text:
15.8.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 209/7
 Domstolens dom (Store Afdeling) af 1. juli 2008 — Chronopost (sag C-341/06 P), La Poste (sag C-342/06 P) mod Union française de l'express (UFEX), DHL Express (France) SAS, Federal express international (France) SNC, CRIE SA, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber og Den Franske Republik
 (Forenede sager C-341/06 P og C-342/06 P) (1)
 (Appel - lovligheden af en procedure for Retten - Rettens dom - annullation - hjemvisning - Rettens anden dom - dommerkollegiets sammensætning - statsstøtte - postsektoren - offentlig virksomhed, der har fået overdraget at udføre en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse - logistisk og forretningsmæssig bistand til et datterselskab - datterselskab, der opererer på et ikke-monopoliseret marked - overførsel af kurertjeneste til dette datterselskab - begrebet »statsstøtte« - Kommissionens beslutning - bistand og overførsel, der ikke udgør statsstøtte - begrundelse)
 (2008/C 209/09)
 Processprog: fransk
 Parter
 Appellanter: Chronopost SA (ved avocat D. Berlin) (sag C-341/06 P) og La Poste (ved avocat H. Lehman) (sag C-342/06 P),
 De andre parter i appelsagen: Union française de l'express (UFEX), DHL Express (France) SAS, Federal express international (France) SNC, CRIE SA (ved avocats Morgan de Rivery og J. Derenne), Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved C. Giolito, som befuldmægtiget), og Den Franske Republik (ved G. de Bergues og F. Million, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Tredje Udvidede Afdeling) den 7. juni 2006 i sag T-613/97, Ufex m.fl. mod Kommissionen, hvorved denne annullerede Komissionens beslutning 98/365/EF af 1. oktober 1997 om Frankrigs påståede støtte til SFMI-Chronopost, for så vidt som den fastslår, at hverken den logistiske og forretningsmæssige bistand, som La Poste har ydet sit datterselskab SFMI-Chronopost, eller overdragelsen af Postadex udgør statsstøtte til SFMI-Chronopost — tilsidesættelse af princippet om retten til en retfærdig rettergang som følge af Rettens manglende upartiskhed (Rettens sammensætning delvis identisk med sammensætningen ved afsigelsen af en tidligere dom, ophævet af Domstolen) — magtfordrejning og tilsidesættelse af artikel 230 EF og 253 EF — tilsidesættelse af statsstøttebegrebet og dermed artikel 87 EF.
 Konklusion
 1)
 Dommen afsagt af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans den 7. juni 2006, UFEX m.fl. mod Kommissionen (sag T-613/97), ophæves, dels i det omfang den annullerer Kommissionens beslutning af 1. oktober 1997 om Frankrigs påståede støtte til SFMI-Chronopost for så vidt som denne fastslår, at hverken den logistiske og forretningsmæssige bistand, som La Poste har ydet sit datterselskab, SFMI-Chronopost, eller overførslen af Postadex udgør statsstøtte til SFMI-Chronopost, dels i det omfang der heri følgelig træffes afgørelse om omkostningerne.
 2)
 Sag T-613/97 anlagt ved De Europæiske Fællesskabets Ret i Første Instans afvises.
 3)
 Hver part samt Den Franske Regering bærer sine egne omkostninger.
 (1) EUT C 249 af 14.10.2006.


text:
26.1.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 22/27
 Appel iværksat den 16. november 2007 af Aceites del Sur Coosur, S.A., tidligere Aceites del Sur, S.A., til prøvelse af dom afsagt den 12. september 2007 af Retten i Første Instans (Første Afdeling) i sag T-363/04, Koipe Corporación, S.L. mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 (Sag C-498/07 P)
 (2008/C 22/53)
 Processprog: spansk
 Parter
 Appellant: Aceites del Sur-Coosur, S.A., tidligere Aceites del Sur, S.A. (ved abogado J.-M. Otero Lastres)
 De andre parter i appelsagen: Koipe Corporación, S.L. og Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 Det anerkendes, at sagsøgerens appel, der er iværksat til prøvelse af dom afsagt af Retten i Første Instans (Første Afdeling) den 12. september 2007 i sag T-363/04 under henvisning til tilsidesættelse af fællesskabsretten, er indgivet forskriftsmæssigt.
 —
 I overensstemmelse med artikel 61 i Domstolens statut og artikel 113 i procesreglementet gives appellanten medhold i sagen, og følgelig ophæves Rettens dom fuldt ud.
 —
 Der træffes endelig afgørelse i sagen, såfremt denne er moden til afgørelse.
 —
 Subsidiært nedlægges der påstand om, at sagen i modsat fald hjemvises til fornyet behandling ved Retten i Første Instans, idet denne tilpligtes at følge Domstolens bindende forskrifter, og om fornødent angives de retsvirkninger af den ophævede dom, der skal anses for at være endelige for tvistens parter, idet sagsøgeren, nu indstævnte, tilpligtes at betale sagens omkostninger i overensstemmelse med procesreglementets artikel 112.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Denne appel til prøvelse af dom afsagt af Første Afdeling af Retten i Første Instans den 12. september 2007 støttes på to anbringender, der beskrives i det følgende:
 1. Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, og stk. 2, litra a), nr. i) og ii) i forordning nr. 40/94 (1)
 Rettens første tilsidesættelse af fællesskabsretten i den appellerede dom består i, at den anså spørgsmålet om, hvilke af de varemærker, CARBONELL har påberåbt sig som værende til hinder for registrering af EF-varemærket LA ESPANOLA nr. 236588, der opfyldte betingelserne for at være »ældre« varemærker, for at være »uden betydning«.
 Ved at have anvendt artikel 8, stk. 1, og stk. 2, litra a), nr. i) og ii), i forordning nr. 40/94 skulle dommen blandt de varemærker, der kan benyttes til indsigelse, have udelukket EF-varemærket CARBONELL nr. 338681, som tilhører KOIPE, fordi den nævnte EF-registrering ikke er et ældre varemærke i den betydning, hvori udtrykket er anvendt i artikel 8, stk. 2, litra a), nr. i), i forordning nr. 40/94. Herefter ville de eneste ældre varemærker tilhørende KOIPE, der kunne anvendes til indsigelse mod appellanatens ansøgning om registrering af LA ESPANOLA nr. 236588 som EF-varemærke, være de spanske registreringer af varemærket CARBONELL, nr. 994364, nr. 1238745 og nr. 1698613.
 Efter at de ældre varemærker, der kunne anvendes til indsigelse mod ansøgningen om registrering af LA ESPANOLA nr. 236588 som EF-varemærke, således var blevet afgrænset, var de i henhold til den nævnte artikel 8, stk. 1, litra b), beskyttede på det spanske område. Dette betyder, at

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
spørgsmålet, om der foreligger en risiko for forveksling mellem EF-varemærket LA ESPANOLA nr. 236588 og de ældre varemærker tilhørende KOIPE, der anvendt til at rejse indsigelse, kun skal vurderes med hensyn til forbrugerne på det spanske marked, som udgør det område, hvor KOIPES ældre varemærker er beskyttede, og ikke med hensyn forbrugerne på hele Fællesskabets område, fordi de ældre varemærker ikke omfattede noget EF-varemærke.
 2. Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94
 Artikel 8, stk. 1, litra b), vedrører som bekendt den hindring for at registrere et EF-varemærke, at der er risiko for forveksling mellem det EF-varemærke, der er søgt om registrering af, og et eller flere ældre varemærker. Retten tilsidesatte imidlertid denne bestemmelse af følgende to grunde:
 Første del
 Følgevirkninger af den uretmæssige afgrænsning af de ældre varemærker, der kan anvendes til at modsætte sig ansøgningen om registrering af LA ESPANOLA nr. 236588 som EF-varemærke
 Den første tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), som appellanten påberåber sig, udspringer af den uretmæssige afgrænsning af de »ældre« varemærker, der kan tjene som hindring for ansøgningen om registrering som EF-varemærke, og den vedrører de følgevirkninger, som denne uretmæssige afgrænsning af de ældre påberåbte varemærker i indsigelsessagen har som følge af den måde, hvorpå Retten har anvendt artikel 8, stk. 1, litra b), på den foreliggende tvist.
 Af det, der gøres gældende under første del, kan det konkluderes, at Retten i den appellerede dom tilsidesatte artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94, fordi:
 —
 den ikke udelukkende anså de til støtte for indsigelsen påberåbte spanske CARBONELL nr. 994364, nr. 1238745 og nr. 1698613 for at være ældre varemærker
 —
 den ikke udtrykkeligt udelukkede det yngre EF-varemærke CARBONELL nr. 338681 fra de varemærker, der kunne anvendes til at gøre indsigelse
 —
 den ikke — som følge af de to ovennævnte påstande — på korrekt vis afgrænsede »offentlighedens bevidsthed inden for det område, hvor de ældre varemærker var beskyttet«, eftersom den relevante offentlighed var den spanske forbruger af olivenolie, da de ældre varemærker udelukkende var spanske.
 —
 Selv om Retten i nogle af dommens præmisser henviste til det »spanske marked for olivenolie«, tog den kun delvist og i begrænset omfang hensyn til denne omstændighed, eftersom den kun tog den i betragtning ved vurderingen af de pågældende tegns figurelementers særpræg.
 —
 Følgelig tog Retten ikke denne omstændighed i betragtning, hverken ved helhedsbedømmelsen af spørgsmålet om ligheden mellem tegnene (der siges således intet om »det spanske marked for olivenolie« ved vurderingen — f.eks. — af det særpræg, der findes i de omtvistede tegns ordbestanddele) eller ved afvejningen af de andre faktorer, der også var relevante for den konkrete stillingtagen til, om der forelå en risiko for forveksling mellem de omtvistede tegn.
 Anden del
 Den uretmæssige afgrænsning af de i indsigelsessagen fremførte varemærker har indflydelse på kriteriet om offentligheden inden for det område, hvor det ældre mærke er beskyttet. Ukorrekt fastlæggelse og efterfølgende vurdering af de faktorer, der er relevante for vurderingen af risikoen for forveksling.
 Den argumentation,


text:
appellanten fremfører for at dokumentere tilsidesættelsen af artikel 8, stk. 1, litra b), i denne anden del, støttes på to piller eller fundamenter. Dels på alt det tidligere nævnte vedrørende den uretmæssige afgrænsning af udtrykket »ældre varemærker, der kan anvendes til at rejse indsigelse« og dens indflydelse på kriteriet »offentlighedens bevidsthed inden for det område, hvor det ældre mærke er beskyttet«. Dels på en ukorrekt afgrænsning og efterfølgende vurdering af alle de faktorer, der skulle have været taget hensyn til ved vurderingen af, om der forelå en risiko for forveksling mellem det EF-varemærke, nemlig LA ESPANOLA nr. 236588, der var ansøgt om registrering af, og de ældre spanske varemærker til støtte for indsigelsen, nemlig CARBONELL nr. 994364, nr. 1238745, og nr. 1698613.
 De argumenter, der i denne del ligger til grund for appellantens opfattelse af, at Retten i den appellerede dom foretog en uretmæssig anvendelse af artikel 8, stk. 1, litra b), er som følger:
 —
 Retten gennemgik i den appellerede dom ikke de forskellige tegn ud fra kriterierne om »helhedsvurdering« og om »helhedsindtryk«, men ud fra en særskilt betragtning i flere faser, og der var dermed tale om en »analytisk« gennemgang af de elementer, der indgår i de omtvistede sammensatte varemærker, hvilket medførte en tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), og af den retspraksis, hvorved bestemmelsen er blevet fortolket.
 I den appellerede dom gjorde Retten ikke det, som den først og fremmest var forpligtet til, nemlig at gennemgå varemærkerne på grundlag af en »helhedsvurdering« og under hensyntagen til det »helhedsindtryk«, som de omtvistede varemærker giver. Retten anvendte derimod i den appellerede dom fra begyndelsen en analytisk fremgangsmåde og foretog en særskilt betragtning efter hinanden af dels figurbestanddelene (fra præmis 75 til og med præmis 87), dels ordbestanddelene (præmis 88-93), idet den tillagde figurbestanddelene afgørende vægt og frakendte ordbestanddelene enhver betydning. Den appellerede dom nævner ganske vist kriteriet om helhedsvurdering og helhedsindtryk (præmis 99), men det er ikke tilstrækkeligt blot at citere og gengive et kriterium, der er udviklet i retspraksis, for at nå det rette resultat. Det er derimod vigtigt at anvende det korrekt på sagen, hvilket ikke skete i den appellerede dom. Ved vurderingen af ligheden mellem de pågældende tegn anvendte Retten nemlig ikke helhedsvurderingen og helhedsindtrykket som de væsentligste og grundlæggende kriterier, men gjorde derimod brug af et analytisk kriterium, idet den først adskilte varemærkerne i deres to bestanddele, nemlig figurbestanddelen og ordbestanddelen, og derefter foretog en særskilt bedømmelse af for det første af de to berørte varemærkers figurbestanddele, og derefter af ordbestanddelen LA ESPANOLA, idet Retten undlod enhver henvisning til den anden ordbestanddel i de som indsigelsesgrundlag nævnte varemærker, navnet CARBONELL.
 Retten tilsidesatte endvidere i den appellerede dom artikel 8, stk. 1, litra b), fordi den undlod at vurdere to relevante faktorer i sagen, nemlig den omstændighed, at de pågældende varemærker længe havde eksisteret side om side, og bekendthedsfaktoren, hvilke omstændigheder i høj grad var relevante for vurderingen af risikoen for forveksling mellem det EF-varemærke ESPANOLA nr. 236588, der var ansøgt om registrering af,


