text:
22.1.2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 20/15
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom b. I benægtende fald, forholder det sig anderledes, såfremt
 afsagt den 27. oktober 1999 af College van Beroep der kræves et vederlag for de tjenesteydelser, der
 voor het bedrijfsleven i sagen H. van den Bor BV mod udføres for deltagerne i ordningen?
 Voedselvoorzieningsin- en verkoopbureau
 (Sag C-428/99) c. Skal spørgsmål 1.b. besvares anderledes, såfremt dette
 vederlag afkræves trafikanter, der obligatorisk skal
 (2000/C 20/30) deltage i ordningen, men ikke de øvrige brugere deraf
 som f eks. skibsfarten ad de indre vandveje eller
 Ved dom afsagt den 27. oktober 1999, indgået til Domstolens søgående skibe med en lœngde på under 41 m?
 Justitskontor den 8. november 1999, har College van Beroep
 voor het bedrijfsleven i sagen H. van den Bor BV mod
 Voedselvoorzieningsin- en verkoopbureau forelagt De Euro- 2. a. Såfremt en ordning som VBS med den dertil knyttede
 pæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel aigiftspligt udgør en hindring for den frie udveksling af
 afgørelse af følgende spørgsmål: tjenesteydelser, er denne hindring da omfattet af den
 i EF-traktatens artikel 56 (nu: artikel 46) fastsatte
 1. Havde ministeren for landbrug, naturforvaltning og fiskeri undtagelse for bestemmelser, som er begrundet i
 kompetence til, under foregriben af fællesskabsordningen hensynet til den offentlige sikkerhed?
 på dette område, at indføre en national ordning, som
 gjorde det muligt at betale erstatning for det tab, som en
 berørt person led som følge af aflivning af britiske kalve, b. Er det af betydning for svaret på det under punkt a.
 således som det skete ved nævnte ministers bekendtgørelser stillede spørgsmål, om afgiften er højere end den
 af 3. april 1996? virkelige kostpris for den specielle tjenesteydelse, som
 udføres for det enkelte skib?
 2. Såfremt spørgsmål 1 besvares benægtende, er fællesskabs-
 retten da til hinder for opfyldelse af den ved en forvaltnings-
 afgørelse i henhold til nævnte nationale ordning fremkaldte
 forventning om, at der vil blive udbetalt en bestemt 3. Såfremt en ordning som VBS med den dertil knyttede
 erstatning — en forventning, som må anses for berettiget, afgiftspligt udgør en hindring for den frie udveksling af
 såfremt det udelukkende er national ret, der skulle finde tjenesteydelser og denne hindring ikke er berettiget i
 anvendelse? henhold til EF-traktatens artikel 56 (nu: artikel 46), kan
 denne hindring da være berettiget, enten fordi den kun
 3. Såfremt spørgsmål 1 besvares bekræftende, er fællesskabs- indeholder en »salgsbestemmelse« som omhandlet i Keck
 retten, navnlig forordning nr. 717/96, da til hinder for, at og Mithouard-dommen, og der herved ikke er tale om
 erstatningen til sagsøgeren fastsættes i overensstemmelse forskelsbehandling, eller fordi den opfylder de kriterier,
 med den nævnte nationale ordning? som Domstolen har udviklet herfor i andre domme,
 navnlig i Gebhard-dommen ?
 4. a. Skal en ordning i en medlemsstat som VBS anses for
 en støtteforanstaltning som omhandlet i EF-traktatens
 artikel 92 (nu: artikel 87), stk. 1, for så vidt den fritager
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom bestemte grupper af deltagere i ordningen, navnlig
 afsagt den 4. november


text:
1999 af Raad van State i sagen skibsfarten ad de indre vandveje, fra forpligtelsen til at
 Sea-Land Service Inc. mod Inspecteur van de Belasting- betale afgiften?
 dienst Douane, distrikt Rotterdam
 (Sag C-430/99) b. I bekræftende fald, er denne støtteforanstaltning da
 omfattet af denne bestemmelses forbud ?
 (2000/C 20/31)
 Ved dom afsagt den 4. november 1999, indgået til Domstolens c. Såfremt også spørgsmål 4(b) besvares bekræftende, har
 Justitskontor den 8. november 1999, har Raad van State i sagen subsumeringen som en i henhold til fællesskabsretten
 Sea-Land Service Inc. mod Inspecteur van de Belastingdienst forbudt støtteforanstaltning da, bortset fra for de
 Douane, distrikt Rotterdam, forelagt De Europæiske Fællesska- fritagne deltagere, efter fællesskabsretten ligeledes føl-
 bers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af ger for det vederlag, som det er pålagt de forpligtede
 følgende spørgsmål: deltagere at betale?
 1. a. Er en ordning som VBS, for så vidt den indebærer en
 forpligtelse til at deltage i sejladsvejledning, en hindring
 for den frie udveksling af tjenesteydelser som omhand-
 let i forordning (EØF) nr. 4055/86 sammenholdt med
 EF-traktatens artikel 59 (nu: artikel 49)?

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
8.4.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 86/31
 Sag anlagt den 12. januar 2006 — FAB Fernsehen aus Berlin GmbH mod Kommissionen
 (Sag T-8/06)
 (2006/C 86/62)
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: FAB Fernsehen aus Berlin GmbH (Berlin, Tyskland) (ved Rechtsanwalt A. Böken)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgerens påstande
 —
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskabers beslutning (K(2005) 3903 endelig udg.) af 9. november 2005 om statsstøtte tildelt Forbundsrepublikken Tyskland med henblik på indførelse af digitalt landbaseret fjernsyn (»DLF«) i Berlin-Brandenburg annulleres.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgeren anfægter Kommissionens beslutning K(2005) 3903 endelig udg. af 9. november 2005 angående statsstøtte til indførelse af digitalt landbaseret fjernsyn (»DLF«) i Berlin-Brandenburg. I den anfægtede beslutning erklærede Kommissionen den af Forbundsrepublikken Tyskland til private fjernsynsudbydere, som er aktive inden for DLF, tildelte støtte for uforenelig med det fælles marked og pålagde Forbundsrepublikken Tyskland at kræve den retsstridigt tildelte støtte tilbagebetalt af de begunstigede og herunder også af sagsøgeren.
 Til støtte for sin påstand gør sagsøgeren gældende, at den ydede støtte ikke udgør nogen statsstøtte ifølge artikel 87, stk. 1, EF. Der foreligger heller ingen støtte, da betingelserne i artikel 86, stk. 2, EF er opfyldt. Endvidere anfører sagsøgeren, at foranstaltningen ikke for dennes vedkommende påvirker handelen mellem medlemsstaterne, hvorfor den anfægtede beslutning ikke er retsstridig på dette punkt.
 Til støtte for sin påstand anfører sagsøgeren desuden, at selv om der antages at foreligge en støtte i artikel 87, stk. 1, EF's forstand, er denne ifølge artikel 87, stk. 3, EF forenelig med det fælles marked. I denne forbindelse gør sagsøgeren gældende, at Kommissionen har overskredet grænserne for det skøn, der tilkommer den ved vurderingen af, om støtten ifølge artikel 87, stk. 3, litra c) og d), EF kan anses for forenelig med det fælles marked.


text:
20.12.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 327/34
 Sag anlagt den 30. september 2008 — Agapiou Joséphidès mod Kommissionen og Forvaltningsorganet for Undervisning, Audiovisuelle Medier og Kultur
 (Sag T-439/08)
 (2008/C 327/61)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Kalliope Agapiou Joséphidès (Nicosia, Cypern) (ved avocat C. Joséphidès)
 Sagsøgte: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber og Forvaltningsorganet for Undervisning, Audiovisuelle Medier og Kultur
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse, truffet den 1. august 2008 af Forvaltningsorganet for Undervisning, Audiovisuelle Medier og Kultur, hvorved organet, under kontrol af Kommissisonen, afslog sagsøgerens begæring af 3. marts 2008 om aktindsigt i bestemte sagsakter i sag nr. 07/0122 vedrørende støtte tildelt University of Cyprus til et Jean Monnet-ekspertisecenter, annulleres.
 —
 Afgørelse K(2007) 3749 truffet den 8. august 2008 af Kommissisonen vedrørende en konkret beslutning om tilsagn om støtte inden for rammerne af programmet Livslang læring, herunder dets delprogram Jean Monnet, annulleres.
 —
 Forvaltningsorganet for Undervisning, Audiovisuelle Medier og Kultur og Kommissionen tilpligtes at betale sagsøgerens omkostninger i forbindelse med den foreliggende sag.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Med dette søgsmål har sagsøgeren i nedlagt påstand om annullation dels af afgørelsen truffet den 1. august 2008 af Forvaltningsorganet for Undervisning, Audiovisuelle Medier og Kultur, hvorved sagsøgeren meddeltes afslag på aktindsigt i dokumenter vedrørende støtte tildelt University of Cyprus til et Jean Monnet-ekspertisecenter, dels af afgørelsen K(2007) 3749 truffet den 8. august 2008 af Kommissisonen vedrørende en konkret beslutning om tilsagn om støtte inden for rammerne af programmet Livslang læring, herunder dets delprogram Jean Monnet, for så vidt som University of Cyprus indstilledes til støttetildeling med henblik på oprettelse af et Jean Monnet-ekspertisecenter.
 Til støtte for påstanden om annullation af organets afgørelse af 1. august 2008 har sagsøgeren gjort gældende, at organet har krænket sagsøgerens personlige rettighed — som navnlig følger af princippet om gennemsigtighed omhandlet i artikel 1, stk. 2, TEU og artikel 6 TEU, i artikel 255 EF og i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder — til aktindsigt i bestemte akter, for så vidt som sagsøgerens navn — uden dennes samtykke — er blevet brugt af tredjemand (University of Cyprus) i en administrativ sagsakt vedrørende ansøgning for egen vindings skyld. Sagsøgeren har hævdet under disse omstændigheder at have ret til at forvisse sig om det nøjagtige indhold og/eller rigtigheden af de personlige oplysninger såvel som til brugens formål og kontekst.
 Desuden har sagsøgeren anført, at direktøren for organet ikke var kompetence til at træffe afgørelse vedrørende sagsøgerens genfremsatte begæring om aktindsigt i dokumenterne, og at afgørelsen af 1. august 2008 er truffet i strid med forordning (EF) nr. 1049/2001 (1) såvel som Kommissionens forretningsorden.
 For så vidt som Retten måtte anse direktøren for organet for at have været kompetent til at træffe den anfægtede afgørelse, gør sagsøgeren dog gældende, at afgørelsen er truffet i strid med adskillige bestemmelser i forordning nr. 1049/2001, navnlig artikel 7, stk. 1, artikel 8, stk. 1, og artikel 15, stk. 1. Efter sagsøgerens opfattelse har organet også fortolket flere andre af forordningens bestemmelser fejlagtigt, bl.a. artikel 4, stk. 4, artikel 4, stk. 5, artikel 4,


text:
stk. 1, litra b), og artikel 4, stk. 2, og foretaget en urigtig anvendelse af princippet om gennemsigtighed og af begrebet »en mere tungtvejende offentlig interesse«. Sagsøgeren har ligeledes fremført et anbringende om manglende overholdelse af begrundelsespligten i forbindelse med den anfægtede afgørelse.
 Til støtte for påstanden om annullation af Kommissisonens afgørelse K(2007) 3749 truffet den 8. august 2008 har sagsøgeren gjort gældende, at Kommissisonen har begået en fejl ved at undlade at kontrollere, om der var indhentet samtykke fra sagsøgeren til at lade dennes personlige oplysninger figurere i den ansøgningsformular, som University of Cyprus har indgivet til Kommissionen. Efter sagsøgerens opfattelse burde Kommissionen have konstateret en materiel mangel ved det forelagte forslag og have tilbagekaldt sin afgørelse eller truffet andre fornødne foranstaltninger.
 Sagsøgeren har ligeledes anført, at Kommissionen har foretaget en fejlagtig vurdering af kriterierne for at anse den af University of Cyprus indgivne ansøgning for berettiget.
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1049/2001 af 30.5.2001 om aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter, EFT L 145, s. 43.


text:
11.9.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 246/22
 Sag anlagt den 22. juni 2010 — Europa-Kommissionen mod Republikken Polen
 (Sag C-304/10)
 ()
 2010/C 246/38
 Processprog: polsk
 Parter
 Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved M. Wilderspin og D. Milanowska, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Republikken Polen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at Republikken Polen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 7 i Rådets direktiv 2004/82/EF af 29. april 2004 om transportvirksomheders forpligtelse til at fremsende oplysninger om passagerer (1), idet den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
 —
 Republikken Polen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Fristen for gennemførelse af direktiv 2004/82 udløb den 5. september 2006.
 (1) EUT L 261, s. 24.


