text:
19.1.2002 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 17/13
 1) Den af Kommissionen indgivne begæring tages ikke til følge. Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægti-
 gede: P. Oliver), angående en begæring om foreløbige forholds-
 2) Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes. regler inden for rammerne af et annullationssøgmål anlagt i
 henhold til artikel 230 EF til prøvelse af Kommissionens
 beslutning af 12. januar 2001, der afviser sagsøgerens klage
 vedrørende den påståede tilsidesættelse af artikel 81 EF og 82
 EF, som General Council of the Bar of England and Wales har
 foretaget, har Rettens præsident den 29. marts 2001 afsagt
 KENDELSE AFSAGT AF PRÆSIDENTEN FOR RETTEN I kendelse, hvis konklusion lyder således:
 FØRSTE INSTANS
 1) Begæringen om foreløbige forholdsregler tages ikke til følge.
 den 29. marts 2001
 i sag T-302/00 R, Anthony Goldstein mod Kommissionen 2) Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.
 for De Europæiske Fællesskaber
 (Særlige rettergangsformer — formaliteten — uopsættelig-
 hed)
 (2002/C 17/22)
 (Processprog: engelsk) KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 den 3. oktober 2001
 I sag T-302/00 R, Anthony Goldstein, Harrow, Middelsex (Det
 Forenede Kongerige), ved solicitor R. St. John Murphy, mod
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægti- i sag T-60/01, Marie-Josée Bollendorff mod Europa-Parla-
 gede: P. Oliver og R. Lyal), angående en begæring om foreløbige mentet (1)
 forholdsregler inden for rammerne af et annullationssøgmål
 anlagt i henhold til artikel 230 EF til prøvelse af Kommissio-
 nens beslutning af 7. juli 2000, der afviser sagsøgerens (Annullationssøgsmål — tilbagekaldelse af den anfægtede
 klage vedrørende General Medical Council’s tilsidesættelse af retsakt — ufornødent at træffe afgørelse)
 artikel 81 EF og 82 EF, har Rettens præsident den 29. marts
 2001 afsagt kendelse, hvis konklusion lyder således: (2002/C 17/24)
 1) Begæringen om foreløbige forholdsregler tages ikke til følge.
 (Processprog: fransk)
 2) Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.
 I sag T-60/01, Marie-Josée Bollendorff, Luxembourg, ved
 avocat L. Mosar, og med valgt adresse i Luxembourg, mod
 Europa-Parlamentet (befuldmægtigede: Y. Pantalis og
 KENDELSE AFSAGT AF PRÆSIDENTEN FOR RETTEN I D. Moore), angående en påstand om annullation af Parlamen-
 FØRSTE INSTANS tets afgørelse om at anse sagsøgerens udeblivelse fra tjenesten
 fra den 21. marts 2000 til den 30. april 2000 for ubeføjet og
 den 29. marts 2001 fradrage denne i sagsøgerens årlige ferie, har Retten (Første
 Afdeling), sammensat af præsidenten, B. Vesterdorf, og dom-
 i sag T-18/01 R, Anthony Goldstein mod Kommissionen merne N.J. Forwood og H. Legal; justitssekretær: H. Jung, den
 for De Europæiske Fællesskaber 3. oktober 2001, afsagt kendelse, hvis konklusion lyder således:
 (Særlige rettergangsformer — formaliteten — uopsættelig-
 1) Det er ufornødent at træffe afgørelse i sagen.
 hed)
 (2002/C 17/23) 2) Europa-Parlamentet betaler alle sagens omkostninger.
 (Processprog: engelsk)
 (1) EFT C 173 af 16.6.2001.
 I sag T-18/01 R, Anthony Goldstein, Harrow, Middelsex (Det
 Forenede Kongerige), ved solicitor R. St. John Murphy, mod


text:
25.11.2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 335/5
 kontrol af visse EF-støtteordninger (EFT L 391, s. 36), har sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering
 Domstolen (Fjerde Afdeling), sammensat af afdelingsforman- af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter —
 den, D.A.O. Edward, og dommerne P.J.G. Kapteyn (refererende Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag
 dommer) og H. Ragnemalm; generaladvokat: S. Alber; justits- (EFT L 145, s. 1), har Domstolen (Femte Afdeling), sammensat
 sekretær: assisterende justitssekretær H. von Holstein, den af formanden for Første Afdeling L. Sevón (refererende dom-
 14. september 2000 afsagt dom, hvis konklusion lyder således: mer) som fungerende formand for Femte Afdeling, og dom-
 merne P.J.G. Kapteyn, P. Jann, H. Ragnemalm og M. Wathelet;
 1) I henhold til artikel 3, stk. 1, og artikel 9 i Rådets forordning generaladvokat: A. Saggio; justitssekretær: ekspeditionssekre-
 (EØF) nr. 3508/92 af 27. november 1992 om et integreret tær H.A. Rühl, den 14. september 2000 afsagt dom, hvis
 system for forvaltning og kontrol af visse EF-støtteordninger, konklusion lyder således:
 sammenholdt med fællesskabsrettens almindelige principper
 kan de kompetente myndigheder — efter at have foretaget en
 afvejning af de berørte personers respektive interesser — udlevere Artikel 13, punkt A, stk. 1, litra c), i Rådets sjette direktiv
 oplysninger om markafgrøder dyrket i de foregående år, som er 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstater-
 afgivet af eller på vegne af en tidligere ansøger i henhold til nes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgifts-
 hektarstøtteordningen, til en ny landbruger, som har brug for system: ensartet beregningsgrundlag skal fortolkes således, at lægelige
 disse oplysninger for at kunne ansøge om hektarstøtte for de ydelser, der ikke består i behandling af personer, i at diagnosticere og
 samme arealer og ikke kan opnå oplysningerne på anden vis. behandle en sygdom eller nogen anden sundhedsmæssig anomali,
 men i ved hjælp af biologiske analyser at fastslå individers genetiske
 2) I tilfælde af afslag på at udlevere de ansøgte oplysninger, kan beslægtethed, ikke er omfattet af denne bestemmelses anvendelsesom-
 den kompetente myndighed ikke pålægge ansøgeren sanktioner råde. Den omstændighed, at den læge, der handler som sagkyndig, er
 i henhold til artikel 9 i Kommissionens forordning (EØF) blevet udmeldt af en ret, er herved uden betydning.
 nr. 3887/92 af 23. december 1992 om gennemførelsesbe-
 stemmelser for det integrerede system for forvaltning og kontrol
 af visse EF-støtteordninger på grundlag af oplysninger, som den (1) EFT C 397 af 19.12.1998.
 ikke har meddelt ansøgeren i forbindelse med hans ansøgning
 om oplysninger.
 (1) EFT C 397 af 19.12.1998.
 DOMSTOLENS DOM
 (Femte Afdeling)
 DOMSTOLENS DOM
 (Femte Afdeling) af 14. september 2000
 af 14. september 2000 i sag C-16/99, Ministre de la Santé mod Jeff Erpelding
 (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour administra-
 i sag C-384/98, D. mod W. (anmodning om præjudiciel tive) (1)
 afgørelse fra Landesgericht St. Pölten)(1)
 (»Rådets direktiv 93/16/EØF — fortolkning af artikel 10 og
 (Sjette momsdirektiv — afgiftsfritagelse for behandling af 19 — speciallæge vil i værtsmedlemsstaten benytte en titel,
 personer som led i udøvelse af lægegerning og dertil knyttede erhvervet i en anden

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
medlemsstat, for hvis vedkommende
 erhverv — en indenretligt som sagkyndig udmeldt læges titlen ikke findes på listen i direktivets artikel 7«)
 erklæring i en faderskabssag)
 (2000/C 335/09) (2000/C 335/10)
 (Processprog: tysk) (Processprog: fransk)
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 gjort i Samling af Afgørelser) (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 gjort i Samling af Afgørelser)
 I sag C-384/98, angående en anmodning, som Landesgericht
 St. Pölten (Østrig) i medfør af EF-traktatens artikel 177 (nu I sag C-16/99, angående en anmodning, som Cour administra-
 artikel 234 EF) har indgivet til Domstolen for i den for nævnte tive (Luxembourg) i medfør af EF-traktatens artikel 177 (nu
 ret verserende sag, D. mod W., tilvarslet: Österreichischer artikel 234 EF) har indgivet til Domstolen for i den for nævnte
 Bundesschatz, at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende ret verserende sag, Ministre de la Santé mod Jeff Erpelding, at
 fortolkningen af artikel 13, punkt A, stk. 1, litra c), i Rådets opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af
 ---pagebreak--- C 335/6 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 25.11.2000
 Rådets direktiv 93/16/EØF af 5. april 1993 om fremme af den EF-traktatens artikel 177 (nu artikel 234 EF) har indgivet
 frie bevægelighed for læger og gensidig anerkendelse af deres til Domstolen for i den for nævnte ret verserende sag,
 eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser Storhertugdømmet Luxembourg mod Berthe Linster, Aloyse
 (EFT L 165, s. 1), har Domstolen (Femte Afdeling), sammensat Linster og Yvonne Linster, at opnå en præjudiciel afgørelse
 af afdelingsformanden, D.A.O. Edward (refererende dommer), vedrørende fortolkningen af Rådets direktiv 85/337/EØF af
 og dommerne L. Sevón, P. Jann, H. Ragnemalm og M. Wathe- 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private
 let; generaladvokat: P. Léger; justitssekretær: ekspeditionssekre- projekters indvirkning på miljøet (EFT L 175, s. 40), navnlig
 tær H.A. Rühl, den 14. september 2000 afsagt dom, hvis artikel 1, stk. 5, samt af EF-traktatens artikel 177 og 189
 konklusion lyder således: (nu artikel 249 EF), hvad angår direktivets virkning, har
 Domstolen, sammensat af præsidenten, G.C. Rodrı́guez Igle-
 1) En læge, som er i besiddelse af et eksamensbevis som speciallæge, sias, afdelingsformændene J.C. Moitinho de Almeida, L. Sevón
 som er erhvervet i en anden medlemsstat, men som ikke findes (refererende dommer) og R. Schintgen samt dommerne
 på listen over speciallægeuddannelser i artikel 7 i Rådets P.J.G. Kapteyn, C. Gulmann, P. Jann, H. Ragnemalm, M. Wa-
 direktiv 93/16/EØF af 5. april 1993 om fremme af den frie thelet, V. Skouris og F. Macken; generaladvokat: P. Léger; ju-
 bevægelighed for læger og gensidig anerkendelse af deres stitssekretær: fuldmægtig L. Hewlett, den 19. september 2000
 eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser, kan afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 ikke påberåbe sig artikel 19 i dette direktiv med henblik på
 at kunne benytte den tilsvarende erhvervsmæssige titel som
 speciallæge i værtsstaten.
 1) Når en national ret skal tage stilling til lovligheden af en
 2) Artikel 10, stk. 1, første punktum, i direktiv 93/16 skal procedure om ekspropriation af fast ejendom tilhørende en
 fortolkes således, at det kun omfatter retten for de


text:
berettigede i privatperson, der foretages af hensyn til almenvellet med henblik
 henhold til den ved direktivet indførte ordning med gensidig på bygningen af en motorvej, kan den efterprøve, om den
 anerkendelse af eksamensbeviser, til at benytte deres akademiske nationale lovgiver har holdt sig inden for de grænser for
 titel, og eventuelt en forkortelse for den, på sproget i den skønnet, som er fastlagt i Rådets direktiv 85/337/EØF af
 medlemsstat, der er hjemland eller seneste opholdsland, uden at 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private
 det dog berører værtsmedlemsstatens mulighed for at tillade, at projekters indvirkning på miljøet, navnlig når der ikke er
 den akademiske titel eller en tilsvarende titel, som er affattet på foretaget nogen forudgående vurdering af projektets indvirkning
 en andet sprog end sproget i den medlemsstat, der er hjemland på miljøet, når de oplysninger, der er indhentet i henhold til
 eller seneste opholdsland, benyttes på dens område. direktivets artikel 5, ikke er blevet stillet til rådighed for
 offentligheden, og når de berørte dele af offentligheden i strid
 med artikel 6, stk. 2, i direktiv 85/337, ikke har fået lejlighed
 (1) EFT C 71 af 13.3.1999. til at udtale sig, inden projektet blev påbegyndt.
 2) Begreberne »særlig national lov« og »projekter« i artikel 1,
 stk. 5, i direktiv 85/337 skal fortolkes selvstændigt.
 DOMSTOLENS DOM
 3) Artikel 1, stk. 5, i direktiv 85/337, skal fortolkes således, at
 af 19. september 2000 en retsakt, der er vedtaget af et parlament efter offentlige
 parlamentariske forhandlinger, er en særlig lov i denne bestem-
 i sag C-287/98, Storhertugdømmet Luxembourg mod melses forstand, når målene med direktiv 85/337, herunder at
 Berthe Linster, Aloyse Linster og Yvonne Linster (anmod- der stilles oplysninger til rådighed for offentligheden, har kunnet
 ning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal d’arrondisse- nås gennem lovgivningsprocessen, og når de oplysninger, som
 ment de Luxembourg) (1) parlamentet rådede over på det tidspunkt, da det vedtog
 projektet i enkeltheder, svarede til dem, som skulle have været
 (Miljø — direktiv 85/337/EØF — vurdering af visse offentli- forelagt den kompetente myndighed under en almindelig
 ge eller private projekters indvirkning på miljøet — særlig procedure for godkendelse af projektet.
 national lovgivningsforanstaltning — direktivets virkning)
 (2000/C 335/11)
 (Processprog: fransk) (1) EFT C 299 af 26.9.1998.
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 gjort i Samling af Afgørelser)
 I sag C-287/98, angående en anmodning, som Tribunal
 d’arrondissement de Luxembourg (Luxembourg) i medfør af