text:
og de ældre spanske varemærker CARBONELL.
 —
 Den gennemsnitlige spanske olivenolieforbrugers opfattelse og den formodede risiko for forveksling.
 Selv om der i dommen henvises til den gennemsnitlige forbrugers profil, således som dette begreb er udviklet i fællesskabsretspraksis, anvendte Retten ikke denne prototype for en forbruger, men fremstillede den gennemsnitlige spanske olivenolieforbrugers profil som en forbruger, der er tættere på den gennemsnitlige forbruger, der anvendes i tysk retspraksis, nemlig »en uopmærksom og uovervejet forbruger«, end den prototype på en europæisk forbruger, der anvendes i fællesskabsretspraksis, nemlig en »almindeligt oplyst, rimeligt opmærksom og velunderrettet forbruger« (LLOYD-dommen, præmis 26 og PICASSO-dommen, præmis 38). Udover denne alvorlige fejl begik Retten i den appellerede dom en anden ikke mindre relevant fejl, idet den »tog hensyn til den ganske lave grad af opmærksomhed«, som offentligheden kan udvise i relation til varemærkerne for olivenolie, i stedet for at tage hensyn til den grad af opmærksomhed, der normalt udvises af en almindeligt oplyst, rimeligt opmærksom og velunderrettet spansk gennemsnitsforbruger af olivenolie.
 (1) Rådets forordning af 20.12.1993 om EF-varemærker (EFT 1994 L 11, s. 1).


text:
C 331/28 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 24.11.2001
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 — Sagen antages til realitetsbehandling.
 — Kommissionens beslutning af 11. juli 2001 om den
 — Bilaget til Kommissionens forordning (EF) nr. 1281/2001
 statsstøtteordning, som Spanien anvender for nyoprettede
 af 28. juni 2001 om fastlæggelse af den foreløbige
 virksomheder i Navarra (Spanien), annulleres i sin helhed.
 forsyningsopgørelse for sukker i perioden 1. juli til
 31. december 2001 for Azorerne, Madeira og De Kanari-
 ske Øer som fastsat i Rådets forordning (EØF) nr. 1600/92
 og (EØF) nr. 1601/92 (1) annulleres, for så vidt som der — Subsidiært annulleres beslutningens artikel 3, da tilbage-
 deri opstilles den foreløbige opgørelse over forsyningsbe- søgningen af støtten er ubegrundet.
 hovet for sukker til Azorerne, idet de virkninger, der
 i mellemtiden er indtrådt, dog fortsat skal anses for
 bestående. — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes
 at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Tilsidesættelse af artikel 253 EF (tidligere artikel 190): åbenbart
 utilstrækkelig og usammenhængende begrundelse. Sagsøgeren anfægter Kommissionens beslutning K (2001)
 1762 endelig udg. af 11. juli 2001, hvori der erklæres at
 Tilsidesættelse af artikel 2, artikel 3 og artikel 8 i Rådets foreligge statsstøtte, som er uforenelig med fællesmarkedet, i
 forordning (EØF) nr. 1600/92 af 15. juni 1992: Kommissio- forbindelse med skattenedsættelserne i henhold til artikel 52-
 nens foreløbige opgørelse over forsyningsbehovet tager ikke 56 i Ley Foral (provinslov) 24/1996 af 30. december 1996 om
 hensyn til de traditionelle handelsstrømme. beskatning af selskaber (Lovtidende for Navarra nr. 159 af
 31.12.1996), hvorefter der ydes en godtgørelse på 50 % af
 Tilsidesættelse af artikel 299, stk. 2, EF (tidligere artikel 227): satsen for den nævnte skat for virksomheder, der påbegynder
 undladelse af at anvende denne bestemmelse som vejledning virksomhed i Comunidad Autónoma de Navarra efter lovens
 ved fortolkning og anvendelse af de gældende regler på ikrafttrædelse, forudsat at de investerer mere end 100 mio. ESP
 regioner i EF’s yderste periferi. (601 012 EUR) og skaber mere end ti arbejdspladser.
 Tilsidesættelse af artikel 7, nr. 1, EF (tidligere artikel 4):
 Kommissionen anvendte sine gennemførelsesbeføjelser på en
 åbenbart urimelig og ulovlig måde. Ifølge sagsøgeren antages det med urette i den anfægtede
 beslutning, at de omhandlede skattebestemmelser indfører
 en støtte i fællesskabsbestemmelsernes forstand, da de ikke
 Tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet: for så vidt angår opfylder kriterierne i EF-traktatens artikel 87:
 de uretfærdige og urimelige virkninger af den foreløbige
 opgørelse i forordning (EF) nr. 1281/2001.
 a) Bestemmelserne indebærer ikke en tilførsel af offentlige
 (1) EFT L 176 af 29.6.2001, s. 12. ressourcer. Således indebærer en skattegodtgørelse ikke
 en nedsættelse af statskassens indtægter, da dette ville
 forudsætte, at der påhviler alle skattepligtige en ensartet
 skattepligt, som skal opfyldes.
 Sag anlagt den 24. september 2001 af Gobierno Foral de b) Hvad angår spørgsmålet om konkurrencen og samhande-
 Navarra mod Kommissionen for De Europæiske Fælles- len må det af en række grunde antages, at Kommissionens
 skaber konklusion på dette punkt ikke er tilstrækkeligt un-
 derbygget:


text:
(Sag T-225/01)
 (2001/C 331/46) — Kommissionen har ikke begrundet beslutningen.
 Selv om Kommissionens sagsmateriale omfattede
 (Processprog: spansk) fuldstændige og detaljerede oplysninger om de be-
 rørte virksomheder, savnes der i beslutningen enhver
 undersøgelse af konkurrencesituationen for de to
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der eneste virksomheder, som godtgørelsen har fundet
 den 24. september 2001 anlagt sag mod Kommissionen for anvendelse på, og af disses deltagelse i samhandelen
 De Europæiske Fællesskaber af Gobierno Foral de Navarra, inden for Fællesskabet, eller i det mindste af de
 Navarra (Spanien), ved advokat Marcos Araujo Boyd. økonomiske sektorer, hvor de driver virksomhed.
 ---pagebreak--- 24.11.2001 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 331/29
 — Såfremt Kommissionen anvendte denne argumenta- Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 tion på samtlige skattebestemmelser i almindelighed,
 ville den komme til den absurde konklusion, at
 enhver ændring af skattetrykket ville udgøre en Det sagsøgende selskab har i den foreliggende sag nedlagt
 statsstøtte. påstand om, at Kommissionen tilpligtes at betale erstatning for
 det tab, sagsøgeren har lidt som følge af de beslutninger,
 — Såfremt Kommissionen ville føre sin argumentation Kommissionen har vedtaget til gennemførelse af licitationen
 igennem i dens yderste logiske konsekvenser, ville vedrørende levering af frugtsaft og marmelade til befolkninger-
 man komme i en situation, at enhver forskel på de ne i Armenien og Aserbajdsjan, således som nærmere fastsat i
 retsregler, der gælder for virksomhederne, ville være Kommissionens forordning (EF) nr. 228/96 af 7. februar 1996
 en statsstøtte. om levering af frugtsaft og marmelade til befolkningerne i
 Armenien og Aserbajdsjan (EFT L 30 af 8.2.1996, s. 18), og
 navnlig som følge af beslutning C(96)1916 af 22. juli 1996 og
 c) Hvad angår spørgsmålet om den selektive og specifikke C(96)2208 af 6. september 1996.
 karakter, foreligger der ikke en sådan i forbindelse med
 de omtvistede foranstaltninger, for det første fordi der er
 tale om en generel bestemmelse, der ikke begunstiger en
 enkelt virksomhed eller sektor, og for det andet fordi Ifølge sagsøgeren er der ved de nævnte beslutninger indført
 myndigheden, der er kompetent til at anvende bestem- et princip om substituerbarhed for frugt, som er fastsat i
 melsen, ikke har et skøn i forbindelse med sin afgørelse, udbudsbetingelserne, men som ikke har nogen hjemmel og
 men alene skal kontrollere, om de fastsatte betingelser for heller ikke svarer til nogen fastsat betingelse.
 at opnå den hjemlede skattefordel er opfyldt i hvert enkelt
 konkret tilfælde.
 Sagsøgeren har anfægtet begge beslutninger (de forenede sager
 T-191/96 og T-106/97 (1)) ved Retten i Første Instans, som
 ved dom af 14. oktober 1999 annullerede beslutningen af
 6. september 1996, mens Retten afviste sag T-106/97 med
 den begrundelse, at den var anlagt for sent.
 Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter er de samme
 Sag anlagt den 25. september 2001 af CAS Succhi di som dem, sagsøgeren har fremført i ovennævnte to sager.
 Frutta S.p.a. mod Kommissionen for De Europæiske
 Fællesskaber
 (1) Sml. II, s. 3181.
 (Sag T-226/01)
 (2001/C 331/47)
 (Processprog: italiensk)
 Sag anlagt den 25. september 2001 af Territorio Histórico
 de Alava — Excma. Diputación de Alava, og af Comunidad
 Ved


text:
De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 autónoma del Paı́s Vasco — Gobierno Vasco mod Kom-
 den 25. september 2001 anlagt sag mod Kommissionen for
 missionen for De Europæiske Fællesskaber
 De Europæiske Fællesskaber af CAS Succhi di Frutta S.p.a. ved
 avvocati Gian Michele Roberti og Francesco Sciaudone.
 (Sag T-227/01)
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: (2001/C 331/48)
 — Det fastslås, at Kommissionen har pådraget sig ansvar
 (Processprog: spansk)
 uden for kontraktforhold for at have vedtaget beslutnin-
 gerne af 22. juli 1996 og 6. september 1996.
 — Det fastslås, at det tab, sagsøgeren har lidt som følge af
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 de nævnte beslutninger, udgør 2 682 049 410 ITL.
 den 25. september 2001 anlagt sag mod Kommissionen for
 De Europæiske Fællesskaber af Territorio Histórico de Alava
 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes — Excma. Diputación de Alava, og af Comunidad autónoma
 at betale sagens omkostninger. del Paı́s Vasco, Alava (Spanien), ved advokat Ramón Falcón.


text:
4.2.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 32/21
 Rettens dom af 16. december 2011 — Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials mod Rådet
 (Sag T-423/09) (1)
 (Dumping - import af visse magnesiasten med oprindelse i Kina - forordning om afslutning af en interimsundersøgelse - sammenligning mellem den normale værdi og eksportprisen - hensyntagen til merværdiafgiften i oprindelseslandet - anvendelse af en metode, som adskiller sig fra den, der blev anvendt ved den oprindelige undersøgelse - ændrede omstændigheder - artikel 2, stk. 10, litra b), og artikel 11, stk. 9, i forordning (EF) nr. 348/96 (nu artikel 2, stk. 10, litra b), og artikel 11, stk. 9, i forordning (EF) nr. 1225/2009))
 2012/C 32/41
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials Co. Ltd (Dashiqiao, Kina) (ved J. advokaterne J.-F. Bellis og R. Luff)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union (først ved J.-P. Hix, derefter ved J.-P. Hix og B. Driessen, som befuldmægtigede, først bistået af advokaterne G. Berrisch og G. Wolf, derefter af G. Berrisch)
 Intervenient til støtte for sagsøgte: Europa-Kommissionen (ved É. Gippini Fournier og H. van Vliet, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af Rådets forordning (EF) nr. 826/2009 af 7. september 2009 om ændring af forordning (EF) nr. 1659/2005 om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen af visse former for magnesiasten med oprindelse i Folkerepublikken Kina (EUT L 240, s. 7), for så vidt som den herved fastsatte antidumpingtold hvad angår sagsøgeren overstiger, hvad det der ville gælde, såfremt den var fastsat på grundlag af den metode, der blev anvendt ved den oprindelige undersøgelse for at tage hensyn til, at den kinesiske merværdiafgift ikke blev tilbagebetalt ved udførslen
 Konklusion
 1)
 Rådet for Den Europæiske Union frifindes.
 2)
 Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials Co. Ltd bærer sine egne omkostninger og betaler Rådets omkostninger.
 3)
 Europa-Kommissionen bærer sine egne omkostninger.
 (1) EUT C 312 af 19.12.2009.


