text:
14.5.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 145/14
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber), Det Forenede Kongerige den 4. marts 2011 — Purple Parking Limited, Airparks Services Limited mod The Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs
 (Sag C-117/11)
 2011/C 145/20
 Processprog: engelsk
 Den forelæggende ret
 Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgere: Purple Parking Limited, Airparks Services Limited
 Sagsøgt: The Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Hvilke konkrete faktorer skal den forelæggende ret tage i betragtning, når den tager stilling til, om en skattepligtig person under omstændigheder som i den foreliggende sag leverer en enkelt skattepligtig ydelse af parkeringstjenester eller to særskilte ydelser, den ene parkering og den anden passagerbefordring? I særdeleshed:
 a)
 Er nærværende sag omfattet af Domstolens ræsonnement i sag C-349/96, Card Protection Plan, og sag C-41/04, Levob. Kan de omhandlede transportydelser navnlig anses for biydelser i forhold til parkeringsydelserne eller så nært forbundet med dem, at de objektivt set udgør en enkelt udelelig økonomisk ydelse, som det ville være kunstigt at opdele?
 b)
 Hvilke hensyn bør den forelæggende ret ved undersøgelsen af spørgsmål 1a) tage til udgifterne til levering af transportydelserne i modsætning til parkeringsydelserne i overensstemmelse med præmis 24-26 i Domstolens dom i de forenede sager C-308/96 og C-94/97, Madgett og Baldwin, ved vurderingen af om transportydelserne er biydelser eller ej i forhold til parkeringsydelserne?
 c)
 Bør den forelæggende ret, i lyset af Domstolens dom i sag C-572/07, Tellmer, navnlig præmis 21-24, ved besvarelsen af spørgsmål 1a) tage hensyn til den omstændighed, at transportelementet i ydelserne kunne blive (men ikke reelt bliver) leveret på en række forskellige måder (den skattepligtige person kunne f.eks. levere transportydelserne ved at benytte en tredjemandsleverandør, som fakturerer den skattepligtige person eller kunne benytte en tredjemandsleverandør, som kontraherer direkte med forbrugeren og fakturerer særskilt for transportydelserne), og i hvilket omfang (hvis overhovedet) er det relevant, om kontrakten giver forbrugeren ret til at vælge mellem de forskellige måder, hvorpå transportelementet kan leveres?
 2)
 Hvilke hensyn bør den forelæggende ret tage til princippet om afgiftsneutralitet i forbindelse med vurderingen af, hvorvidt der er tale om en enkelt udelelig økonomisk ydelse ved besvarelsen af spørgsmål 1a)? I særdeleshed:
 a)
 Afhænger svaret af, om den skattepligtige person også leverer parkeringsydelser eller transportydelser særskilt til andre forbrugerkategorier?
 b)
 Afhænger svaret af, hvordan andre transportydelser til og fra lufthavne, der ikke leveres af operatører af parkeringsydelser, behandles i henhold til national ret?
 c)
 Afhænger svaret af, om andre situationer med afgiftspligtige personers levering af parkerings- og transportydelser (som ikke involverer transport til og fra lufthavne) i henhold til national lovgivning behandles som udgørende to forskellige ydelser, hvoraf den ene er afgiftspligtig, og den anden er omfattet af nulsats?
 d)
 Afhænger svaret af, om den afgiftspligtige person kan påvise, at de ydelser, han leverer, konkurrerer med andre lignende ydelser, der omfatter både et parkerings- og et transportelement, enten leveret af den samme leverandør eller leveret af to særskilte leverandører? Afhænger svaret navnlig af, om den


text:
afgiftspligtige person kan vise, at de forbrugere, som ønsker at benytte deres biler til en del af turen til lufthavnen, kan opnå parkering og transport til lufthavnen fra individuelle og særskilte leverandører, f.eks. ved at parkere et sted nær en togstation og opnå togtransport fra det pågældende sted til lufthavnen eller ved at parkere et sted nær ved en lufthavn og benytte en anden type offentlig transport til lufthavnen?
 e)
 Hvordan skal den forelæggende ret tage hensyn til Domstolens konklusion i sag C-94/09, Kommissionen mod Frankrig, vedrørende princippet om afgiftsneutralitet og transportydelser i den pågældende sag?
 3)
 Er fællesskabsretten og navnlig princippet om afgiftsneutralitet til hinder for en bestemmelse i national lovgivning, som udelukker nulsats for transportydelser mellem en lufthavn og en parkeringsplads, såfremt den person, der leverer transportelementet, og den person, der leverer parkeringspladselementet, er den samme person eller forbundne personer?

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
5.9.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 326/23
 Rettens dom af 21. juli 2016 — Hassan mod Rådet
 (Sag T-790/14) (1)
 ((Fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik - restriktive foranstaltninger over for Syrien - indefrysning af midler - restriktioner vedrørende indrejse - annullation af tidligere retsakter ved en dom afsagt af Retten - nye retsakter, der omfatter sagsøgerens navn på listerne - åbenbart urigtigt skøn - ejendomsret - proportionalitet - uskyldsformodning - ansvar uden for kontraktforhold))
 (2016/C 326/41)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Samir Hassan (Damaskus, Syrien) (ved advokat L. Pettiti)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union (ved S. Kyriakopoulou og G. Étienne, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Dels en påstand på grundlag af artikel 263 TEUF om annullation af Rådets gennemførelsesafgørelse 2014/678/FUSP af 26. september 2014 om gennemførelse af afgørelse 2013/255/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Syrien (EUT 2014, L 283, s. 59), af Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 1013/2014 af 26. september 2014 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 36/2012 om restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Syrien (EUT 2014, L 283, s. 9), af Rådets afgørelse (FUSP) 2015/837 af 28. maj 2015 om ændring af afgørelse 2013/255/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Syrien (EUT 2015, L 132, s. 82) og af Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2015/828 af 28. maj 2015 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 36/2012 om restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Syrien (EUT 2015, L 132, s. 3), for så vidt som disse retsakter vedrører sagsøgeren, dels en påstand på grundlag af artikel 268 TEUF om erstatning for den skade, som sagsøgeren angiveligt har lidt som følge af disse retsakter.
 Konklusion
 1)
 Rådet for Den Europæiske Union frifindes.
 2)
 Samir Hassan betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 34 af 2.2.2015.


text:
29.1.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 30/25
 Appel iværksat den 23. november 2010 af Hans-Peter Wilfer til prøvelse af dom afsagt af Retten (Fjerde Afdeling) den 8. september 2010 i sag T-458/08 — Wilfer mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 (Sag C-546/10 P)
 ()
 2011/C 30/42
 Processprog: tysk
 Parter
 Appellant: Hans-Peter Wilfer (ved Rechtsanwalt W. Prinz)
 Den anden part i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 1)
 Dommen afsagt af Rettens Fjerde Afdeling den 8. september 2010 i sag T-458/08 ophæves i det hele.
 2)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Denne appel er iværksat til prøvelse af Rettens dom, hvorved appellantens påstand om annullation af afgørelsen truffet den 25. juli 2008 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked vedrørende afslag på appellantens ansøgning om registrering af figurmærke, som gengiver et guitarhoved i farverne sølv, grå og brun, ikke blev taget til følge.
 Til støtte for appellen har appellanten gjort fire anbringender gældende:
 Retten tog ikke hensyn til dokumenter, som oprindeligt blev vedlagt stævningen. Appellanten har gjort gældende, at der alene var tale om supplementer til de foreliggende anbringender, hvorfor de skulle have været taget i betragtning.
 Retten tilsidesatte artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94, idet den ikke tog hensyn til, at der ved tredimensionale varemærker skal foretages en sondring mellem på den ene side masseprodukter og på den anden side særlige produkter. Særlige produkter kendetegnes ved, at de efter den berørte kundekreds’ almindelige opfattelse omfatter bestemte produktdele, som har til formål at angive oprindelsen. Følgelig gælder der ingen særlige krav for så vidt angår det fornødne særpræg. På denne baggrund er det for sådanne produktdele således tilstrækkeligt med et minimum af særpræg. Endvidere blev spørgsmålet om fornødent særpræg ikke behandlet i lyset af den lære, at den pågældende kundekreds (professionelle musikere og amatørmusikere) altid har været bekendt med, at strengeinstrumenter, såsom violiner, som eksempelvis en stradivarius, kendetegnes ved en særlig udformning af hovedet. Retten tog heller ikke hensyn til, at det ved figurmærker, der alene gengiver en del af en vare, som sædvanligvis tjener til at betegne varen, såsom et guitarhoved, er tilstrækkeligt med et minimum af særpræg.
 Retten tilsidesatte princippet om harmoniseringskontorets ex officio prøvelse af de faktiske omstændigheder i henhold til artikel 74, stk. 1, i forordning (EF) nr. 40/94, idet den vedrørende spørgsmålet om, hvorvidt et guitarhoved kan tjene til at angive oprindelsen, undlod at tage hensyn til forholdet mellem hovedregel og undtagelse.
 Endelig tilsidesatte Retten også ligebehandlingsprincippet, idet den ikke tog hensyn til eksistensen af andre EF-varemærker og nationale varemærker, som ligeledes alene gengiver et guitarhoved.


text:
5.5.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 133/14
 Appel iværksat den 30. november 2011 af ara AG til prøvelse af dom afsagt af Retten (Syvende Afdeling) den 22. september 2011 i sag T-174/10, ara mod KHIM
 (Sag C-611/11 P)
 2012/C 133/26
 Processprog: fransk
 Parter
 Appellant: ara AG (ved Rechtsanwalt M. Gail)
 De andre parter i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) og Allrounder SARL
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 Dommen, der blev afsagt af Den Europæiske Unions Ret den 22. september 2011 i sag T-174/10, ophæves.
 —
 Afgørelse truffet den 26. januar 2010 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 481/2009-1) annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret og intervenienten i første instans tilpligtes at betale sagens omkostninger ved begge instanser.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Appellanten har gjort gældende, at Retten har tilsidesat artikel 8, stk. 1, litra b), i Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26. februar 2009 om EF-varemærker (1).
 Appellanten har i denne forbindelse for det første gjort gældende, at Retten har tilsidesat begrundelsespligten, idet den i forbindelse med helhedsvurderingen af risikoen for forveksling ikke har givet en tilstrækkelig begrundelse for så vidt angår kriterierne vedrørende den relevante kundekreds, sammenligningen af varemærkerne og risikoen for forveksling. Den fastslog således fejlagtigt, at den omhandlede kundekreds bestod af gennemsnitsforbrugere, som udviser et middelhøjt opmærksomhedsniveau ved købet af de omhandlede varer, selv om det indledningsvist er påvist, at forbrugeren sjældent har mulighed for at foretagen en direkte sammenligning af de forskellige varemærker. I forbindelse med sammenligningen af varemærkerne fastslog Retten desuden fejlagtigt, at forekomsten af de to trekantdesign vil være fremtrædende i forbrugerens opfattelse af det omtvistede varemærke. Retten har dermed tillagt en eller flere af bestanddelene i varemærket for megen vægt.
 Retten har desuden tilsidesat begrundelsespligten ved ikke have henvist til de dokumenter, som intervenienten indgav i forbindelse med vurderingen af, om der er en risiko for forveksling.
 Endelig undervurderede Retten betydningen af princippet om undersøgelse ex officio.
 (1) EUT L 78, s. 1.


text:
30.11.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 352/8
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesgerichtshof (Tyskland) den 19. september 2013 — Boston Scientific Medizintechnik GmbH mod AOK Sachsen-Anhalt
 (Sag C-503/13)
 2013/C 352/14
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Bundesgerichtshof
 Parter i hovedsagen
 Revisionsappellant: Boston Scientific Medizintechnik GmbH
 Revisionsindstævnt: AOK Sachsen-Anhalt
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal artikel 6, stk. 1, i Rådets direktiv 85/374/EØF af 25. juli 1985 om tilnærmelse af medlemsstaternes administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om produktansvar (1) fortolkes således, at et produkt, når der er tale om medicinsk udstyr, der implanteres i menneskekroppen (her: en pacemaker), lider af en defekt, allerede fordi apparater fra samme produktgruppe har en væsentligt forøget risiko for funktionssvigt, men der ikke er konstateret en defekt på det apparat, som i det konkrete tilfælde er implanteret?
 2)
 Såfremt spørgsmål 1 besvares bekræftende:
 Er operationsomkostningerne til eksplantation af produktet og implantation af en anden pacemaker en personskade som omhandlet i artikel 1 og artikel 9, første punktum, litra a), i direktiv 85/374/EØF?
 (1) EFT L 210, s. 29.


