører kontraktens
 da bestemme, at såfremt et forsikringsselskab erklæres konkurs gyldighed, anvendelse eller fortolkning.
 eller træder i likvidation eller kommer i en tilsvarende situation
 af insolvens, skal krav hidrørende fra ansættelsesforhold i
 selskabet opfyldes gennem de formueaktiver, der findes i de Sagsøgte har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til kontrak-
 forsikringsmæssige hensættelser, som krav, der er privilegeret ten, idet instituttet ikke har tilbagebetalt de nævnte beløb, som
 i forhold til kravene fra dem, der er berettiget til en forsikringsy- den har fået udbetalt af Kommissionen.
 delse, samt deres generelle og specifikke efterfølgere?
 ( 1) EFT L 228 af 16.8.1973, s. 3.
 ( 2) EFT L 172 af 4.7.1988, s. 1.
 ( 3) EFT L 228 af 11.8.1992, s. 1.
 ( 4) EFT L 63 af 13.3.1979, s. 1.
 ( 5) EFT L 330 af 29.11.1990, s. 50.
 ( 6) EFT L 360 af 9.12.1992, s. 1.
 Sag anlagt den 27. januar 2003 af Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber mod ITEC-Instituto Tecnológico
 para a Europa Comunitária
 (Sag C-30/03)
 (2003/C 70/20)
 Sag anlagt den 27. januar 2003 af Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber mod ITEC-Instituto Tecnológico
 para a Europa Comunitária Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den
 27. januar 2003 anlagt sag (tidligere indgået til Retten i Første
 Instans den 17.1.2003) mod ITEC-Instituto Tecnológico para
 (Sag C-29/03) a Europa Comunitária af Kommissionen for De Europæiske
 Fællesskaber ved G. Braga da Cruz og C. Giolito, som
 befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg.
 (2003/C 70/19)
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den a) Sagsøgte tilpligtes at betale Kommissionen
 27. januar 2003 anlagt sag (indgået til Retten i Første Instans 29 538,01 EUR svarende til en hovedstol på
 den 17.1.2003) mod ITEC-Instituto Tecnológico para a Europa 26 105,97 EUR og 3 432,04 EUR i renter påløbet indtil
 Comunitária af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber den 31. december 2002 beregnet med en rentesats på
 ved G. Braga da Cruz og C. Giolito, som befuldmægtigede, og 5,25 %.
 med valgt adresse i Luxembourg.
 b) Sagsøgte tilpligtes at betale 3,75 EUR per dag i påløbende
 renter beregnet med samme rentesats fra 31. december
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande: 2002, og indtil fuld betaling sker.
 c) Sagsøgte tilpligtes at betales sagens omkostninger.
 a) Sagsøgte tilpligtes at betale Kommissionen
 69 089,84 EUR svarende til en hovedstol på


text:
62 236,65 EUR og 6 853,19 EUR i renter påløbet indtil
 den 31. december 2002 beregnet med en rentesats på
 6,28 %. Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 b) Sagsøgte tilpligtes at betale 10,71 EUR per dag i påløben- Det følger af kontraktens artikel 12, stk. 2, at De Europæiske
 de renter med samme rentesats fra 31. januar 2002, og Fællesskabers Ret i Første Instans og — i tilfælde af appel —
 indtil fuld betaling sker. De Europæiske Fællesskabers Domstol er enekompetente til at
 dømme i enhver sag, der vedrører kontraktens gyldighed,
 c) Sagsøgte tilpligtes at betales sagens omkostninger. anvendelse eller fortolkning.
 ---pagebreak--- 22.3.2003 DA Den Europæiske Unions Tidende C 70/13
 Sagsøgte har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til kontrak- således, at de kun omfatter private virksomheder eller
 ten, idet instituttet ikke har tilbagebetalt de nævnte beløb, som virksomheder, der har udført tjenesteydelser på et gensi-
 den har fået udbetalt for meget af Kommissionen. digt bebyrdende grundlag?
 3. Kan Rådets direktiv 89/665/EØF ( 5) af 21. september
 1989 om samordning af love og administrative bestem-
 melser vedrørende anvendelsen af klageprocedurerne i
 forbindelse med indgåelse af offentlige indkøbs- samt
 bygge- og anlægskontrakter, navnlig artikel 2, stk. 1,
 litra a), og artikel 5 fortolkes således, at den ordregivende
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom myndighed helt frem til, at gennemgangen af buddene er
 afsagt den 27. december 2002 af Conseil d’Etat (Belgien), afsluttet, kan afvise, at en virksomhed, der er tilknyttet
 Forvaltningsafdelingen, i sagen Fabricom SA mod den enhver person, der har haft til opgave at forske, udføre
 belgiske stat forsøg, undersøgelser eller udvikling i forbindelse med en
 bygge- og anlægskontrakt, indkøbs- eller tjenesteydelses-
 aftale, deltager i udbuddet eller afgiver bud, selv om denne
 (Sag C-34/03) virksomhed på ordregivers opfordring bekræfter, at den
 ikke har opnået nogen uberettiget fordel, der kan fordreje
 de sædvanlige konkurrencevilkår?
 (2003/C 70/21)
 (1 ) EFT L 209 af 24.7.1992, s. 1.
 (2 ) EFT L 199 af 9.8.1993, s. 1.
 Ved dom afsagt den 27. december 2002, indgået til Domsto- (3 ) EFT L 199 af 9.8.1993, s. 54.
 lens Justitskontor den 29. januar 2003, har Conseil d’État (4 ) EFT L 328 af 28.11.1997, s. 1.
 (Belgien), Forvaltningsafdelingen, i sagen Fabricom SA mod (5 ) EFT L 395 af 30.12.1989, s. 33.
 den belgiske stat forelagt De Europæiske Fællesskabers Dom-
 stol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende
 spørgsmål:
 1. Er Rådets direktiv 92/50/EØF ( 1) af 18. juni 1992 om
 samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offent-
 lige tjenesteydelsesaftaler, navnlig artikel 3, stk. 2, Rådets
 direktiv 93/36/EØF (2) af 14. juni 1993 om samordning Sag anlagt den 31. januar 2003 af Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber mod Irland
 af fremgangsmåderne ved offentlige indkøb, navnlig
 artikel 5, stk. 7, og Rådets direktiv 93/37/EØF ( 3) af
 14. juni 1993 om samordning af fremgangsmåderne med (Sag C-35/03)
 hensyn til indgåelse af offentlige bygge- og anlægskon-
 trakter, navnlig artikel 6, stk. 6, samt Europa-Parlamentets
 og Rådets direktiv 97/52/EF af 13. oktober 1997 om (2003/C 70/22)
 ændring af direktiv 92/50/EØF,