text:
13.2.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 46/22
 Sag anlagt den 9. december 2016 — RA mod Revisionsretten
 (Sag T-874/16)
 (2017/C 046/25)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: RA (Luxembourg, Luxembourg) (ved advokaterne S. Orlandi og T. Martin)
 Sagsøgt: Revisionsretten for Den Europæiske Union
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelsen af 4. marts 2016 om ikke at forfremme sagsøgeren til lønklasse AD 11, annulleres.
 —
 Revisionsretten tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremført tre anbringender.
 1.
 Første anbringende, hvorved sagsøgeren har rejst en formalitetsindsigelse vedrørende den forfremmelsesordning, der er gældende ved Revisionsretten for Den Europæiske Union og som er gennemført ved afgørelse 53-2014 om forfremmelser, for så vidt som den berører ansættelsesmyndighedens mulighed for systematisk at afsløre forskelle i måden at bedømme tjenestemænd på, således som denne bedømmelse foretages af de forskellige bedømmere ved institutionen i henhold til deres egen subjektivitet.
 2.
 Andet anbringende er, at afgørelsen af 4. marts 2016 om ikke at forfremme sagsøgeren til lønklasse AD 11 er i strid med artikel 45 i vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union, for så vidt som ansættelsesmyndigheden ikke foretog en sammenligning af hans fortjenester på et ensartet og objektivt grundlag ud fra sammenlignelige informations- og oplysningskilder.
 3.
 Tredje anbringende er, at den begrundelse, der blev givet i svaret om afslaget på klagen, viser, at den anfægtede afgørelse er behæftet med flere åbenbart urigtige skøn.


text:
8.3.2003 DA Den Europæiske Unions Tidende C 55/19
 Slettelse af sag C-489/99 (1) Slettelse af sag C-492/99 ( 1)
 (2003/C 55/40) (2003/C 55/43)
 Ved kendelse af 19. november 2002 har præsidenten for De Ved kendelse af 19. november 2002 har præsidenten for De
 Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-489/99, Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-492/99,
 Immobiliare Flavia Srl, i likvidation, mod Ministero delle Colleoni Giacomo e Figli Srl mod Ministero delle Finanze
 Finanze (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale di (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale di Brescia),
 Brescia), skal slettes af registeret. skal slettes af registeret.
 ( 1) EFT C 79 af 18.3.2000. (1 ) EFT C 79 af 18.3.2000.
 Slettelse af sag C-490/99 (1) Slettelse af sag C-134/00 ( 1)
 (2003/C 55/41) (2003/C 55/44)
 Ved kendelse af 19. november 2002 har præsidenten for De Ved kendelse af 11. december 2002 har præsidenten for De
 Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-490/99, Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-134/00,
 Azzini SpA mod Ministero delle Finanze (anmodning om Ministero delle Finanze mod Merkur Chemical Srl (anmodning
 præjudiciel afgørelse fra Tribunale di Brescia), skal slettes af om præjudiciel afgørelse fra Tribunale di Trento), skal slettes
 registeret. af registeret.
 ( 1) EFT C 79 af 18.3.2000. (1 ) EFT C 176 af 24.6.2000.
 Slettelse af sag C-491/99 (1) Slettelse af sag C-88/01 (1)
 (2003/C 55/42) (2003/C 55/45)
 Ved kendelse af 19. november 2002 har præsidenten for De Ved kendelse af 15. november 2002 har præsidenten for De
 Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-491/99, Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-88/01,
 Falegnameria Carminati di Franco e Domenico Carminati Snc Agricola Torriani Sas mod Ministero delle Finanze (anmodning
 mod Ministero delle Finanze (anmodning om præjudiciel om præjudiciel afgørelse fra Tribunale di Brescia), skal slettes
 afgørelse fra Tribunale di Brescia), skal slettes af registeret. af registeret.
 ( 1) EFT C 79 af 18.3.2000. (1 ) EFT C 118 af 21.4.2001.


text:
18.4.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 121/35
 Sag anlagt den 22. januar 2017 — Selimovic mod Parlamentet
 (Sag T-61/17)
 (2017/C 121/52)
 Processprog: svensk
 Parter
 Sagsøger: Jasenko Selimovic (Hägersten, Sverige) (ved advokat B. Leidhammer)
 Sagsøgt: Europa-Parlamentet
 Sagsøgerens påstande
 —
 Europa-Parlamentets formands afgørelser af 22. november 2016, D 203109 og D 203110 (herefter »formandens afgørelser«), annulleres.
 —
 Europa-Parlamentets præsidiums afgørelse af 22. december 2016, PE 595 204/BUR/DEC (herefter »præsidiets afgørelse«), annulleres.
 —
 Der træffes afgørelse efter en fremskyndet procedure.
 —
 Europa-Parlamentet tilpligtes at betale skadeserstatning til sagsøgeren på et beløb, der senere vil blive præciseret.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført seks anbringender.
 1.
 Med det første anbringende gør sagsøgeren gældende, at han ikke er skyld i psykisk chikane som omhandlet i tjenestemandsvedtægtens artikel 12a.
 2.
 Med det andet anbringende gør sagsøgeren gældende, at afgørelserne blev truffet som led i en proces, der er i strid mod det almindelige retsikkerhedsprincip og princippet om en retfærdig rettergang, således som omhandlet i EMRK’s artikel 6, eftersom samme part har foretaget sagens oplysning, vurderet bevismaterialet og truffet afgørelsen (dvs. inden for rammerne af et inkvisitorisk system). Afgørelserne er ikke baseret på en præcis beskrivelse af de faktiske omstændigheder. Sagsøgeren gør gældende, at han ikke har haft mulighed for at blive bekendt med, hvad han konkret er anklaget for, eller for at fremsætte bemærkninger til anklagerne. Sagsøgeren har hverken selv eller gennem sin advokat haft mulighed for at stille spørgsmål til dem, som har anklaget ham, eller til de hemmelige vidner. Han har ikke fået tilstrækkelig forberedelsestid. Europa-Parlamentet har ikke taget stilling til sagsøgerens bemærkninger og beviser, eller godtgjort, at der er sket en tilsidesættelse af tjenestemandsvedtægten.
 3.
 Med det tredje anbringende gør sagsøgeren gældende, at præsidiets afgørelse om afslag på sagsøgerens anmodning om en efterprøvelse af formandens afgørelser savner retligt grundlag.
 4.
 Med det fjerde anbringende gør sagsøgeren gældende, at hemmelige procedurer inden for rammerne af en inkvisitorisk ordning uden mulighed for, at en EU-parlamentariker kan få kendskab til eller endsige besvare generelle anklager om chikane, er til fare for demokratiet. Navnlig set i lyset af den skade, som en domfældelse har for den folkevalgtes mulighed for at udøve et politisk erhverv.
 5.
 Med femte anbringende gør sagsøgeren gældende, at spørgsmålet bør afgøres hurtigt, eftersom han har konkrete og praktiske vanskeligheder med at arbejde politisk og skabe velvilje i Sverige inden for de områder, som han har ansvaret for i Parlamentet. En hurtig rehabilitering vil forandre situationen radikalt og give sagsøgeren tid og mulighed for at udføre sit politiske arbejde og påbegynde arbejdet med valgkampagnen med henblik på næste valg.
 6.
 Med det sjette anbringende gør sagsøgeren gældende, at Europa-Parlamentet har handlet forsætligt eller i hvert fald uagtsomt, eftersom det ikke indstillede proceduren allerede på det tidspunkt, hvor det rådgivende udvalg ikke var i stand til at formulere en eneste specifik påstand (hvor, hvornår, hvordan), som ville kunne danne grundlag for en anerkendelse/et dementi, eller som der ville kunne føres bevis for eller imod, eller en påstand, som ville


text:
18.11.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 281/38
 Appel iværksat den 8. september 2006 af Chassagne til prøvelse af kendelse afsagt den 29. juni 2006 af Retten for EU-personalesager i sag F-11/05, Chassagne mod Kommissionen
 (Sag T-253/06 P)
 (2006/C 281/68)
 Processprog: fransk
 Parter
 Appellant: Olivier Chassagne (Bruxelles, Belgien) (ved avocats S. Rodrigues og C. Bernard-Glanz)
 Den anden part i appelsagen: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Appellantens påstande
 —
 Den af Retten for EU-Personalesager afsagte kendelse af 29. juni 2006 i sag F-11/05 ophæves.
 —
 Der gives appellanten medhold i de i første instans nedlagte påstande om annullation og om erstatning.
 —
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber betaler sagens omkostninger.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Appellanten har med det første anbringende anført, at Retten har begået en rettergangsfejl, som krænker hans ret til kontradiktion, idet han ikke har været i stand til at fremsætte sine bemærkninger vedrørende de dokumenter, hvorpå Retten har baseret sin argumentation, og Retten ikke har taget hensyn til en række af de oplysninger, han har fremført, samt til en række dokumenter indleveret under sagen. Appellanten har med det andet anbringende anført, at Retten har tilsidesat fællesskabsretten ved at forvanske anbringenderne for søgsmålet samt ved at fortolke bestemmelserne i vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber forkert. Appellanten er ligeledes af den opfattelse, at Retten har anlagt åbenbart urigtige skøn vedrørende de faktiske omstændigheder.


text:
10.5.2003 DA Den Europæiske Unions Tidende C 112/31
 Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) 2) I øvrigt frifindes Kommissionen.
 (KHIM) (befuldmægtigede: F. López de Rego og J.F. Crespo
 Carrillo), angående en påstand om annullation af afgørelse af 3) Kommissionen betaler sagens omkostninger.
 22. maj 2001 (sag R 1086/2000-1) fra Første Appelkammer
 ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemær-
 ker og Design), har Retten (Anden Afdeling), sammensat
 af afdelingsformanden, R.M. Moura Ramos, og dommerne (1 ) EFT C 331 af 24.11.2001.
 J. Pirrung og A.W.H. Meij; justitssekretær: fuldmægtig
 D. Christensen, den 5. marts 2003 afsagt dom, hvis konklusion
 lyder således:
 1) Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker
 og Design) frifindes.
 2) Sagsøgeren betaler sagens omkostninger.
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 ( 1) EFT C 303 af 27.10.2001.
 den 5. marts 2003
 i sag T-237/01: Alcon Inc mod Kontoret for Harmonise-
 ring i det Indre Marked (Varemærker og Design) ( 1)
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 (EF-varemærker — annullationsprocedure — ordet »BSS«
 — artikel 51 i forordning (EF) nr. 40/94 — absolut
 den 26. februar 2003 registreringshindring — artikel 7, stk. 1, litra d), i forordning
 nr. 40/94 — fornødent særpræg opnået som følge af brug –
 i sag T-212/01: Arnaldo Lucaccioni mod Kommissionen artikel 7, stk. 3, og artikel 51, stk. 2, i forordning nr. 40/94)
 for De Europæiske Fællesskaber (1)
 (Tjenestemænd — forsikring mod ulykker og erhvervssyg- (2003/C 112/61)
 domme — forværring af læsionerne — kumulation af det
 beløb og den erstatning, der er fastsat i henholdsvis artikel 12
 (Processprog: engelsk)
 og 14 i den fælles ordning)
 (2003/C 112/60)
 (Processprog: fransk) I sag T-237/01, Alcon Inc, tidligere Alcon Universal Ltd.,
 Hünenberg (Schweiz), ved solicitor H. Porter og C. Morcom,
 QC, og med valgt adresse i Luxembourg, mod Kontoret for
 Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 I sag T-212/01, Arnaldo Lucaccioni, forhenværende tjeneste- (befuldmægtiget: S. Laitinen), støttet af Dr. Robert Winzer
 mand ved Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, St- Pharma GmbH, Olching (Tyskland), ved avocat S. N. Schneller,
 Leonard-on-Sea (Det Forenede Kongerige), ved avocat J.R. Itur- angående en påstand om annullation af afgørelse truffet den
 riagagoitia Bassas, mod Kommissionen for De Europæiske 13. juli 2001 af Første Appelkammer ved Kontoret for
 Fællesskaber (befuldmægtigede: J. Currall og J.-L. Fagnart), Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 angående en påstand om annullation af Kommissionens (sag R 273/2000-1), har Retten (Anden Afdeling), sammensat
 afgørelse af 16. november 2000 om afbrydelse af undersøgel- af af afdelingsformanden, R. M. Moura Ramos, og dommerne
 sesproceduren i forbindelse med en anmodning om, at det J. Pirrung og A. W. H. Meij; justitssekretær: fuldmægtig
 konstateres, at sagsøgerens erhvervssygdom er forværret, og J. Plingers, den 5. marts 2003 afsagt dom, hvis konklusion
 om afslag på denne anmodning, samt en påstand om tilkendel- lyder således:
 se af erstatning, har Retten (Første Afdeling), sammensat af
 præsidenten, B. Vesterdorf, og dommerne N.J. Forwood og
 H. Legal; justitssekretær: ekspeditionssekretær J. Palacio Gonzá- 1) Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked frifindes.