text:
3.9.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 217/26
 Sag anlagt den 9. juni 2005 af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Nederlandene
 (Sag C-247/05)
 (2005/C 217/51)
 Processprog: nederlandsk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 9. juni 2005 anlagt sag mod Kongeriget Nederlandene af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved Minas Konstantinidis og Michel van Beek, som befuldmægtigede.
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 —
 Det fastslås, at Kongeriget Nederlandene har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 96/61/EF af 24. september 1996 om integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening (1), idet det ikke har foretaget en korrekt gennemførelse af direktivets artikel 2, stk. 6 og 11, artikel 5, stk. 1, artikel 9, stk. 3-6, artikel 13, stk. 2, andet led, og artikel 14, andet led, samt bilag III og IV til direktivet.
 —
 Kongeriget Nederlandene tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Den nederlandske regering har anført, at den har truffet de nødvendige love og administrative foranstaltninger for at efterkomme direktivet inden for fristen, idet det endnu ikke færdigbehandlede lovforslag udelukkende har til formål at klarlægge og tydeliggøre dele af direktivet.
 Kommissionen har anført, at Domstolen ofte anvender standardbemærkninger, når den udtaler sig om den måde, som medlemsstaterne er forpligtet til at gennemføre direktiver i deres nationale retsorden på. I dom af 30. maj 1991, sag C-361/88 (Kommissionen mod Tyskland, Sml. I, s. 2567, præmis 15), anvendte Domstolen følgende formulering:
 »[...] gennemførelsen i national ret af et direktiv [forudsætter] ikke nødvendigvis, at direktivets bestemmelser gengives ordret på en bestemt måde i udtrykkelige specialbestemmelser, men at det alt efter direktivets indhold er tilstrækkeligt, at der foreligger et generelt, retligt grundlag, der sikrer, at direktivet efterleves fuldt ud og med fornøden klarhed og bestemthed, således at de af direktivet omfattede personer i det omfang, det ved direktivet tilsigtes at skabe rettigheder for den enkelte, sættes i stand til at få fuldt kendskab til deres rettigheder og i givet fald til at håndhæve disse rettigheder ved en national domstol.«
 I det foreliggende tilfælde finder Kommissionen, at der på flere punkter ikke er sket en »tilstrækkelig« gennemførelse af direktivet i den nederlandske retsorden.
 (1) EFT L 257, s. 26.


text:
29.6.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 213/8
 Domstolens dom (Anden Afdeling) af 6. maj 2015 — Europa-Kommissionen mod Forbundsrepublikken Tyskland
 (Sag C-674/13) (1)
 ((Traktatbrud - statsstøtte, der er uforenelig med det indre marked - markedet for pakketjenester - Kommissionens afgørelse - pligt til fuld tilbagebetaling af støtten og til ændring af ordningen for fremtiden - foranstaltninger - artikel 108, stk. 2, TEUF - forordning (EF) nr. 659/1999 - artikel 14, stk. 3))
 (2015/C 213/11)
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved Maxian Rusche og R. Sauer, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Forbundsrepublikken Tyskland (ved T. Henze og J. Möller, som befuldmægtigede)
 Konklusion
 1)
 Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 108, stk. 2, TEUF og artikel 14, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af [EUF]-traktatens artikel [108 TEUF] samt artikel 1 og artikel 4-6 i Kommissionens afgørelse 2012/636/EU af 25. januar 2012 om Tysklands foranstaltning C 36/07 (ex NN 25/07) til fordel for Deutsche Post AG, der tilsigter at afgøre, om en virksomheds befordring af pakker til en anden virksomhed i dels perioden 2003-2012, dels fra 2012 udgjorde et særskilt marked for de pågældende produkter, idet den har undladt at foretage en selvstændig afgrænsning af det omhandlede marked som led i afgørelsens opfyldelse.
 2)
 Forbundsrepublikken Tyskland betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 45 af 15.2.2014.


text:
Nr . C 336/2 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 9 . 11 . 96
 Den kombinerede nomenklatur til den fælles toldtarif, vedtaget de lov- eller forvaltnings] orskrifter, der er
 således som den fremgår af bilagene til Kommissionens nødvendige for at efterkomme direktivet.
 forordning (EØF) nr. 2505/92 af 14 . juli 1 992 om ændring
 af bilag I og 11 til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 om 2 ) Den Italienske Republik betaler sagens omkostnin
 told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif skal ger.
 fortolkes således, at et basismodul, som er beregnet til brug
 ved bygning af en færdig databehandlingsmaskine, og som i
 (') EFT nr. C 229 af 2 . 9 . 1995 .
 det væsentlige består af et kabinet med to diskettedrev, i
 henhold til punkt 3.b) i de almindelige tariferingsbestem
 melser vedrørende den kombinerede nomenklatur til den
 fælles toldtarif, skal tariferes i underposition 8471 93 59
 som en » lagerenhed« på grund af de indbyggede drev.
 DOMSTOLENS DOM
 (') EFT nr . C 159 af 24 . 6 . 1995 .
 ( Femte Afdeling)
 af 27. juni 1996
 i sag C-l 07/94, P. H. Asscher mod Staatssecretaris van
 Financién ( anmodning om præjudiciel afgørelse fra Fioge
 Raad der Nederlanden ) ( ' )
 (EF-traktatens artikel 52 — ligebehandlingsforpligtelse —
 DOMSTOLENS DOM indkomstbeskatning af ikke-hjemmehørende personer)
 ( Femte Afdeling ) ( 96/C 336/04 )
 af 20 . juni 1996
 (Processprog: nederlandsk)
 i sag C-237/95 , Kommissionen for De Europæiske Fælles
 skaber mod Den Italienske Republik ( 1 )
 (Foreløbig oversættelse. Dm endelige oversættelse vil blive
 (Traktatbrudssøgsmål — manglende gennemførelse af offentliggjort i Samling af Afgørelser)
 direktiv 89/369/EØF og direktiv 89/429/EØF)
 ( 96/C 336/03 )
 I sag C-107/94 , angående en anmodning, som Hoge Raad
 der Nederlanden i medfør af EF-traktatens artikel 177 har
 (Processprog: italiensk) indgivet til Domstolen for i den for nævnte ret verserende
 sag P. H. Asscher mod Staatssecretaris van Financién at
 opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive EØF-traktatens, nu EF-traktatens , artikel 48 , har Domsto
 offentliggjort i Samling af Afgørelser) len ( Femte Afdeling ), sammensat af afdelingsformanden ,
 D. A. O. Edward, og dommerne J.-P. Puissochet, J. C.
 Moitinho de Almeida , C. Gulmann og M. Wathelet ( refe
 I sag C-237/95 , Kommissionen for De Europæiske Fælles rerende dommer ); generaladvokat: P. Léger; justitssekretær:
 skaber ( befuldmægtigede : Maria Condou-Durande og ekspeditionssekretær H. A. Rühl , den 27 . juni 1996 afsagt
 Laura Pignataro ) mod Den Italienske Republik ( befuld dom, hvis konklusion lyder således :
 mægtiget: Umberto Leanza , bistået af Pier Giorgio Ferri )
 angående en påstand om, at det fastslås , at Den Italienske 1 ) En statsborger i en medlemsstat, som udøver selvstæn
 Republik har undladt at opfylde sine forpligtelser efter dig virksombed i en anden medlemsstat, hvor ban bar
 EF-traktaten, idet den ikke har vedtaget eller givet under bopæl, kan påberåbe sig bestemmelserne i EF-trakta
 retning om de lov- eller forvaltningsforskrifter, der er tens artikel 52 over for sin


text:
oprindelsesstat, på hvis
 nødvendige for at efterkomme Rådets direktiv 89/369/EØF område ban også udøver selvstændig virksomhed, når
 af 8 . juni 1989 om forebyggelse af luftforurening fra nye han på grund afudøvelse aferhvervsmæssig virksombed
 kommunale affaldsforbrændingsanlæg ( EFT L 163 af 14 . 6 . i en anden medlemsstat end oprindelsesstaten i forhold
 1989, s . 32 ) såvel som Rådets direktiv 89/429/EØF af
 til sidstnævnte stat befinder sig i en situation , som kan
 21 . juni 1989 om nedbringelse af luftforureningen fra sammenlignes med situationen for alle andre retssubjek
 bestående kommunale affaldsforbrændingsanlæg ( EFT ter, der i forhold til værtslandet påberåber sig de ved
 L 203 af 15 . 7. 1989, s . 50 ), har Domstolen ( Femte
 traktaten sikrede rettigheder og friheder.
 Afdeling), sammensat af afdelingsformanden D. A. O.
 Edward ( refererende dommer ), og dommerne J.-P . Puisso
 chet, J. C. Moitinho de Almeida , C. Gulmann og P. Jann; 2 ) Traktatens artikel 52 skal fortolkes således, at den er til
 generaladvokat: M. B. Elmer; justitssekretær: R. Grass, den hinder for, at en medlemsstat over for en statsborger i en
 20 . juni 1996 afsagt dom, hvis konklusion lyder således : medlemsstat, som udøver selvstændig virksomhed på
 dens område og samtidig også udøver selvstændig
 virksomhed i en anden medlemsstat, hvor han har
 1 ) Den Italienske Republik har undladt at opfylde sine bopæl, ved beskatningen af hans indkomst anvender en
 forpligtelser efter artikel 12, stk . 1 , i direktiv 89/ højere skattesats end den, der gælder for hjemmehø
 3 69/EØF, idet den ikke inden for den fastsatte frist har rende, som udøver samme virksomhed, når der ikke er
 ---pagebreak--- 9 . 11 . 96 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 336/3
 nogen objektiv forskel i forholdene for disse skatteplig — de to selskabers regnskabsår er sammenfaldende
 tige og forholdene for hjemmehørende skattepligtige og
 hermed ligestillede personer, som kan begrunde en — datterselskabets årsregnskab for det omhandlede år er
 sådan forskelsbehandling. godkendt af dette selskabs generalforsamling, inden
 revisionen af moderselskabets årsregnskab for samme
 3 ) Traktatens artikel 52 er til hinder for, at en medlemsstat regnskabsår er afsluttet
 ved anvendelse af en højere skattesats ved indkomstbe
 skatningen tager hensyn til, at den skattepligtige i — det fremgår af datterselskabets årsregnskab for det
 henhold til de relevante bestemmelser i Rådets forord omhandlede regnskabsår, således som dette er godkendt
 ning (EØF) nr. 1408/71 af 14 . juni 1971 om anvendelse af selskabets generalforsamling, at datterselskabet på
 af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selv tidspunktet for regnskabsafslutningen — den sidste dag i
 stændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, regnskabsåret — havde hensat udbytte til moderselska
 der flytter inden for Fællesskabet, til bestemmelse af, bet, og
 hvilken sociallovgivning der skal anvendes, ikke skal
 betale bidrag til medlemsstatens sociale forsikringsord — den nationale domstol finder at kunne lægge til grund, at
 ning. Det er i denne forbindelse uden betydning, at den datterselskabets årsregnskab for det omhandlede regn
 skattepligtige er tilsluttet socialsikringsordningen i sin skabsår giver et pålideligt billede afselskabets


text:
aktiver og
 bopælsstat, hvilket ligeledes følger afforordning (EØF) passiver, økonomiske stilling samt resultatet
 nr. 1408/71 .
 (') EFT nr. C 132 af 14. 5 . 1994. er det ikke i strid med bestemmelsen i artikel 31 , stk . 1 ,
 litra c), aa), i Rådets fjerde direktiv 78/660/EØF af 25. juli
 1 978 på grundlag af traktatens artikel 54, stk . 3 , litra g), om
 årsregnskaberne for visse selskabsformer, som ændret ved
 DOMSTOLENS DOM Rådets syvende direktiv 83/349/EØF af 13 . juni 1983 på
 ( Femte Afdeling ) grundlag af traktatens artikel 54, stk . 3 , litra g), om
 konsoliderede regnskaber, at den nationale domstol fastslår,
 af 27. juni 1996 at den omhandlede fortjeneste skal medtages i moderselska
 i sag C-234/94 , Waltraud Tomberger mod Gebrüder von bets årsregnskab for det regnskabsår, i hvilket datterselska
 der Wettern GmbH, ( anmodning om præjudiciel afgørelse bet har hensat dette.
 fra Bundesgerichtshof) (')
 (Direktiv 78/660/EØF — årsregnskaber — balance — (!) EFT nr . C 288 af 15 . 10 . 1994 .
 tidspunktet for konstatering af fortjeneste)
 ( 96/C 336/05 )
 (Processprog: tysk)
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive
 DOMSTOLENS DOM
 offentliggjort i Samling af Afgørelser)
 ( Femte Afdeling )
 I sag C-234/94 , angående en anmodning, som Bundesge
 richtshof i medfør af EØF-traktatens artikel 177 har af 27. juni 1996
 indgivet til Domstolen for i den for nævnte ret verserende i sag C-240/95 , straffesagen mod Rémy Schmit ( anmodning
 sag, Waltraud Tomberger mod Gebrüder von der Wettern om præjudiciel afgørelse fra Cour d'appel de Metz)(')
 GmbH, at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende for (Frie varebevægelser — motorkøretøjer — national ordning
 tolkningen af artikel 31 , stk . 1 , og artikel 59 , i Rådets fjerde om modelårgang — forskelsbehandling af parallelimport)
 direktiv 78/660/EØF af 25 . juli 1978 på grundlag af
 ( 96/C 336/06 )
 traktatens artikel 54 , stk . 3 , litra g ), om årsregnskaberne for
 visse selskabsformer ( EFT L 222 , s . 11 ), som ændret ved
 Rådets syvende direktiv 83/349/EØF af 13 . juni 1983 på (Processprog: fransk)
 grundlag af traktatens artikel 54 , stk . 3 , litra g ), om
 konsoliderede regnskaber ( EFT L 193 , s . 1 ), har Domstolen (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive
 ( Femte Afdeling ), sammensat af afdelingsformanden , offentliggjort i Samling af Afgørelser)
 D. A. O. Edward ( refererende dommer ), og dommerne J.-P .
 Puissochet, J. C. Moitinho de Almeida , C. Gulmann og M.
 Wathelet; generaladvokat: G. Tesauro; justitssekretær: I sag C-240/95 , angående en anmodning, som Cour d'appel
 assisterende justitssekretær H. von Holstein, den 27. juni de Metz i medfør af EF-traktatens artikel 1 77 har indgivet til
 1996 afsagt dom , hvis konklusion lyder således : Domstolen for i den for nævnte ret verserende straffesag
 mod Rémy Schmit at opnå en præjudiciel afgørelse vedrø
 1 et tilfælde, hvor rende fortolkningen af artikel 30 i EF-traktaten, har
 — et selskab (moderselskabet) er den