text:
93/36/EØF og 93/37/
 EØF ( 4) om samordning af fremgangsmåderne med hen-
 syn til indgåelse af henholdsvis offentlige tjenesteydelses-
 aftaler, aftaler om offentlige indkøb og offentlige bygge-
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den
 og anlægskontrakter, navnlig artikel 2, stk. 1, litra b), og
 31. januar 2003 anlagt sag mod Irland af Kommissionen for
 artikel 3, stk. 1, litra b), sammenholdt med proportionali-
 De Europæiske Fællesskaber ved N. Yerrell, som befuldmægti-
 tetsprincippet, handels- og industrifriheden og overhol-
 get, og med valgt adresse i Luxembourg.
 delsen af ejendomsretten, der navnlig garanteres i tillægs-
 protokol af 20. marts 1952 til konventionen om beskyt-
 telse af menneskerettigheder og grundlæggende friheds-
 rettigheder, til hinder for, at enhver person, der har haft Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 til opgave at forske, udføre forsøg, undersøgelser eller
 udvikling i forbindelse med en offentlig bygge- og a) Det fastslås, at Irland har tilsidesat sine forpligtelser i
 anlægskontrakt, indkøbs eller tjenesteydelsesaftale, ude- henhold til EF-traktaten, idet det ikke har vedtaget de
 lukkes fra at indgive en ansøgning om deltagelse i et nødvendige love og administrative bestemmelser for at
 udbud eller fra at afgive bud på en offentlig kontrakt, efterkomme Rådets direktiv 1999/70/EF af 28. juni 1999
 uden at der gives denne person mulighed for at bevise, at om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse,
 den erfaring, han har fået, under de konkrete omstændig- der er indgået af EFS, UNICE og CEEP (1), eller ikke har
 heder i sagen ikke kan fordreje konkurrencen? sikret sig, at arbejdsmarkedets parter har indført de
 nødvendige bestemmelser ad aftalemæssig vej, og/eller
 2. Vil besvarelsen af det første spørgsmål være anderledes, ikke har underrettet Kommissionen herom.
 såfremt ovennævnte direktiver sammenholdt med de
 samme principper, friheder og rettigheder skal fortolkes b) Irland tilpligtes at betale sagens omkostninger.