text:
29.3.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 111/3
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Verwaltungsgerichtshof (Østrig) den 14. december 2015 — Umweltverband WWF Österreich mod Landeshauptmann von Tirol
 (Sag C-663/15)
 (2016/C 111/04)
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Verwaltungsgerichtshof
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Umweltverband WWF Österreich
 Sagsøgt: Landeshauptmann von Tirol
 Procesdeltager: Ötztaler Wasserkraft GmbH
 Præjudicielle spørgsmål
 1.
 Giver artikel 4 i direktiv 2000/60/EF (1) om fastlæggelse af en ramme for Fællesskabets vandpolitiske foranstaltninger (vandrammedirektivet) eller vandrammedirektivet som sådant i en sag, som ikke er underlagt en miljøkonsekvensvurdering i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/92/EU af 13. december 2011 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet (VVM-direktivet), en miljøorganisation rettigheder, til beskyttelse af hvilke organisationen i henhold til artikel 9, stk. 3, i konventionen om adgang til oplysninger, offentlig deltagelse i beslutningsprocesser samt adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet, som er indgået ved Rådets afgørelse 2005/370/EF af 17. februar 2005 på Det Europæiske Fællesskabs vegne (Århuskonventionen), har ret til adgang til administrative eller retslige procedurer?
 Såfremt spørgsmål 1 besvares bekræftende:
 2.
 Skal disse rettigheder i henhold til Århuskonventionens bestemmelser kunne gøres gældende allerede under den administrative procedure, eller er det tilstrækkeligt, at der er mulighed for at indbringe den administrative myndigheds afgørelse for en domstol?
 3.
 Er det lovligt, at den nationale procesret (§ 42 AVG) henviser miljøorganisationen til — på samme måde som andre parter i sagen — ikke først at gøre sine indsigelser gældende i en klage ved forvaltningsdomstolen, men at gøre dem gældende rettidigt allerede under den administrative procedure, idet den i modsat fald mister sin partsstatus og heller ikke længere kan indgive klage til forvaltningsdomstolen?
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/60/EF af 23.10.2000 om fastlæggelse af en ramme for Fællesskabets vandpolitiske foranstaltninger (EFT L 327, s. 1).


text:
20.11.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 317/29
 Rettens dom af 5. oktober 2010 — Strategi Group mod KHIM — RBI (STRATEGI)
 (Sag T-92/09) (1)
 (EF-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om STRATEGI som EF-ordmærke - det ældre nationale ordmærke Stratégies - relativ registreringshindring - bevis for brug af det ældre varemærke - artikel 43, stk. 2, i forordning (EF) nr. 40/94 (nu artikel 42, stk. 2, i forordning (EF) nr. 207/2009) og regel 22 i forordning (EF) nr. 2868/95)
 2010/C 317/53
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Strategi Group Ltd (Manchester, Det Forenede Kongerige) (ved barrister N. Saunders)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (ved D. Botis, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret og intervenient ved Retten: Reed Business Information (RBI) (Issy-Les-Moulineaux, Frankrig) (ved avocat A. Messas)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 18. december 2008 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1581/2007-2) vedrørende en indsigelsessag mellem Reed Business Information (RBI) og Strategi Group Ltd.
 Konklusion
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 2)
 Strategi Group Ltd betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 113 af 16.5.2009.


text:
23.3.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 71/13
 Sager anlagt den 21. december 2005 af EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Fyrstendømmet Liechtenstein
 (Forenede sager E-5/05, E-6/05, E-7/05, E-8/05, E-9/05)
 (2006/C 71/08)
 Den 21. december 2005 anlagde EFTA-Tilsynsmyndigheden, repræsenteret ved Tor Arne Solberg-Johansen og Elisabethann Wright, som partsrepræsentanter for EFTA-Tilsynsmyndigheden, rue Belliard 35, B-1040 Bruxelles, fem sager ved EFTA-Domstolen mod Fyrstendømmet Liechtenstein.
 Sagsøger nedlægger påstand om, at EFTA-Domstolen bør:
 1.
 i sag E-5/05: fastslå, at ved at undlade at vedtage eller underrette myndigheden om de foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre den retsakt, der henvises til i punkt 5cm i bilag XI til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/22/EF af 7. marts 2002 om forsyningspligt og brugerrettigheder i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (forsyningspligtdirektivet)), som tilpasset EØS-aftalen ved protokol 1 til denne og ved de sektormæssige tilpasninger, der er indeholdt i bilag XI til denne aftale, inden for den foreskrevne tidsfrist, har Fyrstendømmet Liechtenstein ikke opfyldt sine forpligtelser efter denne retsakt og artikel 7 i EØS-aftalen
 2.
 i sag E-6/05: fastslå, at ved at undlade at sikre overensstemmelse med eller forsyne myndigheden med sådanne oplysninger, som kunne sætte den i stand til at bekræfte overensstemmelsen med bestemmelserne i den retsakt, der henvises til i punkt 13a i bilag XIV og punkt 5cg i bilag XI til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Kommissionens direktiv 2002/77/EF af 16. september 2002 om konkurrence på markederne for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester), som tilpasset EØS-aftalen ved protokol 1 til denne og ved den sektormæssige tilpasning, der er indeholdt i bilag XIV og bilag XI til denne aftale, inden for den foreskrevne tidsfrist, har Fyrstendømmet Liechtenstein ikke opfyldt sine forpligtelser efter denne retsakt og artikel 7 i EØS-aftalen
 3.
 i sag E-7/05: fastslå, at ved at undlade at vedtage eller underrette myndigheden om de foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre den retsakt, der henvises til i punkt 5cj i bilag XI til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/19/EF af 7. marts 2002 om adgang til og samtrafik mellem elektroniske kommunikationsnet og tilhørende faciliteter (adgangsdirektivet)), som tilpasset EØS-aftalen ved protokol 1 til denne og ved den sektormæssige tilpasning, der er indeholdt i bilag XI til denne aftale, inden for den foreskrevne tidsfrist, har Fyrstendømmet Liechtenstein ikke opfyldt sine forpligtelser efter denne retsakt og artikel 7 i EØS-aftalen
 4.
 i sag E-8/05: fastslå, at ved at undlade at vedtage eller underrette myndigheden om de foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre den retsakt, der henvises til i punkt 5cl i bilag XI til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/21/EF af 7. marts 2002 om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester), som tilpasset EØS-aftalen ved protokol 1 til denne og ved de sektormæssige tilpasninger, der er indeholdt i bilag XI til denne aftale, inden for den foreskrevne tidsfrist, har Fyrstendømmet Liechtenstein ikke opfyldt sine forpligtelser efter denne retsakt og artikel 7 i EØS-aftalen
 5.
 i sag E-9/05: fastslå, at ved at undlade at


text:
vedtage eller underrette myndigheden om de foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre den retsakt, der henvises til i punkt 5ck i bilag XI til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/20/EF af 7. marts 2002 om tilladelser til elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (tilladelsesdirektivet)), som tilpasset EØS-aftalen ved protokol 1 til denne, inden for den foreskrevne tidsfrist, har Fyrstendømmet Liechtenstein ikke opfyldt sine forpligtelser efter denne retsakt og artikel 7 i EØS-aftalen
 og
 6.
 pålægge Fyrstendømmet Liechtenstein at betale sagens omkostninger.
 Juridiske og faktiske omstændigheder samt søgsmålsgrunde:
 —
 sagen drejer sig om den manglende gennemførelse af telekommunikationsdirektiverne
 —
 Liechtenstein anfægter ikke, at det ved fristens udløb ikke havde truffet de nødvendige foranstaltninger til at sikre gennemførelsen af direktiverne.


text:
2.7.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 194/5
 Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 12. maj 2011 — Enel Maritsa Iztok 3 AD mod Direktor »Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto« NAP (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Administrativen sad Sofia-grad — Bulgarien)
 (Sag C-107/10) (1)
 (Anmodning om præjudiciel afgørelse - moms - direktiv 77/388/EØF og 2006/112/EF - tilbagebetaling - frist - renter - modregning - principper om afgiftsneutralitet og proportionalitet - beskyttelse af den berettigede forventning)
 2011/C 194/06
 Processprog: bulgarsk
 Den forelæggende ret
 Administrativen sad Sofia-grad
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Enel Maritsa Iztok 3 AD
 Sagsøgt: Direktor »Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto« NAP
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Administrativen sad Sofia-grad — fortolkning af artikel 18, stk. 4, i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1), og artikel 183, stk. 1, i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT L 347, s. 1) — tilbagebetaling af overskydende moms inden for en bindende frist, efter hvis udløb der beregnes renter til den afgiftspligtige — ændring af den nationale lovgivning, mens en sådan beregning foretages, hvorefter beregningen i tilfælde af en skattekontrol foretages med virkning fra datoen for vedtagelsen af den afgiftsafgørelse, hvormed skattekontrollen afsluttes — rimelig frist — mulighed for at godtgøre den overskydende moms ved modregning med skattebeløb, der skyldes af den afgiftspligtige — principperne om afgiftens neutralitet og om proportionalitet
 Konklusion
 1)
 Artikel 183 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, som ændret ved Rådets direktiv 2006/138/EF af 19. december 2006, sammenholdt med princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning, der med tilbagevirkende kraft foreskriver en forlængelse af fristen for tilbagebetaling af overskydende merværdiafgift, for så vidt som denne lovgivning fratager den afgiftspligtige den ret til morarenter af det beløb, der skal tilbagebetales til ham, som han havde før lovgivningens ikrafttrædelse.
 2)
 Artikel 183 i direktiv 2006/112, som ændret ved direktiv 2006/138, sammenholdt med princippet om afgiftsneutralitet, skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning, hvorefter den almindelige frist for tilbagebetaling af overskydende merværdiafgift, ved udløbet af hvilken der påløber morarenter af det beløb, der skal tilbagebetales, udskydes, såfremt der indledes en skattekontrol, når denne udskydelse har til følge, at sådanne renter kun påløber fra den dato at regne, hvor denne skattekontrol er tilendebragt, skønt den overskydende moms allerede er blevet overført til de tre afgiftsperioder, der følger efter den periode, hvori den overskydende moms er opstået. Det er derimod ikke i strid med denne bestemmelse, at denne frist normalt er fastsat til 45 dage.
 3)
 Artikel 183 i direktiv 2006/112, som ændret ved direktiv 2006/138, skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for, at tilbagebetaling af overskydende merværdiafgift foretages ved modregning.
 (1) EUT C 134 af 22.5.2010.


text:
23.11.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 344/25
 Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 3. oktober 2013 — Bernhard Rintisch mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) og Valfleuri Pâtes alimentaires SA
 (Sag C-122/12 P) (1)
 (Appel - EF-varemærker - forordning (EF) nr. 40/94 - artikel 74, stk. 2 - forordning (EF) nr. 2868/95 - regel 50, stk. 1, første og tredje afsnit - indsigelse fra indehaveren af et ældre varemærke - eksistensen af varemærket - beviser indgivet til støtte for indsigelsen efter udløbet af den fastsatte frist - ingen hensyntagen hertil - appelkammerets skønsbeføjelse - andet fastsat - omstændigheder, der er til hinder for en hensyntagen til yderligere eller supplerende beviser)
 2013/C 344/42
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellant: Bernhard Rintisch (ved Rechtsanwalt A. Dreyer)
 De andre parter i sagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (ved G. Schneider, som befuldmægtiget) og Valfleuri Pâtes alimentaires SA (ved avocate F. Baujoin)
 Sagens genstand
 Appel af dom afsagt af Retten (Syvende Afdeling) den 16. december 2011 i sag T-152/09, Rintisch mod KHIM — Valfleuri Pâtes alimentaires, hvorved Retten frifandt Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) i et annullationssøgsmål indledt af indehaveren af visse EF- og nationale ordmærker, et nationalt figurmærke og et firmanavn indeholdende ordet »PROTI« for varer i klasse 5, 29, 30 og 32 til prøvelse af afgørelse truffet den 3. februar 2009 af Fjerde Appelkammer ved Harmoniseringskontoret (sag R 1661/2007-4) vedrørende afslag på en klage over indsigelsesafdelingens afgørelse, hvorved denne forkastede appellantens indsigelse mod registrering af ordmærket »PROTIACTIVE« for varer i klasse 5, 29 og 30 — for sen fremlæggelse af dokumenter — skønsbeføjelse i medfør af artikel 74, stk. 2, i forordning (EF) nr. 40/94 (nu artikel 76, stk. 2, i forordning (EF) nr. 207/2009)
 Konklusion
 1)
 Appellen forkastes.
 2)
 Bernhard Rintisch betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 165 af 9.6.2012.