text:
eneste selskabsdelta Domstolen ( Femte Afdeling ), sammensat af afdelingsfor
 ger i et andet selskab (datterselskab) og kontrollerer manden, D. A. O. Edward, og dommerne J.-P . Puissochet,
 dette C. Gulmann, P. Jann og M. Wathelet ( refererende dommer );
 generaladvokat: M. B. Elmer; justitssekretær : fuldmægtig L.
 — moderselskabet og datterselskabet efter national ret Hewlett, den 27. juni 1996 afsagt dom, hvis konklusion
 udgør en koncern lyder således :


text:
17.4.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 100/13
 Domstolens kendelse (Syvende Afdeling) af 13. januar 2010 — Isabella Calestani (sag C-292/09) og Paolo Lunardi (sag C-293/09) mod Agenzia delle Entrate Ufficio di Parma (anmodninger om præjudiciel afgørelse fra Commissione tributaria provinciale di Parma (Italien))
 (Forenede sager C-292/09 og C-293/09) (1)
 (Præjudiciel afgørelse - afvisning)
 2010/C 100/20
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Commissione tributaria provinciale di Parma
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgere: Isabella Calestani (sag C-292/09) og Paolo Lunardi (sag C-293/09)
 Sagsøgt: Agenzia delle Entrate Ufficio di Parma
 Sagens genstand
 Anmodninger om præjudiciel afgørelse — Commissione tributaria provinciale di Parma — fortolkning af artikel 13, punkt B, litra c), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1) — fritagelse for levering af goder, der udelukkende har været anvendt i forbindelse med virksomhed, som er fritaget for afgift, eller ikke har givet ret til fradrag — national lovgivning, som ikke giver ret til fradrag
 Konklusion
 Anmodningerne om præjudiciel afgørelse indgivet af Commissione tributaria provinciale di Parma (Italien) den 9. og den 17. juni 2009 afvises.
 (1) EUT C 233 af 26.9.2009.


text:
3.8.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 225/78
 Rettens kendelse af 15. maj 2013 — Al-Faqih og MIRA mod Rådet og Kommissionen
 (Sag T-322/09) (1)
 (Fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik - restriktive foranstaltninger truffet mod personer og enheder, der har tilknytning til Usama bin Laden, Al-Qaida-organisationen og Taliban - indefrysning af midler - fjernelse fra listen over berørte personer - ufornødent at træffe afgørelse)
 2013/C 225/174
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøgere: Saad Al-Faqih (London, Det Forenede Kongerige) og Movement for Islamic Reform in Arabia (MIRA) (London, Det Forenede Kongerige) (ved barrister J. Jones og solicitor A. Raja)
 Sagsøgte: Rådet for Den Europæiske Union (først ved R. Szostak og E. Finnegan, derefter ved E. Finnegan og J.-P. Hix, som befuldmægtigede) og Europa-Kommissionen (ved T. Scharf og M. Konstantinidis, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af Rådets forordning (EF) nr. 881/2002 af 27. maj 2002 om indførelse af visse specifikke restriktive foranstaltninger mod visse personer og enheder, der har tilknytning til Usama bin Laden, Al-Qaida-organisationen og Taliban, og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 467/2001 om forbud mod udførsel af visse varer og tjenesteydelser til Afghanistan, om styrkelse af flyveforbuddet og om udvidelse af indefrysningen af midler og andre økonomiske ressourcer over for Taliban i Afghanistan (EFT L 139, s. 9), som ændret for 42. gang ved Kommissionens forordning (EF) nr. 14/2005 af 5. januar 2005 (EUT L 5, s. 10), for 48. gang ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1190/2005 af 20. juli 2005 (EUT L 193, s. 27), for den 75. gang ved Kommissionens forordning (EF) nr. 492/2007 af 3. maj 2007 (EUT L 116, s. 5) samt for 116. gang ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1102/2009 af 16. november 2009 (EUT L 303, s. 39) og/eller påstand om annullation af forordning nr. 14/2005, nr. 1190/2005, nr. 492/2007 og nr. 1102/2009, for så vidt som disse retsakter vedrører sagsøgerne
 Konklusion
 1)
 Det er ufornødent at træffe afgørelse i sagen.
 2)
 Rådet for Den Europæiske Union og Europa-Kommissionen betaler sagens omkostninger in solidum.
 (1) EUT C 113 af 1.5.2010.


text:
4.5.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 146/17
 Appel iværksat den 20. februar 2015 af Rådet for Den Europæiske Union til prøvelse af dom afsagt af Retten (Anden Afdeling) den 17. december 2014 i sag T-400/10, Hamas mod Rådet
 (Sag C-79/15 P)
 (2015/C 146/25)
 Processprog: fransk
 Parter
 Appellant: Rådet for Den Europæiske Union (ved B. Driessen og G. Étienne, som befuldmægtigede)
 De andre parter i appelsagen: Hamas og Europa-Kommissionen
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 Rettens dom i sag T-400/10 annulleres.
 —
 Domstolen træffer endelig afgørelse vedrørende de spørgsmål, som er genstand for denne appel
 og
 —
 Sagsøgeren i sag T-400/10 tilpligtes at betale de af Rådet afholdte omkostninger i første instans og i forbindelse med denne appel.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Til støtte for sin appel har appellanten fremsat følgende anbringender:
 For det første har appellanten gjort gældende, at Retten har begået en retlig fejl i sin vurdering af Rådets brug af offentligt tilgængelige oplysninger i forbindelse med den regelmæssige gennemgang af de vedtagne foranstaltninger.
 For det andet har appellanten gjort gældende, Retten har begået en retlig fejl ved ikke at fastslå, at de afgørelser, der er truffet af dels USA’s, dels af Det Forenede Kongeriges kompetente myndigheder, udgør et tilstrækkeligt grundlag til at opføre Hamas på listen.


text:
8.12.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 379/27
 Sag anlagt den 17. oktober 2012 British Telecommunications mod Kommissionen
 (Sag T-456/12)
 2012/C 379/48
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: British Telecommunications plc (London, Det Forenede Kongerige) (ved advokaterne J. Rivas Andrés og G. van de Walle de Ghelcke)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Europa-Kommissionens afgørelse af 12. juni 2012 i statsstøttesag nr. SA.33540 (2012/N) — United Kingdom City of Birmingham — Digital District NGA Network annulleres.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført syv anbringender.
 1)
 Med det første anbringende hævdes Kommissionen at have tilsidesat artikel 107, stk. 3, litra c), TEUF og punkt 35 i retningslinjerne for bredbånd (1) ved ikke at have undersøgt, om støtten har et velafgrænset mål.
 2)
 Med det andet anbringende hævdes, at Kommissionen ikke har vurderet de planlagte foranstaltningers forholdsmæssighed i henhold til artikel 107, stk. 3, litra c), TEUF og punkt 51 og 79 i retningslinjerne for bredbånd, og at den skulle have indledt den formelle undersøgelsesprocedure.
 3)
 Med det tredje anbringende hævdes Kommissionen at skulle have indledt den formelle undersøgelsesprocedure, fordi den planlagte støtte har indvirkning på andre markeder end markedet for NGA, der ikke udviser et markedssvigt, og at Kommissionen ikke undersøgte de andre markeder.
 4)
 Med det fjerde anbringende hævdes, at den anfægtede afgørelse ved at stille krav om, at den valgte operatør skal »give alle de former for netværksadgang, som operatører måtte ønske«, har »fjernet incitamentet« og er i strid med artikel 107, stk. 3, litra c), TEUF og retningslinjerne for bredbånd.
 5)
 Med det femte anbringende hævdes Kommissionen at have tilsidesat artikel 107, stk. 3, litra c), TEUF og retningslinjerne for bredbånd ved at have godkendt, at der kan ydes statsstøtte til fordobling af allerede eksisterende faste kredsløb i målområdet.
 6)
 Med det sjette anbringende hævdes, at den anfægtede afgørelse ved at stille krav om, at det nye netværk skal »give alle de former for netværksadgang, som operatører måtte ønske«, er uforholdsmæssig og ikke i overensstemmelse med EU-rammebestemmelserne for elektronisk kommunikation.
 7)
 Med det syvende anbringende hævdes, at den anfægtede afgørelse er behæftet med faktiske fejl og åbenbart urigtige skøn, og at Kommissionen har tilsidesat sine forpligtelser i forbindelse med den indledende undersøgelse til at angive fyldestgørende grunde, som dens afgørelse bygger på.
 (1) Meddelelse fra Kommissionen — EF-retningslinjer for statsstøttereglernes anvendelse i forbindelse med hurtig etablering af bredbåndsnet (EUT 2009 C 235, s. 7).


text:
8.5.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 144/59
 Sag anlagt den 17. marts 2017 — Laboratoire Nuxe mod EUIPO — Camille og Tariot (NYOUX)
 (Sag T-179/17)
 (2017/C 144/80)
 Stævningen er affattet på fransk
 Parter
 Sagsøger: Laboratoire Nuxe (Paris, Frankrig) (ved advokaterne P. Wilhelm og J. Roux)
 Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)
 De andre parter i sagen for appelkammeret: Elisabeth Camille (Alicante, Spanien) og Jean Yves Tariot (Alicante, Spanien)
 Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO
 Ansøger om det omtvistede varemærke: Elisabeth Camille og Jean Yves Tariot
 Det omtvistede varemærke: EU-figurmærke indeholdende ordbestanddelen »NYOUX« — registreringsansøgning nr. 12 931 739
 Sagen for EUIPO: Indsigelsessag
 Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 16. januar 2017 af Femte Appelkammer ved EUIPO (sag R 718/2016-5)
 Påstande
 —
 Den anfægtede afgørelse annulleres.
 —
 EUIPO tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Anbringende
 —
 Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009.