text:
29.11.2003 DA Den Europæiske Unions Tidende C 289/15
 I øvrigt foreligger der ikke i dette tilfælde nogen grunde til at bilaterale aftaler om godstransport ad indre vandveje med
 fritage Den Hellenske Republik for forpligtelsen til tilbagesøg- Rumænien, Polen og Ukraine, og idet den har afvist at
 ning af støtten. opsige dem.
 — Det fastslås, at Forbundsrepublikken Tyskland har tilside-
 sat sine forpligtelser i henhold til forordning (EF)
 nr. 1356/96 (2), idet de med Rumænien, Polen, Ukraine,
 Den Tjekkiske Republik og Ungarn indgåede individuelle,
 bilaterale aftaler om godstransport ad indre vandveje er
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel- uforenelige med forordning (EF) nr. 1356/96, og idet den
 se afsagt den 18. april 2003 af Giudice di Pace di Milazzo har nægtet at opsige dem.
 i sagen Provvidenza Regio mod AXA Assicurazioni SpA
 — Forbundsrepublikken Tyskland tilpligtes at betale sagens
 (Sag C-425/03) omkostninger.
 (2003/C 289/29)
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ved kendelse afsagt den 18. april 2003, indgået til Domstolens
 Justitskontor den 6. oktober 2003, har Giudice di Pace di — Forbundsrepublikken Tyskland har herved tilsidesat Fæl-
 Milazzo i sagen Provvidenza Regio mod AXA Assicurazioni lesskabets enekompetence til at indgå internationale
 SpA forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmod- aftaler i overensstemmelse med AETR-retspraksis, idet
 ning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål: den har forhandlet, indgået, ratificeret og sat individuelle
 bilaterale aftaler om godstransport ad indre vandveje med
 Rumænien, Polen og Ukraine i kraft, der har indvirkning
 Er en national bestemmelse såsom artikel 1 i lovdekret på de fællesskabsbestemmelser, som Fællesskabet har
 nr. 18/03 — hvorefter sager henført under giudice di pace’s fastsat i forordning (EØF) nr. 3921/91. Denne forordning
 kompetence vedrørende aftaler, der er indgået ved hjælp af fastlægger betingelserne for transportvirksomheders ad-
 blanketter eller formularer, og hvis værdi ikke overstiger gang til at udføre intern godstransport og personbefor-
 1 100 EUR, ikke kan underkastes en rimelighedsvurdering fra dring ad indre vandveje i en medlemsstat, hvor de ikke er
 rettens side — forenelig med fællesskabsretten? hjemmehørende. Åbningen foretages gradvist. Den her-
 ved opnåede ligevægt forstyrres af artikel 6 i de med
 Polen, Rumænien og Ukraine indgåede aftaler, da de i
 tredjelande hjemmehørende transportvirksomheder har
 adgang til cabotage i Tyskland.
 — Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forplig-
 Sag anlagt den 10. oktober 2003 af Kommissionen for telser i henhold til EF-traktatens artikel 10, idet den har
 De Europæiske Fællesskaber mod Forbundsrepublikken forhandlet, indgået, ratificeret og sat de omhandlede
 Tyskland bilaterale aftaler i kraft, efter at Rådet har givet Kommis-
 sionen forhandlingsmandat, og den tyske regering ikke
 (Sag C-433/03) kunne være uvidende om, at der var forhandlinger om en
 multilateral aftale i gang.
 (2003/C 289/30)
 — De af Forbundsrepublikken Tyskland indgåede bilaterale
 aftaler er uforenelige med Rådets forordning (EF)
 nr. 1356/96 af 8. juli 1996 om indførelse af fælles
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 10. okto- bestemmelser vedrørende godstransport og personbefor-
 ber 2003 anlagt sag mod Forbundsrepublikken Tyskland af dring ad indre vandveje mellem medlemsstaterne med
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved Dr. Claudia henblik på fri udveksling af tjenesteydelser


text:
for denne
 Schmidt og Wils Wouter, Kommissionens Juridiske Tjeneste, transport. De polske, ukrainske, rumænske, tjekkiske,
 som befuldmægtigede, og assisterende fuldmægtig Andreas slovakiske og ungarske person- og godstransportvirksom-
 Manville, Kommissionens Juridiske Tjeneste, og med valgt heder, der i medfør af de omhandlede bilaterale aftaler
 adresse i Luxembourg. kan gives tilladelse til at udføre transport mellem Tyskland
 og de øvrige medlemsstater, opfylder ikke de betingelser,
 der er fastsat i denne forordning.
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber har nedlagt
 følgende påstande:
 (1) EFT L 373 af 31.12.1991, s. 1.
 — Det fastslås, at Forbundsrepublikken Tyskland har tilside- (2) EFT L 175 af 13.7.1996, s. 7.
 sat sine forpligtelser i henhold til EF-traktatens artikel 10
 og Rådets forordning (EØF) nr. 3921/91 (1), idet den har
 forhandlet, indgået, ratificeret og gennemført individuelle


text:
19.7.2003 DA Den Europæiske Unions Tidende C 171/9
 DOMSTOLENS KENDELSE for De Europæiske Fællesskaber ved B. Stromsky og R. Amoro-
 si, som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg.
 (Fjerde Afdeling)
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 af 26. marts 2003
 1. Det fastslås, at Den Franske Republik har tilsidesat sine
 i sag C-170/01 P, Compañia Internacional de Pesca y forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets
 Derivados SA (Inpesca) mod Kommissionen for De Euro- direktiv 2000/70/EF af 16. november 2000 om ændring
 pæiske Fællesskaber ( 1) af Rådets direktiv 93/42/EØF for så vidt angår medicinsk
 udstyr, som indeholder stabile produkter af humant blod
 (Appel — annullationssøgsmål — erstatningssøgsmål — og plasma (1), idet den ikke har vedtaget de love og
 bekræftende retsakt — ingen væsentlige nye faktiske om- administrative bestemmelser, der er nødvendige for at
 stændigheder — afvisning — åbenbart, at appellen skal efterkomme direktivet, eller i al fald ikke har givet
 forkastes) Kommissionen meddelelse herom.
 (2003/C 171/12) 2. Den Franske Republik tilpligtes at betale sagens omkost-
 ninger.
 (Processprog: spansk)
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 gjort i Samling af Afgørelser) Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Artikel 2 i direktiv 2000/70/EF bestemmer, at medlemsstaterne
 I sag C-170/01 P, Compañia Internacional de Pesca y Derivados vedtager de love og administrative bestemmelser, der er
 SA (Inpesca), Bermeo (Spanien), ved avocats M.I. Angulo nødvendige for at efterkomme direktivet senest den 13. decem-
 Fuertes og B. Angulo Fuerte, angående appel af dom afsagt af ber 2001, og at de straks underretter Kommissionen herom.
 De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans (Anden Kommissionen er ikke i besiddelse af oplysninger, der gør den
 Afdeling) den 7. februar 2001, Inpesca mod Kommissionen det muligt at konkludere, at de franske myndigheder endeligt
 (sag T-186/98, Sml. II, s. 557), hvori der er nedlagt påstand har truffet de nødvendige foranstaltninger til gennemførelse af
 om ophævelse af denne dom, den anden part i appelsagen: direktivet eller — i al fald — har givet Kommissionen
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægti- meddelelse om disse foranstaltninger. Kommissionen har
 get: S. Pardo Quintillán, bistået af J. Guerra Fernández), har således konstateret, at Den Franske Republik har tilsidesat sine
 Domstolen (Fjerde Afdeling), sammensat af afdelingsforman- forpligtelser i henhold til direktivet. Kommissionen har tilføjet,
 den, C.W.A. Timmermans, og dommerne A. La Pergola at Den Franske Republik ikke kan gøre den ændring, som
 (refererende dommer) og S. von Bahr; generaladvokat: L.A. Ge- direktiv 2000/70/EF har undergået, gældende som begrundelse
 elhoed; justitssekretær: R. Grass, den 26. marts 2003 afsagt for, at direktivet ikke er gennemført inden for den fastsatte
 kendelse, hvis konklusion lyder således: frist, da ændringen ikke har udsat gennemførelsesdatoen.
 1) Appellen forkastes.
 (1 ) EFT L 313 af 13.12.2000, s. 22.
 2) Compañia Internacional de Pesca y Derivados SA (Inpesca)
 betaler sagens omkostninger.
 ( 1) EFT C 200 af 14.7.2001.
 Sag anlagt den 14. april 2003 af Den Hellenske Republik
 mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sag anlagt den 3. april 2003 af Kommissionen for De (Sag C-175/03)
 Europæiske Fællesskaber mod Den Franske Republik
 (Sag