text:
28.8.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 217/3
 DOMSTOLENS DOM
 (Anden Afdeling)
 af 1. juli 2004
 i sag C-295/02, Gisela Gerken mod Amt für Agrarstruktur Verden (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Niedersächsisches Oberverwaltungsgericht) (1)
 (Fælles landbrugspolitik - integreret system for forvaltning og kontrol af visse EF-støtteordninger - forordning (EØF) nr. 3887/92 og forordning (EF) nr. 2419/2001 - ansøgninger om husdyrstøtte - uregelmæssigheder - nedsættelse af støttebeløbet - artikel 2, stk. 2, i forordning (EF, Euratom) nr. 2988/95 - anvendelse af en mindre streng bestemmelse med tilbagevirkende kraft)
 (2004/C 217/05)
 Processprog: tysk
 I sag C-295/02, angående en anmodning, som Niedersächsisches Oberverwaltungsgericht (Tyskland) i medfør af artikel 234 EF har indgivet til Domstolen for i den for nævnte ret verserende sag, Gisela Gerken mod Amt für Agrarstruktur Verden, at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af vedrørende fortolkningen af artikel 10, stk. 2, litra a), i Kommissionens forordning (EØF) nr. 3887/92 af 23. december 1992 om gennemførelsesbestemmelser for det integrerede system for forvaltning og kontrol af visse EF-støtteordninger (EFT L 391, s. 36), af artikel 44, 53 og 54 i Kommissionens forordning (EF) nr. 2419/2001 af 11. december 2001 om gennemførelsesbestemmelser for det integrerede system for forvaltning og kontrol af visse EF-støtteordninger, der indførtes ved Rådets forordning (EØF) nr. 3508/92 (EFT L 327, s. 11), og af artikel 2, stk. 2, i Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 2988/95 af 18. december 1995 om beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser (EFT L 312, s. 1), har Domstolen (Anden Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, C.W.A. Timmermans, og dommerne J.P. Puissochet, R. Schintgen, F. Macken (refererende dommer) og N. Colneric; generaladvokat: P. Léger; justitssekretær: ekspeditionssekretær M.-F. Contet, den 1. juli 2004 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 Artikel 2, stk. 2, i Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 2988/95 af 18. december 1995 om beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser skal fortolkes således, at de kompetente myndigheder – i tilfælde af at en ansøgning om husdyrstøtte er omfattet af det tidsmæssige anvendelsesområde for Kommissionens forordning (EØF) nr. 3887/92 af 23. december 1992 om gennemførelsesbestemmelser for det integrerede system for forvaltning og kontrol af visse EF-støtteordninger, og der foreligger en uregelmæssighed, som medfører pålæggelse af en sanktion i henhold til sidstnævnte forordnings artikel 10, stk. 2, litra a) – skal anvende bestemmelserne i artikel 44, stk. 1, i Kommissionens forordning (EF) nr. 2419/2001 af 11. december 2001 om gennemførelsesbestemmelser for det integrerede system for forvaltning og kontrol af visse EF-støtteordninger, der indførtes ved Rådets forordning (EØF) nr. 3508/92, med tilbagevirkende kraft, fordi disse bestemmelser er mindre strenge i forhold til den udviste adfærd.
 (1) EFT C 261 af 26.10.2002.


text:
26.11.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 296/7
 DOMSTOLENS DOM
 (Tredje Afdeling)
 af 13. oktober 2005
 i sag C-379/04, Richard Dahms GmbH mod Fränkischer Weinbauverband eV (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Landgericht Würzburg) (1)
 (Vinprodukter - forordning (EF) nr. 753/2002 - artikel 21 - direkte virkning - vinkonkurrencer og mousserende vine - gebyr for deltagelse i konkurrence)
 (2005/C 296/13)
 Processprog: tysk
 I sag C-379/04, angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 234 EF, indgivet af Landgericht Würzburg (Tyskland) ved afgørelse af 23. august 2004, indgået til Domstolen den 3. september 2004, i sagen Richard Dahms GmbH mod Fränkischer Weinbauverband eV, har Domstolen (Tredje Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, A. Rosas, og dommerne A. La Pergola, A. Borg Barthet, U. Lõhmus (refererende dommer) og A. Ó Caoimh; generaladvokat: L.A. Geelhoed; justitssekretær: R. Grass, den 13. oktober 2005 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 Artikel 21 i Kommissionens forordning (EF) nr. 753/2002 af 29. april 2002 om visse gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 1493/1999 for så vidt angår beskrivelse, betegnelse, præsentation og beskyttelse af visse vinprodukter skal fortolkes således, at deltagere eller potentielle deltagere i en vinkonkurrence ikke med grundlag i denne bestemmelse kan anfægte betingelserne for afholdelse af konkurrencen og navnlig ikke reglerne om fastsættelse af gebyrer for deltagelse heri.
 (1) EUT C 262 af 23.10.2004.


text:
4.5.2002 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 109/21
 8. Kan de yderligere personaleomkostninger, der opstår som Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom
 følge af, at det tilstræbes at ansætte et større antal personer afsagt den 21. december 2001 af Hoge Raad der Nederlan-
 gennem en udvidelse af omfanget af deltidsbeskæftigelse i den i sagen Holin Groep BV m.fl. mod Staatssecretaris
 forhold til den hidtil dominerende fuldtidsbeskæftigelse van Financiën
 — samtidig med et principielt uændret antal budgetterede
 og ordinære stillinger — begrunde, at det er nødvendigt,
 at disse omkostninger pålægges de deltidsbeskæftigede,
 således at deres pensionssats nedsættes mere end propor- (Sag C-7/02)
 tionalt, som dette er sket ved § 14, stk. 1, første punktum,
 andet og tredje led, i Beamtenversorgungsgesetz i den
 affattelse, der var gældende indtil den 31. december
 1991? (2002/C 109/34)
 9. Er en nødvendig hensyntagen til sådanne omkostninger
 (spørgsmål 8) rimelig, når den yderligere personaleom-
 kostningsbyrde alene pålægges tidligere deltidsbeskæftige-
 Ved dom afsagt den 21. december 2001, indgået til Domstol-
 de, og følgelig helt overvejende kvinder, selv om de øgede
 ens Justitskontor den 11. januar 2002, har Hoge Raad der
 muligheder for deltidsbeskæftigelse på det tidspunkt, hvor
 Nederlanden i sagen Holin Groep BV m.fl. mod Staatssecretaris
 lovgivningen herom blev ændret, navnlig var begrundet i
 van Financiën forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol
 ønsket om at reducere den almindelige arbejdsløshed
 en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 gennem en gradvis reduktion af det overskydende antal
 ansøgere af begge køn til stillinger inden for det offentlige?
 1. Er sjette direktivs artikel 5, stk. 7, litra a), og artikel 17 (1)
 eller de fællesskabsretlige principper om beskyttelse af
 den berettigede forventning og om retssikkerhed — i et
 10. Udelukker protokollen vedrørende EF-traktatens arti-
 tilfælde, hvor der ikke er tale om svig eller misbrug eller
 kel 119 — som en del af traktaten af 1992 om den
 om ændring af den påtænkte anvendelse, jf. præmis 50
 Europæiske Union (EFT C 191, s. 3-68) — uden videre,
 og 51 i Domstolens dom i Schloßstraße-sagen. Dom af
 at der foretages en efterprøvelse af metoderne til medreg-
 8.6.2000 i sag C-396/98. — til hinder for, at der
 ning af beskæftigelsesperioder, der er tilbagelagt inden
 opkræves afgift i henhold til direktivets artikel 5, stk. 7,
 den 17. maj 1990, i forhold til artikel 141, stk. 1 og 2,
 litra a), i et tilfælde, hvor en afgiftspligtig har fradraget
 EF, tidligere EF-traktatens artikel 119? Gælder forbuddet
 moms, som er betalt af goder eller tjenesteydelser, der er
 mod en efterprøvelse tillige, såfremt der efter den 17. maj
 leveret til denne med henblik på en påtænkt, momspligtig
 1990 er foretaget ændringer af bestemmelserne om
 udleje af en bestemt fast ejendom, alene af den grund, at
 medregning af beskæftigelsesperioder, der er tilbagelagt
 den afgiftspligtige som følge af en lovændring ikke
 inden skæringsdagen, den 17. maj 1990, selv om disse
 længere har ret til at give afkald på afgiftsfritagelse for
 ændringer kun delvis sikrer en tilpasning til de krav, der
 denne udlejning?
 følger af EF-traktatens artikel 119, og ikke omfatter


text:
en
 lige så fordelagtig tilpasning for visse tilfældegrupper?
 2. Gælder en eventuel bekræftende besvarelse af det første
 spørgsmål også for den fradragsret, der er opstået i tiden
 mellem meddelelsen om den påtænkte lovændring, der er
 11. Er det afgørende tidspunkt for iagttagelsen af skæringsda-
 nævnt i det første spørgsmål, og ændringens ikrafttræden.
 gen, den 17. maj 1990, i forbindelse med udstedelse af
 Kan der — sagt med andre ord — såfremt det første
 love datoen for offentliggørelsen i det officielle offentlig-
 spørgsmål besvares bekræftende, opkræves afgift i hen-
 gørelsesorgan, eller er afslutningen af behandlingen i de
 hold til direktivets artikel 5, stk. 7, litra a), med hensyn til
 lovgivende organer afgørende, også for det tilfælde at
 de elementer af købsprisen, som omhandlet i sjette
 forbundsregeringens tilslutning er nødvendig for loven?
 direktivs artikel 11, punkt A, stk. 1, litra b), som er
 tilkommet efter tidspunktet for meddelelsen om den
 påtænkte lovændring?
 (1) EFT L 225, s. 40.
 (2) EFT L 6, s. 24. (1) Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17.5.1977 om harmonisering
 (3) EFT L 14, s. 6. af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det
 fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT
 L 145, s. 1).


text:
16.3.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 89/38
 Sag anlagt den 22. januar 2015 — Wolf Oil mod KHIM — SCT Lubricants (CHEMPIOIL)
 (Sag T-34/15)
 (2015/C 089/46)
 Stævningen affattet på engelsk
 Parter
 Sagsøger: Wolf Oil Corp. (Hemiksem, Belgien) (ved advokaterne P. Maeyaert og J. Muyldermans)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i Det Indre Marked (Varemærker og Design)(KHIM)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: UAB SCT Lubricants (Klaipeda, Litauen)
 Oplysninger vedrørende sagen for Harmoniseringskontoret
 Ansøger: UAB SCT Lubricants
 Det omtvistede varemærke: International registrering, hvor Den Europæiske Union er designeret, af varemærket »CHEMPIOIL« — International registrering, hvor Den Europæiske Union er designeret, nr. 1 076 327
 Sagen for Harmoniseringskontoret: Indsigelsessag
 Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 31. oktober 2014 af Femte Appelkammer ved Harmoniseringskontoret (sag R 1596/2013-5)
 Påstande
 —
 Den anfægtede afgørelse annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret og intervenienten bærer deres egne omkostninger og betaler de omkostninger, der er blevet afholdt af Wolf Oil.
 Anbringender
 —
 Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), og artikel 75 og 76, stk. 1, i forordning nr. 207/2009.


