text:
De Europæiske Fællesskaber ved Isabel Martínez del Peral,
 Kommissionens Juridiske Tjeneste, og med valgt adresse i Kommissionen finder denne yderligere tilpasningsperiode
 Luxembourg. uforenelig med den forpligtelse, der er pålagt medlemsstaterne
 i henhold til direktivets artikel 4, stk. 1, litra b).
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 (1 ) Om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed i forbindelse
 1) Det fastslås, at Kongeriget Spanien har tilsidesat sine med arbejdstagernes brug af arbejdsudstyr under arbejdet (andet
 forpligtelser i henhold til 10 og 249 EF, samt i henhold særdirektiv i henhold til artikel 16, stk. 1, i direktiv 89/391/EØF),
 til artikel 4, stk. 1, litra b), i Rådets direktiv 89/655/EØF EFT L 393 af 30.12.1989, s. 13.
 af 30. november 1989 (1) som ændret ved Rådets direktiv (2 ) EFT L 335 af 30.12.1995, s. 28.
 95/63/EF af 5. december 1995 om minimumsforskrifter
 for sikkerhed og sundhed i forbindelse med arbejdstager-
 nes brug af arbejdsudstyr under arbejdet ( 2), da der i


text:
Nr. C 212/8 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 12 . 7. 97
 — Kommissionens direktiv 93/21 /EØF af 27. april miljøet af genetisk modificerede organismer, da det
 1993 om attende tilpasning til udviklingen af ikke har vedtaget de love og administrative bestemmel
 direktiv 67/548/EØF, bortset fra dettes regler for ser, som er nødvendige for at efterkomme direktivet.
 mobile gasflasker indeholdende butan, propan eller
 LPG, og
 2 ) Kongeriget Belgien betaler sagens omkostninger.
 — Kommissionens direktiv 93/90/EØF af 29. oktober
 1993 om den fortegnelse over fællesskabsregler, (M EFT nr. C 370 af 7. 12 . 1996 .
 der er omhandlet i artikel 13, stk. 1 , femte led, i
 direktiv 67/548/EØF
 tilsidesat sine forpligtelser i henhold til disse direkti
 vers artikel 2 .
 Sag anlagt den 22. april 1997 af Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber mod Den Hellenske Republik
 2 ) Kongeriget Belgien betaler sagens omkostninger.
 ( Sag C-154/97 )
 (M EFT nr. C 354 af 23 . 11 . 1996 . ( 97/C 212/ 16 )
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den
 22 . april 1997 anlagt sag mod Den Hellenske Republik af
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved Maria
 DOMSTOLENS DOM Kontou Durande, Kommissionens Juridiske Tjeneste, og
 med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gomez de la
 ( Sjette Afdeling) Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagner-Centret,
 af 29. maj 1997 Kirchberg.
 i sag C-357/96, Kommissionen for De Europæiske
 Fællesskaber mod Kongeriget Belgien (') Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande :
 (Traktatbrudssøgsmål — direktiv 94/15/EF — manglende
 gennemførelse inden for den fastsatte frist) — Det fastslås, at Den Hellenske Republik ikke inden
 for den fastsatte frist har udstedt de love eller admini
 ( 97/C 212/15 )
 strative bestemmelser, der er nødvendige for at
 efterkomme Kommissionens direktiv 93/106/EF af
 (Processprog: fransk) 29 . november 1993 om ændring af Kommissionens
 direktiv 92/76/EØF om anerkendelse af beskyttede
 zoner ('), som er udsat for særlige plantesundhedsrisici
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive i Fællesskabet, hvorved den har tilsidesat sine forplig
 offentliggjort i Samling af Afgørelser) telser i henhold til traktaten og direktivet.
 I sag C-357/96, Kommissionen for De Europæiske Fælles — Den Hellenske Republik tilpligtes at afholde sagens
 skaber ( befuldmægtiget: Gotz zur Hausen ) mod Kongeri omkostninger.
 get Belgien ( befuldmægtiget: Jan Devadder), angående en
 påstand om, at det fastslås, at Kongeriget Belgien har tilsi
 desat sine forpligtelser i henhold til Kommissionens direk Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 tiv 94/15/EF af 15 . april 1994 om førstegangstilpasning til
 den tekniske udvikling af direktiv 90/220/EØF om udsæt
 I medfør af artikel 2 i direktiv 93/106/EF skulle medlems
 ning i miljøet af genetisk modificerede organismer ( EFT
 nr. L 103 af 22 . 4. 1994, s. 20 ), da det ikke har vedtaget staterne sætte de nødvendige love og administrative
 bestemmelser i kraft for at efterkomme direktivet den
 de love og administrative bestemmelser, som er nødvendige
 for at efterkomme direktivet, har Domstolen ( Sjette Afde 15 . december 1993 og underrette Kommissionen herom .
 ling), sammensat af afdelingsformanden, G. F. Mancini, og
 dommerne J. L.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
Murray, C. N. Kakouris, R J. G. Kapteyn
 Kommissionen gør gældende, at Den Hellenske Republik
 og H. Ragnemalm ( refererende dommer); generaladvokat:
 D. Ruiz-Jarabo Colomer; justitssekretær: R. Grass, den endnu ikke har tilpasset sin lovgivning efter direktivets
 29 . maj 1997 afsagt dom, hvis konklusion lyder således: bestemmelser, hvorved den har tilsidesat sine forpligtelser
 efter traktatens artikel 189, stk. 3 , og dens artikel 5 , stk. 1 .
 1 ) Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser efter (■) EFT nr. L 298 af 3 . 12 . 1993 , s . 34 .
 artikel 2, stk. 1 , i Kommissionens direktiv 94/15/EF af
 15. april 1994 om førstegangstilpasning til den tekni
 ske udvikling af direktiv 90/220/EØF om udsætning i