text:
les, den 26. februar 2003 afsagt dom, hvis konklusion lyder
 således: 2) Sagsøgeren betaler sagens omkostninger.
 1) Kommissionens afgørelse, som blev meddelt sagsøgeren ved
 skrivelse af 16. november 2000, om at afbryde den i (1 ) EFT C 369 af 22.12.2001.
 artikel 22 i den fælles ordning nævnte procedure og om ikke at
 imødekomme sagsøgerens anmodning om, at det konstateres,
 at hans erhvervssygdom er forværret, annulleres.


text:
18.11.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 281/40
 Sag anlagt den 15. september 2006 — Arktouros mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag T-260/06)
 (2006/C 281/71)
 Processprog: græsk
 Parter
 Sagsøger: Foreningen for Beskyttelse og Bevaring af Naturmiljø og Dyreliv, Arktouros (Tessaloniki, Grækenland) (ved avocats N. Kourogianakis og N. Kiramidis)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgernes påstande
 —
 Annullation af Kommissionens beslutning af 7. juli 2006 Kommissionen(2006) 3181 endelig udg. meddelt sagsøgeren den 10. juli 2006 om indstilling af programmet »Conservation actions in the Northern Pindos National Park« –Ellas — LIFE03 NAT/GR/000089, og om tilbagebetaling af en støtte på 264 684,00 EUR med tillæg af renter 4 659,53 EUR.
 —
 Der fratrækkes et beløb på 55 658,28 EUR fra det krævede tilbagebetalingsbeløb for udgifter, som var godkendt i forbindelse med programmet.
 —
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgeren har principalt anført, at Kommissionen har tilsidesat en bestemmelse i LIFE's administrative bestemmelser, hvilket udgør en tilsidesættelse af en retsregel i henhold til artikel 230 EF, hvilket må medføre annullation af nævnte kommissionsbeslutning (2006) 3181 endelig udg.
 Sagsøgeren har dernæst anført, at Kommissionen har anlagt et åbenbart fejlskøn med hensyn til sagsøgerens evne til at afslutte programmet trods to af dens medlemmers udtræden, hvilket begrunder annullationen af Kommissionens beslutning om kontraktens ophør og af tilbagesøgningen af den tildelte støtte.
 Subsidiært har sagsøgeren nedlagt påstand om, at 55 658,28 EUR fratrækkes det beløb, der kræves tilbagebetalt, idet dette beløb udgør godkendte udgifter i forbindelse med programmet.


text:
3.7.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 213/7
 Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 4. maj 2017 — Europa-Kommissionen mod Storhertugdømmet Luxembourg
 (Sag C-274/15) (1)
 ((Traktatbrud - skatter og afgifter - merværdiafgift - direktiv 2006/112/EF - artikel 132, stk. 1, litra f) - momsfritagelse for selvstændige grupper af personers ydelser til deres medlemmer - artikel 168, litra a), og artikel 178, litra a) - ret til fradrag for gruppens medlemmer - artikel 14, stk. 2, litra c), og artikel 28 - et medlems handlinger i eget navn for gruppens regning))
 (2017/C 213/05)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved F. Dintilhac og C. Soulay, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Storhertugdømmet Luxembourg (ved D. Holderer, som befuldmægtiget, bistået af avocats F. Kremer og P.E. Partsch samt sagkyndig B. Gasparotti)
 Konklusion
 1)
 Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat de forpligtelser, der påhviler det i medfør af artikel 2, stk. 1, litra c), artikel 132, stk. 1, litra f), artikel 168, litra a), artikel 178, litra a), artikel 14, stk. 2, litra c), og artikel 28 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, som ændret ved Rådets direktiv 2010/45/EU af 13. juli 2010, idet det har fastlagt den ordning for merværdiafgift vedrørende selvstændige grupper af personer, som er fastsat for det første i artikel 44, stk. 1, litra y), i texte coordonné de la loi du 12 février 1979 concernant la taxe sur la valeur ajoutée (den konsoliderede udgave af lov af 12.2.1979 vedrørende merværdiafgift), sammenholdt med artikel 2, litra a), og artikel 3 i règlement grand-ducal du 21 janvier 2004 relatif à l’exonération de la TVA des prestations de services fournies à leurs membres par des groupements autonomes de personnes (storhertugelig anordning af 21.1.2004 om momsfritagelse for de ydelser, som selvstændige grupper af personer leverer til deres medlemmer), for det andet i denne anordnings artikel 4, sammenholdt med circulaire administrative no 707, du 29 janvier 2004 (administrativt cirkulære nr. 707 af 29.1.2004), for så vidt som det knytter kommentarer til nævnte artikel 4, og for det tredje i note du 18 décembre 2008 rédigée par le groupe de travail actif au sein du comité d’observation des marchés (COBMA) en accord avec l’administration de l’Enregistrement et des Domaines (note af 18.12.2008, der blev udfærdiget af momsarbejdsgruppen under komitéen til overvågning af markedet (COBMA) efter aftale med skatte- og afgiftsmyndigheden).
 2)
 I øvrigt frifindes Storhertugdømmet Luxembourg.
 3)
 Storhertugdømmet Luxembourg betaler sagsomkostningerne.
 (1) EUT C 270 af 17.8.2015.


text:
10 . 5 . 97 I DA De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 142/ 11
 oprettet ved (Tiroler) Landesgesetz af 6 . juni 1994 om men højst om et nyt argument. Hæftelsen for retmæs
 indgåelse af offentlige bygge- og anlægskontrakter (Ti sig lovgivningsmæssig adfærd støttes på samme rets
 roler Vergabegesetz) LGBl. nr. 87/1994, er en klagein grundlag som hæftelsen for retsstridig lovgivningsmæs
 stans som omhandlet i direktivets artikel 2, stk. 8 ? sig handlen, nemlig traktatens artikel 215, stk. 2 . Også
 sagsøgerens retsbeskyttelsesformål — erstatning for
 Fællesskabets lovgivningsmæssige handlinger — er
 uforandret det samme . Alt taget i betragtning er den
 b ) Indebærer lov af 6 . juli 1994 om indgåelse af offentlige
 judicielle opgave den samme . Den » ratio «, der ligger
 bygge- og anlægskontrakter (Tiroler Vergabegesetz )
 LGBl. nr. 87/1994, at den klageprocedure, der er om til grund for hæftelsen for retmæssige lovgivningsmæs
 handlet i artikel 1 i Rådets direktiv 89/665/EØF af sige handlinger, er i sin kerne den samme som den » ra
 21 . december 1989 om samordning af love og admini tio «, der ligger til grund for hæftelse for retsstridige
 strative bestemmelser vedrørende anvendelsen af klage lovgivningsmæssige handlinger (» særligt offer «, » éga
 lité devant les charges publiques «).
 procedurerne i forbindelse med indgåelse af offentlige
 indkøbs- samt bygge- og anlægskontrakter, er gennem
 ført i national ret ?
 — Tilsidesættelse af fællesskabsretten ved afvisning af de
 anbringender, der støttes på tilsidesættelse af retten til
 (') EFT nr. L 395 af 30 . 12 . 1989 , s . 33 . kontradiktion, forbuddet mod forskelsbehandling,
 princippet om beskyttelse af den berettigede forvent
 ning, princippet om næringsfrihed og forbuddet mod
 delegation af lovgivningskompetence. Navnlig har Ret
 ten ved anvendelsen af forbuddet mod forskelsbehand
 ling samt i forbindelse med næringsfriheden ikke villet
 tage hensyn til de for den fremførte faktiske omstæn
 Appel iværksat den 10. marts 1997 af Atlanta AG til prø digheder, nemlig til de konkrete, individuelle virknin
 velse af dom afsagt den 11 . december 1996 af De Euro ger af forordningen på sagsøgerens konkrete, individu
 pæiske Fællesskabers Ret i Første Instans (Fjerde Afdeling) elle situation. Hvis denne fremgangsmåde var rigtig,
 i sag T-521/93 , Atlanta AG m.fl. mod Rådet og Kommis ville der på forhånd aldrig ske den konkrete, individu
 sionen, intervenienter: Frankrig og Storbritannien elle prøvelse af grundrettigheder ( herunder forbuddet
 mod forskelsbehandling), som sagsøgeren igen og igen
 ( Sag C-104/97 P) har anmodet om, og i så fald ville det altid og på for
 hånd være udelukket at prøve, om anvendelsen af de
 ( 97/C 142/23 ) omtvistede bestemmelser (her: forordningens afsnit IV)
 på de konkrete, individuelle faktiske omstændigheder,
 som den enkelte befinder sig i, er i strid med grundret
 tighederne . Det ville så kunne tænkes, at sagsøgerens
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den grundrettigheder ganske vist krænkes konkret og indi
 10 . marts 1997 iværksat appel af Atlanta AG ved advoka viduelt ved anvendelse af en retsakt udstedt af Fælles
 terne Erik A. Undritz


text:
og Dr. Gerrit Schohe, advokatkonto
 skabet, men at der ikke findes nogen procedure, hvor
 ret Feddersen Laule Scherzberg & Ohle Hansen Ewer
 under det kan gøres gældende, at en sådan krænkelse
 wahn, Hamburg, og med valgt adresse i Luxembourg hos foreligger.
 advokat Marc Baden, 34 B, rue Philippe II, til prøvelse af
 dom afsagt den 11 . december 1996 af De Europæiske Fæl
 lesskabers Ret i Første Instans (Fjerde Afdeling) i sag (M EFT nr. C 40 af 8 . 2 . 1997, s . 15 .
 T-521 /93 , Atlanta AG m.fl . mod Rådet og Kommissionen,
 intervenienter: Frankrig og Storbritannien.
 Appellanten har nedlagt følgende påstande:
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse
 Retten i Første Instans' dom ( ] ) ophæves . afsagt den 7. marts 1997 af Pretura di Trento — Arbejds
 retten — i sagen Leonardo Gulli mod Ente Poste Italiane
 ( Sag C-105/97)
 Anbringender og væsentligste argumenter:
 ( 97/C 142/24 )
 — Rettergangsfejl som følge af afvisning (i henhold til
 procesreglementets artikel 42, stk. 2, og artikel 48 , Ved kendelse afsagt den 7. marts 1997, indgået til Dom
 stk. 2 ) af synspunktet om hæftelse for retmæssig lov stolens Justitskontor den 13 . marts 1997, har Pretura di
 givningsmæssig handlen: Dette synspunkt var allerede Trento — Arbejdsretten — i sagen Leonardo Gulli mod
 blevet gjort gældende i stævningen under betegnelsen Ente Poste Italiane forelagt De Europæiske Fællesskabers
 » særligt offer «. I hvert fald er der imidlertid med det Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af føl
 anførté i replikken ikke tale om et nyt anbringende, gende spørgsmål:
 ---pagebreak--- Nr. C 142/ 12 \ DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 10 . 5 . 97
 a ) Omfatter begrebet » statsstøtte eller støtte ved hjælp af stk. 1 , og artikel 102 og 103 i Rådets afgørelse 91 /
 statsmidler under enhver tænkelig form « en lovbestem 482/EF (2 ) af 25 . juli 1991 om de oversøiske landes
 melse, hvorved en enkelt offentlig økonomisk virksom og territoriers associering med Det Europæiske Øko
 hed fritages fra at følge generelle bestemmelser om nomiske Fællesskab, gyldige, for så vidt de vedrører
 kontrakter om ansættelse på bestemt tid ? den i spørgsmål IA nævnte indførsel ?
 b ) Skal i bekræftende fald for en støtte af nævnte art den Såfremt spørgsmål IA og IB besvares bekræftende:
 i traktatens artikel 93 , stk. 3 , fastlagte procedure ve
 drørende Kommissionens forudgående kontrol følges ?
 2. Skal det nævnte direktivs artikel 23 fortolkes således,
 at nationale bestemmelser til gennemførelse af denne
 c ) Kan, såfremt nævnte procedure ikke er blevet fulgt, artikel- først kan finde anvendelse på en indførsel
 forbudet mod en støtte af nævnte art anses for umid som omhandlet i spørgsmål IA
 delbart anvendeligt i den italienske stats retsorden ?
 — efter at ordningen for samhandel inden for Fæl
 d ) Såfremt spørgsmålet under litra c ) besvares bekræf lesskabet med de pågældende varer, som ordnin
 tende, spørges det, om et forbud som nævnt kan påbe gen for