text:
C 86/14 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende 27.3.1999
 Sùgsmålsgrunde og vñsentligste argumenter: for Gibraltars vedkommende Ð eller i hvert fald uden
 at underrette Kommissionen herom Ð har tilsidesat
 sine forpligtelser i henhold til disse direktiver.
 Sùgsmålsgrundene og de vñsentligste argumenter svarer til
 de i sag C-26/99 (2) anfùrte; den ved direktiv fastsatte frist
 udlùb den 31. maj 1997. Ð Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 ( ) Kommissionens direktiv 96/28/EF af 10. maj 1996 om tilpas-
 1
 ning til den tekniske udvikling af Rådets direktiv 76/116/EéF Sùgsmålsgrunde og vñsentligste argumenter:
 om indbyrdes tilnñrmelse af medlemsstaternes lovgivning om
 gùdning (EFT L 140 af 13.6.1996, s. 30).
 (2) Jf. side 11 i denne Tidende.
 EF-traktatens artikel 189, hvorefter et direktiv med hensyn
 til det tilsigtede mål er bindende for enhver medlemsstat,
 som det rettes til, indebñrer en forpligtelse for medlems-
 staterne til at overholde de frister for gennemfùrelsen, der
 er fastsat i direktivet. Denne frist er udlùbet senest den
 1. juli 1992, uden at Det Forenede Kongerige har fastsat
 de bestemmelser, der er nùdvendige for at efterkomme de
 Sag anlagt den 10. februar 1999 af Kommissionen for De direktiver, der er nñvnt i Kommissionens påstande.
 Europñiske Fñllesskaber mod Det Forenede Kongerige
 (Sag C-39/99) (1 ) EFT L 18 af 24.1.1980, s. 26.
 (2 ) EFT L 117 af 4.5.1983, s. 15.
 (1999/C 86/27) (3 ) EFT L 363 af 13.12.1989, s. 27.
 (4 ) EFT L 76 af 23.3.1992, s. 21.
 Ved De Europñiske Fñllesskabers Domstol er der den
 10. februar 1999 anlagt sag mod Det Forenede Kongerige
 af Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber ved
 ledende juridisk konsulent Richard Wainwright som
 befuldmñgtiget, og med valgt adresse i Luxembourg hos
 Carlos Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjene- Slettelse af sag C-321/98 (1)
 ste, Wagnercentret, Kirchberg.
 (1999/C 86/28)
 Sagsùgeren har nedlagt fùlgende påstande:
 Ved kendelse af 12. januar 1999 har prñsidenten for De
 Det fastslås, at Det Forenede Kongerige Europñiske Fñllesskabers Domstol besluttet, at sag
 C-321/98, Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber
 mod Den Franske Republik, skal slettes af registret.
 Ð ved ikke at vedtage de love og administrative bestem-
 melser, der er nùdvendige for at efterkomme
 (1) EFT C 299 af 26.9.1998.
 Ð Rådets direktiv 80/51/EéF af 20. december 1979
 om begrñnsning af stùj fra subsoniske luftfartù-
 jer (1)
 Ð Rådets direktiv 83/206/EéF af 21. april 1983 om
 ñndring af direktiv 80/51/EéF om begrñnsning af Slettelse af sag C-4/98 (1)
 stùj fra subsoniske luftfartùjer (2)
 (1999/C 86/29)
 Ð Rådets direktiv 89/629/EéF af 4. december 1989
 om begrñnsning af stùjemissionen fra civile subso-
 niske jetfly (3) Ved kendelse af 14. januar 1999 har prñsidenten for De
 Europñiske Fñllesskabers Domstol besluttet, at sag
 Ð Rådets direktiv 92/14/EéF af 2. marts 1992 om C-4/98, Calvin Klein Trademark Trust mod Cowboyland
 begrñnsning af operationen af flyvemaskiner, der Aalborg A/S m.fl. (anmodning om prñjudiciel afgùrelse fra
 henhùrer under bind 1, del II, kapitel 2, i bilag 16 Sù- og Handelsretten), skal slettes af registret.
 til konventionen angående international civil luft-
 fart, anden udgave (1988) (4) (1) EFT C


text:
16.4.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 93/13
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse afsagt den 14. december 2004 af Tribunale amministrativo Regionale per la Lombardia i sagen WWF Italia m.fl. mod Regione Lombardia; intervenient til støtte for sagsøgte: Associazione migratoristi italiani
 (Sag C-60/05)
 (2005/C 93/24)
 Processprog: italiensk
 Ved kendelse afsagt den 14. december 2004, indgået til Domstolens Justitskontor den 10. februar 2005, har Tribunale amministrativo Regionale per la Lombardia i sagen WWF Italia m.fl. mod Regione Lombardia, intervenient til støtte for sagsøgte: Associazione migratoristi italiani, forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 1)
 Skal direktiv 79/409/EF (1) fortolkes således, at medlemsstaterne – uanset den interne kompetencefordeling mellem stat og regioner – skal vedtage gennemførelsesbestemmelser, der omfatter alle de situationer, der i henhold til direktivet anses for at være beskyttelsesværdige, navnlig for så vidt angår garantien for, at udtagelse til jagtformål af fugle under fravigelse af den almindelige beskyttelsesordning ikke overstiger de små mængder, der er nævnt i direktivets artikel 9, stk. 1, litra c)?
 2)
 Skal direktiv 79/409/EF – navnlig for så vidt angår det antal fugle, der må indfanges under fravigelse af ordningen – fortolkes således, at de nationale gennemførelsesbestemmelser skal henvise til et parameter, der er fastsat eller kan fastsættes af kvalificerede tekniske organer, på en sådan måde, at udtagning til jagtformål under fravigelse af beskyttelsesordningen sker på grundlag af kriterier, der objektivt fastsætter et kvantitativt niveau herfor, der ikke kan overskrides hverken på nationalt eller regionalt niveau, idet der tages hensyn til forskellige eksisterende naturtyper?
 3)
 Er artikel 19a i lov nr. 157/92 udtryk for en korrekt gennemførelse af artikel 9 i direktiv 79/409/EF, for så vidt som det heri foreskrives, at der skal indhentes en udtalelse fra I.N.F.S., der imidlertid ikke er bindende, til brug for fastsættelse af et sådant parameter, uden at der fastsættes nogen fremgangsmåde for drøftelser mellem regionerne, der kan munde ud i, at der for hver art fastsættes et bindende antal fugle, der under fravigelse af beskyttelsesordningen må indfanges, hvilket antal på nationalt niveau er defineret som en mindre mængde?
 4)
 Er den kontrolprocedure, som skal sikre, at de tilladelser til udtagning til jagtformål, der udstedes af de italienske regioner i medfør af artikel 19a i lov nr. 157/92 under fravigelse af beskyttelsesordningen, er i overensstemmelse med fællesskabsretten, egnet til at sikre den effektive anvendelse af direktiv 79/409/EØF, når der forud for denne procedure går en periode med underretning, som gør, at proceduren – som ligeledes skal anvendes forud for vedtagelsen og offentliggørelsen af en beslutning – af tekniske grunde bliver langvarig, og at den korter periode, hvori der således er givet tilladelse til udtagning til jagtformål, udløber inden afslutningen af denne procedure?
 (1) EFT L 103 af 25.4.1979, s. 1.


text:
18.3.2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 79/15
 Selv om problemstillingen rent videnskabeligt eventuelt i Salzburger Grundverkehrsgesetz af 1997 (LGBI. nr. 11/1999,
 ikke er fuldt afklaret, foreligger der en retlig mangel, når delstaten Salzburg’s lov om handel med fast ejendom), i
 Kommissionen stiller større krav til en medlemsstats henhold til hvilke enhver, der vil erhverve en byggegrund i
 foranstaltninger end til sig selv. I hvert fald i en situation, delstaten, skal underkaste erhvervelsen henholdsvis en anmel-
 der er præget af almindelig usikkerhed — hvor der delses- og tilladelsesprocedure, og at der dermed i den fore-
 heller ikke efter Kommissionens opfattelse kan fremsættes liggende sag er sket en krænkelse af rettighedserhververen med
 definitive udsagn om farligheden, og hvor der i selve hensyn til en grundlæggende frihed, som er sikret ved Den
 tilpasningsdirektivet forudses en snarlig fornyet efterprø- Europæiske Unions retsforskrifter?
 velse — må en medlemsstat råde over et skøn med hensyn
 til, om det er nødvendigt at træffe mere vidtgående
 nationale foranstaltninger for at undgå risici. Dette er
 netop formålet med suverænitetsforbeholdet i artikel 100
 A, stk. 4, og det samme må gælde i forbindelse med artikel
 95, stk. 5, EF.
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 se afsagt den 2. december 1999 af Berufungssenat V ved
 (1) Kommissionens beslutning af 26.10.1999 om Tysklands nationale
 Finanzlandesdirektion für Wien, Niederösterreich und
 bestemmelser om mineraluld, som afviger fra direktiv 97/69/EF
 om 23. tilpasning til den tekniske udvikling af Rådets direktiv Burgenland i sagen Walter Schmid mod Finanzamt für
 67/548/EØF om tilnærmelse af lovgivning om klassificering, den 9., 18. und 19. Bezirk in Wien
 emballering og etikettering af farlige stoffer.
 (Sag C-516/99)
 (2000/C 79/28)
 Ved kendelse afsagt den 2. december 1999, indgået til Dom-
 stolens Justitskontor den 30. december 1999, har Berufungsse-
 nat V ved Finanzlandesdirektion für Wien, Niederösterreich
 und Burgenland i sagen Walter Schmid mod Finanzamt für
 den 9., 18. und 19. Bezirk in Wien forelagt De Europæiske
 Anmodninger om præjudiciel afgørelse forelagt ved Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse
 kendelser afsagt den 22. december 1999 af Unabhängiger af følgende spørgsmål:
 Verwaltungssenat Salzburg i sagerne Hans Reisch og
 28 andre mod 1) Bürgermeister der Landeshauptstadt 1. Er EF-traktatens artikel 73 B, stk. 1, sammenholdt med
 Salzburg, 2) Grundverkehrsbeauftragter der Landeshaupt- artikel 73 D, stk. 1, litra a) og b), og stk. 3 [nu artikel 56,
 stadt Salzburg, 3) Grundverkehrs landeskommission der stk. 1, sammenholdt med artikel 58, stk. 1, litra a) og b),
 Landeshauptstadt Salzburg og stk. 3, EF], til hinder for en bestemmelse som den, der
 er fastsat i § 97 i Einkommensteuergesetz 1988, BGBl.
 1988/400, som affattet ved BGBl. 1996/797 [i henhold til
 (Sagerne C-515/99, C-519—C-540/99) § 1, stk. 1, nr. 1, litra c), i Endbesteuerungsgesetz, BGBl.
 1993/11], hvorefter endelig beskatning af udbytte, renter
 og andre indtægter af udenlandske aktier er udelukket, og
 (2000/C 79/27) den skattesats, der gælder for indenlandske aktier, dermed
 udgør 25 %, mens skattesatsen for udenlandske aktier kan
 udgøre op til 50 %?
 Ved kendelser afsagt den 22. december 1999, indgået til
 Domstolens Justitskontor den


text:
30. december 1999, har Unab- 2. Er EF-traktatens artikel 73 B, stk. 1, sammenholdt med
 hängiger Verwaltungssenat Salzburg i sagerne anlagt af Hans artikel 73 D, stk. 1, litra a) og b), og stk. 3 [nu artikel 56,
 Reisch og 28 andre mod 1) Bürgermeister der Landeshaupt- stk. 1, sammenholdt med artikel 58, stk. 1, litra a) og b),
 stadt Salzburg, 2) Grundverkehrsbeauftragter der Landeshaupt- og stk. 3, EF], til hinder for en bestemmelse som den, der
 stadt Salzburg, 3) Grundverkehrslandeskommission der Lan- er fastsat i § 37, stk. 1 og 4, i Einkommensteuergesetz
 deshauptstadt Salzburg, forelagt De Europæiske Fællesskabers 1988, BgBl 1988/400, hvorefter overskudsandele af en-
 Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende hvert art på grundlag af kapitalandele i indenlandske
 spørgsmål: kapitalselskaber i form af selskabsandele beskattes med en
 sats, der er nedsat til halvdelen af den gennemsnitsskatte-
 sats, der gælder for den samlede indkomst, mens der for
 Skal bestemmelserne i EF-traktatens artikel 56 ff fortolkes overskudsandele af enhver art på grundlag af kapitalandele
 således, at de er til hinder for anvendelse af i kapitalselskaber med hjemsted og ledelse i en anden
 EU-medlemsstat eller i et tredjeland ikke kan opnås en
 — §§ 12, 13 og 14 (i sagerne C-519/99—C-526/99) sådan nedsættelse?
 — §§ 12, 36 og 43 (i sagerne C-515/99 og C-527/99—C-540)


text:
8.1.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 6/30
 Sag anlagt den 25. oktober 2004 af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Italienske Republik
 (Sag C-462/04)
 (2005/C 6/56)
 Processprog: italiensk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 25. oktober 2004 anlagt sag mod Den Italienske Republik af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved Eugenio de March og Carmel O'Reilly, som befuldmægtigede.
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 —
 Det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 2001/40/EF (1) af 28. maj 2001 om gensidig anerkendelse af afgørelser om udsendelse af tredjelandsstatsborgere, idet den ikke har truffet de nødvendige foranstaltninger for at efterkomme direktivet, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
 —
 Den Italienske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Fristen for gennemførelsen af direktivet udløb den 2. december 2002.
 (1) EFT L 149 af 2.6.2001, s. 34.