text:
22.12.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 462/10
 Domstolens dom (Niende Afdeling) af 15. oktober 2014 — Hoštická a.s., Jaroslav Haškovec og Zemědělské družstvo Senice na Hané mod Česká republika — Ministerstvo zemědělství (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Obvodní soud pro Prahu 1 — Den Tjekkiske Republik)
 (Sag C-561/13) (1)
 ((Præjudiciel forelæggelse - fælles landbrugspolitik - støtteordninger - gennemførelse af støtteordninger i de nye medlemsstater - forordning (EF) nr. 1782/2003 - artikel 143ba - forordning (EF) nr. 73/2009 - artikel 126 - særskilt sukkerbetaling - afkobling af denne betaling fra produktionen - begrebet »kriterier vedtaget i 2006 og 2007 af de pågældende medlemsstater« - repræsentativ periode))
 (2014/C 462/16)
 Processprog: tjekkisk
 Den forelæggende ret
 Obvodní soud pro Prahu 1
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgere: Hoštická a.s., Jaroslav Haškovec og Zemědělské družstvo Senice na Hané
 Sagsøgt: Česká republika — Ministerstvo zemědělství
 Konklusion
 Artikel 126, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 73/2009 af 19. januar 2009 om fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte til landbrugere og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere, om ændring af forordning (EF) nr. 1290/2005, (EF) nr. 247/2006, (EF) nr. 378/2007 og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1782/2003 skal fortolkes således, at begrebet »kriterier, som de pågældende medlemsstater har vedtaget i 2006 og 2007« omfatter det produktionsår, som disse medlemsstater skulle vælge inden den 30. april 2006 som repræsentativ periode for tildeling af særskilt sukkerbetaling i henhold til artikel 143ba, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 1782/2003 af 29. september 2003 om fastlæggelse af fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere og om ændring af forordning (EØF) nr. 2019/93, (EF) nr. 1452/2001, (EF) nr. 1453/2001, (EF) nr. 1454/2001, (EF) nr. 1868/94, (EF) nr. 1251/1999, (EF) nr. 1254/1999, (EF) nr. 1673/2000, (EØF) nr. 2358/71 og (EF) nr. 2529/2001, som ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 319/2006 af 20. februar 2006, Rådets forordning (EF) nr. 2011/2006 af 19. december 2006 og Rådets forordning (EF) nr. 2012/2006 af 19. december 2006.
 (1) EUT C 45 af 15.2.2014.