text:
6.12.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 313/13
 Appel iværksat den 19. september 2008 af Knauf Gips KG til prøvelse af dom afsagt den 8. juli 2008 af Retten i Første Instans (Tredje Afdeling) i sag T-52/03, Knauf Gips KG mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag C-407/08 P)
 (2008/C 313/19)
 Processprog: tysk
 Parter
 Appellant: Knauf Gips KG (ved Rechtsanwälte M. Klusmann og S. Thomas)
 Den anden part i appelsagen: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 Dommen af 8. juli 2008 afsagt af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans (Tredje Afdeling), i sag T-52/03 (Knauf Gips mod Kommissionen), ophæves i sin helhed.
 —
 Subsidiært, sagen hjemvises til Retten i Første Instans til fornyet afgørelse.
 —
 Mere subsidiært, den bøde, der er pålagt sagsøgeren i artikel 3 i den anfægtede kommissionsbeslutning af 27. november 2002, nedsættes med et passende beløb, dog mindst med 54,51 mio. EUR.
 —
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Appellen af Rettens dom, hvorved Kommissionen blev frifundet i den af appellanten anlagte sag med påstand om annullation af Kommissionens beslutning 2005/471/EF af 27. november 2002, støttes på følgende tre anbringender.
 1.
 Appellanten gør med det første anbringende gældende, at virksomhedens ret til forsvar blev tilsidesat, herunder princippet om retten til at blive hørt. Appellanten gør gældende, at Retten har set bort fra de principper, der gælder for betydningen af nægtelse af adgang til dokumenter til ugunst for en part og tilbageholdelse af bevismidler til gunst for en part. Appellanten gør med første del af dette anbringende gældende, at Kommissionens beslutning burde have været ophævet, eftersom Kommissionen ikke havde givet appellanten adgang til bevismidler til ugunst for appellanten, som efterfølgende var af afgørende betydning for Kommissionens beslutning. Med den anden del af det første anbringende gør appellanten gældende, at der ved den appellerede dom foreligger en selvstændig tilsidesættelse af appellantens ret til forsvar, fordi Kommissionens også retsstridigt forholdt appellanten bevismidler, der talte til fordel for appellanten, hvilket ligeledes burde have ført til ophævelse af beslutningen.
 2.
 Appellanten gør med sit andet anbringende gældende, at artikel 81, stk. 1, EF er tilsidesat ved elementære tilsidesættelser af bevisreglerne, særligt in dubio pro reo-princippet, samt tilsidesættelser af materiel ret, navnlig vedrørende omstændighederne ved den samordnede praksis, der førte til den retligt urigtige antagelse i den appellerede dom om, at artikel 81, stk. 1, EF var tilsidesat.
 3.
 Med det tredje anbringende anfører appellanten, at 10 %-grænsen i artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17/62 ikke er respekteret. Appellanten gør gældende, at Retten med urette tilregnede omsætningen fra andre selskaber, som appellanten ikke kontrollerer, og som ikke kontrollerer appellanten, til appellantens omsætning. Appellanten anfører, at virksomheden ikke udgør en økonomisk enhed med disse andre selskaber.


text:
29.8.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 314/4
 Domstolens dom (Femte Afdeling) af 22. juni 2016 — Nissan Jidosha KK mod Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret
 (Sag C-207/15 P) (1)
 ((Appel - EU-varemærker - figurmærke, der indeholder bestanddelen »CVTC« - ansøgninger om fornyelse, der er indgivet for en del af de varer eller tjenesteydelser, for hvilke varemærket er registreret - yderligere frist - forordning (EF) nr. 207/2009 - artikel 47 - retssikkerhedsprincippet))
 (2016/C 314/06)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellant: Nissan Jidosha KK (ved barrister B. Brandreth og abogada D. Cañadas Arcas)
 Den anden part i sagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (ved D. Hanf og A. Folliard-Monguiral, som befuldmægtigede)
 Konklusion
 1)
 Den Europæiske Unions Rets dom af 4. marts 2015, Nissan Jidosha mod KHIM (CVTC) (T-572/12, ikke trykt i Sml., EU:T:2015:136), ophæves.
 2)
 Afgørelse truffet den 6. september 2012 af Første Appelkammer ved Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel ejendomsret (EUIPO) (sag R 2469/2011-1) vedrørende en ansøgning om fornyelse af registreringen af EU-figurmærket CVTC annulleres.
 3)
 Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel ejendomsret (EUIPO) bærer sine egne omkostninger og betaler de omkostninger, som Nissan Jidosha KK har afholdt i forbindelse med sagen i første instans i sag T-572/12 og appelsagen.
 (1) EUT C 262 af 10.8.2015.


text:
C 7/12 DA Den Europæiske Unions Tidende 10.1.2004
 DOMSTOLENS DOM forlængelse af hinanden, selv om den anden erhvervsdrivende havde
 tilkendegivet ikke at ville overtage den første erhvervsdrivendes ansatte.
 (Sjette Afdeling)
 (1) EFT C 331 af 24.11.2001.
 af 20. november 2003
 i sag C-340/01, Carlito Abler m.fl. mod Sodexho MM
 Catering Gesellschaft mbH, procesdeltager: Sanrest
 Großküchen Betriebsgesellschaft mbH (anmodning om DOMSTOLENS DOM
 præjudiciel afgørelse indgivet af Oberster Gerichtshof) (1)
 (Sjette Afdeling)
 (»Socialpolitik — tilnærmelse af lovgivningerne — overfør-
 sel af virksomheder — varetagelse af arbejdstagernes rettig- af 20. november 2003
 heder — direktiv 77/187/EØF — anvendelsesområde —
 begrebet overførsel«) i sag C-356/01, Republikken Østrig mod Kommissionen
 for De Europæiske Fællesskaber (1)
 (2004/C 7/18)
 (»Økopointsystem angående lastvognes transitkørsel gen-
 nem Østrig — Kommissionens afslag på at nedsætte antallet
 af økopoint for 2001 — lovlighed«)
 (Processprog: tysk)
 (2004/C 7/19)
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 gjort i Samling af Afgørelser) (Processprog: tysk)
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 gjort i Samling af Afgørelser)
 I sag C-340/01, angående en anmodning, som Oberster
 Gerichtshof (Østrig) i medfør af artikel 234 EF har indgivet til
 Domstolen for i den for nævnte ret verserende sag, Carlito I sag C-356/01, Republikken Østrig (befuldmægtiget: H. Dossi)
 Abler m.fl. mod Sodexho MM Catering Gesellschaft mbH, mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (befuld-
 procesdeltager: Sanrest Großküchen Betriebsgesellschaft mbH, mægtigede: C. Schmidt og M. Wolfcarius), støttet af Forbunds-
 at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af republikken Tyskland (befuldmægtiget: W.-D. Plessing, bistået
 artikel 1 i Rådets direktiv 77/187/EØF af 14. februar 1977 om af Rechtsanwalt J. Sedemund), angående en påstand om
 tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af annullation af Kommissionens afslag af 25. juli 2001 på at
 arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel af forelægge et udkast til forordning om reduktion af antallet af
 virksomheder, bedrifter eller dele af bedrifter (EFT L 61, s. 26), økopoint for 2001, og subsidiært annullation af Kommissio-
 har Domstolen (Sjette Afdeling), sammensat af C. Gulmann nens beslutning af samme dato om at fordele alle de resterende
 som fungerende formand for Sjette Afdeling og dommerne økopoint for 2001, har Domstolen (Sjette Afdeling), sammen-
 J.N. Cunha Rodrigues, J.-P. Puissochet (refererende dommer), sat af V. Skouris som fungerende afdelingsformand og dom-
 F. Macken og N. Colneric; generaladvokat: L.A. Geelhoed; merne J.N. Cunha Rodrigues (refererende dommer), J.-P. Puis-
 justitssekretær: ekspeditionssekretær L. Hewlett, den 20. no- sochet, R. Schintgen og F. Macken; generaladvokat: J. Mischo;
 vember 2003 afsagt dom, hvis konklusion lyder således: justitssekretær: ekspeditionssekretær M.-F. Contet, den 20. no-
 vember 2003 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 Artikel 1 i Rådets direktiv 77/187/EØF af 14. februar 1977 1) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.
 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af
 arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomhed-
 er, bedrifter eller dele af bedrifter skal fortolkes således, at direktivet 2) Republikken Østrig betaler sagens omkostninger.
 finder anvendelse i en situation, hvor en ordregiver, som ved aftale
 havde overdraget den fulde drift af et hospitalsstorkøkken til en 3) Forbundsrepublikken Tyskland bærer sine egne omkostninger.


text:
9.6.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 165/7
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Sąd Rejonowy w Zakopanem (Polen) den 23. januar 2012 — straffesag mod Wojciech Ziemski og Andrzej Kozak
 (Sag C-31/12)
 2012/C 165/12
 Processprog: polsk
 Den forelæggende ret
 Sąd Rejonowy w Zakopanem
 Parter i hovedsagen
 Tiltalte: Wojciech Ziemski og Andrzej Kozak
 Præjudicielt spørgsmål
 Skal artikel 1, nr. 11), i Europa-parlamentets og Rådets direktiv 98/34/EF af 22. juni 1998 om en informationsprocedure med hensyn til tekniske standarder og forskrifter (1) fortolkes således, at de tekniske forskrifter, for hvilke udkast ifølge direktivets artikel 8, stk. 1, skal sendes til Kommissionen, også omfatter en lovbestemmelse, der fastlægger de retlige begreber og forbud, som er beskrevet i artikel 29 i Ustawa z dnia 19 listopada 2009 roku o grach hazardowych (lov af 19. november 2009 om hasardspil) (Dz. U. Nr. 201, pos. 1540, med ændringer)?
 (1) EFT L 204, s. 37.


text:
C 318/22 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 18 . 10 . 97
 Europæiske Union af Georges Berthu, Chelles (Frankrig), Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 ved advokat Alexandre Varaut, 9, rue Alfred de Vigny,
 Paris .
 Sagsøgerens søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 svarer til dem, der er fremført i sag T-187/97 i 1 ) og T-192/
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstand: Rådets forord 97 (2 ). Selskabet indførte i perioden fra 1 . januar 1991 til
 ning ( EF ) nr. 1103/97 annulleres. 15 . januar 1994 løbende farvefjernsyn fra Tyrkiet og
 anfægter ligeledes en kommissionsbeslutning, der er rettet
 til Forbundsrepublikken Tyskland, og hvorefter det ikke er
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter: berettiget at fritage sagsøgeren for importafgifter.
 ( ! ) Se side 18 i denne Tidende .
 Sagsøgeren, der er medlem af Europa-Parlamentet, anfæg (2 ) Se side 19 i denne Tidende .
 ter i sagen Rådets forordning (EF ) nr. 1103/97 af 17. juni
 1997 om visse bestemmelser vedrørende indførelsen af
 euroen, som navnlig i samtlige retlige instrumenter erstat
 ter henvisninger til ecuen med en henvisning til euroen.
 Sagen har sammenhæng med en af sagsøgeren tidligere
 anlagt sag, hvorunder sagsøgeren anfægtede Kommissio
 nens beslutning af 16 . oktober 1996 om at stille forslag til Sag anlagt den 15 . juli 1997 af Hertie Waren- und Kauf
 Rådet om den nævnte forordning ( sag T-175/96 ) ( 1 ). Ret haus GmbH mod Kommissionen for De Europæiske
 ten antog, at denne sag åbenbart måtte afvises. Sagsøgeren Fællesskaber
 meddelte allerede i stævningen i denne sag, at såfremt Ret ( Sag T-211/97)
 ten gav Kommissionen medhold i, at sagen burde afvises,
 ville sagsøgeren anlægge sag på ny til prøvelse af selve for ( 97/C 318/44 )
 ordningen. Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumen
 ter svarer følgelig til søgsmålsgrundene og de væsentligste
 argumenter i sag T-175/96 . (Processprog: tysk)
 (') EFT C 9 af 11 . 1 . 1997, s . 19 . Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er
 der den 15 . juli 1997 anlagt sag mod Kommissionen for
 De Europæiske Fællesskaber af Hertie Waren- und Kauf
 haus GmbH, Frankfurt am Main, ved advokaterne Ehle
 & Schiller, Köln, og med valgt adresse i Luxembourg hos
 advokat Marc Lucius, 6, rue Michel Welter.
 Sag anlagt den 15 . juli 1997 af Grundig AG mod Kommis
 sionen for De Europæiske Fællesskaber Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande :
 ( Sag T-210/97)
 ( 97/C 318/43 ) — Annullation af Kommissionens beslutning af 19 . fe
 bruar 1997 ( REM 18/96 ), hvorved Kommissionen
 afslog at fritage sagsøgeren for betaling af et beløb på
 593 110,16 DM .
 (Processprog: tysk)
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er
 der den 15 . juli 1997 anlagt sag mod Kommissionen for
 De Europæiske Fællesskaber af Grundig AG, Fürth ( For Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 bundsrepublikken Tyskland ), ved advokaterne Ehle &
 Schiller, Köln, og med valgt adresse i Luxembourg hos
 advokat Marc Lucius, 6, rue Michel Welter. Sagsøgerens søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter


text:
svarer til dem, der er fremført i sag T-186/97 ( x ) og T-191/
 97 (2). Selskabet indførte i perioden fra 1 . september 1992
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: til 1 . marts 1993 farvefjernsyn fra Tyrkiet og anfægter
 ligeledes en kommissionsbeslutning, der er rettet til For
 bundsrepublikken Tyskland, og hvorefter det ikke er beret
 — Annullation af Kommissionens beslutning af 19 . fe tiget at fritage sagsøgeren for importafgifter.
 bruar 1997 ( REM 17/96 ), hvorved Kommissionen
 afslog at fritage sagsøgeren for betaling af et beløb på i 1 ) Se side 17 i denne Tidende .
 6 596 210,31 DM . (2 ) Se side 19 i denne Tidende .
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.