text:
C 239/16 DA Den Europæiske Unions Tidende 4.10.2003
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 — Artikel 2 i Kommissionens beslutning af 4. april 2003
 om de anmodninger, Kommissionen har modtaget om De af sagsøgeren påberåbte søgsmålsgrunde er de samme som
 forøgelse af FUP IV-målene af hensyn til forbedringer i sag T-218/03 ( 1).
 vedrørende sikkerhed, navigation til søs, hygiejne, pro-
 duktkvalitet og arbejdsforhold for fartøjer med en længde
 overalt på mere end 12 m (meddelt under nummer (1 ) Jf. s. 9 i dette nummer af Tidende.
 K(2003) 1113) annulleres for så vidt angår afvisningen af
 en ansøgning om sikkerhedskapacitet til et påtænkt nyt
 RSW-fartøj, MFV Antarctic.
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Sag anlagt den 13. juni 2003 af Larry Murphy mod
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 De af sagsøgeren påberåbte søgsmålsgrunde er de samme som (Sag T-236/03)
 i sag T-218/03 ( 1).
 (2003/C 239/31)
 ( 1) Jf. s. 9 i dette nummer af Tidende.
 (Processprog: engelsk)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 13. juni 2003 anlagt sag mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber af Larry Murphy, Castletownbere
 Sag anlagt den 13. juni 2003 af Gerard Minihane mod
 (Irland), ved barristers P. Gallagher og A. Collins samt solicitor
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 D. Barry.
 (Sag T-235/03)
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 (2003/C 239/30)
 — Artikel 2 i Kommissionens beslutning af 4. april 2003
 om de anmodninger, Kommissionen har modtaget om
 (Processprog: engelsk) forøgelse af FUP IV-målene af hensyn til forbedringer
 vedrørende sikkerhed, navigation til søs, hygiejne, pro-
 duktkvalitet og arbejdsforhold for fartøjer med en længde
 overalt på mere end 12 m (meddelt under nummer
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der K(2003) 1113) annulleres for så vidt angår afvisningen af
 den 13. juni 2003 anlagt sag mod Kommissionen for De en ansøgning om sikkerhedskapacitet til et nyt RSW-
 Europæiske Fællesskaber af Gerard Minihane, Skibbereen (Ir- fartøj, som efter det påtænkte skulle erstatte MFV Men-
 land), ved barristers P. Gallagher og A. Collins samt solicitor haden.
 D. Barry.
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 — Artikel 2 i Kommissionens beslutning af 4. april 2003
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 om de anmodninger, Kommissionen har modtaget om
 forøgelse af FUP IV-målene af hensyn til forbedringer
 vedrørende sikkerhed, navigation til søs, hygiejne, pro-
 De af sagsøgeren påberåbte søgsmålsgrunde er de samme som
 duktkvalitet og arbejdsforhold for fartøjer med en længde
 overalt på mere end 12 m (meddelt under nummer i sag T-218/03 ( 1).
 K(2003) 1113) annulleres for så vidt angår afvisningen af
 en ansøgning om sikkerhedskapacitet til MFV Deborah
 (1 ) Jf. s. 9 i dette nummer af Tidende.
 M.
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.