text:
8.7.2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 192/19
 afgiftspligtigt. Ifølge sagsøgeren er der tale om et intermediær- — Overtrædelse af artikel 37 EF: Forordningens anmeldelse-
 produkt, der ikke kan ryges, uden at det forarbejdes yderligere, sordning er i strid med de formål, der forfølges med artikel
 og at det derfor ikke kan være afgiftspligtigt. Der findes ingen 37, i det omfang ordningens gennemførelse indebærer, at
 offentliggjorte beslutninger om resultatet af og baggrunden et stort antal erhvervsdrivende må ophøre, og samtidigt at
 for den valgte klassificering. Følgelig begærede sagsøgeren forsyningskilderne for plantebeskyttelsesmidler koncentre-
 aktindsigt i de fuldstændige referater af møderne i Udvalget for res på nogle få multinationale virksomheder, hvilket gør
 Forbrugsafgifter den 29. og 30. april 1998 og den 28. og 29. det muligt for disse at begrænse forsyningen og som følge
 oktober 1999, hvor spørgsmålet om, hvorledes ekspanderet heraf forhøje priserne.
 tobak skulle behandles i afgiftsmæssig henseende, skulle være
 blevet afgjort. Begæringen blev definitivt afslået ved skrivelse — Tilsidesættelse af direktiv 91/414/EØF: Den omtvistede
 af 8. marts 2000 fra Kommissionens generalsekretær. forordning ændrer de betingelser, der skal opfyldes for at
 anmode om tilladelse til markedsføring af et plantebeskyt-
 Sagsøgeren har anfægtet afgørelsens gyldighed. Søgsmålsgrun- telsesmiddel, set i forhold til de betingelser, der er fastsat i
 dene og de væsentligste argumenter er de samme som dem, det ovennævnte direktiv, som udgør dens hjemmel.
 sagsøgeren fremførte i sag T-41/00.
 — Overtrædelse af retssikkerhedsprincippet, princippet om
 beskyttelse af den berettigede forventning og princippet
 (1) EFT L 291, s. 40.
 om god forvaltningsskik: Den nye anmeldelsesordning
 hindrer sagsøgerne i at markedsføre visse stoffer, som de
 har opnået markedsføringstilladelser til inden for rammer-
 ne af ordningen i direktiv 91/414/EØF, uden at dette kan
 begrundes i noget alment hensyn.
 — Overtrædelse af Aftalen om handelsrelaterede intellektuelle
 Sag anlagt den 2. maj 2000 af Iberotam SA og 7 andre ejendomsrettigheder (WTO) (3): Den omtvistede forordning
 sagsøgere mod Kommissionen for De Europæiske Fælles- giver indehaverne af de fortrolige oplysninger, der skal
 skaber afgives for at opnå en tilladelse til markedsføring af
 plantebeskyttelsesmidler, en eksklusiv beskyttelse, som
 (Sag T-112/00) går videre end den, der følger af de principper, som
 bestemmelserne i den ovenfor nævnte aftale er baseret på,
 (2000/C 192/35) navnlig aftalens artikel 8, stk. 2, og artikel 39, stk. 3.
 (Processprog: fransk) (1) EFT L 55, s. 25.
 (2) EFT L 230, s. 1.
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der (3) EFT L 336 af 23.12.1994, s. 214.
 den 2. maj 2000 anlagt sag mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber af Iberotam SA, Barcelona (Spanien),
 og 7 andre sagsøgere, ved advokaterne Miquel Roca Junyent
 og Joan Roca Sagarra, Barcelona.
 Sagsøgerne har nedlagt følgende påstande:
 — Annullation af Kommissionens forordning (EF) nr. 451/
 2000 af 28. februar 2000 om de nærmere bestemmelser
 for iværksættelsen af anden og tredje fase af det arbejdspro-
 gram, der er omhandlet i artikel 8, stk. 2, i Rådets direktiv Sag anlagt den 2. maj 2000 af Aktionsgemeinschaft Recht
 91/414/EØF. und Eigentum e.V. (ARE) mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber


text:
— Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 (Sag T-114/00)
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 (2000/C 192/36)
 Sagsøgerne anfægter Kommissionens forordning (EF) nr.
 451/2000 af 28. februar 2000 (1) om de nærmere bestemmel-
 ser for iværksættelsen af anden og tredje fase af det arbejdspro-
 (Processprog: tysk)
 gram, der er omhandlet i artikel 8, stk. 2, i Rådets direktiv
 91/414/EØF om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler
 (2), hvis formål er foretagelse af en gradvis undersøgelse af Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 aktive stoffer, som udbydes på markedet, så de kan blive den 2. maj 2000 anlagt sag mod Kommissionen for De
 vurderet med henblik på eventuel optagelse i bilag I til Europæiske Fællesskaber af Aktionsgemeinschaft Recht und
 direktivet. Sagsøgerne har gjort følgende søgsmålsgrunde Eigentum e.V. (ARE), Borken (Forbundsrepublikken Tyskland),
 gældende: ved professor dr. Matthias Pechstein, Berlin.
 ---pagebreak--- C 192/20 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 8.7.2000
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: Sag anlagt den 3. maj 2000 af Benthe Hørbye-Möller mod
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 — Kommissionens beslutning SG (2000) D/100623 af
 22. december 1999 (1) erklæres for ugyldig i henhold til
 artikel 231, stk. 1, EF. (Sag T-116/00)
 — Kommissionen tilpligtes at godtgøre sagsøgeren de sags-
 omkostninger, som det har været nødvendigt at afholde. (2000/C 192/37)
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 (Processprog: fransk)
 I den anfægtede beslutning har Kommissionen betegnet den
 tyske regerings udkast til lov om ændring af loven om
 visse formuerettigheder (»Vermögensrechtsänderungsgesetz«), Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 hvorom Kommissionen har modtaget meddelelse, som en den 3. maj 2000 anlagt sag mod Kommissionen for De
 støtte, der er forenelig med EF-traktaten. Udkastet ændrer Europæiske Fællesskaber af Benthe Hørbye-Möller, Igel (For-
 programmet i den tyske lov om erstatning (»Ausgleichslei- bundsrepublikken Tyskland), ved advokat Louis Tinti, Luxem-
 stungsgesetz«) for erhvervelse af arealer, hvorefter ejendomme, bourg.
 som ejes af staten, sælges i de nye forbundsdelstater under
 deres handelsværdi til forskellige grupper af erhververe.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 Sagsøgeren anfører at repræsentere mere end 100 tidligere
 ejere, som ikke er berettiget til restitutioner, og som ifølge
 erstatningsloven stilles ringere end andre grupper af erhververe. — Ansættelsesmyndighedens afgørelse af 16. januar 2000
 Sagsøgeren selv, respektive dennes medlemmer, er umiddelbart om afvisning af sagsøgerens klage nr. 516/99, og hvorved
 og individuelt berørt af den anfægtede beslutning. sagsøgeren blev meddelt afslag på at blive optaget på listen
 over de tjenestemænd, som Publikationskontoret foreslog
 Søgsmålet støttes navnlig på følgende søgsmålsgrunde: forfremmet til lønklasse B2 i 1999, annulleres.
 — Den anfægtede beslutning strider mod begrundelsespligten
 i henhold til artikel 253 EF. — Om nødvendigt annulleres den afgørelse, hvorved tjeneste-
 mænd ved Publikationskontoret blev forfremmet til løn-
 klasse B2 i 1999.
 Kommissionens begrundelse for, at den forskelsbehandling
 på grundlag af nationalitet, som Kommissionen selv har
 påtalt i beslutning K (1999) 42 af 20. januar 1999 (2),
 bringes af vejen ved lovudkastet, er ikke overbevisende. — Det tages til efterretning, at sagsøgeren forbeholder sig ret
 Kommissionens hovedargument om, at forskelsbehandlin- til i rette tid og på rette sted at rejse krav om erstatning for


text:
gen på grundlag af nationalitet bringes af vejen ved, at økonomisk og ikke-økonomisk skade.
 bestemmelserne om skæringsdatoen ophæves, er ikke
 tilstrækkeligt dokumenteret.
 — Beslutningen strider mod EF-traktaten. Kommissionen har Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 en urigtig opfattelse af anvendelsesområdet for forbuddet
 mod forskelsbehandling på grundlag af nationalitet.
 § 3a i erstatningsloven i dennes ændrede affattelse er i Sagsøgeren anfægter ansættelsesmyndighedens afslag på at
 modsætning til det af Kommissionen hævdede ikke i optage sagsøgeren på listen over de tjenestemænd, som
 overensstemmelse med fællesskabsretten. Et efterkrav for foresloges forfremmet til lønklasse B2 i regnskabsåret 1999.
 købesummen kan ikke godkendes som ligestillet med et
 krav om tilbagebetaling af støtte. Det er efter fællesskabsret-
 ten nødvendigt på ny at afhænde alle de arealer, som er
 Til støtte for sit krav gør sagsøgeren gældende, at vedtægtens
 blevet frie på grund af ugyldigheden af de beslutninger om
 artikel 5, stk. 3, samt artikel 25 og 45 er blevet tilsidesat.
 afhændelse, som er truffet i strid med gennemførelsesfor-
 Sagsøgeren anfører i den forbindelse, at ansættelsesmyndighe-
 buddet i artikel 88, stk. 3, tredje punktum, EF.
 den har begået et åbenbart fejlskøn og har handlet i strid med
 tjenestens interesse.
 (1) EFT C 46 af 19.2.2000, s. 2.
 (2) EFT L 107 af 24.4.1999, s. 21.


text:
19.6.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 195/10
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Corte costituzionale (Italien) den 26. januar 2017 — M.A.S. og M.B.
 (Sag C-42/17)
 (2017/C 195/14)
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Corte costituzionale
 Parter i hovedsagen
 M.A.S. og M.B.
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal artikel 325, stk. 1 og 2, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde fortolkes således, at straffedomstolene skal undlade at anvende nationale bestemmelser om forældelse, som i et betragteligt antal tilfælde forhindrer bekæmpelse af grov svig, der skader Unionens finansielle interesser, eller der fastsætter kortere forældelsesfrister for svig, der skader Unionens finansielle interesser, end for svig, der skader den pågældende medlemsstats interesser, selv om denne manglende anvendelse savner en tilstrækkeligt præcis lovhjemmel?
 2)
 Skal artikel 325, stk. 1 og 2, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde fortolkes således, at straffedomstolene skal undlade at anvende nationale bestemmelser om forældelse, som i et betragteligt antal tilfælde forhindrer bekæmpelse af grov svig, der skader Unionens finansielle interesser, eller der fastsætter kortere forældelsesfrister for svig, der skader Unionens finansielle interesser, end for svig, der skader den pågældende medlemsstats interesser, selv om forældelse ifølge medlemsstatens retsorden er omfattet af den materielle strafferet og underlagt legalitetsprincippet?
 3)
 Skal Domstolens dom (Store Afdeling) af 8. september 2015, C-105/14, Taricco, fortolkes således, at straffedomstolene skal undlade at anvende nationale bestemmelser om forældelse, som i et betragteligt antal tilfælde forhindrer bekæmpelse af grov svig, der skader Unionens finansielle interesser, eller der fastsætter kortere forældelsesfrister for svig, der skader Unionens finansielle interesser, end for svig, der skader den pågældende medlemsstats interesser, selv om denne manglende anvendelse er i strid med de overordnede principper i medlemsstatens forfatningsorden eller de umistelige menneskerettigheder, der er anerkendt i medlemsstatens forfatning?


text:
5.3.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 57/28
 Sag anlagt den 6. december 2004 af Georgios Karatzoglou mod Det Europæiske Genopbygningsagentur
 (Sag T-471/04)
 (2005/C 57/48)
 Processprog: engelsk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der den 6. december 2004 anlagt sag mod Det Europæiske Genopbygningsagentur af Georgios Karatzoglou, Ioannina (Grækenland), ved lawyer S.A. Pappas.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 —
 Den stiltiende afvisning af sagsøgerens klage annulleres og dermed afgørelsen om at opsige hans kontrakt.
 —
 Agenturet tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Sagsøgeren var midlertidigt ansat hos Det Europæiske Genopbygningsagentur i henhold til artikel 2, litra a), i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Fællesskaberne. Den 7. maj 2003 blev hans kontrakt forlænget på ubestemt tid. Sagsøgeren har anfægtet den efterfølgende opsigelse af hans kontrakt i medfør af ansættelsesvilkårenes artikel 47, stk. 2.
 Til støtte for sine påstande har sagsøgeren påberåbt sig den manglende begrundelse for beslutningen om at opsige kontrakten. Ifølge sagsøgeren havde Agenturet forpligtet sig til ikke at opsige kontrakten, medmindre der var behov for en begrænsning eller afvikling af dets opgaver. Sagsøgeren har anført, at dette ikke er tilfældet, og at det end ikke er bestridt. Sagsøgeren har endvidere gjort gældende, at der foreligger tilsidesættelse af hans berettigede forventninger, at ansættelsesvilkårenes artikel 47 er blevet tilsidesat, og at der er sket magtfordrejning. Endelig har sagsøgeren gjort gældende, at princippet om god forvaltningsskik er tilsidesat, eftersom det påståede behov for at nedsætte antallet af ansatte skyldtes dårlig forvaltning.