text:
11.4.98 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende C 113/15
 ved advokat Jean-NoeÈl Louis, Bruxelles, og med valgt om annullation af Kommissionens beslutning offentliggjort
 adresse i Luxembourg hos Fiduciaire Myson SARL, 30, den 9. april 1996, for så vidt som Kommissionen herved
 rue de Cessange, mod De Europñiske Fñllesskabers Dom- afslog at forfremme sagsùgeren til lùnklasse C 1 i forbin-
 stol (befuldmñgtiget: Timothy Millett), stùttet af Rådet delse med forfremmelsesåret 1996, har Retten (Fjerde
 for Den Europñiske Union (befuldmñgtigede: Diego Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, P. Lindh, og
 Canga Fano og TheÂreÁse Blanchet), hvori der er nedlagt dommerne K. Lenaerts og J. D. Cooke; justitssekretñr:
 påstand om, at Kommissionens afgùrelse af 5. december ekspeditionssekretñr B. Pastor, den 5. marts 1998 afsagt
 1995, hvorved sagsùgeren blev udnñvnt til fastansat tjene- dom, hvis konklusion lyder således:
 stemand i en stilling som maskinskriver, annulleres i det
 omfang, sagsùgeren ved afgùrelsen indplaceres på tredje
 lùntrin af lùnklasse C 4, har Retten (Anden Afdeling), 1. Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber frifin-
 sammensat af afdelingsformanden, A. Kalogeropoulos, og des.
 dommerne C. W. Bellamy og J. Pirrung; justitssekretñr:
 fuldmñgtig A. Mair, den 4. marts 1998 afsagt dom, hvis
 konklusion lyder således: 2. Kommissionen betaler sagens omkostninger.
 (1) EFT C 54 af 22.2.1997.
 1. Domstolens afgùrelse af 5. december 1995, hvorved
 sagsùgeren udnñvnes i en stilling som maskinskriver i
 lùnklasse C 4, annulleres i det omfang, sagsùgeren ved
 afgùrelsen indplaceres på tredje lùntrin af sin lùn-
 klasse.
 KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FéRSTE INSTANS
 2. Domstolen betaler sagens omkostninger, bortset fra de
 omkostninger, der er afholdt af Rådet for Den Euro- den 13. februar 1998
 pñiske Union og dem, som Rådet har forvoldt sag- i sag T-275/97, GueÂrin automobiles EURL mod Kommis-
 sùgeren ved sin intervention. sionen for De Europñiske Fñllesskaber (1)
 (Annullationssùgsmål Ð sùgsmålsfrist Ð åbenbart, at
 3. Rådet betaler sine egne omkostninger og dem, som sagen skal afvises)
 sagsùgeren har afholdt som fùlge af Rådets interven-
 (98/C 113/38)
 tion.
 (1) EFT C 354 af 23.11.1996. (Processprog: fransk)
 I sag T-275/97, GueÂrin automobiles EURL, under konkurs,
 AlencËon (Frankrig), ved likvidatoren advokat Xavier
 LemeÂe, reprñsenteret ved advokat Jean-Claude Fourgoux,
 Paris og Bruxelles, og med valgt adresse i Luxembourg hos
 advokat Pierrot Schiltz, 4, rue BeÂatrix de Bourbon, mod
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FéRSTE INSTANS Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber, hvori der
 den 5. marts 1998 er nedlagt påstand om annullation af Kommissionens
 beslutning SG(97) D/3183 af 25. april 1997 om afvisning
 i sag T-221/96, Immacolata Manzo-Tafaro mod Kommis- af den klage, hvorved GueÂrin automobiles havde anfñgtet
 sionen for De Europñiske Fñllesskaber (1) bilfirmaet Nissans standardkontrakt i Frankrig vedrùrende
 salg og firmaets anvendelse heraf (sag IV-35.095, GueÂrin
 (Tjenestemñnd Ð afslag på forfremmelse Ð sammenlig-
 mod Nissan France), har Retten (Anden Afdeling), sam-
 nende bedùmmelse af fortjenester Ð hensyntagen til alder
 mensat af afdelingsformanden, A. Kalogeropoulos, og
 og anciennitet)
 dommerne C. W. Bellamy og J. Pirrung; justitssekretñr: H.
 (98/C 113/37) Jung, den 13. februar 1998 afsagt kendelse, hvis konklu-
 sion lyder således:
 (Processprog: fransk)
 1. Sagen afvises.
 I sag T-221/96, Immacolata Manzo-Tafaro,


text:
8.4.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 86/3
 DOMSTOLENS DOM
 (Store Afdeling)
 af 31. januar 2006
 i sag C-503/03, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Spanien (1)
 (Fri bevægelighed for personer - direktiv 64/221/EØF - tredjelandsstatsborger, der er ægtefælle til en statsborger i en medlemsstat - ret til indrejse og ophold - restriktion begrundet i hensynet til den offentlige orden - Schengen-informationssystemet - indberetning som uønsket)
 (2006/C 86/05)
 Processprog: spansk
 I sag C-503/03, angående et traktatbrudssøgsmål i henhold til artikel 226 EF, anlagt den 27. november 2003, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægtigede: C. O'Reilly og L. Escobar Guerrero) mod Kongeriget Spanien (befuldmægtiget: M. Muñoz Pérez), har Domstolen (Store Afdeling), sammensat af præsidenten, V. Skouris, afdelingsformændene P. Jann (refererende dommer), C.W.A. Timmermans, A. Rosas og J. Malenovský samt dommerne S. von Bahr, J.N. Cunha Rodrigues, R. Silva de Lapuerta, K. Lenaerts, E. Juhász, G. Arestis, A. Borg Barthet og M. Ilešič; generaladvokat: J. Kokotti; justitssekretær: R. Grass, den 31. januar 2006 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 1)
 Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 1-3 i Rådets direktiv 64/221/EØF af 25. februar 1964 om samordning af de særlige foranstaltninger, som gælder for udlændinge med hensyn til rejse og ophold, og som er begrundet i hensynet til den offentlige orden, sikkerhed og sundhed, idet det har nægtet henholdsvis indrejse og visum med henblik på indrejse til de kontraherende stater i aftalen om gradvis ophævelse af kontrollen ved de fælles grænser, undertegnet den 14. juni 1985 i Schengen, til Farid og Bouchair, som er tredjelandsstatsborgere, der er ægtefæller til statsborgere i en medlemsstat, alene fordi de var indberettet som uønskede i Schengen-informationssystemet, uden først at have undersøgt, om disse personers tilstedeværelse udgjorde en virkelig, aktuel og tilstrækkeligt alvorlig trussel mod et grundlæggende samfundshensyn.
 2)
 Kongeriget Spanien betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 21 af 24.1.2004.


text:
16.4.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 120/3
 Domstolens kendelse (Sjette Afdeling) af 18. januar 2011 — Souzana Berkizi-Nikolakaki mod Anotato Symvoulio epilogis prosopikou (A.S.E.P.) og Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Dioikitiko Efeteio Thessalonikis — Grækenland)
 (Sag C-272/10) (1)
 (Procesreglementets artikel 104, stk. 3 - socialpolitik - artikel 155, stk. 2, TEUF - direktiv 1999/70/EF - § 8 i rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse - tidsbegrænsede ansættelseskontrakter i den offentlige sektor - flere på hinanden følgende kontrakter - misbrug - sanktioner - konvertering til en tidsubegrænset kontrakt - processuelle regler - præklusionsfrist - ækvivalens- og effektivitetsprincippet - sænkning af det generelle niveau for beskyttelse af arbejdstagerne)
 2011/C 120/05
 Processprog: græsk
 Den forelæggende ret
 Dioikitiko Efeteio Thessalonikis
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Souzana Berkizi-Nikolakaki
 Sagsøgte: Anotato Symvoulio epilogis prosopikou (A.S.E.P.) og Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Dioikitiko Efeteio Thessalonikis — fortolkning af § 8, stk. 3, i bilaget til Rådets direktiv 1999/70/EF af 28. juni 1999 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP (EFT L 175, s. 43) — national lovgivning, der indfører en præklusiv frist for konvertering af tidsbegrænsede ansættelseskontrakter til tidsubegrænsede ansættelseskontrakter
 Konklusion
 1)
 Artikel 155, stk. 2, og rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der blev indgået den 18. marts 1999, og som er opført som bilag til Rådets direktiv 1999/70 af 28. juni 1999 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP, skal fortolkes således, at de ikke er til hinder en national lovgivning som artikel 11, stk. 2, i præsidentdekret 164/2004, der fastsætter særlige bestemmelser vedrørende arbejdstagere, der ansættes på grundlag af tidsbegrænsede kontrakter i den offentlige sektor, hvorefter en arbejdstager, som vil konvertere flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelseskontrakter, som kan anses for misbrug, til én tidsubegrænset kontrakt, skal indgive en ansøgning til den kompetente myndighed inden udløbet af en præklusiv frist på to måneder fra ikrafttrædelse af dette dekret, såfremt denne frist — hvilket det tilkommer den forelæggende ret at kontrollere — ikke er mindre fordelagtig end den frist, der finder anvendelse på lignende nationale situationer vedrørende arbejdsretlige spørgsmål, og ikke i praksis gør det umuligt eller uforholdsmæssigt vanskeligt at udøve de rettigheder, der tillægges i henhold til EU-retten.
 2)
 § 8, stk. 3, rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse skal fortolkes således, at den ikke er til for en national lovgivning som artikel 11, stk. 2, i præsidentdekret 164/2004, hvorefter en arbejdstager, som vil konvertere flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelseskontrakter, som kan anses for misbrug, til én tidsubegrænset kontrakt, skal indgive en ansøgning til den kompetente myndighed inden udløbet af en præklusiv frist på to måneder fra ikrafttrædelse af dette dekret, mens de tilsvarende frister, som er foreskrevet i den tilsvarende nationale lovgivning før denne dato, er blevet forlænget, da denne lovgivning ikke påvirker det generelle niveau for beskyttelse af arbejdstagere i tidsbegrænsede ansættelsesforhold.
 (1) EUT C 221 af 14.8.2010.


text:
30 . 12 . 95 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr . C 351 / 15
 Sag anlagt den 18 . oktober 1995 af Comafrica SpA og Dole Sag anlagt den 20. oktober 1995 af Le Nouveau Garage SA
 Fresh Fruit Europe Ltd & Co. mod Kommissionen for De m.fl. mod Kommissionen for De Europæiske Fælles
 Europæiske Fællesskaber skaber
 ( Sag T-198/95 ) ( Sag T-l 99/95 )
 ( 95/C 351 /29 ) ( 95/C 351 /30 )
 (Processprog: engelsk)
 (Processprog: fransk)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 18 . oktober 1995 anlagt sag mod Kommissionen for De Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 Europæiske Fællesskaber af Comafrica SpA og Dole Fresh den 20 . oktober 1995 anlagt sag mod Kommissionen for De
 Fruit Europe Ltd & Co . ved Solicitor Bernard O'Connor og Europæiske Fællesskaber af Le Nouveau Garage SA, Pierre
 med valgt adresse i Luxembourg hos advokat Arsène Bénite ( Frankrig), Max Labat Automobiles 17, Royan
 Kronshagen , 22 , rue Marie Adélaide . ( Frankrig ) og Riviera Auto Service, Nice ( Frankrig ), ved
 advokat Christian Bouorgeon, Paris, og med valgt adresse i
 Sagsøgerne har nedlagt følgende påstande : Luxembourg hos advokaterne Decker & Braun, 16 , avenue
 Marie-Thérèse .
 — Sagen antages til realitetsbehandling .
 — Det statueres i medfør af EF-traktatens artikel 173 , 174 Sagsøgerne har nedlagt følgende påstande :
 og 184, at forordning ( EF ) nr. 1869/95 er ugyldig, for så
 vidt den berører sagsøgerne, subsidiært, i forhold til — Det fastslås i henhold til traktatens artikel 175 , at
 enhver .
 Kommissionen har undladt at træffe en afgørelse i
 forhold til de klagende selskaber, selv om de i rimelig tid
 — I medfør, af EF-traktatens artikel 178 og artikel 215 , forinden havde anmodet den herom .
 stk . 2 , tilpligtes Kommissionen at erstatte sagsøgerne de
 tab, sagsøgerne er blevet påført ved, at Kommissionen
 retsstridigt har udstedt forordning nr. 1869/95 , med — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostnin
 renter . ger .
 — Der træffes bestemmelse om sådanne yderligere for
 holdsregler, som Retten måtte finde nødvendige med Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 henblik på opgørelsen af de tab, sagsøgerne er blevet
 påført .
 Tre tidligere forhandlere af Volkswagen og Audi, for hvilke
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagsøgernes sagsom der enten er indledt akkordforhandlinger, eller som er under
 kostninger. opløsning ved rettens foranstaltning, anfører, at Kommis
 sionen ikke har truffet afgørelse for så vidt angår de klager,
 de har indgivet vedrørende VAG France's anvendelse af et
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter: selektivt eneforhandlersystem med hensyn til nye biler af de
 nævnte mærker og reservedele hertil , som omfatter hele det
 Sagsøgerne, som begge indfører bananer til Fællesskabet, franske område, og hvorefter levering af nye biler og
 anfægter Kommissionens beslutninger om at nedsætte den reservedele kun sker til godkendte forhandlere .
 mængde bananer, som er blevet tildelt dem for 1995 ved
 anvendelse af den endelige nedsættelseskoefficient, som er
 fastsat i Kommissionens forordning