text:
22 . 3 . 97 fDAl De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 94/5
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse måde udgør en statsstøtte, der er uforenelig med fælles
 afsagt den 18 . oktober 1996 af Commissione Tributaria markedet, da den i modsætning til det af Kommissionen
 Provinciale di Firenze — Fjerde Afdeling i sagen Manifat hævdede hverken direkte eller indirekte indebærer nogen
 tura Italiana Nonwoven SpA mod Direzione Regionale statslig ydelse, som fordrejer eller truer med at fordreje
 delle Entrate (Toscana — Firenze Afdeling) konkurrencevilkårene ved at påvirke samhandelen.
 ( Sag C-4/97)
 97/C 94/09 ) Den Italienske Republik anfører, at der ikke er nogen af
 Kommissionens argumenter, der rammer det væsentlige.
 De baseres nemlig på, at Italien har iværksat en statslig
 Ved kendelse afsagt den 18 . oktober 1996 , indgået til hjælpeaktion, der fordrejer konkurrencen, og som påvirker
 Domstolens justitskontor den 9 . januar 1997, har Com samhandelen mellem medlemsstaterne . Den omhandlede
 missione Tributaria Provinciale di Firenze — Fjerde Afde foranstaltning, der er foreløbig, er imidlertid truffet for at
 ling i sagen Manufattura Italiana Nonwoven SpA mod Di udligne de højere omkostninger for dieselolie i Italien og
 rezione Regionale delle Entrate (Toscana — Firenze er til fordel såvel for italienske vognmænd som — og på
 Afdeling) forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol lige vilkår — for de ikke-italienske EF-vognmænd, der
 en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgs rammes af den større afgiftsbyrde , som gælder for die
 mål : selolie i Italien . Ordningen er derfor ikke kritisabel efter
 traktatens artikel 92 og 93 . Følgelig bør Kommissionens
 Er en national lovbestemmelse om beskatning af kapital beslutning annulleres .
 selskabers nettoformue, som har økonomiske virkninger
 som en kapitaltilførselsafgift, forenelig med fællesskabsret Hvad angår tilbagesøgningsforpligtelsen i henhold til den
 ten, navnlig med direktiv 69/335/EØF H ? anfægtede beslutnings artikel 2 finder den italienske rege
 ring, at det er absolut umuligt at gennemføre et sådant til
 ( 1 ) Rådets direktiv af 17. juli 1969 , EFT 1969 II, s . 405 . bagesøgningskrav. Dette skyldes to forhold. Først og frem
 mest fordi et krav over for vognmændene om
 tilbagebetaling af de pågældende beløb ville blive mødt
 med en protest fra dem, som ville skabe en social konflikt,
 hvori staten ikke kunne undgå at blive taber. For det andet
 fordi de vanskeligheder, der vil være forbundet med at
 Sag anlagt den 10. januar 1997 af Den Italienske Republik iværksætte de nødvendige tekniske foranstaltninger til til
 mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber bagesøgning af de pågældende beløb, ville være uoverkom
 melige på grund af det meget store antal implicerede og de
 ( Sag C-6/97) forskellige skattefradragssatser og rater, som gælder.
 ( 97/C 94/ 10 )
 Følgelig bør der gives Den Italienske Republik medhold i
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den dens påstand om annullation af den del af den anfægtede
 10. januar 1997 anlagt sag mod Kommissionen for De beslutning, der pålægger Italien pligt til at tilbagesøge det
 Europæiske Fællesskaber af Den Italienske Republik ved ydede skattefradrag, og


text:
dette uanset om sagsøgte frifindes
 professor Umberto Leanza, bistået af avvocato dello Stato for påstanden vedrørende den anfægtede beslutnings
 Oscar Fiumara, og med valgt adresse i Luxembourg hos artikel 1 , som vedrører ordningens forenelighed med trak
 Den Italienske Ambassade, 5, rue Marie-Adélaide . tatens artikel 92 , eller om der påhviler den italienske rege
 ring pligt til ikke at fortsætte den anfægtede ordning og til
 ikke at genfremsætte forslag om dens anvendelse .
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 — Principalt annulleres Kommissionens beslutning nr.
 C(96 ) 3078 endelig udg. af 22 . oktober 1996 i sin hel
 hed .
 Sag anlagt den 15 . januar 1997 af Kommissionen for De
 — Subsidiært annulleres den del af nævnte beslutning Europæiske Fællesskaber mod Den Hellenske Republik
 (artikel 2 ), hvorved det pålægges Italien at tilbagesøge
 den udbetalte støtte med renter. ( Sag C-8/97)
 ( 97/C 94/11 )
 — Under alle omstændigheder tilpligtes Kommissionen at
 betale sagens omkostninger.
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den
 15 . januar 1997 anlagt sag mod Den Hellenske Republik
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved
 Kommissionens juridiske rådgiver Dimitrios Goulousis og
 Den italienske regering har gjort gældende, at den ordning, med valgt adresse i Luxembourg hos medlem af Kommis
 som blev indført i Italien for den omhandlede periode, er i sionens Juridiske Tjeneste Carlos Gomez de la Cruz, Wag
 fuld overensstemmelse med traktaten, og at den på ingen ner-Centret, Kirchberg.