text:
25.1.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 24/30
 Sag anlagt den 18. november 2013 — Calida mod KHIM — Quanzhou Green Garments (dadida)
 (Sag T-597/13)
 2014/C 24/54
 Stævningen er affattet på engelsk
 Parter
 Sagsøger: Calida Holding AG (Sursee, Schweiz) (ved advokaterne R. Kaase og H. Dirksmeier)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Quanzhou Green Garments Co. Ltd (Quanzhou, Kina)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 16. september 2013 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) i sag R 1190/2012-4 annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Det registrerede EF-varemærke, der begæres erklæret ugyldigt: International registrering med virkning i hele EU nr. 979 903 af figurmærket, der indeholder ordbestanddelen »dadida«, for varer i klasse 25
 Indehaver af EF-varemærket: Quanzhou Green Garments Co. Ltd
 Indgiveren af begæringen om, at EF-varemærket erklæres ugyldigt: Calida Holding AG
 Begrundelse for ugyldighedsbegæringen: Relative ugyldighedsgrunde i henhold til varemærkeforordningens artikel 53, stk. 1, litra a), sammenholdt med artikel 8, stk. 1, litra b)
 Annullationsafdelingens afgørelse: Afslag på ugyldighedsbegæringen
 Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af varemærkeforordningens artikel 8, stk. 1, litra b).


text:
6.12.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 313/34
 Kendelse afsagt af Retten i Første Instans den 6. oktober 2008 — Kaloudis mod KHIM — Fédération française de tennis (RolandGarros SPORTSWEAR)
 (Sag T-380/07) (1)
 (EF-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om RolandGarros SPORTSWEAR som EF-figurmærke - det ældre nationale ordmærke Roland Garros - for sen betaling af klagegebyr - appelkammerets afgørelse om, at klagen skal anses for ikke at være indgivet)
 (2008/C 313/61)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Dimitrios Kaloudis (Dassia, Grækenland) (ved avocat G. Kaloudis)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (ved A. Folliard-Monguiral, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret og intervenient ved Retten: Fédération française de tennis (FFT) (Paris, Frankrig) (ved avocat F. Fajgenbaum)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 19. juli 2007 af Fjerde Appelkammer ved Harmoniseringskontoret (sag R 876/2006-4) vedrørende en indsigelsessag mellem Fédération française de tennis (FFT) og Dimitrios Kaloudis.
 Konklusion
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked frifindes, da søgsmålet dels er åbenbart retligt ugrundet og dels åbenbart skal afvises.
 2)
 Dimitrios Kaloudis betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 283 af 24.11.2007.