text:
( EF ) nr. 1869/95 af Sagsøgerne gør gældende, at de omhandlede forhandleraf
 25 . juli 1995 . Sagsøgernes anbringender svarer til anbrin taler og de betingelser, hvorunder de anvendes, ikke er i
 genderne i sag T-72/95 ('), hvorunder sagsøgerne har overensstemmelse med betingelserne for at være omfattet af
 anfægtet den foreløbige nedsættelseskoefficient for 1995 , gruppefritagelsesordningerne i henhold til forordning
 der blev fastsat ved Kommissionens forordning ( EF ) ( EØF ) nr. 123/85 , og at der heller ikke kan opnås en
 nr . 2947/94 . individuel fritagelse .
 Hvad angår erstatningspåstanden gør sagsøgerne gældende, Efter at sagen var blevet oplyst, fremsendte Kommissionen
 at Kommissionen har tilsidesat en trinhøjere retsregel til en meddelelse af klagepunkter til VAG France, og der fandt
 beskyttelse af borgerne, at tilsidesættelsen er tilstrækkeligt herefter en høring sted den 8 . november 1994 . Selv om
 kvalificeret, og at de herved er blevet påført tab . behandlingen af klagerne således synes afsluttet, har Kom
 missionen endnu ikke truffet afgørelse .
 (') EFT nr. C 268 af 14 . 10 . 1995 , s . 23 .


text:
C 31/14 DA Den Europæiske Unions Tidende 8.2.2003
 — Der er allerede fastsat endelige finansielle korrektioner Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 vedrørende høstårene 1994, 1995 og 1996 af samme
 årsag. Manglende begrundelse eller utilstrækkelig begrun-
 delse som følge af faktisk vildfarelse, urigtig vurdering af
 faktiske omstændigheder og manglende hensyntagen til Fristen for direktivets gennemførelse udløb den 31. juli 2001.
 afgørende synspunkter.
 — Subsidiært: Kommissionens manglende kompetence i
 tidsmæssig henseende. Urigtig fortolkning og anvendelse (1 ) EFT L 201 af 31.7.1999, s. 77.
 af artikel 5, stk. 2, litra c), i forordning nr. 729/70 og af
 artikel 8, stk. 1, i forordning nr. 1663/95.
 ( 1) EFT L 61 af 10.3.1999, s. 37.
 ( 2) EFT L 280 af 18.10.2002, s. 88.
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 se afsagt den 20. november 2002 af Tribunale penale di
 Terni (Italien) i straffesagen mod Antonio Niselli
 Sag anlagt den 11. december 2002 af Kommissionen for
 De Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Spanien
 (Sag C-457/02)
 (Sag C-449/02)
 (2003/C 31/21)
 (2003/C 31/20)
 Ved kendelse afsagt den 20. november 2002, indgået til
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 11. de- Domstolens Justitskontor den 18. december 2002, har Tribu-
 cember 2002 anlagt sag mod Kongeriget Spanien af Kommis- nale penale di Terni i straffesagen mod Antonio Niselli forelagt
 sionen for De Europæiske Fællesskaber ved juridisk konsulent De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om
 Maria Patakia og Isabel Martínez del Peral, begge Kommissio- præjudiciel afgørelse af nedenstående spørgsmål til afklaring
 nens Juridiske Tjeneste, som befuldmægtigede, og med valgt af, om definitionen af »affald« indført ved direktiv 75/442/
 adresse i Luxembourg. EØF (1), som ændret ved direktiv 91/156/EØF (2), fortsat skal
 forstås og endnu i dag skal fortolkes i Italien i lyset af nævnte
 domstols tidligere domme, eller om dette skal ske i lyset af
 artikel 14 i lovdekret nr. 138 af 8. juli 2002, stadfæstet som
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 lov nr. 178 af 8. august 2002. Spørgsmålene lyder nærmere:
 — Det fastslås, at Kongeriget Spanien har tilsidesat sine
 forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets
 direktiv 1999/42/EF af 7. juni 1999 om indførelse af en Kan begrebet »affald« udtrykkeligt afhænge af den betingelse,
 ordning for anerkendelse af eksamensbeviser for de at ordene »skiller sig af med«, »agter at« eller »er forpligtet til at
 former for erhvervsvirksomhed, der er omfattet af direkti- skille sig af med« som inkorporeret i Italien ved artikel 6, stk. 1,
 verne om liberalisering og om overgangsforanstaltninger, litra a), i lovdekret nr. 22 af 5. februar 1997 skal fortolkes
 og til supplering af den generelle ordning for anerkendelse således:
 af eksamensbeviser (1), idet det ikke har vedtaget de love
 og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at
 efterkomme direktivet, eller i hvert fald ikke har underret-
 tet Kommissionen herom.
 a) »skiller sig af med«: Enhver handling, ved hvilket stof, et
 materiale eller en genstand ledes til eller skal undergives
 — Kongeriget Spanien tilpligtes at betale sagens omkost- bortskaffelse eller nyttiggørelse ifølge bilag B og C i
 ninger. lovdekret nr. 22;


text:
1.8.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 279/37
 Sag anlagt den 7. juni 2016 — Kaane American International Tobacco mod EUIPO — Global Tobacco (GOLD MONT)
 (Sag T-293/16)
 (2016/C 279/52)
 Stævningen affattet på engelsk
 Parter
 Sagsøger: Kaane American International Tobacco Co. Ltd. (Jebel Ali, De Forenede Arabiske Emirater) (ved advokaterne G. Hinarejos Mulliez og I. Valdelomar)
 Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Global Tobacco FZCO (Dubai, De Forenede Arabiske Emirater)
 Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO
 Ansøger af det omtvistede varemærke: Global Tobacco FZCO
 Det omtvistede varemærke: EU-figurmærke indeholdende ordbestanddelen »GOLD MONT« — EU-varemærkeregistrering nr. 11 803 831
 Sagen for EUIPO: Indsigelsessag
 Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 8. april 2016 af Fjerde Appelkammer ved EUIPO (sag R 2699/2014-4)
 Påstande
 —
 Dette søgsmål antages til realitetsbehandling.
 —
 Den anfægtede afgørelse annulleres.
 —
 Det fastslås, at klagesag R 2699/2014-4 udsættes indtil der foreligger en endelig afgørelse i den sideløbende procedure i sag R 1857/2015-4 (der verserer for Retten).
 —
 EUIPO (appelkamrene), subsidiært Global Tobacco FZCO, tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Anbringende
 —
 Tilsidesættelse af princippet om lighed for loven og om upartiskhed.


text:
10.6.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 175/43
 Rettens kendelse af 2. april 2014 — Onidol mod Kommissionen
 (Sag T-313/09) (1)
 ((Statsstøtte - rammeordning vedrørende de foranstaltninger, som gennemføres af de i Frankrig anerkendte brancheorganisationer inden for landbruget til fordel for de repræsenterede landbrug - finansiering gennem frivillige bidrag, der er gjort obligatoriske - beslutning, der erklærer støtteordningen for forenelig med fællesmarkedet - tilbagetrækning af beslutningen - ufornødent at træffe afgørelse))
 2014/C 175/59
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Organisation nationale interprofessionnelle des graines et fruits oléagineux (Onidol) (Paris, Frankrig) (først ved advokaterne B. Le Bret og L. Olza Moreno, derefter ved advokaterne B. Le Bret og C. Renner)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (først ved B. Stromsky og C. Urraca Caviedes, derefter ved B. Stromsky og S. Thomas, og endelig ved B. Stromsky, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af Kommissionens beslutning K(2008) 7846 endelig, af 10. december 2008, vedrørende statsstøtte N 561/2008, omhandlende rammeordningen vedrørende de foranstaltninger, som gennemføres af de i Frankrig anerkendte brancheorganisationer inden for landbruget til fordel for de repræsenterede landbrug
 Konklusion
 1)
 Det er ikke længere nødvendigt at træffe afgørelse i sagen.
 2)
 Europa-Kommissionen betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 244 af 10.10.2009.


text:
14.1.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 10/10
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom afsagt den 13. oktober 2005 af Cour d'appel de Bruxelles i sagen De Landtsheer Emmanuel SA mod Comité Interprofessionnel du Vin de Champagne, forkortet CIVC og Veuve Clicquot Ponsardin SA
 (Sag C-381/05)
 (2006/C 10/20)
 Processprog: fransk
 Ved dom afsagt den 13. oktober 2005, indgået til Domstolens Justitskontor den 19. oktober 2005, har Cour d'appel de Bruxelles i sagen De Landtsheer Emmanuel SA mod Comité Interprofessionnel du Vin de Champagne, forkortet CIVC og Veuve Clicquot Ponsardin SA forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 1)
 Dækker definitionen af sammenlignende reklame de reklamer, hvori annoncøren udelukkende henviser til en varetype, således at det i givet fald kan antages, at en sådan reklame henviser til alle virksomheder, der udbyder denne varetype, og at enhver af disse virksomheder kan påstå at være blevet identificeret?
 2)
 Med henblik på at afgøre, om der er et konkurrenceforhold mellem annoncøren og den virksomhed, der er henvist til i direktivets artikel 2a's forstand:
 a.
 Skal det da antages, navnlig på grundlag af artikel 2a, sammenholdt med artikel 3a, litra b), at en konkurrent i denne bestemmelses forstand er enhver virksomhed, som reklamen gør det muligt at identificere, uanset de varer eller tjenesteydelser, virksomheden udbyder?
 b.
 Hvis ovenstående spørgsmål besvares benægtende, og andre betingelser skal være opfyldt, for at der er et konkurrenceforhold, skal der da tages hensyn til markedets aktuelle tilstand og de forbrugsvaner, der findes i Fællesskabet, eller skal der ligeledes tages hensyn til mulighederne for, at disse vaner udvikler sig?
 c.
 Skal undersøgelsen begrænses til den del af Fællesskabets område, hvor reklamerne spredes?
 d.
 Skal konkurrenceforholdet bedømmes under hensyn til de varetyper, der er genstand for sammenligningen, og til den måde, hvorpå disse varetyper generelt opfattes, eller skal der ved vurderingen af substitutionsgraden ligeledes tages hensyn til de særlige kendetegn ved den vare, som annoncøren ønsker at markedsføre i den omtvistede reklame, og til det billede, han ønsker at give heraf?
 e.
 Er de kriterier, der gør det muligt at fastslå, om der er et konkurrenceforhold i artikel 2, nr. 2a's forstand, identiske med de kriterier, der gør det muligt at efterprøve, om sammenligningen opfylder betingelsen i artikel 3a, litra b)?
 3)
 Følger det af artikel 2, nr. 2a, i direktiv 84/450 (1), sammenholdt med direktivets artikel 3a,
 a.
 at enhver sammenlignende reklame, der gør det muligt at identificere en varetype, er ulovlig, når angivelsen ikke gør det muligt at identificere en konkurrent eller de varer, han udbyder?
 b.
 at lovligheden af sammenligningen kun skal undersøges i lyset af andre nationale bestemmelser end dem, der gennemfører direktivets bestemmelser om sammenlignende reklame, hvilket kan føre til en dårligere beskyttelse af forbrugeren eller af virksomheder, der udbyder varetypen, set i forhold til den af annoncøren udbudte vare?
 4)
 For det tilfælde, at det skal konkluderes, at der er tale om sammenlignende reklame i artikel 2, nr. 2a's forstand, skal det da udledes af direktivets artikel 3a, stk.