text:
23.11.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 344/13
 Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 26. september 2013 — Ottica New Line di Accardi Vincenzo mod Comune di Campobello di Mazara (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Consiglio di Giustizia Amministrativa per la Regione Siciliana — Italien)
 (Sag C-539/11) (1)
 (Artikel 49 TEUF og 56 TEUF - etableringsfrihed - den offentlige sundhed - optikere - regional lovgivning, der gør etablering af nye optikerforretninger betinget af en tilladelse - befolkningsmæssige og geografiske begrænsninger - begrundelse - egnethed til opnåelse af det forfulgte mål - sammenhæng - proportionalitet)
 2013/C 344/20
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Consiglio di Giustizia Amministrativa per la Regione Siciliana
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Ottica New Line di Accardi Vincenzo
 Sagsøgt: Comune di Campobello di Mazara
 Procesdeltager: Fotottica Media Visione di Luppino Natale Fabrizio e C. s.n.c.
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Consiglio di Giustizia Amministrativa per la Regione siciliana — fortolkning af artikel 49 TEUF og 56 TEUF samt artikel 2, stk. 2, litra f), artikel 4, stk. 8, og artikel 15 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/123/EF af 12. december 2006 om tjenesteydelser i det indre marked (EUT L 376, s. 36) — regional lovgivning, hvorefter tilladelse til at åbne nye forretninger med henblik på udøvelse af optikervirksomhed er betinget af, dels at der kun etableres en forretning for hver 8 000 indbyggere, dels at der mindst er en afstand på 300 m i forhold til eksisterende optikerforretninger — restriktion for den frie udveksling af tjenesteydelser — tvingende hensyn af almen interesse — beskyttelse af sundheden — proportionalitet
 Konklusion
 Artikel 49 TEUF skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en regional lovgivning, der ligesom den i hovedsagen omhandlede opstiller begrænsninger for udstedelsen af tilladelser til etablering af nye optikerforretninger ved at fastsætte,
 —
 at der i hvert geografisk område i princippet kun må etableres én optikerforretning for hver 8 000 indbyggere, og
 —
 at enhver ny optikerforretning i princippet skal overholde en minimumsafstand på 300 meter i forhold til allerede eksisterende optikerforretninger,
 for så vidt som de kompetente myndigheder gør brug af de beføjelser, som den omhandlede lovgivning tillægger dem, på en hensigtsmæssig måde, der opfylder gennemsigtige og objektive kriterier, for på sammenhængende og systematisk vis at forfølge hensynet til beskyttelse af den offentlige sundhed på hele det omhandlede område, hvilket det tilkommer den nationale ret at efterprøve.
 (1) EUT C 370 af 17.12.2011.


text:
2.4.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 103/17
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Korkein hallinto-oikeus (Finland) den 2. februar 2011 — Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö
 (Sag C-48/11)
 2011/C 103/30
 Processprog: finsk
 Den forelæggende ret
 Korkein hallinto-oikeus
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö
 Sagsøgt: A Oy
 Præjudicielt spørgsmål
 Skal en aktieombytning, hvor et finsk aktieselskab overdrager et norsk selskab (aksjeselskap) aktier i et selskab, det ejer, mod tildeling af nyudstedte aktier i det norske selskab, ved beskatning under hensyntagen til EØS-aftalens artikel 31 og 40 behandles neutralt på samme måde, som hvis aktieombytningen omfattede finske aktieselskaber eller selskaber, der er hjemmehørende i Den Europæiske Unions medlemsstater?


text:
30.8.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 223/37
 Sag anlagt den 10. juli 2008 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Spanien
 (Sag C-308/08)
 (2008/C 223/59)
 Processprog: spansk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved S. Pardo Quintillán og D. Recchia, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Kongeriget Spanien
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter (1), som fortolket ved Domstolens domme af 13. januar 2005 i sag C-117/03 og af 14. september 2006 i sag C-244/05, samt af forpligtelserne i henhold til direktivets artikel 12, stk. 4, i forbindelse med et vejprojekt for strækningen fra Villamarique de la Condesa (Sevilla) til El Rocio (Huelva).
 —
 Kongeriget Spanien tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Kommissionen har anført, at Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter, som fortolket ved Domstolens domme af 13. januar 2005 i sag C-117/03 og af 14. september 2006 i sag C-244/05, samt af forpligtelserne i henhold til direktivets artikel 12, stk. 4, ved at gennemføre vejprojektet for strækningen fra Villamarique de la Condesa (Sevilla) til El Rocio (Huelva) uden at træffe passende bevaringsforanstaltninger.
 (1) EFT L 206, s. 7.


text:
26.1.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 26/13
 Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 29. november 2012 — Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland mod Europa-Kommissionen
 (Sag C-416/11 P) (1)
 (Appel - direktiv 92/43/EØS - bevaring af naturtyper - liste over lokaliteter af fællesskabsbetydning i den biogeografiske region i middelhavsområdet - optagelse på listen af en lokalitet foreslået af Kongeriget Spanien - lokalitet, som angiveligt omfatter et område af det britisk gibraltariske søterritorium og et åbent havområde - annullationssøgsmål - rent bekræftende retsakt)
 2013/C 26/22
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellant: Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland (ved S. Ossowski, som befuldmægtiget, bistået af D. Wyatt, QC, og barrister V. Wakefield)
 Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved D. Recchia og K. Mifsud-Bonnici, som befuldmægtigede)
 Intervenient til støtte for Kommissionen: Kongeriget Spanien (ved N. Díaz Abad og A. Rubio González, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Appel af kendelse afsagt af Retten (Syvende Afdeling) den 24. maj 2011 i sag T-115/10, Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland mod Europa-Kommissionen, hvorved Retten afviste et søgsmål om delvis annullation af Kommissionens afgørelse 2010/45/EU af 22. december 2009 om vedtagelse af tredje ajourførte liste over lokaliteter af fællesskabsbetydning i det mediterrane biogeografiske område i henhold til Rådets direktiv 92/43/EØF (meddelt under nummer K(2009) 10406), for så vidt som den fastholder optagelsen på listen af en lokalitet benævnt »Estrecho Oriental« (ES6120032), foreslået af Spanien, som omfatter et område af det britisk gibraltariske søterritorium og et åbent havområde.
 Konklusion
 1)
 Appellen forkastes.
 2)
 Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland betaler sagens omkostninger.
 3)
 Kongeriget Spanien bærer sine egne omkostninger.
 (1) EUT C 298 af 8.10.2011.