text:
tredjelande ifølge samme direktivs
 råbes i en retssag mellem den offentlige økonomiske artikel 22 mindst skal svare til, fuldt ud er trådt i
 virksomhed og personer, der til støtte for en påstand kraft, og
 om, at deres ansættelsesforhold skal overgå til ansæt
 telse på ubestemt tid, eller for et krav om erstatning, — efter at der er truffet retsgyldig afgørelse dels om
 gør gældende, at de generelle bestemmelser om ansæt placering af det pågældende land på den i
 telse på bestemt tid ikke er blevet anvendt i deres til artikel 23 , stk. 3 , førstnævnte liste, dels om listen
 fælde . over de i det pågældende land autoriserede virk
 somheder ?
 3. Er Kommissionens beslutning 94/70/EF ( 3 ) gyldig ?
 (') EFT nr. L 268 af 14 . 9 . 1992 , s . 1 .
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse ( 2 ) EFT nr. L 263 af 19 . 9 . 1991 , s . 1 .
 afsagt den 15 . januar 1997 af College van Beroep voor het (') EFT nr. L 36 af 8 . 2 . 1994, s . 5 .
 bedrijfsleven i sagen 1 . Dutch Antillian Dairy Industry
 Inc., 2. Verenigde Douane-Agenten BV mod Rijksdienst
 voor de keuring van Vee en Vlees, intervenient: De Neder
 landske Antiller
 ( Sag C-l 06/97)
 ( 97/C 142/25 ) Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom
 afsagt den 19. juli 1996 af Tribunal de grande instance de
 Grasse i sagen Anklagemyndigheden samt Union Fédérale
 Ved kendelse afsagt den 15 . januar 1997, indgået til Dom des Consommateurs » Que Choisir ?« og Organisation
 stolens Justitskontor den 13 . marts 1997, har College van Générale des Consommateurs, civilretlige parter, mod
 Beroep voor het bedrijfsleven i sagen 1 . Dutch Antillian Max Rombi og SA Arkopharma
 Dairy Industry Inc ., 2 . Verenigde Douane-Agenten BV ( Sag C-107/97)
 mod Rijksdienst voor de keuring van Vee en Vlees, inter
 venient: De Nederlandske Antiller, forelagt De Europæiske ( 97/C 142/26 )
 Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel af
 gørelse af følgende spørgsmål :
 Ved dom afsagt den 19 . juli 1996, indgået til Domstolens
 Justitskontor den 14 . marts 1997, har Tribunal de grande
 IA. Skal bestemmelserne i kapitel III i direktiv 92/46/ instance de Grasse i sagen Anklagemyndigheden samt
 EØF ('), navnlig set på baggrund af EF-traktatens
 Union Fédérale des Consommateurs » Que Choisir ?« og
 artikel 227 samt artikel 131-136 , fortolkes således,
 Organisation Générale des Consommateurs, civilretlige
 at de i den betydning, der forudsættes i EF-traktatens
 parter, mod Max Rombi og SA Arkopharma forelagt De
 artikel 189, stk. 3 , skal føre til nationale gennem
 Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om
 førelsesbestemmelser, som finder anvendelse på ind
 præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål :
 førsel til EF af smør med oprindelse i de oversøiske
 lande og territorier, der nævnes i bilag IV til EF-trak
 taten, herunder De Nederlandske Antiller ? 1 ) Kan det være udtryk for en korrekt gennemførelse fra
 en medlemsstats side af


text:
C 378/24 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende 5.12.98
 Sagsùgeren erkender, at fravñret af maritime havne på en taling af stùtten til destillation for produktionsåret
 medlemsstats område kan gùre det nùdvendigt at finan- 1982/83, som de sagsùgende vinkñldre har fremsendt,
 siere transportomkostningerne mellem det sted, på hvilket er blevet afslået, erklñres ulovlig.
 det af licitationen omfattede korn befinder sig, og det
 reelle udgangssted. Det er imidlertid ikke givet, at dette
 skal ske automatisk, det bùr kun ske i undtagelsestilfñlde. Ð Europa-Kommissionen tilpligtes Ð eventuelt også som
 Det synes derfor at vñre for overfladisk, når nñstsidste ugrundet berigelse og/eller skadeserstatning i henhold
 betragtning i forordning (EF) nr. 1666/98 begrunder hen- til traktatens artikel 178 Ð at betale vinkñldrene visse
 sigtsmñssigheden af at finansiere sådanne omkostninger belùb.
 med »éstrigs geografiske beliggenhed«. For Luxembourgs
 vedkommende, som er det eneste andet land i Fñllesskabet
 uden egentlig maritim havn, ses der ingensinde at vñre Ð Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens
 fastsat en lignende undtagelse. Den tanke, at konkurrenter- omkostninger.
 nes bud, i medlemsstaterne uden maritime havne, straffes
 med hùjere transportomkostninger, hviler på en opfattelse,
 Sùgsmålsgrunde og vñsentligste argumenter:
 der endnu står i forbindelse med nationale markeder.
 Ifùlge sagsùgeren synes sagsùgte at glemme, at éstrig nu
 befinder sig på et område, som told- og handelsmñssigt er Vinkñldrene, som er sagsùgere i den foreliggende sag,
 uden grñnser indadtil. anfñgter den afgùrelse, hvorved sagsùgte har modsat sig
 udbetaling af et belùb, som skulle udbetales i fñllesskabs-
 stùtte for produktionsåret 1982/83 i medfùr af de gñl-
 Endelig gùr sagsùgeren gñldende, at der med refusionen af
 dende regler om forebyggende destillation inden for vin-
 samtlige transportudgifter fra Fñllesskabets side Ð uanset
 sektoren. I den forbindelse har sagsùgerne nñrmere anfùrt,
 hvilken havn varen udskibes fra til eksport Ð indrùmmes
 at de ikke modtog den ovenfor nñvnte stùtte på grund af
 en omledning af trafikken til havnene i Nordeuropa til
 en undladelse fra det destilleris side, som havde modtaget
 skade for middelhavshavnene, hvorved der skabes en kon-
 vinen, og at Kommissionen selv igen fik fuld rådighed
 kurrenceforvridning mellem de forskellige havne og tjene-
 over stùtten, idet interventionsorganet (AIMA) tilbagebe-
 steydere, der opererer i hver af dem.
 talte garantibelùbet.
 (1) EFT L 211 af 29.7.1998, s. 12.
 (2) EFT L 191 af 31.7.1993, s. 76. Sagsùgerne har for det fùrste imùdegået sagsùgtes argu-
 ment om, at stùtten i henhold til Kommissionens forord-
 ning (EéF) nr. 2499/82 tilkommer destilleriet og ikke pro-
 ducenterne, idet »stùtten fùrst og fremmest skal hjñlpe
 destilleriet ved at opveje den hùje opkùbspris for vinen«.
 Efter sagsùgernes opfattelse fremgår det klart ved en
 omhyggelig lñsning af forordningen Ð også i lyset af de
 Sag anlagt den 12. oktober 1998 af Cantina Sociale di generelle principper vedrùrende stùtten inden for vinsekto-
 Dolianova m.fl. mod Kommissionen for De Europñiske ren Ð at det faktisk er de producenter, der leverer vinen,
 Fñllesskaber som er modtager af fñllesskabsstùtten. Set ud fra dette
 synspunkt er det klart, at formålet med forordning (EéF)
 (Sag T-166/98)
 nr. 2499/82, sammenholdt med artikel 11 i forordning
 (98/C 378/43) (EéF) nr.


text:
337/79, er at tilgodese fñllesmarkedets generelle
 interesse i at udelukke produktion af vin af dårlig kvalitet
 inden for Fñllesskabet ved at tilskynde producenterne af
 (Processprog: italiensk) vin af dårlig kvalitet til at sende den til forebyggende
 destillation mod en stùtte, som gùr det muligt for dem at
 afstå vinen til markedsprisen.
 Ved De Europñiske Fñllesskabers Ret i Fùrste Instans er
 der den 12. oktober 1998 anlagt sag mod Kommissionen
 for De Europñiske Fñllesskaber af Cantina Sociale di Under alle omstñndigheder kan den mulighed, der er givet
 Dolianova, Cantina Sociale delle Texenta, Cantina Sociale medlemsstaterne for at vñlge mellem de fremgangsmåder,
 della Marmilla U.V.A., Cantina Sociale di Santa Maria la der er fastsat i artikel 9 og 10 i forordning (EéF) nr. 2499/
 Palma (tidligere Cantina Sociale delle Riforma Agraria di 82, ikke bringe formålet med forordningen som anfùrt
 Alghero) og Cantina Sociale del Vermentino di Monti, ved ovenfor i fare. Det kan ikke gùres gñldende, at de uregel-
 advokaterne Carlo Dore og Giovanni Dore, Cagliari, og mñssigheder, Distilleria Agricola Industriale har begået, og
 med valgt adresse i Luxembourg hos advokat Franco som blot består i, at destilleriet ikke over for AIMA har
 Colussi, 36, rue de Wiltz. dokumenteret, at opkùbsprisen er betalt til producenterne
 (fordi belùbet, i det mindste delvis, ikke var betalt), på en
 eller anden måde kan have skadet de samme producenters
 Sagsùgeren har nedlagt fùlgende påstande: ret til at modtage stùttebelùbet. Efter sagsùgernes opfat-
 telse vil enhver modsat fortolkning fùre til en tilsidesñt-
 telse af ligebehandlingsprincippet.
 Ð Europa-Kommissionens afgùrelse nr. VI B-I-3 M 4/
 97PVP af 31. juli 1998, som er meddelt pr. post den
 14. august 1998, og hvorved den ansùgning om udbe-


text:
20.6.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 141/16
 Domstolens dom (Første Afdeling) af 23. april 2009 — Copad SA mod Christian Dior couture SA, Vincent Gladel, beskikket administrator for Société industrielle lingerie (SIL) og Société industrielle lingerie (SIL) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour de cassation — Frankrig)
 (Sag C-59/08) (1)
 (Direktiv 89/104/EØF - varemærkeret - konsumption af varemærkeindehaverens rettigheder - licensaftale - salg af varer, der er forsynet med varemærket, under overtrædelse af en bestemmelse i licensaftalen - manglende samtykke fra varemærkeindehaveren - salg til sælgere af udsalgsvarer - skade for varemærkets omdømme)
 2009/C 141/25
 Processprog: fransk
 Den forelæggende ret
 Cour de cassation
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Copad SA
 Sagsøgt: Christian Dior couture SA, Vincent Gladel, beskikket administrator for Société industrielle lingerie (SIL) og Société industrielle lingerie (SIL)
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Cour de cassation (Frankrig) — fortolkning af artikel 5 og 7 samt artikel 8, stk. 2, i Rådets første direktiv 89/104/EØF af 21. december 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker (EFT 1989 L 40, s. 1) — begrebet konsumption af varemærkeindehaverens rettigheder — en licenstagers salg af varer, som er forsynet med et varemærke, under tilsidesættelse af en klausul i licensaftalen, der forbyder bestemte markedsføringsforanstaltninger — salg til grossister og sælgere af udsalgsvarer — krænkelse af varemærkets prestige — intet samtykke fra varemærkeindehaveren
 Konklusion
 1)
 Artikel 8, stk. 2, i Rådets første direktiv 89/104/EØF af 21. december 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker, som ændret ved aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde af 2. maj 1992, skal fortolkes således, at varemærkeindehaveren kan påberåbe sig de rettigheder, der er knyttet til varemærket, over for en licenstager, der overtræder en bestemmelse i licensaftalen, der forbyder salg af varer som de i hovedsagen omhandlede til sælgere af udsalgsvarer på grund af varemærkets prestigebetonede karakter, forudsat at det godtgøres, at denne tilsidesættelse som følge af hovedsagens konkrete omstændigheder forringer den fremtoning og det prestigebetonede image, der giver disse varer en luksuriøs udstråling.
 2)
 Artikel 7, stk. 1, i direktiv 89/104, som ændret ved aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, skal fortolkes således, at licenstagerens markedsføring af varer, der er forsynet med varemærket, under tilsidesættelse af en bestemmelse i en licensaftale finder sted uden varemærkeindehaverens samtykke, når det er godtgjort, at denne bestemmelse svarer til en af dem, der er fastsat i direktivets artikel 8, stk. 2.
 3)
 Når licenstagerens markedsføring af prestigebetonede varer under overtrædelse af en bestemmelse i en licensaftale dog skal anses for at være foretaget med varemærkeindehaverens samtykke, kan denne sidstnævnte kun påberåbe sig en sådan bestemmelse med henblik på at modsætte sig et fortsat salg af varerne på grundlag af artikel 7, stk. 2, i direktiv 89/104, som ændret ved aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, i tilfælde, hvor det, henset til sagens konkrete omstændigheder, er godtgjort, at et sådant fortsat salg nedsætter varemærkets renommé.
 (1) EUT C 92 af 12.4.2008.