text:
17.4.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 94/44
 Sag anlagt den 16. december 2003 af Angelo Wille mod Europa-Parlamentet
 (Sag T-412/03)
 (2004/C 94/125)
 Processprog: tysk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der den 16. december 2003 anlagt sag mod Europa-Parlamentet af Angelo Wille ved Rechtsanwalt D. Rogalla.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 —
 Europa-Parlamentets beslutninger af 24. februar 2003, 28. april 2003, 20. maj 2003 og 17. september 2003 annulleres.
 —
 Europa-Parlamentet tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Sagsøgeren har anlagt sag til prøvelse af Parlamentets beslutninger om ikke at give ham adgang til udvælgelsesprøve EUR/A/16/167/02. Som begrundelse anførtes, at sagsøgeren ikke havde mindst to års faglig erfaring efter afslutningen af den krævede uddannelse som jurist.
 Sagsøgeren har gjort gældende, at beslutningerne om ikke at give ham adgang er retsstridige, eftersom han har indgivet ansøgning som foreskrevet og inden for den fastsatte frist, ligesom han også i øvrigt opfylder alle generelle og særlige betingelser. Han har en uddannelse som jurist og den krævede faglige erfaring. Som begrundelse for, at beslutningerne er retsstridige, har sagsøgeren anført, at Parlamentet har anlagt en fejlagtig fortolkning af meddelelsen om udvælgelsesprøven. En ligestilling af en afsluttet universitetseksamen og den anden statslige prøve i jura er i strid med ordlyden af meddelelsen om udvælgelsesprøve og med forbuddet mod forskelsbehandling på grundlag af nationalitet i henhold til artikel 12 EF. Der kan ikke stilles større krav til tyske jurister end til akademikere fra andre medlemsstater.


text:
30.12.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 326/85
 Sag anlagt den 16. november 2006 — Salvador Roldán mod Kommissionen
 (Sag F-129/06)
 (2006/C 326/172)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Rocío Salvador Roldán (Bruxelles, Belgien) (ved lawyers F. Tuytschaever og H. Burez)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgerens påstande
 —
 Annullation af ansættelsesmyndighedens afgørelse som svar på den af sagsøgeren indgivne klage (Nr. R/320/06) af 18. august 2006.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagsøgeren de beløb, der svarer til det udlandstillæg, hun er berettiget til, med virkning fra den 1. april 2006, med tillæg af morarenter 7 % p.a. fra det enkelte beløbs forfaldsdato til betaling sker.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Søgsmålet er baseret på to søgsmålsgrunde:
 1)
 Sagsøgeren har anfægtet Kommissionens konklusion, hvorefter hun ikke opfylder de betingelser, der er fastsat i artikel 4, stk. 1, litra a), andet led, i vedtægtens bilag VII for betaling af udlandstillæg. Sagsøgeren har anført, at det i den anfægtede afgørelse urigtigt lægges til grund, at hun havde bopæl på en varig måde i Belgien i referenceperioden. Ifølge sagsøgeren medfører hendes levering af tjenesteydelser til et internationalt advokatfirma i Belgien navnlig ikke, at hun havde oprettet varig tilknytning til denne medlemsstat.
 2)
 Sagsøgeren har anført, at den anfægtede afgørelse skal annulleres, fordi den tilsidesætter princippet om forbud mod forskelsbehandling. Sagsøgeren har for det første fremsat en ulovlighedsindsigelse vedrørende artikel 4, stk. 1, litra a), andet led, i vedtægtens bilag VII. Hun har anført, at denne bestemmelse uretmæssigt gør forskel mellem på den ene side tjenestemænd, som i den samme medlemsstat, hvori de blev ansat af en fællesskabsinstitution, gjorde tjeneste for en anden stat eller en international organisation, og på den anden side tjenestemænd, så som sagsøgeren, hvis situation også er karakteriseret ved manglende varig tilknytning til den medlemsstat, de arbejdede i, før de blev ansat af en fællesskabsinstitution. Sagsøgeren har dernæst anført, at Kommissionen har anvendt ovennævnte bestemmelse diskriminerende, idet den ikke tog hensyn til de personlige omstændigheder vedrørende sagsøgeren, som viste, at hun ikke havde haft til hensigt at skabe varig tilknytning til Belgien.


text:
8.11.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 285/15
 Appel iværksat den 21. februar 2008 af Athanasios Pitsiorlas til prøvelse af dom afsagt den 27. november 2007 Retten i Første Instans (Femte Afdeling) i de forenede sager T-3/00 og T-337/04, Athanasios Pitsiorlas mod Rådet for Den Europæiske Union og Den Europæiske Central Bank
 (Sag C-84/08 P)
 (2008/C 285/25)
 Processprog: græsk
 Parter
 Appellant: Athanasios Pitsiorlas (ved dikigoros D. Papafilippou)
 De andre parter i appelsagen: Rådet for Den Europæiske Union og Den Europæiske Central Bank
 Ved kendelse af 3. juli 2008 har Domstolen (Anden Afdeling) afvist appellen og tilpligtet Athanasios Pitsiorlas at bære sine egne omkostninger.


text:
9.2.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 46/44
 Rettens dom af 12. december 2014 — Crown Equipment (Suzhou) og Crown Gabelstapler mod Rådet
 (Sag T-643/11) (1)
 ((Dumping - import af håndbetjente palletrucks og væsentlige dele dertil med oprindelse i Kina - fornyet prøvelse - artikel 11, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1225/2009 - ret til forsvar - faktisk vildfarelse - åbenbart urigtigt skøn - begrundelsespligt))
 (2015/C 046/53)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøgere: Crown Equipment (Suzhou) Co. Ltd (Suzhou, Kina) og Crown Gabelstapler GmbH & Co. KG (Roding, Tyskland) (ved advokaterne K. Neuhaus, H.-J. Freund og B. Ecker)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union (ved J.-P. Hix, som befuldmægtiget, først bistået af advokaterne G. Berrisch og A. Polcyn, derefter af advokaterne A. Polcyn og D. Geradin)
 Intervenient til støtte for sagsøgte: Europa-Kommissionen (ved J.-F. Brakeland, M. França og A. Stobiecka Kuik, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 1008/2011 af 10. oktober 2011 om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen af håndbetjente palletrucks og væsentlige dele dertil med oprindelse i Folkerepublikken Kina, udvidet til at omfatte importen af håndbetjente palletrucks og væsentlige dele dertil afsendt fra Thailand, uanset om varen er angivet med oprindelse i Thailand eller ej, efter en udløbsundersøgelse i henhold til artikel 11, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1225/2009 (EUT L 268, s. 1), for så vidt som denne forordning vedrører sagsøgerne
 Konklusion
 1)
 Rådet for Den Europæiske Union frifindes.
 2)
 Crown Equipment (Suzhou) Co. Ltd og Crown Gabelstapler GmbH & Co. KG bærer deres egne omkostninger og betaler fire femtedele af de af Rådet afholdte omkostninger.
 3)
 Rådet bærer en femtedel af sine egne omkostninger.
 4)
 Europa-Kommissionen bærer sine egne omkostninger.
 (1) EUT C 49 af 18.2.2012.


text:
28.7.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 227/4
 Domstolens dom (Store Afdeling) af 12. juni 2012 — Waldemar Hudzinski mod Agentur für Arbeit Wesel — Familienkasse (sag C-611/10) og Jaroslaw Wawrzyniak mod Agentur für Arbeit Mönchengladbach — Familienkasse (sag C-612/10) (anmodninger om præjudiciel afgørelse fra Bundesfinanzhof — Tyskland)
 (Forenede sager C-611/10 og C-612/10) (1)
 (Social sikring af vandrende arbejdstagere - forordning (EØF) nr. 1408/71 - artikel 14, nr. 1), litra a), og artikel 14a, nr. 1), litra a) - artikel 45 TEUF og 48 TEUF - midlertidigt arbejde i en anden medlemsstat end den, på hvis område beskæftigelsen normalt udøves - familieydelser - lovgivning, der skal anvendes - mulighed for, at den medlemsstat, hvor det midlertidige arbejde udføres, men som ikke er den kompetente stat, kan tildele børneydelser - anvendelse af en national antikumulationsregel, hvorefter denne ydelse ikke kan tildeles, såfremt en sammenlignelig ydelse oppebæres i en anden medlemsstat)
 2012/C 227/05
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Bundesfinanzhof
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgere: Waldemar Hudzinski (sag C-611/10) og Jaroslaw Wawrzyniak (sag C-612/10)
 Sagsøgte: Agentur für Arbeit Wesel — Familienkasse (sag C-611/10) og Agentur für Arbeit Mönchengladbach — Familienkasse (sag C-612/10)
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Bundesfinanzhof — fortolkning af artikel 14a, stk. 1, litra a) i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet (EFT 1971 II, s. 366) — lovvalg — en vandrende arbejdstagers ret til i beskæftigelsesmedlemsstaten at oppebære familieydelser for sine børn bosiddende i arbejdstagerens oprindelsesmedlemsstat — retsstillingen for en person, der udøver selvstændig beskæftigelse i sin oprindelsesmedlemsstat, og som i fire måneder har haft lønnet beskæftigelse i en anden medlemsstat
 Konklusion
 1)
 Artikel 14, nr. 1), litra a), og artikel 14a, nr. 1), litra a), i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som ændret og ajourført ved Rådets forordning (EF) nr. 118/97 af 2. december 1996, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 647/2005 af 13. april 2005, skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for, at en medlemsstat, der ikke er udpeget som kompetent medlemsstat i medfør af disse bestemmelser, i henhold til national ret tildeler børneydelser til en vandrende arbejdstager, der udfører et midlertidigt arbejde på dens område, under omstændigheder som de i hovedsagen omhandlede, herunder når det for det første er fastslået, at den berørte arbejdstager ikke har lidt noget retstab som følge af at have udøvet retten til fri bevægelighed, idet den pågældende har bevaret retten til familieydelser af samme art i den kompetente medlemsstat, og for det andet, at hverken arbejdstageren eller det barn, for hvilket der gøres krav på denne ydelse, har deres sædvanlige opholdssted på den medlemsstats område, hvor det midlertidige arbejde er blevet udført.
 2)
 EUF-traktatens bestemmelser om arbejdskraftens frie bevægelighed skal fortolkes således, at de er til hinder for, at der i en situation som


text:
13 . 5 . 95 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr . C 119/ 11
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS Schintgen og R. García-Valdecasas; justitssekretær: fuld
 den 28 . marts 1995 mægtig B. Pastor, den 29 . marts 1995 afsagt dom, hvis
 konklusion lyder således:
 i sag T-12/94, Frédéric Daffix mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber i 1 )
 1 ) Sagsøgerens påstande ifølge skrivelserne af 10. og
 (Tjenestemænd — fjernelse fra tjenesten — begrundelse) 20. december 1994 tages ikke til følge.
 ( 95/C 119/26
 2 ) Sagsøgte frifindes.
 (Processprog: fransk)
 3 ) Hver part bærer sine omkostninger, herunder omkost
 I sag T-12/94, Frédéric Daffix, tidligere tjenestemand ved ningerne i forbindelse med sagerne om foreløbige
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, Bruxelles, forholdsregler.
 ved advokaterne Georges Vandersanden og Laure Levi,
 Bruxelles, og med valgt adresse i Luxembourg hos Fiduciaire (M EFT nr. C 263 af 29 . 9 . 1993 .
 Myson SARL, 1 , rue Glesener, mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber ( befuldmægtigede: D. Goulousis
 og B. Cambier ), angående annullation af Kommissionens
 afgørelse af 18 . marts 1993 om fjernelse af sagsøgeren fra
 tjenesten og i fornødent omfang den stiltiende afvisning af
 hans klage, har Retten (Tredje Afdeling), sammensat af KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 afdelingsformanden J. Biancarelli og dommerne C.P. Briët
 og C.W. Bellamy; justitssekretær: FL Jung, den 28 . marts (Fjerde Udvidede Afdeling)
 1 995 afsagt dom, hvis konklusion lyder således: den 23 . februar 1995
 i sag T-488/93 , Hanseatische Industrie-Beteiligungen
 1 ) Kommissionens afgørelse af 1 8. marts 1 993 om fjer GmbH mod Kommissionen for De Europæiske Fælles
 nelse af sagsøgeren fra tjenesten annulleres. skaber i 1 )
 (Erklæring om inkompetence)
 2 ) Kommissionen betaler sagens omkostninger. ( 95/C 119/28 )
 (M EFT nr. C 59 af 26 . 2 . 1994 . (Processprog: tysk)
 I sag T-488/93 , Hanseatische Industrie-Beteiligungen
 GmbH, Bremen (Tyskland ), ved advokaterne Gerhard
 Wiedemann og Jan-Peter Hix, Bruxelles, og med valgt
 adresse i Luxembourg hos advokat Guy Harles, 8-18 , rue
 Mathias Hårdt, mod Kommissionen for De Europæiske
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS Fællesskaber ved Ben Smulders og Jürgen Grunwald,
 den 29 . marts 1995 Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmægtigede,
 i sag T-497/93 , Anne Hogan mod Domstolen for De angående en påstand om annullation af Kommissionens
 Europæiske Fællesskaber (') beslutning 93/412/EØF af 6. april 1993 om støtte fra den
 tyske regering til Hibeg og fra Hibeg via Krupp GmbH til
 (Tjenestemænd — indeholdelse i vederlag — protokollen Bremer Vulkan AG for at lette salget af Krupp Atlas
 vedrørende De Europæiske Fællesskabers privilegier og Elektronik GmbH fra Krupp GmbH til Bremer Vulkan
 immuniteter) AG (2) har Retten, sammensat af afdelingsformanden, K.
 ( 95/C 119/27) Lenaerts, og dommerne R. Schintgen, C.P. Briët, R. García
 Valdecasas og C.W. Bellamy; justitssekretær: H. Jung, den
 23 . februar 1995 afsagt kendelse, hvis konklusion lyder
 (Processprog: italiensk) således :
 I sag T-497/93 , Anne Hogan, tjenestemand ved Europa 1 . Retten erklærer sig inkompetent i sag T-488/93,


text:
Han
 Parlamentet, Luxembourg, ved advokat Giancarlo Lattanzi, seatische Industrie-Beteiligungen GmbH mod Kommis
 Massa-Carrare, og med valgt adresse i Luxembourg, 33 , rue sionen for De Europæiske Fællesskaber, således at
 Godchaux, mod Domstolen for De Europæiske Fællesska Domstolen kan træffe afgørelse om annullationspåstan
 ber ( befuldmægtigede : L. Maggioni, N. Lierow og P. den.
 Ferrari ), angående en påstand om annullation af Domsto
 lens afgørelser vedrørende en indeholdelse i sagsøgerens
 vederlag som følge af en arrest, om tilbagebetaling af det 2 . Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.
 indeholdte beløb, erstatning for den økonomiske og ikke
 økonomiske skade, sagsøgeren har lidt, og subsidiært, om at (!) EFT nr . C 222 af 18 . 8 . 1993 .
 det fastslås, at den nationale procedure, der har ført til (2 ) EFT nr . L 185 af 28 . 7. 1993 , s . 43 .
 arresten, er ulovlig, har Retten (Fjerde Afdeling), sammensat
 af afdelingsformanden, K. Lenaerts, og dommerne R.