text:
12.9.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 335/40
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Hof van beroep te Brussel (Belgien) den 5. juli 2016 — Openbaar Ministerie mod Dawid Piotrowski
 (Sag C-367/16)
 (2016/C 335/54)
 Processprog: nederlandsk
 Den forelæggende ret
 Hof van beroep te Brussel
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Openbaar Ministerie
 Sagsøgt: Dawid Piotrowski
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal artikel 3, nr. 3), i rammeafgørelsen (1) om den europæiske arrestordre fortolkes således, at der kun kan ske overgivelse af personer, der efter den fuldbyrdende medlemsstats ret må anses for myndige, eller kan den fuldbyrdende medlemsstat i henhold til denne artikel også overgive mindreårige, som efter den nationale lovgivning fra en bestemt alder (eventuelt under en række betingelser) kan gøres strafferetligt ansvarlig?
 2)
 Såfremt det antages, at det efter rammeafgørelsens artikel 3, nr. 3), ikke er forbudt at overgive mindreårige, skal denne artikel da fortolkes således, at
 a)
 den omstændighed, at der i national ret er en (teoretisk) mulighed for at kunne straffe mindreårige fra en bestemt alder, er tilstrækkelig som kriterium for overgivelse (med andre ord ved en foretage en abstrakt bedømmelse på grundlag af kriteriet om den alder, fra hvilken en person kan gøres strafferetligt ansvarlig, uden hensyntagen til eventuelle supplerende betingelser)?
 b)
 hverken princippet om gensidig anerkendelse i rammeafgørelsens artikel 1, stk. 2, eller ordlyden af rammeafgørelsens artikel 3, nr. 3), er til hinder for, at den fuldbyrdende medlemsstat foretager en konkret bedømmelse fra tilfælde til tilfælde, hvorunder det kan kræves, at den person, der er genstand for arrestordren i henseende til strafferetligt ansvar skal opfylde de samme betingelser, som gælder for den fuldbyrdende medlemsstats egne statsborgere på grundlag af alder på gerningstidspunktet, på grundlag af arten af den lovovertrædelse, der gøres gældende, og muligvis sågar på grundlag af tidligere domstolsinterventioner i den udstedende medlemsstat, som har medført en ungdomssanktion, selv om sådanne betingelser ikke findes i den udstedende medlemsstat?
 3)
 Såfremt den fuldbyrdende medlemsstat kan anlægge en konkret bedømmelse, skal der for at undgå straffrihed da ikke sondres mellem overgivelse med henblik på strafforfølgning og overgivelse med henblik på straffuldbyrdelse?
 (1) Rådets rammeafgørelse 2002/584/EØF af 13.6.2002 om den europæiske arrestordre og om procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne (EFT 2002, L 190, s. 1).


text:
7.3.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 55/47
 Sag anlagt den 14. januar 2009 — Özdemir mod KHIM — Aktieselskabet af 21. november 2001 (James Jones)
 (Sag T-11/09)
 (2009/C 55/85)
 Stævningen er affattet på engelsk
 Parter
 Sagsøger: Rahmi Özdemir (Dreieich, Tyskland) (ved lawyers M. Heinrich, I. Hoes, C. Schröder, K. von Werder og J. Wittenberg)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Aktieselskabet af 21. november 2001 (Brande, Danmark)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 3. november 2008 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 858/2007-2) annulleres.
 —
 Indsigelse rejst af den anden part i sagen for appelkammeret den 25. januar 2005 mod ansøgningen om registrering af EF-varemærket — ansøgning nr. 3 493 137 — forkastes.
 —
 Den anden part i sagen for appelkammeret tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder omkostningerne i forbindelse med indsigelsessagen.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ansøger om EF-varemærket: Rahmi Özdemir
 Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket »James Jones« for varer i klasse 25
 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Aktieselskabet af 21. november 2001
 Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: EF-varemærkeregistrering nr. 1 107 747 af ordmærket »Jack & Jones« for varer i klasse 3, 18 og 25; det i Det Forenede Kongerige under nr. 2 063 437 registrerede ordmærke »Jack Jones« for varer i klasse 25; det i Beneluxlandene under nr. 474 622 registrerede ordmærke »Jack Jones« for varer i klasse 25; det i Danmark under nr. VR 1990 06569 registrerede ordmærke »Jack & Jones« for varer i klasse 25
 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen taget til følge for alle de anfægtede varer
 Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i Rådets forordning nr. 40/94, idet appelkammeret fejlagtigt vurderede, at der består en risiko for forveksling mellem de omhandlede varemærker; tilsidesættelse af artikel 43, stk. 2, i Rådets forordning nr. 40/94, idet der ikke ved appelkammeret er ført bevis for brug af det i Det Forenede Kongerige registrerede varemærke nr. 2 063 437.