text:
5.2.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 38/18
 Personalerettens dom (Anden Afdeling) af 14. december 2010 — Bleser mod Domstolen
 (Sag F-25/07) (1)
 (Personalesag - tjenestemænd - udnævnelse - indplacering i lønklasse i medfør af de nye, mindre fordelagtige regler - artikel 2 og 13 i bilag XIII til vedtægten - gennemsigtighedsprincippet - princippet om sammenhæng mellem lønklasse og stilling - forbud mod forskelsbehandling på grundlag af alder - omsorgsforpligtelsen - princippet om god forvaltningsskik - retssikkerhedsprincippet og princippet om, at retsakter ikke kan have tilbagevirkende gyldighed - forbuddet mod »reformatio in pejus« - princippet om beskyttelse af den berettigede forventning - princippet om god tro - princippet »patere legem quam ipse fecisti«)
 2011/C 38/33
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Thomas Bleser (Nittel, Tyskland) (ved advokaterne P. Goergen og M. Wehrheim)
 Sagsøgt: Den Europæiske Unions Domstol (først ved M. Schauss, som befuldmægtiget, dernæst ved A.V. Placco og M. Glaeser, som befuldmægtigede)
 Intervenient til støtte for sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union [ved: M. Arpio Santacruz og M. Simm, som befuldmægtigede]
 Sagens genstand
 Annullation af Domstolens afgørelse, hvorved sagsøgeren, der var opført på en reserveliste, før den nye vedtægt trådte i kraft, indplaceres i lønklasse i medfør af de mindre fordelagtige bestemmelser i den nye vedtægt (artikel 12 i bilag XIII til Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 723/2004 om ændring af vedtægten for tjenestemænd) — erstatningspåstand
 Konklusion
 1)
 Den Europæiske Unions Domstol frifindes.
 2)
 Hver part bærer sine egne omkostninger.
 (1) EUT C 117 af 26.5.2007, s. 36.


text:
18 . 10 . 97 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 318/19
 ges for afgiften efter det princip om beskyttelse af den De Europæiske Fællesskaber af Dr. Seufert GmbH, Karls
 berettigede forventning, der navnlig er fastslået i artikel 5, ruhe, ved advokat Ehle, Köln, og med valgt adresse i
 stk. 2, i forordning (EØF) nr. 1697/79 . Luxembourg hos advokat Marc Lucius, 6, rue Michel Wel
 ter.
 (') Se foregående meddelelser.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 — Annullation af Kommissionens beslutning af 25 . marts
 1997 ( REM 21/96 ), hvorved Kommissionen afslog
 at fritage sagsøgeren for betaling af et beløb på
 Sag anlagt den 27. juni 1997 af Horten AG mod Kommis 126 828,26 DM .
 sionen for De Europæiske Fællesskaber
 ( Sag T-191/97)
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 ( 97/C 318/37)
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 (Processprog: tysk)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er Sagsøgerens søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 der den 27. juni 1997 anlagt sag mod Kommissionen for svarer til dem, der er fremført i sag T-l 86/97 og T-187/
 De Europæiske Fællesskaber af Horten AG, Düsseldorf, 97 ('). Selskabet er retssuccessor for et selskab, som i 1992
 ved advokat Ehle, Köln, og med valgt adresse i Luxem og 1993 indførte farvefjernsyn fra Tyrkiet, og anfægter
 bourg hos advokat Marc Lucius, 6, rue Michel Welter. ligeledes en kommissionsbeslutning, der er rettet til For
 bundsrepublikken Tyskland, og hvorefter det ikke er beret
 tiget at fritage sagsøgeren for importafgifter.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 (') Se side 17 og 18 i denne Tidende .
 — Annullation af Kommissionens beslutning af 19 . fe
 bruar 1997 ( REM 14/96 ), hvorved Kommissionen
 afslog at fritage sagsøgeren for betaling af et beløb på
 123 809,12 DM.
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger. Sag anlagt den 4 . juli 1997 af Bo Forvass mod Kommissio
 nen for De Europæiske Fællesskaber
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter: ( Sag T-203/97)
 ( 97/C 318/39 )
 Sagsøgerens søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 svarer til dem, der er fremført i sag T-l 8 6/9 7 og T-187/ (Processprog: fransk)
 97 ( ! ). Selskabet indførte i perioden oktober 1992 til
 januar 1993 farvefjernsyn fra Tyrkiet og anfægter ligeledes
 en kommissionsbeslutning, der er rettet til Forbundsrepu Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er
 blikken Tyskland, og hvorefter det ikke er berettiget at fri der den 4. juli 1997 anlagt sag mod Kommissionen for De
 tage sagsøgeren for importafgifter. Europæiske Fællesskaber af Bo Forvass, Bruxelles, ved
 advokat Nicolas Lhoëst, Bruxelles, og med valgt adresse i
 ( ! ) Se side 17 og 18 i denne Tidende . Luxembourg hos Fiduciaire Myson SARL, 30, rue de Ces
 sange .
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 Sag anlagt den 27. juni 1997 af Dr. Seufert GmbH mod — Sagsøgeren kendes berettiget til indplacering i løn
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber klasse A 4, løntrin 4, regnet fra sin tiltræden den
 1 . februar 1996 .
 ( Sag T-192/97)
 ( 97/C 318/38 ) — Som følge deraf annulleres


text:
8.3.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 64/10
 Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 24. januar 2008 — The Queen, Ezgi Payir, Burhan Akyuz, Birol Ozturk mod Secretary of State for the Home Department (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Court of Appeal, Det Forenede Kongerige)
 (Sag C-294/06) (1)
 (Associeringsaftalen EØF-Tyrkiet - fri bevægelighed for arbejdstagere - Associeringsrådets afgørelse nr. 1/80 - artikel 6, stk. 1, første led - arbejdstager med tilknytning til det lovlige arbejdsmarked - indrejsetilladelse som studerende eller au pair-ansat - betydning for opholdsretten)
 (2008/C 64/13)
 Processprog: engelsk
 Den forelæggende ret
 Court of Appeal
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgere: The Queen, Ezgi Payir, Burhan Akyuz, Birol Ozturk.
 Sagsøgt: Secretary of State for the Home Department
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Court of Appeal — fortolkning af artikel 6, stk. 1, i afgørelse nr. 1/80 fra Associeringsrådet EØF/Tyrkiet — begrebet arbejdstager med tilknytning til det lovlige arbejdsmarked i en medlemsstat — tyrkisk statsborger, der var ansat som au pair, og som havde fået opholdstilladelse i to år med henblik på at udføre dette erhverv — tyrkiske statsborgere, der har en opholdstilladelse med henblik på at studere og en arbejdstilladelse, der berettiger vedkommende til beskæftigelse i op til 20 timer ugentligt pr. skoleår
 Konklusion
 Den omstændighed, at en tyrkisk statsborger har fået indrejsetilladelse til en medlemsstats område som au pair-ansat eller som studerende, udelukker ikke, at den pågældende kan være »arbejdstager« og være tilknyttet »det lovlige arbejdsmarked« i denne medlemsstat i den forstand, hvori disse udtryk er anvendt i artikel 6, stk. 1, i Associeringsrådets afgørelse nr. 1/80 af 19. september 1980 om udvikling af associeringen. Denne omstændighed kan derfor ikke være til hinder for, at den pågældende statsborger påberåber sig denne bestemmelse med henblik på at få fornyet sin arbejdstilladelse og opnå en hertil svarende opholdstilladelse.
 (1) EUT C 237 af 30.9.2006.


text:
30.12.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 326/44
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal du travail de Bruxelles (Belgien) den 17. november 2006 — Nadine Paquay mod Société d'architectes Hoet + Minne SPRL
 (Sag C-460/06)
 (2006/C 326/90)
 Processprog: fransk
 Den forelæggende ret
 Tribunal du travail de Bruxelles
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Nadine Paquay
 Sagsøgt: Société d'architectes Hoet + Minne SPRL
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal artikel 10 i Rådets direktiv 92/85/EØF af 19. oktober 1992 om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af sikkerheden og sundheden under arbejdet for arbejdstagere som er gravide, som lige har født, eller som ammer (tiende særdirektiv i henhold til artikel 16, stk. 1, i direktiv 89/391/EØF) (1) fortolkes således, at den blot indeholder et forbud mod at give meddelelse om en beslutning om afskedigelse i beskyttelsesperioden som omhandlet i denne artikels stk. 1, eller indeholder den tillige et forbud mod at træffe beslutningen om afskedigelse og at træffe foranstaltninger til den endelige erstatning af arbejdstageren før udløbet af beskyttelsesperioden?
 2)
 Er en afskedigelse, der meddeles efter udløbet af den i artikel 10, i direktiv 92/85 fastsatte beskyttelsesperiode, men som ikke er uden forbindelse til moderskab og/eller fødslen af et barn, i strid med artikel 2, stk. 1 (eller artikel 5, stk. 1) i Rådets direktiv 76/207/EØF af 9. februar 1976 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder for så vidt angår adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkår (2), og skal sanktionen i givet fald mindst svare til den sanktion, der er fastsat i national ret til gennemførelse af artikel 10 i direktiv 92/85?
 (1) EFT L 348, s. 1.
 (2) EFT L 39, s. 40.


text:
20.7.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 207/6
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Commissione tributaria provinciale di Latina (Italien) den 12. april 2013 — Francesco Acanfora mod Equitalia Sud SpA og Agenzia delle Entrate
 (Sag C-181/13)
 2013/C 207/08
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Commissione tributaria provinciale di Latina
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Francesco Acanfora
 Sagsøgt: Equitalia Sud SpA — Agente di Riscossione Latina og Agenzia delle Entrate — Ufficio di Latina
 Præjudicielt spørgsmål
 Udgør gebyret på 9 % [som fastsat i artikel 17 i lovdekret nr. 112/1999 inden senere ændringer] statsstøtte, som er uforenelig med det indre marked for opkrævningshonorarer og fællesskabsretten i henhold til artikel 107 TEUF?


text:
30.12.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 326/66
 Sag anlagt den 17. november 2006 — FMC Chemical mod EFSA
 (Sag T-312/06)
 (2006/C 326/139)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: FMC Chemical SPRL (Bruxelles, Belgien) (ved advokaterne C. Mereu og K. Van Maldegem)
 Sagsøgt: Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet (EFSA)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det foreliggende søgsmål antages til realitetsbehandling og der gives medhold i påstandene.
 —
 EFSA's konkluderende rapport med titlen »Conclusion regarding the peer review of the pesticide risk assessment of the active substance Carbosuflan« (konklusioner vedrørende revideringen af risikovurdering af pesticider af det aktive stof Carbosuflan) annulleres.
 —
 I henhold til artikel 63 og 64 i Rettens procesreglement tilpligtes EFSA og/eller Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber at fremlægge forslaget vedrørende (ikke-)optagelsen af Carbosuflan i bilag I til direktiv 91/414/EØF, som den har til hensigt at forelægge den rådgivende gruppe for fødevarekæden, dyresundhed og plantesundhed til afstemning ved dennes møde den 22.-24. november 2006, eller ved et andet møde.
 —
 Det fastslås, at artikel 20 i Kommissionens forordning (EF) nr. 1490/2002 er ulovlig og ikke finder anvendelse på sagsøgerne eller på vurderingen af deres Carbosuflan-dossierer.
 —
 EFSA tilpligtes at erstatte de af sagsøgerne lidte tab som følge af den anfægtede foranstaltning, og ved mellemdom fastslås det på dette trin at EFSA er forpligtet til at erstatte sagsøgerne de tab, de har lidt, samt at forbeholde parterne ved aftale at fastsætte erstatningen, som i mangel på en sådan aftale fastsættes ved dom.
 —
 EFSA tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter er de samme som i sag T-311/06, FMC Chemical og Arysta Lifesciences mod Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet.


text:
9.7.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 171/33
 Sag anlagt den 4. maj 2005 af Julie Samnadda mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag T-183/05)
 (2005/C 171/54)
 Processprog: fransk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der den 4. maj 2005 anlagt sag mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber af Julie Samnadda, Bruxelles, ved avocats Sébastien Orlandi, Xavier Martin, Albert Coolen, Jean-Noël Louis og Etienne Marchal, og med valgt adresse i Luxembourg.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 —
 Annullation af afgørelsen om at udnævne sagsøgeren til tjenestemand ved De Europæiske Fællesskaber, for så vidt som sagsøgerens indplacering ved ansættelsen herved fastsættes i henhold til artikel 12 i vedtægtens bilag XIII.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 De påberåbte søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter er identiske med dem, der er påberåbt i sagerne T-130/05, T-160/05, T-162/05 og T-170/05, og ligner dem, der er påberåbt i sagerne T-58/05 og T-164/05.