text:
27.3.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 80/42
 Appel iværksat den 28. januar 2010 af Carlo De Nicola til prøvelse af dom afsagt den 30. november 2009 af Personaleretten i sag F-55/08, De Nicola mod EIB
 (Sag T-37/10 P)
 2010/C 80/67
 Processprog: italiensk
 Parter
 Appellant: Carlo De Nicola (Strassen, Luxembourg) (ved avvocato L. Isola)
 Den anden part i appelsagen: Den Europæiske Investeringsbank
 Appellantens påstande
 —
 Den appellerede dom ophæves.
 —
 Den Europæiske Investeringsbank tilpligtes at betale sagens omkostninger med tillæg af renter, og det tilkendte beløb opskrives som følge af inflationen.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Denne appel er iværksat til prøvelse af Personalerettens dom af 30. november 2009. Ved denne dom frifandtes Den Europæiske Investeringsbank i appellantens søgsmål med påstand om dels annullation af den afgørelse, hvorved Investeringsbanken afslog hans ansøgning om en fornyet vurdering af den analytiske bedømmelse, som han var blevet tildelt for 2006, dels annullation af Investeringsbankens afgørelse vedrørende forfremmelser i 2006, for så vidt som appellanten ikke var indstillet til forfremmelse. Appellantens bedømmelsesrapport for 2006 bør annulleres. Det fastslås, at han har været udsat for psykisk chikane. Investeringsbanken bør tilpligtes at betale erstatning for den skade, som appellanten har lidt som følge af denne chikane. Endelig annulleres afslaget på at afholde visse udgifter til laserterapi.
 Til støtte for påstandene har appellanten fremsat følgende anbringender:
 —
 Personaleretten har retsstridigt undladt at pådømme flere punkter og har bevidst valgt kun at behandle visse indsigelser, når den ikke ligefrem totalt har glemt sagsgenstanden (eksempelvis andet og tredje argument vedrørende annullationspåstanden, appeludvalgets afvisning af at tage stilling til sagen osv.).
 —
 Personaleretten har ikke udtalt sig vedrørende appellantens krav om stillingtagen til de foresattes adfærd i lyset af de kriterier, appelindstævnte selv har fastsat. Retten har desuden søgt urigtigt at tillægge de ansatte den krænkende adfærd, appellanten har protesteret imod, men som han direkte og udelukkende tilskriver Den Europæiske Investeringsbank.
 —
 Sagen blev ikke korrekt oplyst i første instans, Retten vendte bevisbyrden om, og dommen savner begrundelse. I den forbindelse gøres det gældende, at Personaleretten undlod at begrunde adskillige af de afgørende argumenter, eller har afgivet en selvmodsigende og/eller ulogisk begrundelse, hvilket medfører, at der i det væsentlige savnes begrundelse. Særligt skal nævnes afvisningen af at anvende personaleregulativets artikel 4, samt afvisningen af at annullere bedømmelsesrapporten for 2006.
 —
 Endelig gør appellanten gældende, at der er tale om en privatretlig ansættelseskontrakt, hvorfor der i sagen ikke er grundlag for en analog anvendelse af de regler og formforskrifter, der gælder for tjenestemænd ved Unionen.


text:
18 . 10 . 97 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 318/13
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved skri 1 ) Kan et direktiv, der er udstedt i medfør af Rom-trakta
 velse af 6. august 1997 af Landskrona Tingsrätt i sagen tens artikel 100 A, få direkte virkning ?
 Anklagemyndigheden mod Antoine Kortas
 2 ) Såfremt spørgsmålet besvares bekræftende, kan
 ( Sag C-319/97) sådanne direktiver få direkte virkning, selv om staten
 ( 97/C 318/24) har givet meddelelse i henhold til Rom-traktatens
 artikel 100 A, stk. 4 ?
 Ved skrivelse af 6. august 1997, indgået til Domstolens 3 ) Såfremt spørgsmål 2 besvares bekræftende, hvorledes
 Justitskontor den 16 . september 1997, har Landskrona påvirker statens meddelelse da bedømmelsen af spørgs
 Tingsrätt i sagen Anklagemyndigheden mod Antoine målet om den direkte virkning i følgende tidsrum:
 Kortas forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en a ) mellem meddelelsen og svaret
 anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgs
 mål : b ) fra og med svaret ?
 RETTEN I FØRSTE INSTANS
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS 4 ) Sagsøgeren betaler sagens omkostninger.
 den 18. september 1997
 H EFT C 318 af 26. 10. 1996 og
 i de forenede sager T-121/96 og T-151/96, Mutual Aid EFT C 40 af 8 . 2 . 1997.
 Administration Services NV (MAAS ) mod Kommissionen
 for De Europæiske Fællesskaber ( 1 )
 (Aktioner i form af gratis levering af landbrugsprodukter
 til befolkningerne i Georgien, Armenien, Aserbajdsjan,
 Kirgistan og Tadsjikistan — forpligtelse for tilslagsmodta
 geren til at betale ekspeditionspræmier (»dispatch «))
 KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 { 97/C 318/25 )
 den 4. juli 1997
 (Processprog: nederlandsk) i sag T-93/94 ( 92 ), Michael Becker mod Revisionsretten
 for De Europæiske Fællesskaber (')
 (Fastsættelse af sagsomkostninger)
 I de forenede sager T-121/96 og T-151/96, Mutual Aid
 Administration Services NV ( MAAS ), Antwerpen ( Bel ( 97/C 318/26 )
 gien ), ved advokaterne Jan Tritsmans og Koenraad Maen
 hout, Antwerpen, og med valgt adresse i Luxembourg hos
 advokat René Faltz, 6, rue Heinrich Heine, mod Kommis (Processprog: tysk)
 sionen for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægtigede :
 Bianca Vilá Costa og Hubert van Vliet), angående
 påstande om annullation af beslutninger fra Kommissio I sag T-93/94 ( 92 ), Michael Becker, tjenestemand i Revisi
 nen, hvorved sagsøgeren pålægges at betale ekspeditions onsretten for De Europæiske Fællesskaber, Luxembourg,
 præmier (» dispatch «), har Retten (Fjerde Afdeling), sam ved advokat Roy Nathan, Luxembourg, og med valgt
 mensat af afdelingsformanden, K. Lenaerts, og dommerne adresse i Luxembourg hos denne, 18 , rue des Glacis, mod
 R Lindh og J. D. Cooke; justitssekretær: fuldmægtig A. Revisionsretten for De Europæiske Fællesskaber ( befuld
 Mair, den 18 . september 1997 afsagt dom, hvis konklusion mægtigede: Jean-Marie Stenier, Jan Inghelram og Paolo
 lyder således: Giusta ), angående en begæring om fastsættelse af sagsom
 kostninger efter Rettens dom af 6 . marts 1996 i sag T-93/
 94, Becker mod Revisionsretten ( Sml . II, s. 141 ), har Ret
 1 ) Sag T-121 /96 og T-151 /96 forenes med henblik på


text:
ten (Første Afdeling), sammensat af præsidenten, A. Sag
 domsafsigelsen. gio, og dommerne V. Tiili og R. M. Moura Ramos; justits
 sekretær: H. Jung, den 4. juli 1997 afsagt kendelse, hvis
 konklusion lyder således:
 2 ) Sag T-121 /96 afvises.
 Det samlede sagsomkostningsbeløb, som sagsøgeren kan
 3 ) I sag T-151 /96 frifindes Kommissionen for De Euro kræve erstattet indtil datoen for afsigelsen af denne ken
 pæiske Fællesskaber. delse, herunder de allerede godtgjorte sagsomkostninger,


text:
3.8.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 225/74
 Rettens dom af 27. juni 2013 — Beifa Group mod KHIM — Schwan-Stabilo Schwanhäußer (skriveredskaber)
 (Sag T-608/11) (1)
 (EF-design - ugyldighedssag - EF-design, der gengiver et skriveredskab - ældre nationale tredimensionelle figurmærker - ugyldighedsgrund - EF-designets brug af et ældre tegn, hvis indehaver er berettiget til at forbyde brugen - artikel 25, stk. 1, litra e), i forordning (EF) nr. 6/2002 - afgørelse truffet efter Rettens annullation af en tidligere afgørelse)
 2013/C 225/163
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Beifa Group Co. Ltd (Ningbo, Kina) (ved barrister R. Davis, solicitor N. Cordell og barrister B. Longstaff)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (ved A. Folliard-Monguiral, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret og intervenient ved Retten: Schwan-Stabilo Schwanhäußer GmbH & Co. KG (Heroldsberg, Tyskland) (ved advokaterne H. Gauß og U. Blumenröder)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 9. august 2011 af Tredje Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1838/2010-3) vedrørende en ugyldighedssag mellem Schwan-Stabilo Schwanhäußer GmbH & Co. KG og Ningbo Beifa Group Co., Ltd
 Konklusion
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 2)
 Beifa Group Co. Ltd betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 32 af 4.2.2012.


text:
13.12.2003 DA Den Europæiske Unions Tidende C 304/23
 1) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes. 3) Kommissionen betaler omkostningerne i forbindelse med den
 sag, hvori Retten afsagde dom den 16. maj 2002 (sag T-17/
 01, Rounis mod Kommissionen).
 2) Sagsøgeren bærer sine egne omkostninger og betaler de omkost-
 ninger, der er afholdt af Kommissionen og af intervenienterne,
 KirchPayTV og BSkyB. 4) Kommissionen bærer under denne sag sine egne omkostninger
 og betaler en tredjedel af sagsøgerens omkostninger.
 (1) EFT C 247 af 26.8.2000.
 (1) EFT C 95 af 24.3.2001.
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 RETTENS DOM
 den 30. september 2003
 af 30. september 2003
 i sag T-17/01, Georgios Rounis mod Kommissionen for
 De Europæiske Fællesskaber (1)
 i sag T-26/01, Fiocchi munizioni SpA mod Kommissionen
 (Tjenestemænd — artikel 17, stk. 2, litra a) og b), i bilag VII for De Europæiske Fællesskaber (1)
 til vedtægten — overførsel af en del af en tjenestemands
 indtægter i en valuta for en anden medlemsstat end den, hvor
 institutionen har sæde — betingelser — skade — skaden (»Artikel 296 EF og 298 EF — statsstøtte til en militær
 opgjort i tal) produktionsvirksomhed — klage — passivitetssøgsmål —
 afvisning«)
 (2003/C 304/40)
 (2003/C 304/41)
 (Processprog: fransk)
 (Processprog: italiensk)
 I sag T-17/01, Georgios Rounis, tjenestemand ved Kommissio-
 nen for De Europæiske Fællesskaber, med bopæl i Bruxelles
 (Belgien), ved avocat É. Boigelot, og med valgt adresse i I sag T-26/01, Fiocchi munizioni SpA, Lecco (Italien), ved
 Luxembourg, mod Kommissionen for De Europæiske Fælles- avvocati I. Van Bael, E. Raffaelli, F. Di Gianni og R. Antonini,
 skaber (befuldmægtigede: J. Currall og F. Clotuche-Duvieusart), mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (befuld-
 angående en påstand om fastsættelse af den erstatning, som mægtiget: V. Di Bucci), støttet af Kongeriget Spanien (befuld-
 Kommissionen blev dømt til at betale sagsøgeren som følge af mægtiget: S. Ortiz Vaamonde), angående en påstand om, at
 Rettens annullation af Kommissionens afgørelse af 24. februar det fastslås, at Kommissionen retsstridigt har undladt at træffe
 2000, hvorved overførslen af sagsøgerens indtægter til Det afgørelse vedrørende en klage fra sagsøgeren over statsstøtte
 Forenede Kongerige blev begrænset til 19 % af hans nettomå- ydet af Kongeriget Spanien til selskabet Santa Barbara, har
 nedsløn, har Retten (en enkelt dommer: M. Vilaras); justitssek- Retten (Tredje Udvidede Afdeling), sammensat af afdelingsfor-
 retær: fuldmægtig I. Natsinas, den 30. september 2003 afsagt manden, K. Lenaerts, og dommerne P. Lindh, J. Azizi,
 dom, hvis konklusion lyder således: J.D. Cooke og M. Jaeger; justitssekretær: ekspeditionssekretær
 J. Palacio Gonzalez, den 30. september 2003 afsagt dom, hvis
 konklusion lyder således:
 1) Kommissionen betaler sagsøgeren en erstatning på
 17 394,64 GBP med tillæg af morarenter 5,25 % p.a., til
 betaling sker. 1) Sagen afvises.
 2) I øvrigt frifindes Kommissionen. 2) Sagsøgeren betaler sagens omkostninger.
 ---pagebreak--- C 304/24 DA Den Europæiske Unions Tidende 13.12.2003
 3) Intervenienten bærer sine egne omkostninger. 2) Hver part bærer sine egne omkostninger, herunder omkostnin-
 gerne i forbindelse med sagen om foreløbige forholdsregler.
 (1) EFT C 108 af 7.4.2001.
 (1) EFT C 289 af 13.10.2001.
 DOM AFSAGT AF RETTEN