text:
26.1.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 26/70
 Sag anlagt den 27. september 2012 — ZZ mod Europol
 (Sag F-103/12)
 2013/C 26/141
 Processprog: nederlandsk
 Parter
 Sagsøger: ZZ (ved advokaterne W.J. Dammingh og N.D. Dane)
 Sagsøgt: Den Europæiske Politienhed (Europol)
 Søgsmålets genstand og beskrivelse af tvisten
 Påstand om annullation af Europols afgørelse til opfyldelse af dom afsagt af Personaleretten den 29. juni 2010 i sag F-37/09, Doyle mod Europol, hvorved Europol tildelte sagsøgeren et fast beløb i erstatning for den skade, sagsøgeren har lidt ved den afgørelse, som blev annulleret ved nævnte dom.
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelsen af 28. november 2011, hvorved sagsøgte tildeler sagsøgeren et beløb på 3 000 EUR i erstatning for den skade, sagsøgeren har lidt, og til opfyldelse af en af Personaleretten tidligere afsagt dom, samt af afgørelsen af 29. juni 2012, hvorved den af sagsøgeren indgivne klage over afgørelsen af 28. november 2011 blev afvist, annulleres.
 —
 Europol tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder advokatsalær.


text:
29.10.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 319/20
 Rettens kendelse af 6. september 2011 — Mugraby mod Rådet og Kommissionen
 (Sag T-292/09) (1)
 (Passivitetssøgsmål - Rådets og Kommissionens undladelse af at iværksætte foranstaltninger over for Den Libanesiske Republik - angivelig tilsidesættelse af sagsøgerens grundlæggende rettigheder og associeringsaftalen mellem Fællesskabet og Den Libanesiske Republik - åbenbart afvisningsgrundlag - erstatningssøgsmål - sagen åbenbart ugrundet)
 2011/C 319/42
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Muhamad Mugraby (Beirut, Libanon) (ved advokaterne J. Regouw og L. Spigt)
 Sagsøgte: Rådet for den Europæiske Union (ved A. Vitro, B. Driessen og E. Finnegan, som befuldmægtigede) og Europa-Kommissionen (ved C. Tufvesson og S. Boelaert, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Dels et passivitetssøgsmål med påstand om, at det fastslås, at Rådet og Kommissionen retsstridigt undlod at tage stilling til sagsøgerens begæring om vedtagelse af foranstaltninger over for Libanon på grund af dette lands angivelige tilsidesættelse af sagsøgerens grundrettigheder samt af associeringsaftalen mellem Fællesskabet og Republikken Libanon, dels et erstatningssøgsmål med påstand om erstatning for det tab, som sagsøgeren angiveligt har lidt som følge af disse institutioners passivitet.
 Konklusion
 1)
 Rådet for den Europæiske Union og Europa-Kommissionen frifindes.
 2)
 Muhamad Mugraby betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 244 af 10.10.2009.