text:
6.6.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 200/8
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Curtea de Apel Craiova (Rumænien) den 14. marts 2016 — Fondul Proprietatea SA mod Complexul Energetic Oltenia SA
 (Sag C-150/16)
 (2016/C 200/13)
 Processprog: rumænsk
 Den forelæggende ret
 Curtea de Apel Craiova
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Fondul Proprietatea SA
 Sagsøgt: Complexul Energetic Oltenia SA
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Udgør den beslutning, hvormed generalforsamlingen godkendte indfrielsen af en gæld på 28 709 475,13 RON, som SC ELECTROCENTRALE GRUP SA havde til COMPLEXUL ENERGETIC OLTENIA SA, gennem datio in solutum af et aktiv, bestående af goder registreret under nr. 70301 i tingbogen for Chișcani kommune, Brăila distrikt, og hvormed det samtidigt blev besluttet at overføre differencen mellem aktivets markedsværdi og værdien af COMPLEXUL ENERGETIC OLTENIA SA’s tilgodehavende til SC ELECTROCENTRALE GRUP SA, og som blev truffet ved stemmeretten udøvet af den rumænske stat, repræsenteret ved Ministerul Economiei — Departamentul pentru Energie (Økonomiministeriet — Energidepartementet), i sin egenskab af indehaver af 77,17 % af selskabskapitalen i COMPLEXUL ENERGETIC OLTENIA SA, statsstøtte som omhandlet i artikel 107 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde? Med andre ord: (i) Er der tale om en foranstaltning, som er finansieret af staten eller ved hjælp af statsmidler, (ii) har selektiv karakter og (iii) kan påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne?
 2)
 Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende, var denne statsstøtte da anmeldelsespligtig i medfør af artikel 108, stk. 3, TEUF?


text:
4.7.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 243/5
 Domstolens dom (Første Afdeling) af 28. april 2016 – Staatssecretaris van Financiën mod Het Oudeland Beheer BV (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Hoge Raad der Nederlanden – Nederlandene)
 (Sag C-128/14) (1)
 ((Præjudiciel forelæggelse - skatter og afgifter - moms - afgiftspligtige transaktioner - udtagelse til brug for virksomheden af goder, som er opnået »inden for rammerne af virksomhedsudøvelsen« - sidestillingen med levering af goder mod vederlag - afgiftsgrundlag))
 (2016/C 243/03)
 Processprog: nederlandsk
 Den forelæggende ret
 Hoge Raad der Nederlanden
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Staatssecretaris van Financiën
 Sagsøgt: Het Oudeland Beheer BV
 Konklusion
 1)
 Artikel 11, punkt A, stk. 1, litra b), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter – Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, som ændret ved Rådets direktiv 95/7/EF af 10. april 1995, skal fortolkes således, at værdien af en tinglig ret, som giver indehaveren heraf ret til at benytte en fast ejendom, og udgifterne til færdiggørelse af den kontorbygning, der er opført på den omhandlede grund, kan medtages i afgiftsgrundlaget for en levering som omhandlet i sjette direktivs artikel 5, stk. 7, litra a), som ændret, når den afgiftspligtige person allerede har betalt momsen af denne værdi og af disse udgifter, men også har fradraget denne moms direkte og fuldt ud.
 2)
 I en situation som den i hovedsagen omhandlede, hvor en grund og en bygning under opførelse på denne grund er blevet erhvervet ved stiftelsen af en tinglig ret, som giver indehaveren heraf ret til at benytte denne faste ejendom, skal artikel 11, punkt A, stk. 1, litra b), i sjette direktiv 77/388, som ændret ved direktiv 95/7, fortolkes således, at den værdi af denne tinglige ret, som skal tages i betragtning i afgiftsgrundlaget for levering i henhold til dette direktivs artikel 5, stk. 7, litra a), svarer til værdien af de beløb, der skal betales som modydelse hvert år i den resterende løbetid for den langtidslejeaftale, som stiftede denne tinglige ret, korrigeret eller kapitaliseret i henhold til samme fremgangsmåde som den, der blev anvendt ved fastsættelsen af værdien af stiftelsen af retten til et langtidslejemål.
 (1) EUT C 159 af 26.5.2014.


text:
6.3.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 70/25
 Sag anlagt den 13. januar 2017 — Den Tjekkiske Republik mod Kommissionen
 (Sag T-18/17)
 (2017/C 070/35)
 Processprog: tjekkisk
 Parter
 Sagsøger: Den Tjekkiske Republik (ved M. Smolek og J. Vláčil, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2016/1867 af 20. oktober 2016 om ændring af bilaget til forordning (EF) nr. 3199/93 om gensidig anerkendelse af fremgangsmåderne for fuldstændig denaturering af alkohol med henblik på fritagelse for punktafgift annulleres.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført to anbringender.
 1.
 Første anbringende om tilsidesættelse af artikel 13, stk. 2, TEU og artikel 27, stk. 3 og 4, i Rådets direktiv 92/83/EØF af 19. oktober 1992 om harmonisering af punktafgiftsstrukturen for alkohol og alkoholholdige drikkevarer. Med vedtagelsen af den omtvistede forordning har Kommissionen angiveligt blandet sig i de nationale tjekkiske forskrifter for fuldstændig denaturering af alkohol, selv om Den Tjekkiske Republik ikke har sendt nogen meddelelse til Kommissionen i henhold til artikel 27, stk. 3, i direktiv 92/83, og Kommissionen derimod gentagne gange meddelte, at den ikke var enig i denne tilgang. Det er dog i henhold til artikel 27, stk. 4, i direktiv 92/83 ikke tilladt at blande sig i en medlemsstats nationale forskrifter for fuldstændig denaturering af alkohol uden en underretning fra denne medlemsstat.
 2.
 Andet anbringende om tilsidesættelse af artikel 27, stk. 1, litra a), i direktiv 92/83, eftersom eurodenatureringsmiddel 1:1:1 ikke opfylder denne bestemmelses formål, for så vidt som den ikke giver tilstrækkelige garantier i kampen mod skattesvig. Eurodenatureringsmiddel 1:1:1 er en meget svag denatureringsblanding, og alkohol, der er fuldstændig denatureret med denne blanding, kan let misbruges til fremstilling af alkoholiske drikke.


text:
15.6.2002 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 144/13
 DOMSTOLENS KENDELSE DOMSTOLENS KENDELSE
 (Tredje Afdeling)
 (Fjerde Afdeling)
 af 13. december 2001
 af 25. april 2002
 i sag C-309/01 P, Rådet for Den Europæiske Union mod
 Hans McAuley (1)
 i sag C-96/01 P, The Galileo Company, Galileo Internatio-
 nal LLC mod Rådet for Den Europæiske Union (1).
 (»Appel — tjenestemænd — udnævnelse ved forfremmelse
 — sammenligning af fortjenester — klar skønsfejl —
 annullation — åbenbart at appellen skal forkastes«)
 (»Luftfart — adfærdskodeks for edb-reservationssystemer
 (CRS) — indkøb af data via grupper af luftfartsselskaber —
 annullationssøgsmål — afvisning — åbenbart, at appellen (2002/C 144/19)
 delvis skal afvises og delvis skal forkastes«)
 (Processprog: fransk)
 (2002/C 144/18)
 I sag C-309/01 P, Rådet for Den Europæiske Union (befuld-
 (Processprog: engelsk) mægtigede: F. Anton og A. Pilette), angående appel af dom
 afsagt den 14. juni 2001 af De Europæiske Fællesskabers Ret i
 Første Instans (Fjerde Afdeling) i sag T-230/99, McAuley mod
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig- Rådet (Sml. Pers. II, s. 583), hvori der er nedlagt påstand om
 gjort i Samling af Afgørelser) ophævelse af denne dom samt om frifindelse for den i første
 instans nedlagte påstand — den anden part i appelsagen: Hans
 McAuley ved avocats J.-N. Louis og V. Peere — har Domstolen
 (Tredje Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, F. Mac-
 ken, og dommerne C. Gulmann og J.N. Cunha Rodrigues
 I sag C-96/01 P, The Galileo Company, Swindon (Det Forenede (refererende dommer); generaladvokat: D. Ruiz-Jarabo Colo-
 Kongerige), Galileo International LLC, Rosemont (De Forenede mer; justitssekretær: R. Grass, den 13. december 2001 afsagt
 Stater), ved R. Plender, QC, for K. Holmes og for solicitors D. kendelse, hvis konklusion lyder således:
 Austin og R. Butler, angående appel af kendelse afsagt den
 15. december 2000 af De Europæiske Fællesskabers Ret i 1) Appellen forkastes.
 Første Instans (Anden Afdeling), i sag T-113/99, Galileo og
 Galileo International mod Rådet (Sml. II, s. 4141), hvori der er
 nedlagt påstand om annullation af denne kendelse, hvor de 2) Rådet for Den Europæiske Union betaler sagens omkostninger.
 andre parter i sagen er: Rådet for Den Europæiske Union
 (befuldmægtigede: A. Lopes Sabino og M. Bishop), Kommissio-
 (1) EFT C 289 af 13.10.2001.
 nen for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægtigede: F.
 Benyon og M. Huttunen), og Amadeus Global Travel Distribu-
 tion SA, Madrid (Spanien), har Domstolen (Fjerde Afdeling),
 sammensat af afdelingsformanden, S. von Bahr, dommerne
 D.A.O. Edward og C.W.A. Timmermans (refererende dommer);
 generaladvokat: P. Léger; justitssekretær: R. Grass, den 25. april
 2002 afsagt kendelse, hvis konklusion lyder således:
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 se afsagt den 29. januar 2002 af Oberster Gerichtshof
 1) Appellen forkastes (Østrig) i sagen Herbert Karner Industrie-Auktionen
 GmbH mod Troostwijk GmbH
 2) The Galileo Company og Galileo International LLC betaler
 sagens omkostninger. (Sag C-71/02)
 (2002/C 144/20)
 (1) EFT C 124 af 5.5.2002.
 Ved kendelse afsagt den 29. januar 2002, indgået til Domstol-
 ens Justitskontor den 4. marts 2002, har Oberster Gerichtshof


text:
6.6.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 178/9
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen (Belgien) den 20. marts 2017 — straffesag mod Van Gennip BVBA m.fl.
 (Sag C-137/17)
 (2017/C 178/10)
 Processprog: nederlandsk
 Den forelæggende ret
 Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen
 Tiltalte i straffesagen
 Van Gennip BVBA, Antonius Johannes Maria ten Velde, Original BVBA og Antonius Cornelius Ignatius Maria van der Schoot
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal de følgende overtrædelser af den belgiske lovgivning om pyrotekniske artikler kvalificeres som »alvorlige overtrædelser« som omhandlet i artikel 45 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/29/EU (1) af 12. juni 2013 om harmonisering af medlemsstaternes love om tilgængeliggørelse af pyrotekniske artikler på markedet:
 a)
 Salg af pyrotekniske artikler i en mængde af 2,666 kg pyrotekniske tændladninger, hvilket udgør en tilsidesættelse af artikel 265, nr. 7, og artikel 257 i kongelig bekendtgørelse af 23. september 1958 om fremstilling, oplagring, besiddelse af, salg, transport og brug af sprængstoffer, som forbyder salg af pyrotekniske artikler i en mængde, der overstiger 1 kg pyrotekniske tændladninger, såfremt forbrugeren ikke har en personlig administrativ tilladelse til at besidde en større mængde qf pyrotekniske artikler
 b)
 overskridelse af den fastsatte oplagringsgrænse og tilsidesættelse af de i en regional fyrværkeribevilling fastsatte opbevaringssteder, selv om der allerede forelå en regional miljøbevilling til oplagring af de faktisk konstaterede større mængder på de pågældende steder
 c)
 meget midlertidig oplagring af en ganske ringe mængde pyrotekniske artikler på forskellige, ikke specielt til oplagring godkendte steder på en grund med tilhørende bygninger, tilhørende en detailhandel med fyrværkeriartikler, der har såvel en føderal fyrværkeritilladelse som en regional miljøbevilling?
 2)
 Er princippet om de frie varebevægelser for så vidt angår pyrotekniske artikler som omhandlet i artikel 6, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/23/EF (2) af 23. maj 2007om markedsføring af pyrotekniske artikler (nu artikel 4, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/29/EU af 12. juni 2013 om harmonisering af medlemsstaternes love om tilgængeliggørelse af pyrotekniske artikler på markedet), efter omstændighederne sammenholdt med artikel 10 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/123/EF af 12. december 2006 om tjenesteydelser i det indre marked, til hinder for en national ordning, der hvad angår oplagssteder for pyrotekniske artikler, der er i overensstemmelse med direktivet, opstiller det dobbelte krav til detailhandelen, at den pågældende handlende skal have dels en tilladelse i henhold til lovgivningen om fremstilling, oplagring, besiddelse af, salg, transport og brug af sprængstoffer, dels en tilladelse i henhold til miljølovgivningens regler om forstyrrende anlæg, selv om begge tilladelsesordninger i det væsentlige tjener samme formål (forebyggelse af sikkerhedsrisici), og en af disse to tilladelsesordninger (in casu ordningen vedrørende sprængstoffer) fastsætter en (meget) lav øvre grænse for oplagring af festfyrværkeri (50 kg pyrotekniske tændladninger, dvs. i det aktive stof)?
 3)
 Er princippet om de frie varebevægelser for så vidt angår pyrotekniske artikler som omhandlet i artikel 4, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/29/EU af 12. juni 2013 om harmonisering af medlemsstaternes love om tilgængeliggørelse af pyrotekniske artikler på markedet og artikel 6, stk. 2, i


text:
Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/23/EF af 23. maj 2007 om markedsføring af pyrotekniske artikler (efter omstændighederne sammenholdt med artikel 34, 35 og 36 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde) og i forbindelse med proportionalitetsprincippet til hinder for en national ordning, hvorefter forbrugere ikke må besidde eller anvende festfyrværkeri, idet det er forbudt at sælge festfyrværkeri til forbrugere (fyrværkeri i kategori 2 og 3 som omhandlet i direktiv 2007/23/EF), når dette indeholder mere end 1 kg pyrotekniske tændladninger?
 (1) EUT 2013, L 178, s. 27.
 (2) EUT 2007, L 154, s. 1.