text:
25.6.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 155/4
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved afgørelse afsagt den 15. december 2004 af Conseil d'Etat (Frankrig), tvistemålsafdelinlgen, i sagen Société Denkavit International BV og Denkavit France SARL mod Ministère de l'Economie, des Finances et de l'Industrie
 (Sag C-170/05)
 (2005/C 155/09)
 Processprog: fransk
 Ved afgørelse afsagt den 15. december 2004, indgået til Domstolens Justitskontor den 8. februar 2005, har Conseil d'Etat (Frankrig), tvistemålsafdelingen, i sagen Société Denkavit International BV og Denkavit France SARL mod Ministère de l'Economie, des Finances et de l'Industrie forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse.
 Conseil d'Etat (Frankrig), tvistemålsafdelingen, har anmodet Domstolen om at tage stilling til følgende spørgsmål:
 1.
 Kan en ordning, hvorefter et moderselskab, der modtager udbyttebetalinger, og som ikke er hjemmehørende i Frankrig, beskattes, mens moderselskaber, der er hjemmehørende i Frankrig, fritages herfor, anfægtes med henvisning til princippet om etableringsfrihed?
 2.
 Kan en sådan kildeskatteordning anfægtes i sig selv med henvisning til princippet om etableringsfrihed, eller skal der — når en dobbeltbeskatningsoverenskomst mellem Frankrig og en anden medlemsstat, hvorefter en sådan kildebeskatning er tilladt, giver mulighed for at fradrage den skat, der svares i medfør af den anfægtede ordning, i skatten i den anden medlemsstat — tages hensyn til denne overenskomst ved vurderingen af ordningens forenelighed med princippet om etableringsfrihed?
 3.
 Såfremt det andet led af det i spørgsmål 2 angivne alternativ besvares bekræftende, er da den omstændighed, at der foreligger en overenskomst som den ovennævnte, tilstrækkelig til, at den anfægtede ordning må anses for blot at være en metode til fordeling af beskatningsgrundlaget mellem de to berørte medlemsstater, der ikke har indvirkning på selskaberne, eller skal den omstændighed, at et moderselskab, der ikke er hjemmehørende i Frankrig, kan være i en situation, hvor det ikke kan foretage det fradrag, der er omhandlet i overenskomsten, medføre, at ordningen må anses for at være i strid med princippet om etableringsfrihed?


text:
5.10.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 328/24
 Sag anlagt den 4. august 2015 — Amrita m.fl. mod Kommissionen
 (Sag T-439/15)
 (2015/C 328/23)
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøgere: Soc. coop. Amrita arl (Scorrano, Italien), Cesi Marta (Alliste, Italien), Comune Agricola Lunella — Soc. Mutua Coop Agricola (Galatone, Italien), Mustich Loredana Faustina (Lequile, Italien), Rollo Olga (Lecce, Italien), Borrello Claudia (Salve, Italien), Società agricola Merico Maria Rosa di Consiglia, Marta og Vito Lisi (Miggiano, Italien), Marzo Luigi (Specchia, Italien), Azienda Agricola Piccapane di Pellegrino Giuseppe (Castrignano del Capo, Italien), Azienda Agricola Le Lame di Russo Antonello e Russo Gianluigi Ss (Cutrofiano, Italien), Lanzieri Ivana (Ugento, Italien), Stendardo Giovanni (Presicce, Italien), Stasi Anna Maria (Castrignano del Capo, Italien), Azienda Agricola Crie di Miggiano Gianluigi (Muro Leccese, Italien), Castriota Maria Grazia (Galatone, Italien), Gabrieli Tommasi Emanuele (Calimera, Italien), Azienda Agricola di Canioni Fiorella (Melendugno, Italien), Azienda Agricola Spirdo Ss agricola (Ruffano, Italien), Coppola Silvia (Guagnano, Italien), Fondazione le Costantine (Uggiano la Chiesa, Italien), Impresa Agricola Stefania Stamerra (Lecce, Italien), Azienda Agricola Clemente Pezzuto di Pezzuto Francesco (Trepuzzi, Italien), Cooperativa Sociale Terrarossa (Tricase, Italien), Vaglio Irene (Tricase, Italien), Simone Cosimo Antonio (Morciano di Leuca, Italien), Azienda Agrituristica »Gli Ulivi« di Baglivo Cesaria (Tricase, Italien), Preite Osvaldo (Taurisano, Italien), Masseria Alti Pareti Società Agricola arl (Maglie, Italien), Società Agricola Li Matonni Sas di Sammarco Ascanio & C. (Erchie, Italien) (ved advokaterne L. Paccione og V. Stamerra)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgernes påstande
 Europa-Kommissionens gennemførelsesafgørelse af 18. maj 2015 nr. 789, der blev offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende nr. 125/36 af 21. maj 2015 med titlen »Kommissionens gennemførelsesafgørelse (EU) 2015/789 af 18. maj 2015 om foranstaltninger mod indslæbning og spredning i Unionen af Xylella fastidiosa (Wells et al.)«, annulleres, såfremt det er nødvendigt efter den fejlagtige anvendelse af Rådets direktiv af 8. maj 2000, nr. 29, der blev offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende nr. 19 af 10. juli 2000 med de deraf følgende retsvirkninger med hensyn til omkostninger og retlig kompetence.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Den anfægtede afgørelse i næreværende sag er den samme som i sag T-436/15, Consorzio Vivaisti viticoli pugliesi og Negro mod Kommissionen og sag T-437/15, Eden Green Vivai Piante di Verdesca Giuseppe m.fl. mod Kommissionen.
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat seksten anbringender.
 1.
 Med det første anbringende gøres gældende, at direktiv 2000/29 er ulovligt som følge af en tilsidesættelse af artikel 48 TEU, sammenholdt med artikel 3 TEUF og 5 TEU, manglende kompetence og tilsidesættelse af princippet om loyalt samarbejde.
 —
 Det gøres i denne forbindelse gældende, at direktivet tildeler Unionen en enekompetence, der ikke er anerkendt af traktaterne.
 2.
 Med det andet anbringende gøres gældende, at direktiv 2000/29 er ulovligt som følge af manglende kompetence og tilsidesættelse af artikel 5 TEU, sammenholdt med princippet om loyalt samarbejde og subsidiaritetsprincippet
 —
 Det gøres i denne forbindelse gældende, at direktivet tildeler Kommissionen en beføjelse, der ikke er anerkendt i traktaterne, til at ophæve de foranstaltninger, der vedtages af medlemsstaterne på området for sundhedskrav for planter.
 3.
 Med det tredje anbringende gøres gældende,


text:
at Kommissionens afgørelse 2015/789 er ulovlig som følge af, at det tilgrundliggende direktiv 2000/29 er ulovligt, som gjort gældende i punkt 1 og 2.
 4.
 Med det fjerde anbringende gøres gældende, at afgørelse 2015/789 er ulovlig som følge af en tilsidesættelse af artikel 6 TEU, sammenholdt med det princip om en effektiv retsbeskyttelse, der allerede er anerkendt sagsøgerne af den italienske stats forvaltningsdomstol.
 5.
 Med det femte anbringende gøres gældende, at afgørelse 2015/789 er ulovlig som følge af tilsidesættelse af artikel 5 TEU, sammenholdt med princippet om loyalt samarbejde og subsidiaritetsprincippet på grund af en fuldstændig mangel på begrundelse af det afgørende punkt vedrørende den eventuelle utilstrækkelighed af aktionen til bekæmpelse af bakteriet Xylella fastidiosa fra medlemsstatens side.
 6.
 Med det sjette anbringende gøres gældende, at afgørelse 2015/789 er ulovlig som følge af tilsidesættelse af artikel 5 TEU, sammenholdt med proportionalitetsprincippet og forsigtighedsprincippet.
 —
 Det gøres i denne forbindelse gældende, at det præskriptive indhold af den anfægtede afgørelse forekommer uforholdsmæssigt i forhold til det anførte formål.
 7.
 Med det syvende anbringende gøres gældende, at Kommissionens afgørelse 2015/789 er ulovlig som følge af en tilsidesættelse af ISPM nr. 9, sammenholdt med artikel 5 TEU og Protokol (nr. 2) til TEUF om anvendelse af proportionalitetsprincippet og forsigtighedsprincippet.
 8.
 Med det ottende anbringende gøres gældende, at afgørelse 2015/789 er ulovlig, for så vidt som det i strid med artikel 5 TEU og det deri fastsatte proportionalitetsprincip bestemmes, at hele Provinsen Lecce udgør en »inficeret zone« og et område ca. 10 km nord for nævnte provins udgør en »stødpudezone«. Den anfægtede foranstaltning er endvidere i strid med væsentlige formforskrifter for afgørelsen som følge af manglende undersøgelse og begrundelse og er også behæftet med fejlagtige og ubegrundede antagelser.
 9.
 Med det niende anbringende gøres gældende, at afgørelse 2015/789 er ulovlig som følge af en tilsidesættelse af artikel 5 TEU og manglende kompetence, eftersom det alene er den italienske stat, der kan identificere og afgrænse den eventuelle inficerede zone.
 10.
 Med det tiende anbringende gøres gældende, at afgørelse 2015/789 er ulovlig som følge af en tilsidesættelse af artikel 5 TEU og manglende kompetence, for så vidt som deri er foreskrevet et forbud mod at plante værtsplanter i den »inficerede zone«; og af tilsidesættelse af artikel 1 i tillægsprotokol til den europæiske konvention om beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, for så vidt som den indebærer, at den anfægtede foranstaltning bliver til en ukodificeret begrænsning af sagsøgernes ret til deres besiddelser af landbrugsjord.
 11.
 Med det ellevte anbringende gøres gældende, at afgørelse 2015/789 er ulovlig som følge af en tilsidesættelse af artikel 11 TEUF og 191 TEUF, tilsidesættelse af forsigtighedsprincippet og artikel 5 TEU, sammenholdt med fællesskabsdirektiv 2001/42, for så vidt som foranstaltningen vedrørende rydningen af inficerede og sunde planter inden for en 100 m radius og kravet om obligatorisk plantesundhedsmæssig behandling til udryddelse af insektvektorer, indebærer miljøskade og landskabsændringer i Salento i mangel af en strategisk miljøvurdering og en vurdering af risikoen for miljøet og menneskers sundhed.
 12.
 Med det tolvte anbringende gøres gældende, at afgørelse


text:
2015/789 er ulovlig som følge af tilsidesættelse af artikel 11 TEUF og 191 TEUF og af fællesskabsdirektiv 43/1992, idet de vedtagne foranstaltninger ikke omfatter en vurdering af de risici, som rydning, udryddelse og plantebeskyttelsesprodukter kan indebære for de dele af territoriet, som nyder særlig beskyttelse i henhold til EU-lovgivningen, idet de er blevet identificeret som særligt beskyttede områder, naturparker og lokaliteter af fællesskabsbetydning.
 13.
 Med det trettende anbringende gøres gældende, at afgørelse 2015/789 er ulovlig som følge af en tilsidesættelse af den europæiske landskabskonvention undertegnet i Firenze den 20. oktober 2000 og tilsidesættelse af artikel 191 TEUF og 11 TEUF, sammenholdt med fællesskabsdirektiv 43/1992.
 —
 Det er i denne forbindelse gjort gældende, at EU-foranstaltningen pålægger en ikke-differentieret rydning af oliventræer og administration af kemiske pesticider, der er strengt forbudt i økologisk landbrug, og som de facto vil indebære en lukning af virksomhederne for sagsøgerne, som har praktiseret økologisk olivenproduktion i adskillige år.
 14.
 Med det fjortende anbringende gøres gældende, at afgørelse 2015/789 er ulovlig som følge af en tilsidesættelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 178 af 28. januar 2002 samt artikel 11 TEUF og 191 TEUF, også sammenholdt med direktiv 2009/128/EF og tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet og væsentlige formforskrifter.
 —
 Det er i denne forbindelse gjort gældende, at EU-afgørelsen forpligter sagsøgerne til at administrere kemiske stoffer, som ikke er godkendt i økologisk landbrug og også til at rykke planter op, som der kun er mistanke om er inficerede. Sådanne foranstaltninger er i strid med videnskabelige udtalelser fra Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet og er støttet på en antagelse om, at der foreligger en årsagsforbindelse mellem hurtig udtørring af oliventræer og bakterien Xylella, som til dato ikke er blevet bevist.
 15.
 Med det femtende anbringende gøres gældende, at afgørelse 2015/789 er ulovlig, for så vidt som Europa-Kommissionen i stedet for at vedtage midlertidige foranstaltninger til håndtering af risikoen til sikring af et højt sundhedsbeskyttelsesniveau, valgte en tilgang, der var rent hypotetisk vedrørende risikoen, som Domstolen udtrykkeligt udelukker.
 16.
 Med det sekstende anbringende gøres gældende, at afgørelse 2015/789 er ulovlig som følge af en tilsidesættelse af artikel 5 TEU, tilsidesættelse af væsentlige formforskrifter og tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet.
 —
 Det er i denne forbindelse gjort gældende, at anvendelse af pesticider og udryddelsesforanstaltninger, som af EFSA er blevet vurderet til at være ineffektive og uigennemførlige, ikke er nødvendige for det formål, som EU-lovgivningen opstiller med direktiv 2000/29/EF, hvorved proportionalitetsprincippet tilsidesættes.