text:
25.5.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 147/4
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Szegedi Ítélőtábla (Ungarn) den 4. februar 2013 — Érsekcsanádi Mezőgazdasági Zrt. mod Bács-Kiskun Megyei Kormányhivatal
 (Sag C-56/13)
 2013/C 147/07
 Processprog: ungarsk
 Den forelæggende ret
 Szegedi Ítélőtábla
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Érsekcsanádi Mezőgazdasági Zrt.
 Sagsøgt: Bács-Kiskun Megyei Kormányhivatal
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Var beslutningen vedtaget af de ungarske administrative myndigheder inden for rammerne af midlertidige beskyttelsesforanstaltninger mod højpatogen aviær influenza, hvorved der oprettedes en beskyttelseszone, vedrørende hvilken det bl.a. var forbudt at transportere fjerkræ, forenelig med EU-retten herunder navnlig Rådets direktiv 92/40/EØF (1), Rådets direktiv 2005/94/EF (2) og Kommissionens beslutning 2006/105/EF?
 Var beslutningen vedtaget af de ungarske administrative myndigheder inden for rammerne af midlertidige beskyttelsesforanstaltninger over for højpatogen influenza, hvorved bestemmelserne for beskyttelseszonen delvist blev ændret, og det inden for disse rammer blev forbudt at flytte fjerkræ gennem zonen, samt den foranstaltning, der blev vedtaget vedrørende sagsøgeren ved udtalelse fra den kompetente myndighed (beslutning, der ikke kan appelleres), hvorved der blev nægtet tilladelse til transport (med henblik på opstaldning) af kalkuner til en bedrift, der var beliggende i beskyttelseszonen ved siden af det påviste udbrud, forenelig med EU-retten, herunder navnlig Rådets direktiv 92/40/EØF, Rådets direktiv 2005/94/EF og Kommissionens beslutning 2006/115/EF?
 2)
 Var et af formålene med Rådets direktiv 92/40/EØF og 2005/94/EF som EU-retskilder at vedtage EU-retlige forskrifter med henblik på at afhjælpe eventuelle tab, der var forvoldt borgerne som følge af de midlertidige foranstaltninger, der var vedtaget af hensyn til beskyttelsen mod højpatogen aviær influenza i Unionen? Giver retsgrundlaget for den i Rådets direktiv 92/40/EØF, i Rådets direktiv 2005/94/EF og i Kommissionens beslutning 2006/105/EF og 2006/115/EF angivne EU-ret tilstrækkelig kompetence til at vedtage EU-retlige forskrifter med henblik på at afhjælpe eventuelle tab forvoldt borgerne som følge af de midlertidige beskyttelsesforanstaltninger over for højpatogen aviær influenza?
 3)
 Hvis spørgsmål 2 besvares bekræftende, er begrænsningen af retten til erstatning for tab som følge af de midlertidige nationale foranstaltninger, der var vedtaget i henhold til de nævnte retskilder, da lovlig og forenelig med EU-retten? Kan en national bestemmelse, som begrænser erstatningen for tab, der påhviler staten, til de faktisk lidte tab og udgifter og udelukker muligheden for erstatning for tabt fortjeneste, anses for at udgøre en nødvendig og forholdsmæssig begrænsning af retten til erstatning for tab, som forvoldes borgerne?
 4)
 Hvis spørgsmål 2 besvares benægtende, kan sagsøgeren da støtte sin ret til at opnå erstatning for tabt fortjeneste direkte på en tilsidesættelse af bestemmelserne i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (artikel 16 om friheden til at oprette og drive egen virksomhed, artikel 17 om ejendomsretten og artikel 47 om retten til effektive retsmidler), såfremt de midlertidige foranstaltninger, der var vedtaget af medlemsstaten i henhold til EU-retten inden for rammerne af beskyttelse mod højpatogen aviær influenza, forvoldte sagsøgeren tab, men national lovgivning i forbindelse med erstatning for forvoldte tab begrænser kravet om en sådan erstatning, idet den udelukker muligheden for at kræve erstatning for tabt fortjeneste?
 5)
 Hvis retten til erstatning for samtlige tab kan gøres gældende på et EU-retligt


text:
grundlag, kan en sådan ret da udelukkende gøres gældende over for staten eller kan en sådan ret, ved anvendelse af en vid fortolkning af statsbegrebet, også gøres gældende over for den offentlige administration i en sag, der tager sigte på erstatning af tab forvoldt under udøvelsen af offentlig myndighed? Hvis en sådan ret også kan gøres gældende over for administrative organer, kan national ret i forbindelse med krav om erstatning for tab foreskrive, at yderligere betingelser skal være opfyldt for at retten til erstatning indtræder?
 6)
 Hvis EU-retten ikke giver sagsøgeren mulighed for direkte på grundlag af EU-retten at opnå fuldstændig kompensation for de lidte tab, skal de samme regler — under anvendelse af princippet om procesækvivalens — anvendes bedømmelsen af de påstande, der skal tages stilling til på grundlag af EU-retten, og ved bedømmelsen af tilsvarende påstande, der skal tages stilling til på grundlag af ungarsk ret?
 7)
 Under faktiske omstændigheder svarende til dem i den foreliggende sag — eftersom de af medlemsstaterne vedtagne lovgivningsmæssige og administrative foranstaltninger inden for rammerne af beskyttelsen over for højpatogen aviær influenza hos vilde fugle i Unionen nødvendigvis påvirker det indre markeds funktion — er det da muligt under en retssag om EU-rettens gennemførelsesforanstaltninger at henvende sig til Europa-Kommissionen for at indhente en udtalelse som amicus curiae, navnlig i de tilfælde, hvor der er kendskab til, at Europa-Kommissionen har indledt en traktatbrudsprocedure mod medlemsstaten vedrørende retlige spørgsmål af relevans for nærværende sag?
 8)
 Hvis der er mulighed for at henvende sig til Europa-Kommissionen for at indhente en udtalelse som amicus curiae eller blot for at anmode om oplysninger, er Europa-Kommissionen da forpligtet til at afgive udtalelsen som amicus curiae og udlevere de oplysninger, der er anmodet om vedrørende data, dokumenter eller erklæringer, der er indhentet under traktatbrudsproceduren og vedrørende Europa-Kommissionens praksis på dette område, navnlig hvis der er tale om oplysninger, der ikke er offentlige, og som er indhentet under den indledende procedure forud for traktatbrudssøgsmålet ved Domstolen? Kan sådanne oplysninger anvendes offentligt i en konkret tvist, der verserer ved en ret i en medlemsstat?
 (1) Rådets direktiv 92/40/EØF af 19.5.1992 om fællesskabsforanstaltninger til bekæmpelse af aviær influenza (EFT L 167, s. 1).
 (2) Rådets direktiv 2005/94/EF af 20.12.2005 om fællesskabsforanstaltninger til bekæmpelse af aviær influenza og om ophævelse af direktiv 92/40/EØF (EUT L 10, s. 16).


text:
26.11.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 347/18
 Appel iværksat den 27. september 2011 af Toshiba Corp. til prøvelse af dom afsagt af Retten (Anden Afdeling) den 12. juli 2011 i sag T-113/07, Toshiba Corp. mod Europa-Kommissionen
 (Sag C-498/11 P)
 2011/C 347/28
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellant: Toshiba Corp. (ved solicitor J.F. MacLennan, Rechtanwalt A. Schulz, solicitor A. Dawes og dikigoros S. Sakellariou)
 Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen
 Appellantens påstande
 Appellanten har nedlagt følgende påstande:
 —
 Ophævelse af den appellerede dom for så vidt som den ikke tog Toshibas påstand til følge om annullation af beslutningens artikel 1, og annullation af den omtvistede beslutning.
 —
 Subsidiært hjemvises sagen til Retten med henblik på, at denne træffer afgørelse i overensstemmelse med Domstolens dom.
 —
 Under alle omstændigheder tilkendes Toshiba sagsomkostningerne, herunder omkostningerne i forbindelse med sagen for Retten.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Appellanten gør gældende, at Retten begik flere retlige fejl, da den ikke tog appellantens påstand til følge om annullation af beslutningens artikel 1:
 a)
 Retten begik en retlig fejl, for så vidt som den konkluderede, at de af ABB fremlagte vidneserklæringer kunne bevise tilstedeværelsen af en fælles forståelse.
 b)
 Retten begik en retlig fejl, for så vidt som den konkluderede, at der forelå såvel bekræftende beviser som indirekte beviser for en fælles forståelse.
 c)
 Retten begik en retlig fejl ved at antage, at Toshiba deltog i en såvel enkelt som vedvarende overtrædelse.
 d)
 Retten begik en retlig fejl ved at antage, at Toshiba's ret til forsvar ikke er blevet tilsidesat ved udeladelsen af adskillige vidneserklæringer, som beviser selskabets uskyld.


text:
C 55/2 DA Den Europæiske Unions Tidende 8.3.2003
 etikettering af farlige stoffer (EFT L 329, s. 100), har Dom- og absolut forbud mod at benytte angivelser vedrørende
 stolen, sammensat af præsidenten, G.C. Rodríguez Iglesias, sundheden på almindelige levnedsmidler, og i det omfang
 afdelingsformændene J.-P. Puissochet, M. Wathelet, R. Schint- den gør benyttelsen af sådanne angivelser betinget af en
 gen og C.W.A. Timmermans samt dommerne C. Gulmann, forudgående godkendelsesprocedure, har Domstolen (Sjette
 D.A.O. Edward, A. La Pergola, P. Jann og V. Skouris, F. Macken Afdeling), sammensat af fungerende formand for Sjette Afde-
 og N. Colneric, S. von Bahr, J.N. Cunha Rodrigues (refererende ling, C. Gulmann, og dommerne V. Skouris, F. Macken,
 dommer) og A. Rosas; generaladvokat: A. Tizzano; justitssekre- N. Colneric og J.N. Cunha Rodrigues (refererende dommer);
 tær: R. Grass, den 21. januar 2003 afsagt dom, hvis konklusion generaladvokat: L.A. Geelhoed; justitssekretær: fuldmægtig M.-
 lyder således: F. Contet, den 23. januar 2003 afsagt dom, hvis konklusion
 lyder således:
 1) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.
 1) Republikken Østrig har tilsidesat sine forpligtelser efter arti-
 2) Forbundsrepublikken Tyskland betaler sagens omkostninger. kel 2, stk. 1, litra b), og artikel 15, stk. 1 og 2, i Rådets
 direktiv 79/112/EØF af 18. december 1978 om tilnærmelse
 3) Republikken Finland bærer sine egne omkostninger. af medlemsstaternes lovgivning om mærkning af og præsenta-
 tionsmåder for levnedsmidler samt om reklame for sådanne
 ( 1) EFT C 79 af 18.3.2000. levnedsmidler, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets
 direktiv 97/4/EF af 27. januar 1997, ved generelt at forbyde,
 at der ved mærkningen af almindelige levnedsmidler benyttes
 angivelser vedrørende sundheden, og ved at gøre anbringelsen
 af sådanne angivelser betinget af en forudgående godkendelses-
 procedure.
 DOMSTOLENS DOM 2) Republikken Østrig betaler sagens omkostninger.
 (Sjette Afdeling) 3) Kongeriget Danmark bærer sine egne omkostninger.
 af 23. januar 2003
 (1 ) EFT C 211 af 22.7.2000.
 i sag C-221/00, Kommissionen for De Europæiske Fælles-
 skaber mod Republikken Østrig (1)
 (»Traktatbrud — tilnærmelse af lovgivninger — artikel 28
 EF og 30 EF — direktiv 79/112/EØF — mærkning og
 præsentation af levnedsmidler«) DOMSTOLENS DOM
 (2003/C 55/03) af 21. januar 2003
 (Processprog: tysk) i sag C-318/00, Bacardi-Martini SAS, Cellier des Dauphins
 mod Newcastle United Football Company Ltd (anmod-
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig- ning om præjudiciel afgørelse indgivet af High Court of
 gjort i Samling af Afgørelser) Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division) ( 1)
 (»Præjudiciel forelæggelse — fri udveksling af tjenesteydelser
 I sag C-221/00, Kommissionen for De Europæiske Fællesska- — afslag på at fremvise reklamer for alkoholholdige drikke-
 ber (befuldmægtiget: J.C. Schieferer) mod Republikken Østrig varer ved en sportsbegivenhed, som finder sted i en medlems-
 (befuldmægtiget: H. Dossi) støttet af Kongeriget Danmark stat, hvis lovgivning tillader tv-reklamer for alkoholholdige
 (befuldmægtiget: C.P. Kristensen), hvori der er nedlagt påstand drikkevarer, men som udsendes på tv i en anden medlemsstat,
 om, at det fastslås, at Republikken Østrig har tilsidesat sine hvis lovgivning forbyder en sådan reklame — de præjudicielle
 forpligtelser efter artikel 2, stk. 1, litra b), og artikel 15, stk. 1 spørgsmåls relevans for