text:
I FØRSTE INSTANS DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 den 30. september 2003 den 30. september 2003
 i sag T-203/01, Manufacture française des pneumatiques
 i sag T-196/01, Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis
 Michelin mod Kommissionen for De Europæiske Fælles-
 mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (1)
 skaber (1)
 (EUGFL — ophævelse af finansiel støtte — artikel 24 i (Artikel 82 EF — rabatordninger — misbrug)
 forordning (EØF) nr. 4253/88 — fejlskøn — proportionali-
 tetsprincippet — rimelig frist — begrundelse)
 (2003/C 304/43)
 (2003/C 304/42)
 (Processprog: fransk)
 (Processprog: græsk)
 I sag T-203/01, Manufacture française des pneumatiques
 Michelin, Clermont-Ferrand (Frankrig), ved advokaterne
 J.-F. Bellis, M. Wellinger, D. Waelbroeck og M. Johnsson, og
 I sag T-196/01, Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis, Thes-
 med valgt adresse i Luxembourg, mod Kommissionen for
 saloniki (Grækenland), ved advokat D. Nikopoulos, og med
 De Europæiske Fællesskaber (befuldmægtigede: oprindeligt
 valgt adresse i Luxembourg, mod Kommissionen for De
 É. Gippini Fournier og A. Barav, herefter R. Wainwright og
 Europæiske Fællesskaber (befuldmægtiget: M. Condou-Duran-
 A. Barav), støttet af Bandag Inc., Muscatine, Iowa (De Forenede
 de), angående en påstand om annullation af Kommissionens
 Stater), ved advokaterne H. Calvet og R. Saint-Esteben, og
 beslutning K(2001) 1284 af 8. juni 2001 om ophævelse af
 med valgt adresse i Luxembourg, angående en påstand om
 den støtte, som var ydet Laboratoriet for Genetisk Skovvækst
 annullation af Kommissionens beslutning af 20. juni 2001
 og Udvikling af Træarter ved Aristoteles-Universitetet, Thessa-
 vedrørende en procedure om anvendelse af artikel 82 EF
 loniki, ved Kommissionens beslutning nr. K (96) 2542 af
 (COMP/E-2/36.041/PO — Michelin) (EFT 2002 L 143, s. 1),
 25. september 1996 om ydelse af støtte fra EUGFL, Udviklings-
 har Retten (Tredje Afdeling), sammensat af afdelingsforman-
 sektionen, i medfør af Rådets forordning (EØF) nr. 4256/88 i
 den, K. Lenaerts, og dommerne J. Azizi og M. Jaeger; justitssek-
 forbindelse med et forsøgsprojekt med henblik på hurtigere
 retær: fuldmægtig J. Plingers, den 30. september 2003 afsagt
 tilplantning af nedbrændte skovområder i Grækenland (projekt
 dom, hvis konklusion lyder således:
 nr. 93.EL.06.015), har Retten (Tredje Afdeling), sammensat af
 afdelingsformanden, K. Lenaerts, og dommerne J. Azizi og
 M. Jaeger; justitssekretær: fuldmægtig I. Natsinas, den 30. sep- 1) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.
 tember 2003 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 2) Sagsøgeren betaler sine egne samt Kommissionens omkost-
 1) Kommissionens beslutning K(2001) 1284 af 8. juni 2001 ninger.
 om ophævelse af den støtte, som var ydet Laboratoriet for
 Genetisk Skovvækst og Udvikling af Træarter ved Aristoteles- 3) Bandag Inc. betaler sine egne omkostninger.
 Universitetet, Thessaloniki, ved Kommissionens beslutning nr. K
 (96) 2542 af 25. september 1996 om ydelse af støtte fra
 EUGFL, Udviklingssektionen, i medfør af Rådets forordning (1) EFT C 331 af 24.11.2001.
 (EØF) nr. 4256/88 i forbindelse med et forsøgsprojekt med
 henblik på hurtigere tilplantning af nedbrændte skovområder i
 Grækenland (projekt nr. 93.EL.06.015), annulleres.


text:
28.1.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 25/27
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Obersten Gerichtshof (Østrig) den 12. oktober 2011 — Amazon.com International Sales Inc. m.fl. mod Austro-Mechana Gesellschaft zur Wahrnehmung mechanisch-musikalischer Urheberrechte Gesellschaft mbH
 (Sag C-521/11)
 (2012/C 25/46)
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Oberster Gerichtshof
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgere: Amazon.com International Sales Inc., Amazon EU Sàrl, Amazon.de GmbH, Amazon.com GmbH under likvidation og Amazon Logistik GmbH
 Sagsøgt: Austro-Mechana Gesellschaft zur Wahrnehmung mechanisch-musikalischer Urheberrechte Gesellschaft mbH
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Foreligger der en »rimelig kompensation« som omhandlet i artikel 5, stk. 2, litra b), i direktiv 2001/29/EF, når
 a)
 rettighedshaverne som omhandlet i artikel 2 i direktiv 2001/29/EF over for den, der som den første i erhvervsøjemed mod vederlag markedsfører medier, der er egnede til reproduktion af deres værker, i indlandet, har krav på et passende vederlag og dette krav udelukkende kan gøres gældende gennem et administrationsselskab
 b)
 dette krav ikke afhænger af, om markedsføringen sker til mellemleverandører, til fysiske eller juridiske personer med henblik på anvendelse til ikke-private formål eller til naturlige personer med henblik på anvendelse til private formål
 c)
 mens den, der anvender medierne til reproduktion på grundlag af en tilladelse fra rettighedshaveren eller atter eksporterer disse, inden de sælges til den endelige forbruger, over for administrationsselskabet har krav på tilbagebetaling af vederlaget?
 2)
 Såfremt spørgsmål 1 besvares benægtende:
 2.1.
 Ville der foreligge en »rimelig kompensation« som omhandlet i artikel 5, stk. 2, litra b), i direktiv 2001/29/EF, såfremt det i spørgsmål 1 (a) nævnte krav kun består ved markedsføring til fysiske personer, der anvender medierne til reproduktion til private formål?
 2.2.
 Såfremt spørgsmål 2.1 besvares bekræftende:
 Skal det ved markedsføring til fysiske personer lægges til grund, at de vil anvende medierne til private formål, indtil det modsatte er bevist?
 3)
 Såfremt spørgsmål 1 eller spørgsmål 2.1 besvares bekræftende:
 Følger det af artikel 5 i direktiv 2001/29/EF eller andre bestemmelser i EU-retten, at et krav på en rimelig kompensation, der skal gøres gældende af et administrationsselskab, ikke består, såfremt administrationsselskabet ved lov er forpligtet til ikke at udbetale halvdelen af provenuet til rettighedshaverne, men derimod skal lade denne halvdel tilfalde sociale og kulturelle institutioner?
 4)
 Såfremt spørgsmål 1 eller spørgsmål 2.1 besvares bekræftende:
 Er artikel 5, stk. 2, litra b), i direktiv 2001/29/EF eller en anden bestemmelse i EU-retten til hinder for et krav på en rimelig kompensation, der skal gøres gældende af et administrationsselskab, såfremt der allerede i en anden medlemsstat — om end muligvis på et grundlag, der er i strid med EU-retten — er blevet betalt et passende vederlag for markedsføringen af medierne?


text:
2.9.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 212/31
 Sag anlagt den 29. juni 2006 — Alrosa mod Kommissionen
 (Sag T-170/06)
 (2006/C 212/57)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Alrosa Company Ltd. (Mirny, Rusland) (ved solicitors R. Subiotto, S. Mobley og K. Jones)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgerens påstande
 —
 Beslutningen annulleres i sin helhed.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale Alrosas omkostninger i forbindelse med sagen.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgeren anfægter Kommissionens beslutning af 22. februar 2006, hvorved et tilsagn fra De Beers om, at De Beers skulle udfase alle direkte og indirekte køb af rådiamanter hos sagsøgeren mellem 2006 og 2008 og helt ophøre hermed fra 1. januar 2009, blev gjort bindende af Kommissionen.
 Til støtte for sin stævning gør sagsøgeren for det første gældende, at kontradiktionsprincippet blev tilsidesat i forbindelse med den procedure, der førte til beslutningen. Sagsøgeren gør gældende, at Kommissionen var forpligtet til at forklare, hvilke oplysninger fra tredjemand og hvilke dele af Kommissionens gennemgang, der kunne berettige tilsidesættelsen af de tilsagn, som oprindeligt blev foreslået af De Beers og sagsøgeren i fællesskab, og vedtagelsen af de endelige tilsagn, som blev foreslået af De Beers.
 Sagsøgeren gør for det andet gældende, at artikel 9 i forordning 1/2003 tilsidesattes, da de tilsagn, der blev gjort bindende ved de anfægtede beslutning, kun blev fremsat af De Beers, snarere end af de berørte virksomheder, nemlig De Beers og sagsøgeren. Sagsøgeren tilføjer, at den anfægtede beslutning ikke er blevet vedtaget for en angivet periode.
 Endelig gør sagsøgeren gældende, at den anfægtede beslutnings fuldstændige og potentielt ubegrænset forbud mod De Beers' køb af rådiamanter direkte eller indirekte fra sagsøgeren udgør en tilsidesættelse af artikel 82 EF og artikel 9 i forordning 9/2003 samt de grundlæggende principper om aftalefrihed og proportionalitet.


text:
15.8.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 209/27
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour de cassation (Frankrig) den 3. juni 2008 — Google France mod Viaticum og Luteciel
 (Sag C-237/08)
 (2008/C 209/40)
 Processprog: fransk
 Den forelæggende ret
 Cour de cassation (Afdelingen for Handel, Finans og Økonomi)
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Google France
 Sagsøgte: Viaticum og Luteciel
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal artikel 5, stk. 1, litra a) og b), i Rådets første direktiv 89/104/EØF af 21. december 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker (1) fortolkes således, at udbyderen af en søge- og annonceringsydelse mod betaling, som stiller søgeord, der gengiver eller efterligner indregistrerede varemærker, til annoncørernes rådighed, og som i henhold til kontrakten om denne ydelse tilrettelægger en særlig målrettet reklamering ved hjælp af disse søgeord med data om salgsfremmende links til websteder, hvorfra der udbydes varer af samme eller lignende art som dem, det registrerede varemærke betegner, gør brug af disse varemærker på en måde, som indehaveren er berettiget til at forbyde?
 2)
 Kan udbyderen af en søge- og annonceringsydelse mod betaling i tilfælde, hvor en sådan brug ikke udgør en brug, som vil kunne tænkes at kunne forbydes af indehaveren af varemærket i kraft af direktivet eller [Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20.12.1993 om EF-varemærker] (2), anses for at levere en informationssamfundstjeneste, som består i at lagre oplysninger tilvejebragt af en tjenestemodtager i den forstand, som artikel 14 i direktiv 2000/31 af 8. juni 2000 (3) omhandler, således at selskabet først vil kunne drages til ansvar, når det er blevet underrettet af indehaveren af varemærket om annoncørens ulovlige brug af tegnet?
 (1) EFT 1989 L 40, s. 1.
 (2) EFT 1994 L 11, s. 1.
 (3) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/31/EF af 8.6.2000 om visse retlige aspekter af informationssamfundstjenester, navnlig elektronisk handel, i det indre marked (»Direktivet om elektronisk handel«) (EFT L 178, s. 1).


text:
30.5.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 191/27
 Rettens dom af 13. april 2016 — Facchinello mod EUIPO — Olimpia Splendid (Synthesis)
 (Sag T-81/15) (1)
 ((EU-varemærker - fortabelsessag - EU-figurmærke Synthesis - manglende reel brug af varemærket - artikel 51, stk. 1, litra a), i forordning (EF) nr. 207/2009 - beviser, der for første gang er fremlagt for Retten))
 (2016/C 191/35)
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: Daniela Facchinello (Molinella, Italien) (ved advokat F. Torlontano)
 Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (ved M. Capostagno og A. Folliard-Monguiral, som befuldmægtigede)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved EUIPO og intervenient ved Retten: Olimpia Splendid SpA (Gualtieri, Italien) (ved advokaterne A. Ferrarese og G. Ferrarese)
 Sagens genstand
 Søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 21. november 2014 af Første Appelkammer ved EUIPO (sag R 2169/2013-1) vedrørende fortabelsessag mellem Olimpia Splendid SpA og Danila Facchinello.
 Konklusion
 1)
 Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret frifindes.
 2)
 Danila Facchinello betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 118 af 13.4.2015.