text:
14.7.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 223/24
 Sag anlagt den 29. april 2014 — Grupa Azoty ATT Polymers mod Kommissionen
 (Sag T-270/14)
 2014/C 223/29
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Grupa Azoty ATT Polymers GmbH (Guben, Tyskland) (ved advokaterne H. Janssen og S. Kobes)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Europa-Kommissionens afgørelse af 18. december 2013 i statsstøttesag SA.33995 (2013/C) — Støtte til el fra vedvarende energikilder og reduceret EEG-afgift for energiintensive forbrugere annulleres.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat tre anbringender.
 1.
 Første anbringende om tilsidesættelse af artikel 107, stk. 1, TEUF
 —
 Sagsøgeren har gjort gældende, at den anfægtede afgørelse er i strid med artikel 107, stk. 1, TEUF, eftersom den i loven om forrang for vedvarende energi (herefter EEG) fastsatte EEG-afgift og den særlige godtgørelsesordning ikke udgjorde tildeling af statsmidler eller statsligt kontrollere midler. Samtlige faktiske omstændigheder af relevans for kvalificeringen af disse foranstaltninger blev fastslået i den indledende procedure mellem Kommissionen og Forbundsrepublikken Tyskland. Der var ikke længere tvivl, hvilket Kommissionen under en procedure i henhold til artikel 108, stk. 2, TEUF og artikel 4, stk. 4, i forordning (EF) nr. 659/1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (1) skulle have fastslået.
 2.
 Andet anbringende om tilsidesættelse af artikel 108, stk. 1, TEUF og af retssikkerhedsprincippet.
 —
 Sagsøgeren har herved gjort gældende, at Kommissionen har tilsidesat artikel 108, stk. 1, TEUF og retssikkerhedsprincippet, får så vidt som den har anvendt proceduren vedrørende ny støtte i henhold til artikel 4, stk. 4, i forordning nr. 659/1999 i stedet for proceduren vedrørende eksisterende støtte i henhold til artikel 17 ff. i forordning nr. 659/1999 med henblik på at kontrollere sin foreløbige vurdering, hvorefter EEG udgjorde statsstøtte. Sagsøgeren har i den forbindelse navnlig gjort gældende, at Kommissionen med beslutning af 22. maj 2002 ikke kvalificerede EEG 2000 som statsstøtte som omhandlet i artikel 107, stk. 1, TEUF, eftersom der ikke var tale om overførsel af statsmidler. Ændringerne af EEG 2000 til EEG 2012 var ikke væsentlige i forhold til Kommissionens beslutning af 22. maj 2002. Kommissionen kunne derfor have gjort en ændret retsopfattelse gældende inden for rammerne af en procedure i henhold til artikel 108, stk. 1, TEUF uden at belaste sagsøgeren.
 3.
 Tredje anbringende om tilsidesættelse af artikel 41 i chartret om grundlæggende rettigheder og af retten til forsvar
 Sagsøgeren har endvidere gjort gældende, at Kommissionen har vedtaget den anfægtede afgørelse uden at give sagsøgeren mulighed for at fremsætte bemærkninger.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22.3.1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (EFT L 83, s. 1).


text:
8.12.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 379/17
 Sag anlagt den 9. oktober 2012 — Europa-Kommissionen mod Rådet for Den Europæiske Union
 (Sag C-453/12)
 2012/C 379/29
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved J. Currall, D. Martin og J.-P. Keppenne, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at Rådet ved ikke at vedtage Kommissionens forslag til Rådets forordning om tilpasning med virkning fra den 1. juli 2011 af satsen for bidraget til pensionsordningen for Den Europæiske Unions tjenestemænd og øvrige ansatte har undladt at opfylde sine forpligtelser i henhold til vedtægten for tjenestemænd og den pensionsordning med fiktive indbetalinger, der er fastsat heri.
 —
 Rådet for den Europæiske Union tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Med dette søgsmål har Kommissionen gjort gældende, at Rådet har tilsidesat vedtægtens artikel 83 og 83a samt bestemmelserne i vedtægtens bilag XII ved at afvise at vedtage Kommissionens forslag til forordning, hvorved denne foreslog med virkning fra den 1. juli 2011 at tilpasse satsen for bidraget til pensionsordningen for Den Europæiske Unions tjenestemænd og øvrige ansatte, selvom det fremgår af disse artiklers bindende ordlyd, at den årlige tilpasning af denne sats sker ved en automatisk procedure, som ikke overlader Rådet nogen skønsmargin.
 Ifølge Kommissionen udgør Rådets afvisning af at vedtage Kommissionens forslag til forordning og dermed at nedsætte tjenestemændenes bidragssats ikke kun en tilsidesættelse af vedtægtens artikel 83, stk. 2, idet tjenestemændene afkræves et for højt bidrag, men ligeledes en tilsidesættelse af vedtægtens artikel 83a, stk. 1, idet balancen i pensionsordningen med fiktive indbetalinger, som sikrer tjenestemænd og øvrige ansattes pensioner, bringes i fare.
 Endelig har EU-lovgiver ifølge Kommissionen ved præcist i vedtægtens bilag XII at fastsætte metoden til beregning af bidragssatsen for tjenestemænd og øvrige ansatte ikke overladt Rådet nogen skønsmargin, og Rådet er forpligtet til at vedtage Kommissionens forslag inden for en rimelig frist.


text:
22 . 3 . 97 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 94/ 19
 Sag anlagt den 17. januar 1997 af Unifrigo Gadus Sri mod toldlettelsen. På grundlag af disse konstateringer har told
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber kontoret i Venedig anmodet sagsøgeren om at betale told
 ( Sag T-10/97) og afgifter, der ikke er erlagt. Sagsøgte har på sin side ved
 taget den anfægtede beslutning efter proceduren i henhold
 ( 97IC 94/40) til artikel 5 , stk. 2, i Rådets forordning (EØF) nr. 1697/79
 af 24 . juli 1979 om opkrævning af import- eller eksportaf
 (Processprog: italiensk) gifter, der ikke er opkrævet hos debitor for varer, der er
 angivet til en toldprocedure, som medfører en forpligtelse
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er til at betale sådanne afgifter ( 2).
 der den 17. januar 1997 anlagt sag mod Kommissionen
 for De Europæiske Fællesskaber af Unifrigo Gadus Sri, Sagsøgeren gør først og fremmest gældende, at der ikke er
 Napoli ( Italien ), ved advokat Giuseppe Celona, Milano, givet nogen som helst begrundelse for det synspunkt, at
 og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat Georges EUR 1 -transportattesterne ikke er gyldige, eftersom beslut
 Margue, 20, rue Philippe II. ningen er truffet uden hensyntagen til, at Norges højesteret
 har ændret en tidligere afsagt dom netop for så vidt angår
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande : spørgsmålet om varens oprindelse, idet den samtidig alene
 stadfæstede afgørelsen om, at sundhedskontrolattesterne
 Principalt: var ugyldige.
 — Sagen admitteres som anlagt til anfægtelse af en be Sagsøgeren har dernæst gjort gældende, at sagsøgte ved to
 slutning, der umiddelbart og individuelt krænker sag talt at afvise, at en fejl fra toldvæsenet kan vedrøre oprin
 søgerens interesser. delsesattestens gyldighed, idet ugyldighedsrisikoen altid be
 laster importøren som en del af den kommercielle risiko,
 — Kommissionens beslutning K(96 ) 2780 af 8 . oktober tilsidesætter artikel 220, stk. 2, litra b ), i EF-toldkodek
 1996 n annulleres . sen ( 3 ), der principielt omhandler god tro hos den er
 hvervsdrivende. En fejltagelse vedrørende oprindelsesatte
 — Sagsøgte tilpligtes at afholde samtlige omkostninger i sternes gyldighed er ikke på nogen måde udelukket i
 sagen, herunder retsafgifter og advokatsalær. forbindelse med anvendelsen af sidstnævnte bestemmelse .
 Efter den fortolkning, Kommissionen er gået ind for, er de
 Subsidiært: fejl, der kan få betydning, faktisk alene uopmærksomhed
 eller beregning.
 — Det fastslås, at nævnte afgørelse er uden virkninger for
 sagsøgerens retsstilling, idet den i sagen omhandlede Sagsøgeren har for det tredje gjort gældende, at Kommis
 efterfølgende told ikke skal opkræves. sionens forordning ( EØF ) nr. 2454/93 af 2. juli 1993 om
 visse gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning
 Endnu mere subsidiært: ( EØF ) nr. 2913/93 (4 ) er ulovlig i det omfang, der derved
 tillægges Kommissionen en absolut beføjelse til at træffe
 — Såfremt den anfægtede beslutning af en eller anden beslutning om afregning efterfølgende af told, der ikke er
 grund ikke skulle blive annulleret, tilpligtes Kommissi blevet opkrævet, således at der bortses fra den ret, som im
 onen at tilbagebetale sagsøgeren


text:
hele det beløb, som portøren har, når forudsætningerne i toldkodeksens
 sagsøgeren er forpligtet til at betale i efterfølgende artikel 220, stk. 2, litra b ), er opfyldt. I sammenhæng her
 told, med tillæg af bødebeløb og udgifter til omkost med har sagsøgeren desuden påberåbt sig princippet om
 ninger; i al fald annulleres den anfægtede beslutning beskyttelse af den berettigede forventning samt det almin
 for så vidt angår dens bestemmelser om betaling af delige billighedsprincip .
 rente .
 (') Ikke offentliggjort.
 ( 2 ) EFTnr. L 197, s . 1 .
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 ( 3 ) Rådets forordning ( EØF) nr. 2913/92 af 12 . oktober 1992 om
 indførelse af en EF-toldkodeks ( EFT nr. L 302, s . 1 ).
 Det sagsøgende selskab, der driver handel med fiskerivarer, ( 4 ) EFT nr. L 253 , s . 1 .
 har anfægtet sagsøgtes afgørelse, hvorefter der skal ske
 » efterfølgende « opkrævning af importtold med et beløb på
 148 890 000 lire, der skyldes i anledning af en række ind
 førsler af torsk hidrørende fra Norge, der er sket over Ve
 ronas toldkontor. Sagsøgeren har som følge af fremlæggel
 sen af EUR 1 -transportattester, der er udstedt af den Sag anlagt den 17. januar 1997 af C.P.L. Imperial 2 Spa
 norske eksportørvirksomhed, ret til at opnå præference mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 toldfritagelse i henhold til fællesskabsreglerne herom.
 ( Sag T-l 1/97)
 Det norske toldvæsen har senere meddelt den italienske ( 97/C 94/41 )
 forvaltning, at det efter undersøgelser, det selvstændigt
 havde gennemført, havde konstateret, at den norske eks (Processprog: italiensk)
 portør ikke havde kunnet bevise, at de fiskerivarer, der
 blev benyttet til fremstilling af torskefilet, hidrørte fra Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er
 Norge. Det har som følge heraf bestridt gyldigheden af der den 17. januar 1997 anlagt sag mod Kommissionen
 EUR 1 -transportattesterne, som dannede grundlag for for De Europæiske Fællesskaber af C.P.L. Imperial Spa,