text:
30.5.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 191/29
 Rettens dom af 12. april 2016 — Choice mod EUIPO (Choice chocolate & ice cream)
 (Sag T-361/15) (1)
 ((EU-varemærker - ansøgning om EU-figurmærket Choice chocolate & ice cream - absolut registreringshindring - beskrivende karakter - artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning (EF) nr. 207/2009))
 (2016/C 191/37)
 Processprog: polsk
 Parter
 Sagsøger: Choice sp. z o.o. (Legnica, Polen) (ved advokat T. Mielke)
 Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (ved D. Walicka, som befuldmægtiget)
 Sagens genstand
 Søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 30. april 2015 af Femte Appelkammer ved Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (sag R 2221/2014-5) vedrørende en ansøgning om registrering af Choice chocolate & ice cream som EU-varemærke.
 Konklusion
 1)
 Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret frifindes.
 2)
 Choice sp. z o.o. betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 294 af 7.9.2015.


text:
8.3.2003 DA Den Europæiske Unions Tidende C 55/43
 III
 (Oplysninger)
 (2003/C 55/103)
 Domstolens seneste offentliggørelse i Den Europæiske Unions Tidende
 EUT C 44 af 22.2.2003
 Liste over tidligere offentliggørelser
 EUT C 31 af 8.2.2003
 EFT C 19 af 25.1.2003
 EFT C 7 af 11.1.2003
 EFT C 323 af 21.12.2002
 EFT C 305 af 7.12.2002
 EFT C 289 af 23.11.2002
 Teksterne er tilgængelige i:
 EUR-Lex: http://europa.eu.int/eur-lex
 CELEX: http://europa.eu.int/celex


text:
4.7.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 153/25
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Fővárosi Bíróság (Republikken Ungarn) den 23. april 2009 — Pannon GSM Távközlési Rt. mod Nemzeti Hírközlési Hatóság Tanácsának Elnöke
 (Sag C-143/09)
 2009/C 153/46
 Processprog: ungarsk
 Den forelæggende ret
 Fővárosi Bíróság
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Pannon GSM Távközlési Rt.
 Sagsøgt: Nemzeti Hírközlési Hatóság Tanácsának Elnöke
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Finder Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/22/EF (1) (herefter »forsyningspligtdirektivet«) — navnlig dets artikel 13, stk. 2, og dets bilag IV — på grundlag af fællesskabsretten — navnlig tiltrædelsesakten (EUT 2003 L 236) og artikel 10 EF og 249 EF — anvendelse på de støtte- og deleordninger, som Ungarn som medlemsstat har indført for varetagelse af forsyningspligtydelser i år 2003, dvs. før landets tiltrædelse den 1. maj 2004, men i forbindelse med hvilke finansieringspligten, bevillingen og betalingen af støtten er baseret på afgørelser truffet i administrative procedurer, der var indledt og afsluttet efter Ungarns tiltrædelse af Den Europæiske Union?
 2)
 Skal forsyningspligtdirektivet, navnlig dets artikel 13 og dets bilag IV, hvis det første spørgsmål besvares bekræftende, fortolkes således, at en forsyningspligtudbyder har ret til udbetaling af et støttebeløb, der svarer til forskellen mellem abonnementsprisen for de udbudte ordninger til favørtakst og ordninger til normal takst?
 3)
 Kan en støtte bestemt til finansiering af forsyningspligt, hvis beløb ikke er blevet beregnet i overensstemmelse med forsyningspligtdirektivet, men på grundlag af omkostninger, der er højere end nettoomkostningerne, såfremt det andet spørgsmål besvares benægtende, betegnes som statsstøtte, der er forenelig med fællesmarkedet i artikel 87 EF, stk. 1’s forstand?
 4)
 Giver en korrekt fortolkning af forsyningspligtdirektivets bestemmelser mulighed for, at overgangsforanstaltninger vedtaget af en medlemsstat fastsætter — udelukkende i forbindelse med forsyningspligt varetaget i år 2003, før tiltrædelsen — anvendelsen af bestemmelser, som afviger fra forsyningspligtdirektivet, også selv om overgangsforanstaltningerne giver mulighed for at vedtage beslutninger om driften af støtte- og deleordningen baseret på de nævnte bestemmelser, og i særdeleshed at vedtage beslutninger — rent faktisk tidsubegrænset — om bidrag og betaling af støtte?
 5)
 Skal bestemmelserne i forsyningspligtdirektivet vedrørende finansiering, navnlig dets artikel 13, stk. 2, sidste punktum, og bestemmelsen i dets bilag IV, fortolkes således, at de har direkte virkning?
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/22/EF af 7.3.2002 om forsyningspligt og brugerrettigheder i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (forsyningspligtdirektivet), EFT L 108, s. 51-77, ungarsk specialudgave kapitel 13 bind 29 s. 367-393.