text:
afgørelsen af hovedsagen«)
 og 2, i Rådets direktiv 79/112/EØF af 18. december 1978 om
 tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om mærkning af (2003/C 55/04)
 og præsentationsmåder for levnedsmidler samt om reklame
 for sådanne levnedsmidler (EFT 1979 L 33, s. 1), som (Processprog: engelsk)
 ændret ved Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 97/4/EF af
 27. januar 1997 (EFT L 43, s. 21), og sine forpligtelser efter (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 artikel 28 EF, i det omfang den fortolker og anvender § 9,
 gjort i Samling af Afgørelser)
 stk. 1 og 3, i Bundesgesetz über den Verkehr mit Lebensmittel,
 Verzehrprodukten, Zusatzstoffen, Kosmetischen Mitteln und
 Gebrauchsgegenständen (Lebensmittelgesetz 1975) (forbunds-
 lov om markedsføring af levnedsmidler, konsumvarer, tilsæt- I sag C-318/00, angående en anmodning, som High Court of
 ningsstoffer, kosmetiske midler og almindelige forbrugsartik- Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Det
 ler) af 23. januar 1975 således, at den indeholder et generelt Forenede Kongerige) i medfør af artikel 234 EF har indgivet til


text:
6.2.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 38/46
 Sag anlagt den 7. december 2016 — Damm mod EUIPO — Schlossbrauerei Au-Hallertau Willibald Beck Freiherr von Peccoz (EISKELLER)
 (Sag T-859/16)
 (2017/C 038/60)
 Stævningen er affattet på engelsk
 Parter
 Sagsøger: Sociedad Anónima Damm (Barcelona, Spanien) (ved advokat P. González-Bueno Catalán de Ocón)
 Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Schlossbrauerei Au-Hallertau Willibald Beck Freiherr von Peccoz GmbH & Co. KG (Au-Hallertau, Tyskland)
 Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO
 Ansøger af det omtvistede varemærke: Schlossbrauerei Au-Hallertau Willibald Beck Freiherr von Peccoz GmbH & Co. KG
 Det omtvistede varemærke: EU-figurmærke, der indeholder ordbestanddelen »EISKELLER« — EU-varemærkeansøgning nr. 12 204 426
 Sagen for EUIPO: Indsigelsessag
 Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 5. september 2016 af Femte Appelkammer ved EUIPO (sag R 2428/2015-5)
 Påstande
 —
 Den anfægtede afgørelse annulleres.
 —
 EUIPO og Schlossbrauerei Au-Hallertau Willibald Beck Freiherr von Peccoz GmbH & Co. KG tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Anbringende
 —
 Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009.


text:
17.4.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 100/39
 Rettens dom af 23. februar 2010 — Özdemir mod KHIM — Aktieselskabet af 21. november 2001 (James Jones)
 (Sag T-11/09) (1)
 (EF-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om James Jones som EF-ordmærke - det ældre EF-ordmærke JACK & JONES - relativ registreringshindring - risiko for forveksling - artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94 (nu artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009))
 2010/C 100/60
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Rahmi Özdemir (Dreieich, Tyskland) (ved avocats I. Hoes, M. Heinrich, C. Schröder, K. von Werder og J. Wittenberg)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (ved P. Bullock, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret og intervenient ved Retten: Aktieselskabet af 21. november 2001 (Brande, Danmark) (ved advokat C. Barrett Christiansen)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 3. november 2008 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (sag R 858/2007-2) vedrørende en indsigelsessag mellem Aktieselskabet af 21. november 2001 og Rahmi Özdemir.
 Konklusion
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 2)
 Rahmi Özdemir betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 55 af 7.3.2009.


text:
6.6.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 129/13
 Kendelse afsagt af Retten i Første Instans den 25. marts 2009 — Scientific and Technological Committee of AGH m.fl. mod Kommissionen
 (Sag T-125/07) (1)
 (Passivitetssøgsmål - teknologier til underjordisk lagring af kuldioxid - Kommissionens undladelse af at tage stilling - afvisning)
 2009/C 129/23
 Processprog: polsk
 Parter
 Sagsøgere: Scientific and Technological Committee of AGH University of Science and Technology (Krakow, Polen); Europejskie Stowarzyszenie Ochrony Środowiska (Krakow); Przedsiębiorstwo Usług Geologiczno — Wiertniczych Chemkop-Geowiert sp. z o.o. (Kraków); Stowarzyszenie Obrony Środowiska (Krakow); Fundacja Partnerstwo dla Środowiska (Kraków); Niezależne Forum Ochrony Biosfery Ziemi (Skawina, Polen); Jan Adamczyk (Krakow); og Emanuel Lipartowski (Krakow) (først ved avocat A. Żuraniewski, derefter ved avocats M. Rogoziński og B. Balcerzak)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved A. Alcover San Pedro og M. Kaduczak, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Søgsmål med påstand om, at det fastslås, at Kommissionen har udvist passivitet, med den begrundelse, at den dels har undladt at tage stilling til problemet vedrørende de risici, der er for befolkningen i Den Europæiske Union, som er forbundet med underjordisk lagring af kuldioxid og dens migration fra geologiske formationer mod jordens overflade, dels har undladt at iværksætte reelle foranstaltninger til beskyttelse af befolkningens liv og miljøet.
 Konklusion
 1)
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.
 2)
 Scientific and Technological Committee of AGH University of Science and Technology, Europejskie Stowarzyszenie Ochrony Środowiska, Przedsiębiorstwo Usług Geologiczno — Wiertniczych Chemkop-Geowiert sp. z o.o.; Stowarzyszenie Obrony Środowiska, Fundacja Partnerstwo dla Środowiska; Niezależne Forum Ochrony Biosfery Ziemi, Jan Adamczyk og Emanuel Lipartowski betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 140 af 23.6.2007.


text:
30.4.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 106/49
 Sag anlagt den 30. marts 2004 (fax 24.3.2004) af Republikken Østrig mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union.
 (Sag C-161/04)
 (2004/C 106/86)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 30. marts 2004 (fax 24.3.2004) anlagt sag mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union af Republikken Østrig ved Harald Dossi, som befuldmægtiget, og med valgt adresse i Luxembourg.
 Republikken Østrig har nedlagt følgende påstande:
 —
 Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2327/2003 af 22. december 2003 om som led i en bæredygtig transportpolitik at indføre et midlertidigt pointsystem, som finder anvendelse i 2004 på lastvogne, der kører gennem Østrig (1), annulleres.
 —
 Europa-Parlamentet og Rådet tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Ifølge Republikken Østrig skal Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2327/2003 af 22. december 2003 annulleres af følgende grunde:
 —
 Tilsidesættelse af det primærretlige proportionalitetsprincip
 I betragtning af den på videnskabeligt grundlag udarbejdede prognose må den omtvistede forordning betragtes som (absolut) uegnet med henblik på at nå de i betragtningerne til forordningen fastsatte målsætninger om begrænsning af belastningerne som følge af lastvognstrafikken som led i en bæredygtig og miljøvenlig løsning.
 Endvidere står de ved forordningen indførte belastninger ikke i noget rimeligt forhold til de midler, der anvendes med henblik på at nå målsætningerne.
 På grundlag af et udgiftsoverslag, der er udarbejdet af det selskab, der hidtil har drevet det elektroniske Ökopunktesystem, må det antages, at de betydelige ændringer og tilpasninger, der med henblik på gennemførelsen af den omtvistede forordning skal foretages af det Ökopunkte-System, der er anvendt indtil den 31. december 2003, såvel som de løbende drifts- og vedligeholdelsesarbejder alt i alt vil medføre udgifter på ca. 9 mio. EUR.
 Da gennemførelsen af den omtvistede forordning på den ene side vil medføre udgifter på ca. 9 mio. EUR og den på den anden side i sidste instans kun vil medføre yderligere emissioner, er den omtvistede forordning i hvert fald i strid med det primærretlige proportionalitetsprincip og bør derfor allerede af den grund erklæres ugyldig.
 —
 Tilsidesættelse af forskrifterne vedrørende miljøbeskyttelses-»klausulen« i artikel 6 EF
 Den omtvistede forordning er ikke i overensstemmelse med det i artikel 6 EF fastsatte princip om sikring af den størst mulige og optimale miljøbeskyttelse, idet forordningen ikke medfører en begrænsning, men tværtimod en forøgelse af emissionerne. For så vidt er den omtvistede forordning (også) i strid med artikel 6 EF.
 —
 Tilsidesættelse af de primærretlige retsforskrifter i artikel 11 i protokol nr. 9 om vejtransport, jernbanetransport og kombineret transport i Østrig
 Den omtvistede forordning er også retsstridig, for så vidt som den er i strid med de primærretlige bestemmelser i transitprotokollen. Med udgangen af 2003 udløb Ökopunktesystemet, men den i transitprotokollen forudsætningsvis gældende målsætning om en bæredygtig og en miljøvenlig løsning på de af trafikken forårsagede miljøproblemer består fortsat.
 Overgangsordningen i transitprotokollens artikel 11 kan ikke fortolkes således, at den med henblik på beskyttelse af miljøet og befolkningens sundhed indførte ordning, der først var indeholdt i transitaftalen EØF-Østrig og derefter i transitprotokollen,


text:
efter en vis overgangsperiode uden videre »udløber« og ændres til en bindende fællesskabsretlig ordning, hvis beskyttelsesstandarder er (langt) lavere.
 En sådan overgangsordning ville nemlig stort set miste sin effektive virkning og skulle derfor være formuleret udtrykkeligt og klart på den måde, såfremt medlemsstaterne som »traktatens forfattere« faktisk havde ønsket dette.
 Såfremt formålet med transitordningen – beskyttelse af miljøet og befolkningens sundhed i almindelighed og en 60 %-begrænsning af en NOx-emissionerne i særdeleshed – også er gældende efter udløbet af overgangsperioden den 31. december 2003, er denne målsætning som en integreret del af transitprotokollen, og dermed som del af den primære fællesskabsret bindende for Det Europæiske Fællesskab.
 Fællesskabet er i så fald forpligtet til fortsat at overholde målsætningen med transitordningen. Bestemmelser i den afledte ret, som ikke tillader, at dette mål nås, må kvalificeres som retsstridige. Med den omtvistede forordning nås i hvert fald ikke den bindende målsætning, der kan udledes af transitprotokollen, og forordningen er derfor i strid med den primære fællesskabsret.
 Som det fremgår af den sagkyndige rapport af 1. marts 2004 om trafik og emissioner »Lastvognstransitkørsel gennem Østrig: Status og perspektiver«, må det – bortset fra, at målsætningen i henhold til protokol nr. 9 til tiltrædelsesakten af 1994 (EFT C 241 af 29.8.1994, s. 361), nemlig en begrænsning af kvælstofoxid-emissionerne til 40 % i forhold til udgangspunktet, hverken vil kunne nås på et hvilket som helst tidspunkt i løbet af aftalens løbetid eller på længere sigt – antages, at når den omtvistede forordning gennemføres, vil der i hvert fald være tale om en forøgelse af emissionerne. De vil i 2006 kunne andrage 133 % og under realistiske forudsætninger endog op til 260 % (i forhold til udgangspunktet).
 —
 Tilsidesættelse af det primærretlige princip om bestemthed
 Den omtvistede forordning er i strid med det fællesskabsretlige princip om bestemthed og derfor i strid med primærretlige bestemmelser.
 (1) EUT L 345, s. 30.