text:
C 47/22 DA Den Europæiske Unions Tidende 21.2.2004
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter 1. Skal EF-traktatens artikel 49 fortolkes således, at den er
 til hinder for, at en bestemmelse fra en national eller
 kommunal myndighed indfører en afgift på mobil- og
 personkommunikationsinfrastrukturer, der anvendes i
 Dette annullationssøgsmål har til formål at beskytte de grund- forbindelse med en virksomhed, der er dækket af licenser
 læggende rettigheder i Fællesskabets retsorden, navnlig mindre- og godkendelser?
 årige børns. Samtidig med at direktivet indeholder lovlige
 bestemmelser om konkretisering af retten til familiesammenfø-
 ring for tredjelandsstatsborgere, indeholder det dog også en 2. Er artikel 3c i Kommissionens direktiv 90/388/EØF (1) af
 række bestemmelser, der er uacceptable under hensyn til de 28. juni 1990, der er indsat ved Kommissionens direktiv
 grundlæggende rettigheder, bl.a. retten til et familieliv og retten 96/2/EF (2) af 16. januar 1996 om ændring af direktiv
 til ikke-forskelsbehandling, der i medfør af EU-traktatens 90/388/EØF for så vidt angår mobil- og personkommuni-
 artikel 6 skal respekteres i Den Europæiske Unions retsorden. kation, idet denne artikel tager sigte på ophævelse af »alle
 restriktioner«, til hinder for, at bestemmelser fra en
 national eller kommunal myndighed indfører en afgift
 på mobil- og personkommunikationsinfrastrukturer, der
 Retten til et familieliv, som den er anerkendt ved artikel 8 i anvendes i forbindelse med virksomhed, der er dækket af
 den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettig- licenser og godkendelser?
 heder og grundlæggende frihedsrettigheder af 1950 (EMRK)
 og fortolket ved Den Europæiske Menneskeretsdomstols prak-
 sis, kan kun begrænses af bestemte hensyn og kræver i hvert
 tilfælde en afvejning af de pågældende tredjelandsstatsborgeres (1) Kommissionens direktiv 90/388/EØF af 28.6.1990 om liberalise-
 og værtsstatens interesser. De undtagelser til retten til familie- ring af markedet for teletjenester (EFT L 192 af 24.7.1990, s. 10).
 (2) Kommissionens direktiv 96/2/EF af 16.1.1996 om ændring af
 sammenføring, som de omhandlede bestemmelser i direktivet
 direktiv 90/388/EØF for så vidt angår mobil- og personkommuni-
 udtrykkeligt tillader, går videre end de tilladte begrænsninger kation (EFT L 20 af 26.1.1996, s. 59).
 og er i strid med de grundlæggende rettigheder til et familieliv
 og til ikke-forskelsbehandling, således som de garanteres ved
 EMRK, og således som de følger af medlemsstaternes fælles
 forfatningsmæssige traditioner, der er generelle principper for
 fællesskabsretten, jf. EU-traktatens artikel 6, stk. 2.
 (1) EUT L 251 af 3.10.2003, s. 12.
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom
 afsagt den 8. december 2003 af Conseil d’État (Belgien),
 Afdelingen for forvaltningsretssager, i sagen Belgacom
 Mobile SA mod Commune de Schaerbeek
 (Sag C-545/03)
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom
 afsagt den 8. december 2003 af Conseil d’Etat (Belgien),
 Afdelingen for forvaltningsretssager, i sagen Mobistar SA (2004/C 47/37)
 mod Commune de Fléron
 (Sag C-544/03)
 Ved dom afsagt den 8. december 2003, indgået til Domstolens
 Justitskontor den 23. december 2003, har Conseil d’État
 (2004/C 47/36) (Belgien), Afdelingen for forvaltningsretssager, i sagen Belga-
 com Mobile SA mod Commune de Schaerbeek, forelagt
 De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om
 præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 Ved dom afsagt den 8. december 2003, indgået til Domstolens 1. Skal EF-traktatens artikel


text:
49 fortolkes således, at den er
 Justitskontor den 23. december 2003, har Conseil d’Etat til hinder for, at en bestemmelse fra en national eller
 (Belgien), Afdelingen for forvaltningsretssager, i sagen Mobistar kommunal myndighed indfører en afgift på mobil- og
 SA mod Commune de Fléron, forelagt De Europæiske Fælles- personkommunikationsinfrastrukturer, der anvendes i
 skabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af forbindelse med virksomhed, der er dækket af licenser og
 følgende spørgsmål: godkendelser?


text:
30.1.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 24/77
 Personalerettens kendelse (Tredje Afdeling) af 18. november 2009 — Chassagne mod Kommissionen
 (Sag F-11/05 RENV) (1)
 (Personalesag - hjemvisning til Personaleretten efter ophævelse - ufornødent at træffe afgørelse)
 2010/C 24/145
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Olivier Chassagne (Bruxelles, Belgien) (ved avocat T. Bontinck)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (først ved G. Berscheid og V. Joris, som befuldmægtigede, bistået af avocat F. Longfils, derefter ved J. Currall og G. Berscheid, som befuldmægtigede, bistået af avocat J.-L. Fagnart)
 Sagens genstand
 Dels påstand om annullation af Kommissionens afgørelse om over for sagsøgeren, som stammer fra et fransk oversøisk departement, i overgangsperioden at anvende de bestemmelser, der var gældende før den 1. maj 2004, vedrørende godtgørelse af rejseudgifter til tjenestemænd, hvis tjenestested og hjemsted er beliggende i Europa, dels en påstand om erstatning — sag T-253/06 P hjemvist til Personaleretten efter ophævelse
 Konklusion
 1)
 Det er ufornødent at træffe afgørelse i sag F-11/05 RENV, Chassagne mod Kommissionen, der slettes af Personalerettens register.
 2)
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber betaler de sagsomkostninger, som sagsøgeren har afholdt, indtil afsigelse af Retten i Første Instans’ dom af 19. september 2008. Hver af sagens parter bærer sine egne omkostninger, der er afholdt efter denne doms afsigelse.
 (1) EUT C115 af 14.5.2005, s. 36.


text:
28.7.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 245/25
 Sag anlagt den 30. maj 2014 — Al Naggar mod Rådet
 (Sag T-375/14)
 2014/C 245/34
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Shahinaz Abdel Azizabdel Wahab Al Naggar (Cairo, Egypten) (ved advokaterne J.-F. Bellis, R. Luff, A. Bailleux, Q. Declève, P. Vovan, S. Rowe og A. Yehia)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union
 Sagsøgerens påstande
 —
 Sagen antages til realitetsbehandling, og der gives sagsøgeren medhold.
 —
 Afgørelse 2014/153 annulleres, for så vidt som den frem til den 22. marts 2015 forlænger de restriktive foranstaltninger over for sagsøgeren, der er indeholdt i afgørelse 2011/172/FUSP om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Egypten.
 —
 Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført fem anbringender.
 1.
 Første anbringende vedrørende tilsidesættelse af artikel 1 i afgørelse 2011/172 (1), for så vidt som sagsøgeren ikke selv er blevet anerkendt som — eller identificeret som — ansvarlig for uretmæssig tilegnelse af offentlige midler, men er omfattet af de restriktive foranstaltninger alene af den grund, at hun er Ahmed Abdelaziz Ezz’ ægtefælle.
 2.
 Andet anbringende vedrørende tilsidesættelse af artikel 6 TEU, sammenholdt med artikel 2 TEU og 3 TEU samt artikel 47 og 48 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, for så vidt som afgørelse 2014/153 (2) med urette hviler på den uafkræftelige formodning, at der ikke er risiko for tilsidesættelse af sagsøgerens grundlæggende rettigheder inden for rammerne af de sager, der er indledt mod hende i Egypten.
 3.
 Tredje anbringende vedrørende tilsidesættelse af artikel 7, 16 og 17 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, for så vidt som afgørelse 2014/153 indebærer uforholdsmæssige restriktioner for sagsøgerens ret til privatliv, ejendomsret og frihed til at drive virksomhed.
 4.
 Fjerde anbringende vedrørende tilsidesættelse af artikel 41, 47 og 48 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, for så vidt som afgørelse 2014/153 ikke er fyldestgørende og tilstrækkeligt begrundet og er vedtaget i strid med sagsøgerens ret til at blive hørt.
 5.
 Femte anbringende vedrørende et åbenbart fejlskøn, for så vidt som (i) sagsøgeren aldrig har været genstand for nogen form for retslig efterforskning på baggrund af uretmæssig tilegnelse af offentlige midler, (ii) Ahmed Abdelaziz Ezz’ handlinger udgjorde normal forretningsmæssig adfærd og derfor ikke kunne anses for uretmæssig tilegnelse af offentlige midler, og (iii) Rådet på tidspunktet for vedtagelsen af afgørelse 2014/153 ikke tog hensyn til den omstændighed, at Ahmed Abdelaziz Ezz’ retlige situation tre år efter vedtagelsen af de første foranstaltninger fortsat er mildest talt usikker.
 (1) Rådets afgørelse 2011/172/FUSP af 21.3.2011 om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Egypten (EUT L 76, s. 63).
 (2) Rådets afgørelse 2014/153/FUSP af 20.3.2014 om ændring af afgørelse 2011/172/FUSP om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Egypten (EUT L 85, s. 9).


text:
23.1.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 22/20
 Rettens dom af 29. november 2016 — T&L Sugars og Sidul Açúcares mod Kommissionen
 (Sag T-103/12) (1)
 ((Ansvar uden for kontraktforhold - landbrug - sukker - ekstraordinære foranstaltninger - levering til EU-markedet - produktionsåret 2011/2012 - retsregel, der har til formål at tillægge borgerne rettigheder - tilstrækkelig kvalificeret tilsidesættelse - forordning (EF) nr. 1234/2007 - princippet om forbud mod forskelsbehandling - proportionalitet - retssikkerhed - berettiget forventning - pligt til omhu og princippet om god forvaltningsskik))
 (2017/C 022/26)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøgere: T&L Sugars Ltd (London, Det Forenede Kongerige) og Sidul Açúcares, Unipessoal Lda (Santa Iria de Azóia, Portugal) (først ved advokat D. Waelbroeck og solicitor D. Slater, og derefter ved D. Waelbroeck)
 Intervenienter til støtte for sagsøgerne: DAI — Sociedade de Desenvolvimento Agro Industrial, SA (Coruche, Portugal) (ved advokat M. Mendes Pereira), RAR — Refinarias de Açúcar Reunidas, SA (Porto) (ved advokat M. Mendes Pereira), Lemarco SA, (Bucarest, Rumænien), Lemarco Cristal Srl (Urziceni) og Zaharul Liesti SA (Lieşti) (ved advokaterne L.I. Van de Waart og D. Gruia Dufaut), SFIR Società Fondiaria Industriale Romagnola SpA (Cesena, Italien) og SFIR Raffineria di Brindisi SpA (Cesena) (ved advokaterne P. Buccarelli og M. Todino)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (først ved P. Rossi og N. Donnelly, derefter ved P. Rossi og P. Ondrůšek, som befuldmægtigede)
 Intervenient til støtte for sagsøgte: Rådet forDen Europæiske Union (ved E. Sitbon og A. Westerhof Löfflerová, som befuldmægtigede) og Comité européen des fabricants de sucre (CEFS) (Bruxelles, Belgien) (ved advokat C. Pitschas)
 Sagens genstand
 Søgsmål i henhold til artikel 263 TEUF med påstand om annullation af Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 1239/2011 af 30. november 2011 om en løbende licitation for produktionsåret 2011/12 for import af sukker under KN-kode 1701 til nedsat toldsats (EUT 2011, L 318, s. 4), af Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 1240/2011 af 30. november 2011 om ekstraordinære foranstaltninger med hensyn til at bringe sukker og isoglucose uden for kvoten i omsætning på EU's marked med nedsat overskudsafgift i produktionsåret 2011/12 (EUT 2011, L 318, s. 9), af Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 1281/2011 af 8. december 2011 om den minimumstold, der skal fastsættes for den første dellicitation inden for rammerne af den licitation, der blev indledt ved gennemførelsesforordning (EU) nr. 1239/2011 (EUT 2011, L 327, s. 60), af Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 1308/2011 af 14. december 2011 om fastsættelse af tildelingskoefficient, afvisning af yderligere ansøgninger og afslutning af perioden for indgivelse af ansøgninger for disponible mængder af sukker uden for kvoten, der skal sælges på EU's marked med nedsat overskudsafgift i produktionsåret 2011/12 (EUT 2011, L 332, s. 8), af Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 1316/2011 af 15. december 2011 om den minimumstold, der skal fastsættes for den anden dellicitation inden for rammerne af den licitation, der blev indledt ved gennemførelsesforordning (EU) nr. 1239/2011 (EUT 2011, L 334, s. 16), af Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 1384/2011 af 22. december 2011 om den minimumstold, der skal fastsættes for den tredje dellicitation inden for rammerne af den licitation, der blev indledt ved gennemførelsesforordning (EU)


text:
nr. 1239/2011 (EUT 2011, L 343, s. 33), af Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 27/2012 af 12. januar 2012 om den minimumstold for sukker, der skal fastsættes for den fjerde dellicitation inden for rammerne af den licitation, der blev indledt ved gennemførelsesforordning (EU) nr. 1239/2011 (EUT 2012, L 9, s. 12), og af Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 57/2012 af 23. januar 2012 om suspension af den licitationsprocedure, der blev indledt ved gennemførelsesforordning (EU) nr. 1239/2011 (EUT 2012, L 19, s. 12), samt en påstand i henhold til artikel 268 TEUF om erstatning for det tab, som sagsøgerne angiveligt har lidt som følge af vedtagelsen af disse retsakter og Kommissionens afvisning af at træffe de nødvendige foranstaltninger for at genoprette forsyningen af rårørsukker.
 Konklusion
 1)
 Europa-Kommissionen frifindes.
 2)
 T & L Sugars Ltd og Sidul Açúcares, Unipessoal Lda bærer deres egne omkostninger og betaler de af Kommissionen afholdte omkostninger.
 3)
 Rådet for Den Europæiske Union, DAI — Sociedade de Desenvolvimento Agro-Industrial, SA, RAR — Refinarias de Açùcar Reunidas, SA, Lemarco SA, Lemarco Cristal Srl, Zaharul Liesti SA, SFIR — Società Fondiaria Industriale Romagnola SpA, SFIR Raffineria di Brindisi SpA og Comité européen des fabricants de sucre (CEFS) bærer deres egne omkostninger.
 (1) EUT C 151 af 26.5.2012.