text:
18.12.1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 366/15
 Endelig havde Kommissionen allerede skullet frigive de Skal artikel 1 i Rådets forordning (EF) nr. 3295/94 af 22. de-
 anmeldte foranstaltninger ifølge bestemmelsen i EF- cember 1994 om foranstaltninger med henblik på at forbyde
 traktatens artikel 87, stk. 2, litra c). På trods af, at den har overgang til fri omsætning, udførsel, genudførsel og henførsel
 haft kendskab til alle relevante omstændigheder, forbigår under en suspensionsprocedure af varemærkeforfalskede og
 Kommissionen denne bestemmelse uden nogen form for piratkopierede varer (De Europæiske Fællesskabers Tidende L 341
 begrundelse. af 30.12.1994) fortolkes således, at denne forordning også
 finder anvendelse i den situation, hvor varer af den i forordnin-
 — Retsvildfarelse i forbindelse med, at der foreligger statsstøt- gen nærmere angivne art, som er under transit fra en stat, der
 te ved privatisering: Kommissionen antager under henvis- ikke hører til Det Europæiske Fællesskab, til en stat, der heller
 ning til Domstolens praksis (4) med urette, at der ved en ikke hører til Det Europæiske Fællesskab, på anmodning fra
 sammenlignende opstilling af salg over for likvidation alene en rettighedsindehaver, hvis virksomhed har hjemsted i et
 skal tages hensyn til den revisionsmæssigt konstaterede tredjeland, og som gør gældende, at hans rettigheder er blevet
 likvidationsværdi. Ifølge tysk ret hæfter ejeren imidlertid krænket, foreløbig standses i en medlemsstat af medlemssta-
 for såvel likvidationsomkostningerne som for sanering af tens toldmyndigheder under henvisning til den nævnte forord-
 grunden og anlægget og i det konkrete tilfælde kan ning?
 aktionærindskud ikke kræves udtaget af insolvensmassen.
 Den kritik af privatiseringen, som Kommissionen frem-
 kommer med i den anfægtede beslutning, strider mod
 forbuddet mod inkonsekvent forvaltning, idet Kommissio-
 nen i talrige andre sammenlignelige privatiseringssager
 ikke er fremkommet med indsigelser. Desuden beror de
 krav, som Kommissionen opstiller, ikke på en realistisk
 vurdering af den også i den private sektor sædvanlige
 fremgangsmåde ved overdragelse af kapitalandele gennem
 medvirken af investeringsbanker. Forbundsregeringen er
 følgelig af den opfattelse, at privatiseringen ikke i sig selv Sag anlagt den 4. oktober 1999 af Den Portugisiske
 indeholder statsstøtte. Dette bestrides dog af Kommissio- Republik mod Kommissionen for De Europæiske Fælles-
 nen. Hertil kommer, at beslutningen på dette punkt ikke er skaber
 tilstrækkeligt begrundet (overtrædelse af EKSF-traktatens
 artikel 5, stk. 2, fjerde led, og artikel 15 samt af EF-
 traktatens artikel 253). (Sag C-365/99)
 ( 1) EFT C 320 af 13.12.1988, s. 3. (1999/C 366/24)
 ( 2) EFT L 198 af 30.7.1999, s. 1.
 ( 3) EFT L 128 af 21.5.1999, s. 1.
 ( 4) Sag C-278/92, Sml. I 1994, s. 4103. Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 4. okto-
 ber 1999 anlagt sag mod Kommissionen for De Europæiske
 Fællesskaber af Den Portugisiske Republik ved direktør Luis
 Fernandes, Juridisk Tjeneste, Direktoratet for EF-spørgsmål,
 Udenrigsministeriet, og Maria João Abecassis, tilforordnet
 kabinettet under ministeren for landbrug, udvikling af landdi-
 strikter og fiskeri, som befuldmægtiget, og af advokaterne
 Carlos Aguiar og Tiago Ferreira de Lima, Lissabon, og advokat
 Gerard van der Wal, Bruxelles, og med valgt adresse i
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel- Luxembourg på


text:
Portugals Ambassade, 33, allé Scheffer.
 se afsagt den 17. september 1999 af Landesgericht Kor-
 neuburg (Østrig) i sagen SEIKO Kabushiki Kaisha mod
 Mohammed Ibrahim
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 (Sag C-362/99)
 a) Sagen antages til realitetsbehandling.
 (1999/C 366/23)
 b) Kommissionens beslutning 1999/517/EF (1) annulleres, for
 Ved kendelse afsagt den 17. september 1999, indgået til så vidt som denne i artikel 4 i beslutning 98/653/EF (2)
 Domstolens Justitskontor den 30. september 1999, har Lan- ændrer ordene 1. august 1999 til 1. februar 2000.
 desgericht Korneuburg (Østrig) i sagen SEIKO Kabushiki
 Kaisha mod Mohammed Ibrahim forelagt De Europæiske
 Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse c) Kommissionen tilpligtes at afholde Den Portugisiske Re-
 af følgende spørgsmål: publiks udgifter.
 ---pagebreak--- C 366/16 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 18.12.1999
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved beslut-
 ning truffet den 28. juli 1999 af det franske Conseil d’État
 i sagen Joseph Griesmar mod Ministre de l’économie, des
 Portugal anfægter den afgørelse, som Kommissionen har truffet finances et de l’industrie og Ministre de la fonction
 ved beslutning 1999/517/EF, om at forlænge eksportrestriktio- publique, de la réforme de l’État et de la décentralisation
 nen i artikel 4 i beslutning 98/653/EF indtil den 1. februar
 2000, med følgende begrundelse: (Sag C-366/99)
 — Manglende faktisk eller retlig hjemmel: Kommissionen var (1999/C 366/25)
 forpligtet til at godtgøre, at forlængelsen af fristen er
 begrundet, og at omstændighederne begrunder en undta-
 gelse til EF-traktatens artikel 28. Under hensyn til rappor- Ved beslutning truffet den 28. juli 1999, indgået til Domstol-
 ten vedrørende kontrollen på stedet den 14. til den 18. juni ens Justitskontor den 4. oktober 1999, har det franske Conseil
 1999 har Kommissionen ikke gjort dette. d’État i sagen Joseph Griesmar mod Ministre de l’économie,
 des finances et de I’industrie og Ministre de la fonction
 publique, de la réforme de l’Etat et de la décentralisation
 — Beslutningen er i strid med Det Internationale Kontor for forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning
 Epizootiers dyresundhedskodeks: Kommissionen har ikke om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 overholdt kodeksen i sine beslutninger 98/653/EF og
 1999/517/EF. I strid med artikel 3.2.13.8 er portugisiske 1) Hører de pensioner, der udbetales efter den franske
 udførsler af kød og kødprodukter fuldstændig forbudt pensionsordning for tjenestemænd, til de former for løn,
 indtil den 1. februar 2000, selv om Portugal, der hører til der er nævnt i Rom-traktatens artikel 119 (artikel 141 i
 landene med ringe BSE-incidens, har overholdt betingelser- traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab)?
 ne i artikel 3.2.13.8.
 I bekræftende fald, er princippet om lige løn, når henses til
 artikel 6, stk. 3, i den aftale, der er bilagt protokol nr. 14
 — Tilsidesættelse af proceduremæssige krav og af princippet
 om socialpolitikken, tilsidesat af artikel L. 12, litra b), i
 om en forskriftsmæssig forvaltning: Den Stående Veteri-
 code des pensions civiles et militaires de retraite?
 nærkomité har ikke haft adgang til alle relevante og nye
 oplysninger (navnlig til »udkastet« til en rapport vedrørende
 kontrol på stedet foretaget af Veterinærkomitéen for 2) Såfremt Rom-traktatens artikel


text:
119 ikke finder anvendel-
 Levnedsmidler (FVO-GD XXIV) fra den 14. til den 18. juni se, er bestemmelserne i direktiv 79/7/EØF af 19. december
 1999 med Portugals bemærkninger), som blev stillet til 1978 (1) til hinder for, at Frankrig opretholder bestemmel-
 rådighed for Kommissionen og/eller skulle have været ser som artikel L. 12, litra b), i code des pensions civiles et
 stillet til rådighed inden høringen af Den Stående Veteri- militaires de retraite?
 nærkomité, og inden beslutningen om at forlænge fristen i
 artikel 4 i beslutning 98/653/EF blev vedtaget.
 (1) Om gradvis gennemførelse af princippet om ligebehandling af
 mænd og kvinder med hensyn til social sikring (EFT L 6 af
 — Tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet: Forlængelsen 10.1.1979, s. 24).
 af fristen i artikel 4 i beslutning 98/653/EF overskrider
 grænserne for, hvad der forekommer hensigtsmæssigt og
 nødvendigt under hensyn til de faktiske omstændigheder
 og formålene med beslutning 98/653/EF, når henses til
 situationen i Portugal, omfanget af udførslerne af oksekød
 og kødprodukter samt Kommissionens og Fællesskabets
 politik i forbindelse med Det Forenede Kongerige og
 Schweiz.
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 se afsagt den 1. september 1999 af Landesgericht Korneu-
 burg (Østrig) i sagen La Chemise Lacoste SA mod Coalle
 Fa-93
 (1) Kommissionens beslutning 1999/517/EF af 28. juli 1999 om
 ændring af beslutning 98/653/EF om hasteforanstaltninger som
 følge af forekomsten af bovin spongiform encephalopati (BSE) i (Sag C-368/99)
 Portugal — EFT L 197 af 29.7.1999, s. 45.
 (2) Kommissionens beslutning 98/653/EF af 18. november 1998
 om hasteforanstaltninger som følge af forekomsten af bovin (1999/C 366/26)
 spongiform encephalopati i Portugal — EFT L 311 af 20.11.1998,
 s. 23.
 Ved kendelse afsagt den 1. september 1999, indgået til Dom-
 stolens Justitskontor den 4. oktober 1999, har Landesgericht
 Korneuburg (Østrig) i sagen La Chemise Lacoste SA mod
 Coalle Fa-93 forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol
 en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:


text:
28.5.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 160/7
 Domstolens dom (Anden Afdeling) af 7. april 2011 — Europa-Kommissionen mod Den Portugisiske Republik
 (Sag C-20/09) (1)
 (Traktatbrud - realitetspåkendelse af søgsmålet - frie kapitalbevægelser - artikel 56 EF - EØS-aftalens artikel 40 - statsobligationer - skattemæssig præferencebehandling - begrundelse - bekæmpelse af skattesvig - bekæmpelse af skatteunddragelse)
 2011/C 160/03
 Processprog: portugisisk
 Parter
 Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved R. Lyal og A. Caeiros, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Den Portugisiske Republik (ved L. Inez Fernandes, C. Guerra Santos og J. Menezes Leitão, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Traktatbrud — tilsidesættelse af artikel 56 EF og 40 EØS — statsobligationer — skattemæssig præferencebehandling af obligationer udstedt af den portugisiske stat
 Konklusion
 1)
 Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 56 EF og artikel 40 i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde af 2. maj 1992, idet den inden for rammerne af særordningen for skattemæssig berigtigelse af formuegoder, der befandt sig uden for det portugisiske område den 31. december 2004 (»regime excepcional de regularização tributária de elementos patrimoniais que não se encontrem no território português em 31 de Dezembro de 2004«), der blev indført ved lov nr. 39-A/2005 af 29. juli 2005, fastsatte en skattemæssig præferencebehandling, der alene gjaldt for statsobligationer udstedt af den portugisiske stat.
 2)
 Den Portugisiske Republik betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 82 af 4.4.2009.


text:
11.2.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 39/4
 Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 15. december 2011 — Jan Voogsgeerd mod Navimer SA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Hof van Cassatie van België — Belgien)
 (Sag C-384/10) (1)
 (Romkonventionen om, hvilken lov der skal anvendes på kontraktlige forpligtelser - arbejdsaftale - parternes lovvalg - ufravigelige bestemmelser i den lov, der finder anvendelse i mangel af parternes lovvalg - fastlæggelse af denne lov - arbejdstager, der udfører sit arbejde i mere end én kontraherende stat)
 2012/C 39/06
 Processprog: nederlandsk
 Den forelæggende ret
 Hof van Cassatie van België
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Jan Voogsgeerd
 Sagsøgt: Navimer SA
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Hof van Cassatie van België — fortolkning af artikel 6, stk. 2, litra b), i konventionen om, hvilken lov der skal anvendes på kontraktlige forpligtelser åbnet for undertegnelse i Rom den 19. juni 1980 (EFT L 266, s. 1) — lovvalget i mangel af aftale herom, arbejdsaftale — arbejdstager, som ikke sædvanligvis udfører sit arbejde i et bestemt land — førstemaskinmester
 Konklusion
 1)
 Artikel 6, stk. 2, i konventionen om, hvilken lov der skal anvendes på kontraktlige forpligtelser, der blev åbnet for undertegnelse i Rom den 19. juni 1980, skal fortolkes således, at den nationale ret, for hvem sagen er indbragt, først skal fastlægge, om arbejdstageren ved opfyldelsen af aftalen sædvanligvis udfører sit arbejde i et bestemt land, som er det land, hvor eller hvorfra arbejdstageren i betragtning af samtlige de forhold, der karakteriserer den nævnte virksomhed, i det væsentlige opfylder sine forpligtelser over for arbejdsgiveren.
 2)
 I tilfælde af, at den forelæggende ret finder, at den i den for retten indbragte sag ikke kan træffe afgørelse efter denne konventions artikel 6, stk. 2, litra a), skal den nævnte konventions artikel 6, stk. 2, litra b), fortolkes på følgende måde:
 —
 Begrebet »(arbejdsgiverens) forretningssted, som har antaget arbejdstageren« skal forstås således, at det udelukkende henviser til det forretningssted, som har foretaget antagelsen af arbejdstageren, og ikke det forretningssted, hvortil arbejdstageren er tilknyttet i kraft af den faktiske udførelse af sit arbejde.
 —
 Besiddelse af retsevne udgør ikke et krav, som arbejdsgiverens forretningssted i denne bestemmelses forstand skal opfylde.
 —
 Forretningsstedet for en anden virksomhed end den, som formelt optræder som arbejdsgiver, og med hvem denne virksomhed opretholder forbindelser, kan klassificeres som »forretningssted« som omhandlet i den nævnte konventions artikel 6, stk. 2, litra b), såfremt objektive omstændigheder gør det muligt at fastslå, at der foreligger en faktisk situation, der er forskellig fra den situation, som fremgår af aftalens ordlyd, og dette selv om instruktionsbeføjelsen ikke formelt er blevet overdraget til denne anden virksomhed.
 (1) EUT C 317 af 20.11.2010.