text:
11.1.2003 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 7/19
 RETTEN I FØRSTE INSTANS
 KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS skaber (befuldmægtigede: L. Visaggio og A. Dal Ferro), angåen-
 de en anmodning om annullation af Kommissionens forord-
 den 25. september 2002 ning (EF) nr. 896/2001 af 7. maj 2001 om gennemførelsesbe-
 stemmelser til Rådets forordning (EØF) nr. 404/93 for så vidt
 angår ordningen for indførsel af bananer til EF (EFT L 126,
 i sag T-178/01, Di Lenardo Adriano SRL mod Kommissio-
 s. 6), har Retten (Femte Afdeling), sammensat af afdelingsfor-
 nen for De Europæiske Fællesskaber (1)
 manden, J.D. Cooke, og dommerne R. García-Valdecasas og
 P. Lindh; justitssekretær: H. Jung, den 25. september 2002
 (Bananer — forordning nr. 896/2001 — annullationssøgs- afsagt kendelse, hvis konklusion lyder således:
 mål — individuelt berørt person — formaliteten)
 (2003/C 7/38) 1) Sagen afvises.
 (Processprog: italiensk) 2) Sagsøgeren afholder samtlige sagens omkostninger.
 (1 ) EFT C 289 af 13.10.2001.
 I sag T-178/01, Di Lenardo Adriano SRL, ved avocats A. Bozzi,
 C. Gatti og B. Telchini, mod Kommissionen for De Europæiske
 Fællesskaber (befuldmægtigede: L. Visaggio og A. Dal Ferro),
 angående en anmodning om annullation af Kommissionens
 forordning (EF) nr. 896/2001 af 7. maj 2001 om gennemfø-
 relsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF) nr. 404/93 for
 så vidt angår ordningen for indførsel af bananer til EF (EFT
 L 126, s. 6), har Retten (Femte Afdeling), sammensat af
 afdelingsformanden, J.D. Cooke, og dommerne R. García-
 Valdecasas og P. Lindh; justitssekretær: H. Jung, den 25. sep- Sag anlagt den 11. oktober 2002 af H.O. Sports Company,
 tember 2002 afsagt kendelse, hvis konklusion lyder således: Inc. mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked
 (Varemærker og Design)
 1) Sagen afvises.
 (Sag T-318/02)
 2) Sagsøgeren afholder samtlige sagens omkostninger.
 (2003/C 7/40)
 ( 1) EFT C 89 af 13.10.2001.
 (Processprog: engelsk)
 KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er
 der den 11. oktober 2002 anlagt sag mod Kontoret for
 den 25. september 2002 Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) af
 H.O. Sports Company, Inc., Redmond, Washington (USA), ved
 lawyer Fabrizio Jacobacci.
 i sag T-179/01, Dilexport SRL mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber (1)
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 (Bananer — forordning nr. 896/2001 — annullationssøgs-
 mål — individuelt berørt person — formaliteten)
 — Afgørelse (sag nr. R 140/2002-3) truffet den 17. juli 2002
 af Tredje Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i
 (2003/C 7/39)
 det Indre Marked (Varemærker og Design) omgøres, og
 det fastslås, at der skal ske registrering af EF-varemærkean-
 (Processprog: italiensk) søgningen for følgende varer:
 — »Rygsække; rejsetasker; køjesække til benyttelse i
 I sag T-179/01, Dilexport SRL, ved avocats A. Bozzi, C. Gatti forbindelse med wakeboards« i den internationale
 og B. Telchini, mod Kommissionen for De Europæiske Fælles- klasse 18.


text:
18.12.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 314/6
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse afsagt den 13. oktober 2004 af Finanzgericht Düsseldorf i sagen Possehl Erzkontor GmbH mod Hauptzollamt Duisburg
 (Sag C-445/04)
 (2004/C 314/09)
 Ved kendelse afsagt den 13. oktober 2004, indgået til Domstolens Justitskontor den 21. oktober 2004, har Finanzgericht Düsseldorf i sagen Possehl Erzkontor GmbH mod Hauptzollamt Duisburg forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 Henhører smeltet magnesia af den i kendelsen nærmere beskrevne art, der er kaustisk brændt af naturligt forekommende magnesit udvundet ved minedrift, og som på et efterfølgende forarbejdningstrin er smeltet i en lysbueovn, under underposition 2519 90 10 i bilag I til den kombinerede nomenklatur?


text:
10.1.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 6/44
 Personalerettens kendelse (Første Afdeling) af 4. november 2008 — Marcuccio mod Kommissionen
 (Sag F-41/06) (1)
 (Personalesag - tjenestemænd - social sikring - forsikring mod ulykker og erhvervssygdomme - invaliditet - pensionering som følge af invaliditet - begrundelse - annullation)
 (2009/C 6/88)
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: Luigi Marcuccio (Tricase, Italien) (ved avocat L. Garofalo)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved J. Currall og C. Berardis-Kayser, som befuldmægtigede, bistået af avocat A. Dal Ferro)
 Sagens genstand
 Dels annullation af Kommissionens afgørelse om at pensionere sagsøgeren som følge af invaliditet samt af en række akter, der er forbundet med denne afgørelse, dels tilkendelse af en erstatning
 Konklusion
 1)
 Den afgørelse, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber traf den 30. maj 2005 om at pensionere Luigi Marcuccio som følge af invaliditet, annulleres.
 2)
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale Luigi Marcuccio et beløb på 3 000 EUR.
 3)
 I øvrigt frifindes Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber.
 4)
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber afholder ud over sine egne sagsomkostninger to tredjedele af Luigi Marcuccios sagsomkostninger.
 5)
 Luigi Marcuccio afholder en tredjedel af sine sagsomkostninger.
 (1) EUT C 131 af 3.6.2006, s. 54.