text:
4.5.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 129/18
 Rettens dom af 21. marts 2013 — Event mod KHIM — CBT Comunicación Multimedia (eventer EVENT MANAGEMENT SYSTEMS)
 (Sag T-353/11) (1)
 (EF-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om EF-figurmærket eventer EVENT MANAGEMENT SYSTEMS - det ældre nationale ordmærke Event - relativ registreringshindring - risiko for forveksling - artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009)
 2013/C 129/34
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Event Holding GmbH & Co. KG (Köln, Tyskland) (ved advokaterne G. Schoenen og V. Töbelmann)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (ved P. Geroulakos, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret og intervenient ved Retten: CBT Comunicación Multimedia (Getxo, Spanien)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 29. marts 2011 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 939/2010-2) vedrørende en indsigelsessag mellem Event Holding GmbH & Co. KG og CBT Comunicación Multimedia, SL.
 Konklusion
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 2)
 Event Holding GmbH & Co. KG betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 252 af 27.8.2011.


text:
21.12.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 429/12
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Juzgado de Primera Instancia de Olot (Spanien) den 15. oktober 2015 — Francesc de Bolós Pi mod Urbaser, S.A.
 (Sag C-538/15)
 (2015/C 429/16)
 Processprog: spansk
 Den forelæggende ret
 Juzgado de Primera Instancia de Olot
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Francesc de Bolós Pi
 Sagsøgt: Urbaser, S.A.
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Er artikel 101 TEUF, sammenholdt med artikel 10 TEU og artikel 4, stk. 3, TEU, forenelig med de bestemmelser vedrørende procesfuldmægtiges salærer, som er fastsat i kongelig anordning nr. 1373/2003 af 7. november, hvorefter honoreringen af procesfuldmægtige underlægges en taksttabel eller minimumstarif, som udelukkende kan hæves eller sænkes med 12 %, og når medlemsstatens myndigheder, herunder retterne, ikke har mulighed for at fravige disse minimumsgrænser, end ikke i tilfælde af at der foreligger ekstraordinære omstændigheder?
 2)
 Såfremt den nævnte lovbestemte tarif anvendes uden brug af de minimumsgrænser, der er fastsat heri, kan forekomsten af et væsentligt misforhold mellem det reelt udførte arbejde og størrelsen af de salærer, der skal betales som følge af en anvendelse af tariffen, da anses for ekstraordinære omstændigheder?
 3)
 Er artikel 56 TEUF forenelig med kongelig anordning nr. 1373/2003?
 4)
 Opfylder den nævnte kongelige anordning kravene om nødvendighed og proportionalitet i artikel 15, stk. 3, i direktiv 2006/123/EF (1)?
 5)
 Omfatter artikel 6 i den europæiske menneskerettighedskonvention retten til at kunne forsvare sig effektivt mod en fastsættelse af en procesfuldmægtigs salær, som viser sig at være uforholdsmæssigt højt og ikke stemmer overens med det reelt udførte arbejde?
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/123/EF af 12.12.2006 om tjenesteydelser i det indre marked (EUT L 376, s. 36).


text:
C 118/26 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 21.4.2001
 Slettelse af sag C-8/00(1) Slettelse af sag C-102/99 (1)
 (2001/C 118/58) (2001/C 118/61)
 Ved kendelse af 19. oktober 2000 har præsidenten for De Ved kendelse af 27. oktober 2000 har præsidenten for De
 Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-8/00, Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-102/99,
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Irland, Veneta Assicurazioni SpA mod Ufficio del Registro di Padova
 skal slettes af registeret. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Commissione Tribu-
 taria Regionale de Venezia), skal slettes af registeret.
 (1) EFT C 63 af 4.3.2000.
 (1) EFT C 136 af 15.5.1999.
 Slettelse af sag C-331/99 (1)
 Slettelse af sag C-421/99 (1)
 (2001/C 118/59)
 (2001/C 118/62)
 Ved kendelse af 25. oktober 2000 har præsidenten for De
 Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-331/99, Ved kendelse af 27. oktober 2000 har præsidenten for De
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-421/99,
 Franske Republik, skal slettes af registeret. Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den
 Italienske Republik, skal slettes af registeret.
 (1) EFT C 314 af 30.10.1999.
 (1) EFT C 20 af 22.1.2000.
 Slettelse af sag C-95/00 (1)
 Slettelse af sag C-469/99 (1)
 (2001/C 118/60)
 (2001/C 118/63)
 Ved kendelse af 26. oktober 2000 har præsidenten for De
 Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-95/00, Ved kendelse af 27. oktober 2000 har præsidenten for De
 O’Neill Incorporated mod JOMO sro (anmodning om præjudi- Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-469/99,
 ciel afgørelse fra Landesgericht Korneuburg (Østrig)), skal Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den
 slettes af registeret. Italienske Republik, skal slettes af registeret.
 (1) EFT C 149 af 27.5.2000. (1) EFT C 47 af 19.2.2000.


text:
13.3.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 63/36
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Korkein hallinto-oikeus (Finland) den 5. januar 2010 — Bureau National Interprofessionnel du Cognac
 (Sag C-4/10)
 2010/C 63/56
 Processprog: finsk
 Den forelæggende ret
 Korkein hallinto-oikeus
 Parter i hovedsagen
 Appellant: Bureau National Interprofessionnel du Cognac
 De andre parter i appelsagen: Oy Gust. Ranin, Patentti- ja rekisterihallituksen valituslautakunta
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Finder Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 110/2008 af 15. januar 2008 om definition, betegnelse, præsentation og mærkning af samt beskyttelse af geografiske betegnelser for spiritus samt om ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 1576/89 (1) (herefter forordning (EF) nr. 110/2008) anvendelse ved undersøgelsen af betingelserne for registrering af et varemærke, der blev indgivet ansøgning om den 19.12.2001, og som blev registreret den 31.1.2003, og som omfatter en geografisk oprindelsesbetegnelse, der er beskyttet ved nævnte forordning?
 2)
 Hvis svaret på spørgsmål 1 er bekræftende, skal et varemærke, der bl.a. omfatter en i medfør af forordning (EF) nr. 110/2008 beskyttet geografisk oprindelsesbetegnelse eller en sådan betegnelse som artsbetegnelse og i oversættelse, og som er registreret for en sådan type spiritus, der bl.a. i forhold til fremstillingsmåde og alkoholindhold ikke opfylder de krav, der er fastsat for brugen af den pågældende geografiske oprindelsesbetegnelse, da afvises fra registrering i henhold til artikel 16 og 23 i forordning (EF) nr. 110/2008?
 3)
 Skal, uanset om svaret på spørgsmål 1 er bekræftende eller benægtende, et varemærke som det i spørgsmål 2 beskrevne betragtes som egnet til at vildlede offentligheden, f.eks. med hensyn til varens eller tjenesteydelsens art, beskaffenhed eller geografiske oprindelse som omhandlet i artikel 3, stk. 1, litra g), i Rådets første direktiv 89/104/EØF af 21. december 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker (2), nu Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/95/EF af 22. oktober 2008 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker (kodificeret udgave) (3) (herefter direktiv 89/104/EØF)?
 4)
 Skal det, uanset svaret på spørgsmål 1, hvis en medlemsstat på grundlag af artikel 3, stk. 2, litra a), i direktiv 89/104/EØF har fastsat, at et varemærke er udelukket fra registrering — eller skal erklæres ugyldigt, dersom det allerede er blevet registreret — hvis brugen af varemærket kan forbydes i henhold til anden lovgivning end den pågældende medlemsstats eller Fællesskabets lovgivning vedrørende varemærker, antages, at et varemærke ikke kan registreres, hvis varemærkeregistreringen omfatter elementer i strid med forordning (EF) nr. 110/2008, på grundlag af hvilke brugen af varemærket kan forbydes?
 (1) EUT L 39, s. 16.
 (2) EFT 1989 L 40, s. 1.
 (3) EUT L 299, s. 25.


text:
28.9.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 320/8
 Domstolens kendelse (Syvende Afdeling) af 11. juni 2015 — Faci SpA mod Europa-Kommissionen
 (Sag C-291/14 P) (1)
 ((Appel - Domstolens procesreglement - artikel 181 - konkurrence - karteller - de europæiske markeder for tinstabilisatorer samt for epoxideret sojaolie og estere - bøder - overtrædelsens grovhed - princippet om en effektiv domstolsbeskyttelse - appel, der åbenbart skal afvises eller er åbenbart ubegrundet))
 (2015/C 320/10)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellant: Faci SpA (ved avvocato S. Piccardo og solicitor S. Crosby)
 Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved F. Castilla Contreras, J. Norris-Usher og F. Ronkes Agerbeek, som befuldmægtigede)
 Konklusion
 1)
 Appellen forkastes.
 2)
 Faci SpA betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 303 af 8.9.2014.


text:
22.12.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 462/12
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Consiglio di Stato (Italien) den 18. september 2014 — DHL Express (Italy) srl og DHL Global Forwarding (Italy) SpA mod Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato
 (Sag C-428/14)
 (2014/C 462/21)
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Consiglio di Stato
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgere: DHL Express (Italy) srl og DHL Global Forwarding (Italy) SpA
 Sagsøgt: Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato
 Andre parter i sagen:
 Schenker Italiana SpA
 Agility Logistics srl
 Præjudicielle spørgsmål
 Skal artikel 101 TEUF, artikel 4, stk. 3, TEU og artikel 11 i forordning (EF) nr. 1/2003 (1) fortolkes således, at:
 1)
 de nationale konkurrencemyndigheder i deres egen praksis ikke må afvige fra de instrumenter, som er blevet defineret og vedtaget af Det Europæiske Konkurrencenetværk, særligt fra samarbejdsprogrammet, i et tilfælde som det i hovedsagen omhandlede, uden at dette er i strid med EU-Domstolens bemærkninger i præmis 21 og 22 i dommen af 14. juni 2011, sag C-360/09;
 2)
 der er retlig forbindelse mellem den primære anmodning om bødefritagelse, som en virksomhed har fremsat eller er i færd med at fremsætte for Kommissionen, og den forenklede anmodning om bødefritagelse, som virksomheden har fremsat for en national konkurrencemyndighed med hensyn til det samme kartel, hvilket bevirker, at den nationale konkurrencemyndighed — på trods af bestemmelserne i punkt 38 i Kommissionens meddelelse om samarbejdet inden for netværket af konkurrencemyndigheder — i kraft af § 22 i ECN’s modelprogram fra 2006 (senere § 24 i nummereringen i ECN’s modelprogram fra 2012) og den respektive Forklarende bemærkning 45 (senere Forklarende bemærkning § 49 i nummereringen i ECN’s modelprogram fra 2012) skal: a) vurdere den forenklede anmodning om bødefritagelse i lyset af den primære anmodning, og forudsat at den forenklede anmodning nøjagtigt afspejler den primære anmodnings indhold; b) subsidiært — såfremt myndigheden antager, at denne forenklede anmodning har et mere begrænset materielt anvendelsesområde end den af samme virksomhed fremsatte primære anmodning, for hvilken Kommissionen har indrømmet betinget bødefritagelse — rette henvendelse til Kommissionen eller den samme virksomhed med henblik på at fastlægge, hvorvidt virksomheden efter fremsættelse af den forenklede anmodning i forbindelse med de interne undersøgelser har konstateret konkrete og specifikke eksempler på adfærd i det segment, som angiveligt er dækket af den primære anmodning om bødefritagelse men ikke af den forenklede anmodning;
 3)
 i kraft af § § 3 og 22-24 i ECN’s modelprogram fra 2006 og den respektive Forklarende bemærkning 8, 41, 45 og 46 og henset til ændringerne indført af § § 24-26 i ECN’s modelprogram fra 2012 og den respektive Forklarende bemærkning 44 og 49 kunne en national konkurrencemyndighed, som på tidspunktet for hovedsagens faktiske omstændigheder anvendte et samarbejdsprogram som det i hovedsagen omhandlede, lovligt med hensyn til et givent hemmeligt kartel, for hvilket en første virksomhed havde eller var i færd med at fremsætte en primær anmodning om bødefritagelse for Kommissionen, modtage: a) blot en forenklet anmodning om bødefritagelse fremsat af denne virksomhed, eller b) også flere forenklede anmodninger om bødefritagelse fremsat af