text:
17.4.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 94/46
 Sag anlagt den 30. januar 2004 af Athinaiki Oikogeniaki Artopoiia A.V.E.E. (S.A.) mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design).
 (Sag T-35/04)
 (2004/C 94/130)
 (Processproget vil blive fastlagt i henhold til procesreglementets artikel 131, stk. 2 – det sprog, stævningen er affattet på: engelsk)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der den 30. januar 2004 anlagt sag mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) af Athinaiki Oikogeniaki Artopoiia A.V.E.E. (S.A.), Pikermi, Attika (Grækenland), ved lawyer C. Chrissanthis.
 Den anden part i sagen for appelkammeret var Ferrero oHG mbH.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 —
 Den anfægtede afgørelse annulleres eller ændres, således at intervenientens indsigelse forkastes og registreringsansøgning om EF-varemærke nr. 1010099 imødekommes.
 —
 Indsigelsen mod det ansøgte varemærke forkastes helt og definitivt for alle de klasser, hvor den blev imødekommet.
 —
 Harmoniseringskontoret og intervenienten tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder omkostningerne i forbindelse med indsigelsessagen og sagen for appelkammeret.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Ansøger om EF-varemærket:
 Sagsøgeren.
 EF-varemærket, der søges registreret:
 Figurmærket »Ferró« – ansøgning nr. 11010099 for varer og tjenesteydelser i klasse 29, 30 og 42.
 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn:
 Ferrero oHG mbH
 Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn:
 Ordmærket »FERRERO« (tysk varemærkeregistrering nr. 956671) for varer i klasse 5, 29, 30, 32 og 33.
 Indsigelsesafdelingens afgørelse:
 Indsigelsen imødekommes delvist for følgende varer i klasse 30: »Kaffe, te, sukker, kaffeerstatning, mel og næringsmidler af korn, brød, kiks, konditori- og konfekturevarer, spiseis, sirup, gær, bagepulver, alle former for brødblandinger, honning, melasse«
 Appelkammerets afgørelse:
 Klagen afslås.
 Søgsmålsgrunde:
 Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94 (1).
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20.12.1993 om EF-varemærker (EFT L 1994 11, s. 1).


text:
26.1.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 22/52
 EU-Personalerettens dom (Anden Afdeling) af 13. december 2007 — N mod Kommissionen
 (Sag F-95/05) (1)
 (Personalesag - midlertidigt ansatte - ansættelse - stilling som administrationschef - tredjelande - ufavorabel udtalelse fra lægetjenesten)
 (2008/C 22/98)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: N (Bruxelles, Belgien) (først ved avocat K.H. Hagenaar, derefter ved avocats J. van Drooghenbroeck og T. Demaseure, endelig ved avocat I. Kletzlen)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved J. Currall og K. Herrmann, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Dels påstand om annullation af Kommissionens afgørelse om ikke at ansætte sagsøgeren som midlertidigt ansat i en stilling som administrationschef i Guinea-Conakry som følge af en ufavorabel udtalelse fra lægetjenesten, dels en påstand om erstatning.
 Konklusion
 1)
 Afgørelsen vedtaget af direktøren for direktorat K »Eksterne Tjenester« i Kommissionen for De Europæiske Fællesskabers Generaldirektorat »Eksterne Forbindelser« af 15. april 2005, hvorved det meddeltes sagsøgeren, at hun ikke ville blive ansat som administrationschef ved delegationen i Guinea, annulleres.
 2)
 I øvrigt frifindes Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber.
 3)
 Kommissionen betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 10 af 14.1.2006, s. 22 (sag oprindeligt registreret ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans under nr. T-377/05 og henvist til Retten for EU-personalesager ved kendelse af 15.12.2005).


text:
8.2.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 48/100
 Personalerettens kendelse (Anden Afdeling) af 17. december 2015 — Di Marzio mod Rådet
 (Sag F-24/15) (1)
 ((Personalesag - kontraktansat - ansættelsesgruppe I - ændring af kontrakten til en kontrakt som tidsubegrænset midlertidigt ansat i lønklasse AST 3, AST 4 eller AST 5 eller til en kontrakt som tidsubegrænset kontraktansat i ansættelsesgruppe III - artikel 2, 3a, 3b, 80 og 88 i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte - begrundelsespligt - åbenbart urigtigt skøn - princippet om god forvaltningsskik - omsorgspligt - søgsmål, der er åbenbart ugrundet - procesreglementets artikel 81))
 (2016/C 048/116)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Antony Di Marzio (Limelette, Belgien) (ved advokat M. Velardo)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union (ved M. Bauer og M. Veiga, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelsen om afslag på sagsøgerens ansøgning om, at hans kontrakt som kontraktansat i ansættelsesgruppe I ændres til en kontrakt som midlertidigt ansat eller subsidiært til en kontrakt som kontraktansat i ansættelsesgruppe III, samt en påstand om erstatning for det økonomiske og ikke-økonomiske tab, der angiveligt er lidt
 Konklusion
 1)
 Rådet for Den Europæiske Union frifindes.
 2)
 Antony Di Marzio bærer sine egne omkostninger og betaler de af Rådet for Den Europæiske Union afholdte omkostninger.
 (1) EUT C 127 af 20.4.2015, s. 43.