text:
2.8.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 197/19
 Dom afsagt af Retten i Første Instans den 18. juni 2008 — Hoechst mod Kommissionen
 (Sag T-410/03) (1)
 (Konkurrence - karteller - sorbatmarkedet - beslutning, hvorved en overtrædelse af artikel 81 EF blev konstateret - beregning af bødernes størrelse - begrundelsespligt - overtrædelsens grovhed og varighed - skærpende omstændigheder - princippet non bis in idem - samarbejde under den administrative procedure - aktindsigt - procedurens varighed)
 (2008/C 197/31)
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Hoechst GmbH, tidligere Hoechst AG (Frankfurt am Main, Tyskland) (først ved avocats M. Klusmann og V. Turner, derefter ved avocats M. Klusmann, V. Turner og M. Rüba samt ved avocats M. Klusmann og V. Turner)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved først ved W. Mölls, O. Beynet og K. Mojzesowicz, derefter ved W. Mölls og K. Mojzesowicz, som befuldmægtigede, bistået af avocat A. Böhlke)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af Kommissionens beslutning 2005/493/EF af 1. oktober 2003 om en procedure i henhold til EF-traktatens artikel 81 og EØS-aftalens artikel 53 mod Chisso Corporation, Daicel Chemical Industries Ltd, Hoechst AG, The Nippon Synthetic Chemical Industry Co. Ltd og Ueno Fine Chemicals Industry Ltd (Sag COMP/E- C.37.370 — Sorbater) — (resume i EUT 2005 L 182, s. 20), for så vidt som den vedrører sagsøgeren, eller, subsidiært, nedsættelse af den bøde, der er blevet pålagt sagsøgeren, til en passende størrelse.
 Konklusion
 1)
 Den bøde, der er pålagt Hoechst GmbH, fastsættes til 74,25 millioner EUR.
 2)
 I øvrigt frifindes Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber.
 3)
 Hver part bærer deres egne omkostninger.
 (1) EUT C 59 af 6.3.2004.


text:
25.3.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 74/22
 Sag anlagt den 13. december 2005 — Royal Bank of Scotland mod KHIM
 (sag T-439/05)
 (2006/C 74/44)
 Stævningen er affattet på engelsk
 Parter
 Sagsøger: Royal Bank of Scotland Group plc (Edinburgh, Det Forenede Kongerige) (ved solicitor J. Hull)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Andre parter i sagen for appelkammeret: Lombard Risk Systems Limited og Lombard Risk Consultants limited (London, Det Forenede Kongerige)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 21. juli 2005 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 370/2004-4) vedrørende indsigelsessag nr. B 370 959, som blev meddelt den 13. oktober 2005, annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ansøger om EF-varemærket: Royal Bank of Scotland Group plc
 Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket »LOMBARD DIRECT« for tjenesteydelser i klasse 35, 36 og 42 — ansøgningsnr. 1 523 92
 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Lombard Risk Systems Limited og Lombard Risk Consultants limited
 De i indsigelsessagen påberåbte varemærker eller tegn: EF-ordmærkerne og de nationale ordmærker »LOMBARD RISK« og »LOMBARD GROUP OF COMPANIES« for varer og tjenesteydelser i klasse 9, 36 og 41
 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen tages til følge for visse af de anfægtede tjenesteydelser
 Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i Rådets forordning nr. 40/94, idet appelkammeret anvendte et forkert retligt kriterium ved afgørelsen af, hvorvidt der var risiko for forveksling mellem de omtvistede varemærker, for så vidt som appelkammeret fandt det tænkeligt, at der ville opstå forveksling, og at muligheden for forveksling ikke kunne udelukkes. Ifølge sagsøgeren vendte appelkammeret derved bevisbyrden om, således at sagsøgeren skulle bevise, at der ikke var risiko for forveksling. Desuden gav appelkammeret i strid med forordningens artikel 73 ikke en tilstrækkelig begrundelse for dets afgørelse.