text:
C 7/18 DA Den Europæiske Unions Tidende 10.1.2004
 Rådets direktiv 78/687/EØF af 25. juli 1978 om samordning af De Europæiske Fællesskabers Domstol har ikke kompetence til at
 de administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om virksomhed besvare de spørgsmål, der er forelagt af Commission de consiliation
 som tandlæge, som ændret ved akten vedrørende vilkårene for et d’expertise douanière ved afgørelse af 18. marts 2003.
 Republikken Østrigs, Republikken Finlands og Kongeriget Sveriges
 tiltrædelse og tilpasningerne af de traktater, der danner grundlag for
 Den Europæiske Union, skal fortolkes således, at det er til hinder for (1) EUT C 135 af 7.6.2003.
 en national lovgivning, der generelt tillader læger, som ikke har
 gennemført den i henhold til direktivets artikel 1 krævede uddannelse,
 at udøve tandlægevirksomhed, uanset under hvilken betegnelse denne
 virksomhed udøves.
 (1) EFT C 109 af 4.5.2002.
 Appel iværksat den 20. oktober 2003 af P&O European
 Ferries (Vizcaya) SA til prøvelse af dom afsagt den
 5. august 2003 af De Europæiske Fællesskabers Ret i
 Første Instans (Første Udvidede Afdeling) i de forenede
 sager T-116/01, P&O European Feries (Vizcaya) SA, støt-
 DOMSTOLENS KENDELSE tet af Diputación Foral de Vizcaya, mod Kommissionen
 for De Europæiske Fællesskaber, og T-118/01, Diputación
 af 11. juli 2003 Foral de Vizcaya, støttet af P&O European Ferries (Viz-
 caya) SA, mod Kommissionen for De Europæiske Fælles-
 skaber
 i sag C-161/03, Administration des douanes mod Centrale
 d’achat française pour l’outre-mer SA (CAFOM), Samsung
 Electronics France (anmodning om præjudiciel afgørelse (Sag C-442/03 P)
 fra Commission de consiliation et d’expertise douaniè-
 re) (1)
 (2004/C 7/31)
 (»Præjudiciel afgørelse — Domstolens inkompetence«)
 (2004/C 7/30)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 20. okto-
 (Processprog: fransk) ber 2003 iværksat appel af P&O European Ferries (Vizcaya)
 SA, Bilbao (Spanien), ved Sir Jeremy Lever, QC, og barrister
 M. Pickford og solicitor J. Ellison, til prøvelse af dom afsagt
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig- den 5. august 2003 af De Europæiske Fællesskabers Ret i
 gjort i Samling af Afgørelser) Første Instans (Første Udvidede Afdeling) i de forenede sager
 T-116/01, P&O European Ferries (Vizcaya), støttet af Diputa-
 ción Foral de Vizcaya, mod Kommissionen for De Europæiske
 Fællesskaber (1), og T-118/01, Diputación Foral de Vizcaya,
 I sag C-161/03, angående en anmodning, som Commission de støttet af P&O European Feries (Vizcaya) SA, mod Kommissio-
 consiliation et d’expertise douanière (Frankrig) i medfør af nen for De Europæiske Fællesskaber (2).
 artikel 234 EF har indgivet til Domstolen for i den for nævnte
 ret verserende sag, Administration des douanes mod Centrale
 d’achat française pour l’outre-mer SA (CAFOM), Samsung
 Appellanten har nedlagt følgende påstande:
 Electronics France, at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende
 fortolkningen af artikel 27 i protokol 4, der er knyttet til
 Europaaftalen om oprettelse af en associering mellem De 1. Retten i Første Instans’ dom af 5. august 2002 ophæves,
 Europæiske Fællesskaber og deres medlemsstater på den ene og de spørgsmål, som er anført i appelskriftets punkt 13,
 side og Republikken Ungarn på den anden side indgået og hjemvises til Retten i Første Instans til fornyet prøvelse.
 godkendt på De


text:
Europæiske Fællesskabers vegne ved Rådets
 og Kommissionens afgørelse 93/742/Euratom, EKSF, EF af
 2. Kommissionen tilpligtes at betale appellantens omkost-
 13.12.1993 (EFT L 347, s. 1), har Domstolen, sammensat af
 ninger i forbindelse med appellen.
 præsidenten, G.C. Rodríguez Iglesias, og afdelingsformændene
 J.-P. Puissochet, M. Wathelet, R. Schintgen og C.W.A. Timmer-
 mans, samt dommerne C. Gulmann (refererende dommer), 3. Rettens i Første Instans’ dom af 5. august 2003 ophæves,
 D.A.O. Edward, A. La Pergola, P. Jann, V. Skouris, F. Macken, for så vidt som det heri er bestemt, at appellanten skal
 N. Colneric, S. von Bahr, J.N. Cunha Rodrigues og A. Rosas; betale Kommissionens omkostninger, og afgørelsen af
 generaladvokat: L.A. Geelhoed; justitssekretær: R. Grass, den sagens omkostninger udsættes til afgørelse i forbindelse
 11. juli 2003 afsagt kendelse, hvis konklusion lyder således: med Retten i Første Instans’ fornyede prøvelse af sagen.
 ---pagebreak--- 10.1.2004 DA Den Europæiske Unions Tidende C 7/19
 Anbringender og væsentligste argumenter som er bindende for borgerne, og c) Kommissionen under alle
 omstændigheder i betragtning af de konkrete omstændigheder
 ikke kan fragå anmeldelsens retmæssighed ved at henvise til
 en formmangel, og Retten i Første Instans begik en retlig fejl
 Kommissionen blev frifundet for de påstande, appellanten ved ikke at fastslå dette.
 havde nedlagt for Retten i Første Instans, med den begrundelse,
 at den støtte, der blev ydet appellanten i 1995, lå i forlængelse
 af den støtte, som appellanten uretmæssigt var blevet tildelt i Retten i Første Instans har med urette støttet sig på: a) den
 1992 (uden forudgående anmeldelse til Kommissionen), at reference (»NN«), som Kommissionen anvendte i forbindelse
 1995-støtten blev ramt af den omstændighed, at den tidligere med støtten ydet i 1995, og b) den omstændighed, at
 støtte var ydet uretmæssigt, og at uretmæssigheden ikke Kommissionen ikke afviste skrivelsen af 27. marts 1995 (som
 var blevet berigtiget ved, at Kommissionen i 1995 modtog Retten i Første Instans ved en cirkelslutning har fundet, at den
 underretning om 1995-aftalen. Appellanten har gjort gælden- ville have gjort, hvis den havde opfattet skrivelsen som en
 de, at Retten i Første Instant begik en retlig fejl ved at frifinde anmeldelse), som grundlag for at fastslå, at 1995-støtten ikke
 Kommissionen, med følgende begrundelse: var blevet forskriftsmæssigt anmeldt til Kommissionen. Ingen
 af disse omstændigheder har kunnet udgøre det retlige grund-
 lag for at fastslå, at skrivelsen af 27. marts 1995 ikke havde
 karakter af en anmeldelse af planerne om at yde 1995-støtten.
 Retten i Første Instans har anlagt en forkert fortolkning af
 artikel 88, stk. 3, EF, idet den ikke har fulgt princippet om, at
 forpligtelsen til at underrette Kommissionen om planlagte
 (1) EFT C 212 af 28.7.2001, s. 26.
 ændringer i støtten i lige så høj grad er en selvstændig
 (2) EFT C 227 af 11.8.2001, s. 29.
 forpligtelse som forpligtelsen til at underrette Kommissionen
 om planlagt (ny) støtte. Selv om støtten oprindeligt er ydet
 uretmæssigt, kan der lovligt ydes ændret støtte i henhold til en
 aftale, som træder i stedet for den oprindelige aftale, forudsat
 at Kommissionen underrettes om den planlagte ændrede støtte,
 og træffer


text:
en positiv beslutning for så vidt angår denne støtte,
 før den ydes.
 Sag anlagt den 22. oktober 2003 af Kommissionen for De
 Retten i Første Instans har med urette støttet sin ovenfor i Europæiske Fællesskaber mod Den Italienske Republik.
 punkt 1 nævnte konklusion på, at der i materiel henseende
 ikke var nogen forskel på støtten ydet i henhold til 1992-
 aftalen og 1995-aftalen, og at 1995-støtten derfor blev ramt (Sag C-447/03)
 af uretmæssigheden af 1992-støtten.
 (2004/C 7/32)
 Retten i Første Instans har ikke taget hensyn til den omstændig-
 hed, at skrivelsen af 27. marts 1995, hvorved Kommissionen
 modtog underretning om 1995-aftalen, i retlig henseende
 kunne have, og faktisk havde, en dobbelt egenskab: den gjorde Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 22. okto-
 op med 1992-aftalen, der var blevet erstattet, og underrettede ber 2003 anlagt sag mod Den Italienske Republik af Kommis-
 Kommissionen om den endelige plan om at yde ny støtte i sionen for De Europæiske Fællesskaber ved Minas Kostantinidis
 stedet for 1992-støtten. Retten i Første Instans har begået en og Roberto Amorosi, som befuldmægtigede.
 retlig fejl ved at antage, at det førstnævnte aspekt af skrivelsen
 udelukkede det sidstnævnte.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 Retten i Første Instans har støttet sig på processuelle fejl, — Det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine
 som skulle være begået i forbindelse med underretningen i forpligtelser i henhold til artikel 4 og artikel 8 i Rådets
 skrivelsen af 27. marts 1995. Dette var med urette, idet: direktiv 75/442/EØF (1) af 15. juli 1975 om affald, som
 a) artikel 88, stk. 3, EF i modsætning til det i Rettens ændret ved Rådets direktiv 91/156/EØF (2), da den ikke
 dom antagede ikke opstiller noget krav om, at de relevante har truffet de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at
 oplysninger skal afgives af den pågældende medlemsstat, og der det affald, der er oplagret eller deponeret i affaldsdepoter-
 ikke var noget retligt krav herom på anmeldelsestidspunktet, ne på det tidligere Enichem-område i Manfredonia (Fog-
 b) Retten i Første Instans støttede sig på den omstændighed, at gia-provinsen) og i affaldsdepotet Pariti I (i Manfredonia-
 anmeldelsen med hensyn til dens form og indhold ikke området) nyttiggøres eller bortskaffes, uden at menne-
 opfyldte de formkrav, Kommissionen har fastsat i meddelelser skets sundhed bringes i fare, og uden at der anvendes
 til medlemsstaterne, og dermed overså, at meddelelser fra fremgangsmåder eller metoder, som vil kunne skade
 Kommissionen til medlemsstater ikke kan skabe retlige krav, miljøet, og da den ikke har truffet de nødvendige


text:
24.7.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 239/10
 Domstolens dom (Anden Afdeling) af 11. maj 2017 — Minister Finansów mod Posnania Investment SA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Naczelny Sąd Administracyjny — Polen)
 (Sag C-36/16) (1)
 ((Præjudiciel forelæggelse - skatter og afgifter - det fælles merværdiafgiftssystem - direktiv 2006/112/EF - artikel 2, stk. 1, litra a) - artikel 14, stk. 1 - afgiftspligtige transaktioner - begrebet »levering af varer mod vederlag« - overdragelse af en fast ejendom til staten eller en regional enhed til betaling af en skattegæld - ikke omfattet))
 (2017/C 239/12)
 Processprog: polsk
 Den forelæggende ret
 Naczelny Sąd Administracyjny
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Minister Finansów
 Sagsøgt: Posnania Investment SA
 Konklusion
 Artikel 2, stk. 1, litra a), og artikel 14, stk. 1, i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at en merværdiafgiftspligtig persons overdragelse af ejendomsretten til en fast ejendom til fordel for statskassen i en medlemsstat eller til en regional enhed i en sådan medlemsstat, der ligesom den i hovedsagen omhandlede overdragelse sker til betaling af en skatterestance, ikke udgør en merværdiafgiftspligtig levering af varer mod vederlag.
 (1) EUT C 145 af 25.4.2016.