text:
9.3.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 71/29
 Personalerettens kendelse (Anden Afdeling) af 28. januar 2013 — Marcuccio mod Kommissionen
 (Sag F-100/12)
 (Personalesag - artikel 34, stk. 1, i procesreglementet - stævning indgivet pr. fax inden for søgsmålsfristen og underskrevet ved hjælp af et stempel, som gengav en advokats underskrift eller ved hjælp af en anden gengivelsesmetode - sagen anlagt for sent - åbenbart afvisningsgrundlag)
 2013/C 71/49
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: Luigi Marcuccio (Tricase, Italien) (ved advokat G. Cipressa)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af Kommissionens afgørelse om afslag på at udbetale sagsøgeren en erstatning på grund af det tab, han angiveligt har lidt som følge af forsinkelsen i proceduren vedrørende hans pensionering i henhold til vedtægtens artikel 53 og som følge af den manglende afgørelse vedrørende den eventuelle erhvervsmæssige oprindelse af den sygdom, som ligger til grund for hans pensionering.
 Konklusion
 1)
 Sagen afvises.
 2)
 Luigi Marcuccio bærer sine egne omkostninger.


text:
28.5.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 132/20
 Sag anlagt den 8. april 2005 mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber af Storhertugdømmet Luxembourg
 (Sag C-165/05)
 (2005/C 132/38)
 Processprog: fransk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 8. april 2005 anlagt sag mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber af Storhertugdømmet Luxembourg ved Gérard Rozet, som befuldmægtiget, og med valgt adresse i Luxembourg.
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber har nedlagt følgende påstande:
 —
 Det fastslås, at Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 11 i Rådets forordning nr. 1612/68/EØF af 15. oktober 1968 om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Fællesskabet (1), idet det i sin lovgivning forskriver, at der for tredjelandsstatsborgere, der er gift med vandrende arbejdstagere i Den Europæiske Union, skal opnås arbejdstilladelse, og idet det ikke bringer sin lovgivning i overensstemmelse med fællesskabsretten.
 —
 Storhertugdømmet Luxembourg tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Artikel 11 i forordning nr. 1612/68 bestemmer, at ægtefællen og børn, der er under 21 år eller forsørges af en statsborger i en medlemsstat, der har lønnet beskæftigelse eller selvstændig virksomhed på en medlemsstats område, har ret til at udøve enhver lønnet beskæftigelse på hele denne medlemsstats område, også selv om de ikke har statsborgerret i en medlemsstat.
 Retten til at arbejde er ubetinget og indebærer, at en ægtefælle eller et andet familiemedlem, som er tredjelandsstatsborger, ikke kan være forpligtet til at ansøge om eller opnå en arbejdstilladelse for at kunne få adgang til lønnet beskæftigelse, da dette ville medføre, at denne ret blev undergivet en forudgående supplerende betingelse, som ville være i strid med de udtrykkelige bestemmelser i ovennævnte artikel 11.
 De luxemburgske statsborgere er ikke forpligtet til at være i besiddelse af en arbejdstilladelse for at kunne få adgang til arbejde i Storhertugdømmet. Det er følgelig i strid med artikel 3 i forordning nr. 1612/68 at pålægge tredjelandsstatsborgere, der er gift med vandrende arbejdstagere i Den Europæiske Union, en sådan forpligtelse.
 Den nationale lovgivning må ikke efterlade nogen som helst tvivl eller uklarhed, ikke alene med hensyn til den gældende nationale lovgivnings indhold, men også med hensyn til den formelle værdi af denne lovgivning.
 Den nationale lovgivnings uforenelighed med traktatens bestemmelser, selv umiddelbart anvendelige, vil kun kunne fjernes ved interne bestemmelser af bindende karakter, der har samme retlige gyldighed som dem, der skal ændres.
 (1) EFT 1968 II, s. 467.


text:
13.4.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 118/43
 Sag anlagt den 19. februar 2015 — Alfa Wassermann Hungary mod KHIM — Pharma Mar (YLOELIS)
 (Sag T-85/15)
 (2015/C 118/55)
 Stævningen affattet på engelsk
 Parter
 Sagsøger: Alfa Wassermann Hungary kft (Budapest, Ungarn) (ved advokaterne M. Best, U. Pfleghar og S. Schäffner)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Pharma Mar, SA (Colmenar Viejo, Spanien)
 Oplysninger vedrørende sagen for Harmoniseringskontoret
 Ansøger: Alfa Wassermann Hungary kft
 Det omtvistede varemærke: EF-ordmærket »YLOELIS« — registreringsansøgning nr. 1 0 9 14 431
 Sagen for Harmoniseringskontoret: Indsigelsessag
 Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 18. december 2014 af Første Appelkammer ved Harmoniseringskontoret (sag R 1100/2014-1)
 Påstande
 —
 Den anfægtede afgørelse og afgørelse truffet den 24. februar 2014 af indsigelsesafdelingen (indsigelsessag nr. B 2 0 66 184) annulleres.
 —
 Indsigelse nr. B 2 0 66 184 forkastes i sin helhed.
 —
 Harmoniseringskontoret og indsigeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Anbringende
 —
 Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009.


text:
30.9.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 237/19
 Sag anlagt den 28. juli 2006 — Vereecken mod Kommissionen
 (Sag F-86/06)
 (2006/C 237/33)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Marc Vereecken (Bruxelles, Belgien) (ved avocats S. Rodrigues, A. Jaume og C. Bernard-Glanz)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgerens påstande
 Principalt:
 —
 Annullation af ansættelsesmyndighedens afslag på sagsøgerens klage, samt af ansættelsesmyndighedens afslag på at opføre sagsøgeren på listen over de tjenestemænd, der blev forfremmet til lønklasse A*9 i forfremmelsesåret 2005, idet dette afslag stiltiende fremgår af Meddelelser fra Administrationen nr. 85/2005 af 23. november 2005, og af sagsøgerens karriereudviklingsrapporter for 2003 og 2005.
 —
 Ansættelsesmyndigheden oplyses om de retsvirkninger, som følger af en annullation af de anfægtede afgørelser, og navnlig af en ny klassificering af sagsøgerens lønklasse til lønklasse A*9 med tilbagevirkende kraft fra den 1. marts 2005.
 Subsidiært:
 —
 Kommissionen anmodes om at anerkende, at sagsøgeren er forfremmelsesværdig til lønklasse A*9 ved dennes næste forfremmelse.
 —
 Kommissionen tilpligtes at erstatte det tab, sagsøgeren har lidt som følge af ikke at være blevet forfremmet til lønklasse A*9 fra den 1. marts 2005.
 —
 Kommissionen tilpligtes at erstatte det ikke-økonomiske tab, sagsøgeren har lidt som følge af den manglende udfærdigelse af bedømmelsesrapporter for 1997-1999 og som følge af den forsinkede udfærdigelse af bedømmelsesrapporten for 1999-2001 og af karriereudviklingsrapporterne for 2003 og 2004.
 Under alle omstændigheder
 —
 tilpligtes Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgeren har til støtte for søgsmålet påberåbt sig tre anbringender, som meget ligner det første, tredje og fjerde anbringende, der er påberåbt i sag F-17/06 (1), som er anlagt af samme sagsøger.
 (1) EUT C 96 af 22.4.2006, s. 39.


text:
3.6.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 131/41
 Sag anlagt den 8. marts 2006 — General Química m.fl. mod Kommissionen
 (Sag T-85/06)
 (2006/C 131/78)
 Stævningen er affattet på spansk
 Parter
 Sagsøgere: General Química m.fl. (Lantarón, Álava, Spanien), Repsol Química S.A. og Repsol YPF, S.A. (Madrid) (ved: abogados J.M. Jiménez Laiglesia og J. Jiménez Laiglesia)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgernes påstande
 —
 Beslutningens artikel 1, litra g) og h), og artikel 3, litra d), annulleres, eftersom det heri fastslås, at Repsol Química og Repsol YPF er solidarisk ansvarlige for overtrædelse af artikel 81, stk. 1, EF.
 Subsidiært erklæres pålæggelsen af Repsol YPF's solidariske hæftelse ugyldig.
 —
 Beslutningens artikel 2, litra d) annulleres, for så vidt som den bøde, der er pålagt, er fastsat til 3,38 mio. EUR.
 Subsidiært nedsættes bødebeløbet til en passende størrelse.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Søgsmålet angår Kommissionens beslutning K (2005) 5592 endelig af 21. december 2005 i sag COMP/F/38.443 — kemiske stoffer i gummiindustrien. Kommissionen fastslog i den anfægtede beslutning, at sagsøgerne — blandt andre virksomheder — havde overtrådt artikel 81, stk. 1, EF og EØS-aftalens artikel 53 ved i perioden 1999-2000 at have deltaget i en helhed af aftaler og samordnet praksis, der bestod i at fastsætte priser og udveksle fortrolige oplysninger vedrørende kemiske stoffer i gummiindustrien i EØS-landene. For disse overtrædelser pålagde Kommissionen sagsøgerne en bøde med solidarisk hæftelse.
 Sagsøgerne har til støtte for påstandene fremført følgende anbringender:
 —
 Kommissionen har foretaget en urigtig bedømmelse ved at fastslå, at Repsol YPF og Repsol Química var ansvarlige i lighed med General Química, og subsidiært foreligger der en urigtig bedømmelse og en begrundelsesmangel ved at pålægge Repsol YPF solidarisk hæftelse.
 —
 Urigtig bedømmelse, manglende begrundelse og tilsidesættelse af proportionalitets- og ligebehandlingsprincippet ved beregningen af bøden.
 —
 Urigtig bedømmelse og utilstrækkelig begrundelse ved anvendelsen af Kommissionens meddelelse om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager (1).
 (1) EFT 2002 C 45, s. 3.


text:
1.3.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 61/20
 Sag anlagt den 7. januar 2014 — Taetel mod Kommissionen
 (Sag T-29/14)
 2014/C 61/37
 Processprog: spansk
 Parter
 Sagsøger: Taetel, SL (Madrid, Spanien) (ved advokaterne E. Navarro Varona, P. Vidal Martínez, J. López-Quiroga Teijero og G. Canalejo Lasarte)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Den anfægtede afgørelse annulleres i henhold til artikel 263 TEUF, for så vidt som den fastslår, at der foreligger statsstøtte og anordner tilbagesøgning heraf fra investorerne.
 —
 Subsidiært annulleres afgørelsens artikel 1, artikel 2 og artikel 4, stk. 1, i det omfang den identificerer investorerne som modtagere, som skal tilbagebetale den angivelige støtte.
 —
 Subsidiært gøres påbuddet om tilbagesøgning af støtten fra investorerne i artikel 4, stk. 1, in fine, uvirksomt, idet det er i strid med retssikkerhedsprincippet og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, eftersom der ikke kan anordnes tilbagesøgning på et tidspunkt, der ligger forud for offentliggørelsen af afgørelsen om at indlede proceduren.
 —
 Subsidiært annulleres afgørelsens artikel 2, og metoden til fastlæggelse af den angivelige fordel, som investorerne skal tilbagebetale, erklæres for uforenelig med lovgivningen.
 —
 Det fastslås, at afgørelsens artikel 4, stk. 1, vedrørende forbuddet mod at »overføre tilbagebetalingsforpligtelsen til andre personer« er en nullitet, eller denne bestemmelse annulleres delvis, for så vidt som den indebærer en stillingtagen til forbuddet mod eller den angivelige ugyldighed af kontraktvilkår om regres over for tredjeparter for de beløb, som investorerne skal tilbagebetale til den spanske stat.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Den afgørelse, der anfægtes i den foreliggende sag, er den samme som i sag T-700/13, Bankia mod Kommissionen, sag T-719/13, Lico Leasing og Pequeños y Medianos Astilleros de Reconversión mod Kommissionen, og sag T-3/14, Anudal Industrial mod Kommissionen.
 Der påberåbes lignende søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter som dem, der er gjort gældende i disse sager.
 Det gøres navnlig gældende, at der foreligger en tilsidesættelse af artikel 107 TEUF, idet det i den anfægtede afgørelse lægges til grund, at den foreliggende skatteordning, der finder anvendelse på visse finansielle leasingaftaler med henblik på erhvervelse af nybyggede skibe, i sin helhed udgør statsstøtte.
 Skatteafgørelsen tilsidesætter ifølge sagsøgeren ligeledes artikel 107 TEUF, idet det deri lægges til grund, at de foranstaltninger, der udgør den pågældende skatteordning, udgør »ny« statsstøtte.
 Subsidiært har sagsøgeren gjort gældende, at der foreligger en tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og af artikel 107 TEUF, 108 TEUF og 206 TEUF, som følge af en urigtig definition af modtagerne og en urigtig fastlæggelse af de beløb, der skal tilbagesøges, og af artikel 108, stk. 3, TEUF, artikel 19 i forordning nr. 659/1999, EU-traktatens artikel 3, stk. 6, og artikel 16 og 17 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, idet den anfægtede afgørelses artikel 4, stk. 1, forbyder de kontraktvilkår i medfør af hvilke, investorerne kan rejse krav mod tredjeparter for de beløb, som de har været nødt til at tilbagebetale til de spanske myndigheder, eller erklærer disse for ugyldige.