text:
7.7.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 200/18
 Sag anlagt den 26. april 2012 — Verus mod KHIM — Maquet (LUCEA LED)
 (Sag T-186/12)
 2012/C 200/38
 Stævningen er affattet på tysk
 Parter
 Sagsøger: Verus Eood (Sofia, Bulgarien) (ved advokat S. Vykydal)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Maquet SAS (Ardon, Frankrig)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 13. februar 2012 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 67/2011-4) annulleres og sagen hjemvises til appelkammeret.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale omkostningerne i forbindelse med sagen for Retten og appelkammeret.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ansøger om EF-varemærket: Maquet SAS
 Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket »LUCEA LED« for varer i klasse 10
 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Verus Eood
 Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Ordmærket »LUCEO« for varer i klasse 10, 12 og 28
 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen taget til følge
 Appelkammerets afgørelse: Klagen taget til følge og indsigelsen forkastet
 Søgsmålsgrunde:
 —
 Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, i forordning nr. 207/2009
 —
 Tilsidesættelse af artikel 76, stk. 2, i forordning nr. 207/2009
 —
 Tilsidesættelse af artikel 75, andet punktum, i forordning nr. 207/2009
 —
 Tilsidesættelse regel 6, stk. 4, i gennemførelsesforordning nr. 2868/95 i forbindelse med afgørelse nr. EX-05-5
 —
 Tilsidesættelse af artikel 42 i forordning nr. 207/2009.


text:
Nr. C 228/6 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 26 . 7 . 97
 ved denne bestemmelse, er opfyldt i tilfælde, hvor der ikke kan indledes eller fremmes, efter at der er truffet
 efter medlemsstatens lovgivning dels findes et retsmid afgørelse om, at en virksomhed sættes under særlig admi
 del mod administrative afgørelser i almindelighed, dels nistration ?
 findes en anden type retsmiddel mod afgørelser om
 indrejse, der træffes over for indlændinge i medlems
 staten, såfremt statsborgere i andre medlemsstater kan
 anvende samme retsmiddel, som i medlemsstaten kan
 anvendes mod administrative afgørelser i almindelig Sag anlagt den 30. maj 1997 af Kommissionen for De
 hed. Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Belgien
 ( Sag C-207/97)
 2 ) Artikel 9 i direktiv 64/221 /EØF skal fortolkes således, ( 97IC 228/ 12 )
 at de tre tilfælde, der er nævnt i bestemmelsens stk. 1 ,
 og som er udtrykt med ordene » hvis der ingen retsmid
 ler findes, eller hvis retsmidlerne kun tager sigte på Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den
 spørgsmålet om beslutningens lovlighed, eller ikke har 30 . maj 1997 anlagt sag mod Kongeriget Belgien af Kom
 opsættende virkning«, også gælder i forbindelse med missionen for De Europæiske Fællesskaber ved ledende
 stk . 2, dvs. når den anfægtede beslutning er en beslut juridisk konsulent Richard B. Wainwright, Kommissionens
 ning om nægtelse af udstedelse af den første opholds Juridiske Tjeneste, og Jean-Francis Pasquier, der er udstati
 tilladelse eller en beslutning om udvisning før udsted oneret som national ekspert samme sted, som befuldmæg
 else af en sådan tilladelse. tigede, og med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos
 Gomez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste,
 Wagner-Centret.
 3 ) En statsborger i en medlemsstat, over for hvem der
 tidligere er truffet en beslutning, hvorved der gives Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 ham forbud mod indrejse i en anden medlemsstat af
 hensyn til den offentlige orden eller sikkerhed, har kla — Det fastslås, at Kongeriget Belgien har tilsidesat sine
 geadgang i henhold til artikel 8 i direktiv 64/221 /EØF forpligtelser i henhold til EF-traktaten, dels ved i strid
 og har i givet fald ret til at opnå en udtalelse fra den med artikel 7 i Rådets direktiv 76/464/EØF (') ikke at
 uafhængige kompetente myndighed i henhold til direk have vedtaget programmer til formindskelse af forure
 tivets artikel 9, for så vidt angår en ny beslutning truf ningen med angivelse af kvalitetsmålsætninger, i det
 fet af den administrative myndighed efter en ansøg mindste for så vidt angår de 99 stoffer, der er opregnet
 ning, som er indgivet af den pågældende statsborger, i bilaget til stævningen, eller ved ikke i sammenfattet
 når der er gået en rimelig tid efter den sidste beslut form at have givet Kommissionen meddelelse om de
 ning, hvorved der blev givet ham forbud mod indrejse nævnte programmer samt resultaterne af deres gen
 i den pågældende stat. nemførelse .
 (') EFT nr. C 159 af 24 . 6 . 1995 . — Kongeriget Belgien tilpligtes at betale sagens omkost
 ninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Det


text:
pågældende direktiv er udstedt i henhold til EF-trakta
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse tens artikel 191 og trådte i kraft på datoen for dets offent
 afsagt den 10. februar 1997 af Corte Suprema di Cassa liggørelse, dvs . den 5 . maj 1976, hvor det således skulle
 zione — Første Afdeling for Civilsager — i sagen Ecotrade finde anvendelse . Direktivet fastsætter ikke udtrykkeligt
 Sri mod AFS — Altiforni e Ferriere di Servola SpA nogen bestemt frist for, hvornår de angivne forpligtelser
 skal efterkommes. For så vidt angår de nationale program
 ( Sag C-200/97 ) mer til formindskelse af forureningen, der forårsages af de
 ( 97/C 228/ 11 ) stoffer, som er opført på direktivets liste II, fremgår det
 dog af direktivets artikel 7 og 12, at medlemsstaternes for
 pligtelse til at fastlægge programmerne og til at give Kom
 Ved kendelse afsagt den 10 . februar 1997, indgået til missionen meddelelse herom i sammenfattet form i prin
 Domstolens Justitskontor den 26 . maj 1997, har Corte cippet skal være gennemført inden den 5 . august 1978 ,
 Suprema di Cassazione — Første Afdeling for Civilsager men Kommissionen har i en skrivelse af 3 . november 1976
 — i sagen Ecotrade Sri mod AFS — Altiforni e Ferriere di foreslået medlemsstaterne at udskyde fristen til følgende
 Servola SpA forelagt De Europæiske Fællesskabers Dom datoer: Den 15 . september 1981 for programmerne til for
 stol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende mindskelse af forureningen af de stoffer, der er opført på
 spørgsmål : liste II, og den 15 . september 1986 for så vidt angår gen
 nemførelsen af programmerne.
 Foreligger der efter traktatens artikel 92 ff. støtte med en
 statslig bestemmelse, der er udstedt i henhold til lov nr. 95/ Kommissionen påstår ikke, at listen over de 99 priorite
 1979, og som indeholder regler om, at store kriseramte rede stoffer, der var indeholdt i et bilag til såvel åbnings
 virksomheder, der sættes under særlig administration, fri skrivelsen som Kommissionens begrundede udtalelse, er
 holdes fra de almindelige konkursprocedurer, idet deres retligt bindende, men er imidlertid af den opfattelse, at
 virksomhed samtidig videreføres, når henses til, at det i indtil Rådet har fastsat grænseværdierne for udledningen
 lovdekret nr. 414 af 31 . juli 1981 ( konverteret til lov af disse stoffer, som skulle opføres på liste I, skal de stadig
 nr. 544/ 1981 ) er bestemt, at individuel kreditorforfølgning anses for at være omfattet af liste II .


text:
11.3.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 60/54
 Sag anlagt den 22. december 2005 — Borbély mod Kommissionen
 (Sag F-126/05)
 (2006/C 60/101)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Andrea Borbély (Bruxelles, Belgien) (ved lawyer R. Stötzel)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgerens påstande
 —
 Annullation af Kommissionens afgørelse af 30. september 2005, for så vidt som det heri afslås at yde sagsøgeren de dagpenge, der er fastsat i artikel 10 i bilag VII til vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber, de bosættelsespenge, der er fastsat i artikel 5, stk. 1, i bilag VII til tjenestemandsvedtægten, samt godtgørelse af rejseudgifter ved tiltrædelsen af tjenesten som fastsat i artikel 7, stk. 1, litra a), i bilag VII til tjenestemandsvedtægten.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagsøgeren dagpenge, bosættelsespenge og rejseudgifter ved tiltrædelsen af tjenesten, samt renter fra de tidspunkter, hvor disse beløb forfaldt til betaling i henhold til tjenestemandsvedtægtens bilag VII.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgeren, som formelt var tjenestemand i Udenrigsministeriet i Budapest, Ungarn, og som gjorde midlertidig tjeneste ved Den Diplomatiske Tjeneste ved Ungarns Faste Repræsentation ved EU i Bruxelles for en periode på fire år, blev af Kommissionen udnævnt til prøveansat tjenestemand og gjorde tjeneste i Bruxelles.
 I marts 2005 ansøgte hun om bosættelsespenge, godtgørelse af rejseudgifter ved tiltrædelsen af tjenesten og dagpenge. Kommissionen afslog hendes ansøgning.
 Sagsøgeren har anført, at hun under sin midlertidige tjeneste fortsat var aflønnet af sin ungarske arbejdsgiver og bevarede sin bopæl og sine økonomiske interesser i Ungarn. Endvidere boede hun i Bruxelles i en møbleret lejlighed stillet til rådighed af hendes arbejdsgiver.
 Sagsøgeren har anført, at retspraksi (1) allerede har fastslået, at en tjenestemand er berettiget til førnævnte godtgørelse og tillæg i et tilfælde, hvor ansættelsesstedet er det sted, hvor tjenestemanden var bosat umiddelbart forud for ansættelsen som følge af en midlertidig tjeneste.
 (1) Sag T-137/95, Mozzaglia mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 169, og II, s. 1657.


text:
21.3.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 106/16
 Appel iværksat den 15. december 2015 af The Tea Board til prøvelse af dom afsagt af Retten (Ottende Afdeling) den 2. oktober 2015 i sag T-627/13 — The Tea Board mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 (Sag C-676/15 P)
 (2016/C 106/18)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellant: The Tea Board (ved Rechtsanwälte M.C. Maier og A. Nordemann)
 De andre parter i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) og Delta Lingerie
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 Den appellerede dom afsagt af Retten den 2. oktober 2015 i sag T-627/13 ophæves, for så vidt som Retten frifandt Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) med hensyn til følgende tjenesteydelser, der var omfattet af det ansøgte varemærke i klasse 35 og 38:
 —
 Rådgivning vedrørende etablering og forvaltning af salgssteder til detailsalg og indkøbssteder til detailsalg samt reklamevirksomhed; salgsfremmende foranstaltninger (for tredjemand), reklamevirksomhed, bistand ved forretningsledelse, forretningsadministration, onlinereklame på et computernetværk, reklameomdeling (foldere, prospekter, gratis aviser, vareprøver), formidling af avisabonnementer for andre; information eller oplysninger vedrørende forretningsvirksomhed; organisering af udstillinger og begivenheder med kommercielle eller reklamemæssige formål, reklamebureauer, udlejning af reklameplads, radio- og fjernsynsreklamer, reklamesponsorering. (klasse 35)
 —
 telekommunikationsvirksomhed, transmissioner af meddelelser og billeder formidlet via computer, interaktiv samsending i forbindelse med produktpræsentationer, kommunikation via computerterminaler, kommunikation (transmission) via åbne og lukkede globale edb-net. (klasse 38)
 —
 Om nødvendigt hjemvises sagen til Retten.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 1.
 Ved appellen søges Rettens dom af 2. oktober 2015 i sag T-627/13 delvist ophævet, for så vidt som Retten frifandt Harmoniseringskontoret med hensyn til de tjenesteydelser i klasse 35 og 38, der er omfattet af det omtvistede varemærke.
 2.
 Appellen er baseret på to anbringender: Tilsidesættelse af EF-varemærkeforordningens (1) artikel 8, stk. 1, litra b), og artikel 8, stk. 5.
 3.
 Ansøgeren er af den opfattelse, at et EF-fællesmærkes væsentligste funktion i henhold til EF-varemærkeforordningens artikel 66, stk. 2, der består i at angive den geografiske oprindelse af de omfattede varer, ikke er at angive den handelsmæssige oprindelse, men blot at garantere den fælles oprindelse af de varer eller tjenesteydelser, der udbydes og sælges med varemærket, dvs. at varerne stammer fra en virksomhed, der befinder sig i den geografiske region, der har et EF-fællesmærke, og som er berettiget til at bruge EF-fællesmærket.
 4.
 Det må derfor efter ansøgerens opfattelse konkluderes, at den geografiske oprindelse inden for rammerne af EF-varemærkeforordningens artikel 8, stk. 1, litra b), skal tages i betragtning som en relevant faktor enten i forbindelse med vurderingen af ligheden mellem de omhandlede varer og/eller tjenesteydelser, og/eller når der foretages en overordnet vurdering af risikoen for forveksling.
 5.
 Når der derfor i henhold til EF-varemærkeforordningens artikel 66, stk. 2, foretages en sammenligning af varer og/eller tjenesteydelser, der er omfattet af et ældre EF-fællesmærke, der består i en geografisk angivelse, med dem, der er omfattet af et individuelt EF-varemærke, er det ikke efter ansøgerens opfattelse afgørende, om de pågældende