text:
22.12.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 315/5
 Domstolens dom (Første Afdeling) af 18. oktober 2007 — Nordspedizionieri di Danielis Livio & C. Snc, under konkurs, Livio Danielis, Domenico D'Alessandro mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag C-62/05 P) (1)
 (Appel - forordning (EØF) nr. 1430/79 - fritagelse for importafgifter - ladning af cigaretter til Spanien - svigagtig adfærd i forbindelse med en fællesskabsforsendelse)
 (2007/C 315/07)
 Processprog: italiensk
 Parter
 Appellanter: Nordspedizionieri di Danielis Livio & C. Snc, under konkurs, Livio Danielis, Domenico D'Alessandro (ved avvocato G. Leone)
 Den anden part i appelsagen: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved X. Lewis, som befuldmægtiget, og avvocato G. Bambara)
 Sagens genstand
 Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Femte Afdeling) den 14. december 2004 i sag T-332/02, Nordspedizionieri di Danielis Livio & C. Snc m.fl. mod Kommissionen, hvorved sagsøgeren ikke fik medhold i sin påstand om annullation af Kommissionens beslutning af 28. juni 2002 (sagsnummer REM 1410), ved hvilken Kommissionen meddelte de italienske myndigheder, at der ikke var grundlag for fritagelse for importafgifter vedrørende en ladning cigaretter til Spanien, idet svigagtig adfærd fra tredjemands side i forbindelse med en fællesskabsforsendelse ikke udgør et særligt forhold, som kan begrunde fritagelse for importafgifter.
 Konklusion
 1)
 Appellen forkastes.
 2)
 Nordspedizionieri di Danielis Livio & C. Snc, under konkurs, samt Livio Danielis og Domenico D'Alessandro betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 82 af 2.4.2005.


text:
3.4.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 104/56
 Sag anlagt den 1. februar 2017 — Lions Gate Entertainment mod EUIPO (DIRTY DANCING)
 (Sag T-64/17)
 (2017/C 104/78)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Lions Gate Entertainment Inc. (Santa Monica, California, De Forenede Stater) (ved Barrister C. Hall og Solicitor D. Farnsworth)
 Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)
 Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO
 Det omtvistede varemærke: EU-ordmærket »DIRTY DANCING« — registreringsansøgning nr. 13 930 102
 Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 1. december 2016 af Fjerde Appelkammer ved EUIPO (sag R 331/2016-4)
 Påstande
 —
 Den anfægtede afgørelse annulleres.
 —
 EUIPO tilpligtes at betale de af sagsøgeren afholdte omkostninger i forbindelse med sagens behandling for appelkammeret og for Retten.
 Anbringende
 —
 Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra c), og artikel 7, stk. 3, i forordning nr. 207/2009.


text:
16.3.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 79/19
 Sag anlagt den 27. december 2012 — NIOC m.fl. mod Rådet
 (Sag T-577/12)
 2013/C 79/35
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøgere: National Iranian Oil Company PTE Ltd (NIOC) (Singapore, Singapore), National Iranian Oil Company International Affairs Ltd (NIOC International Affairs) (London, Det Forenede Kongerige), Iran Fuel Conservation Organization (IFCO) (Teheran, Iran), Karoon Oil & Gas Production Co. (Ahwaz, Iran), Petroleum Engineering & Development Co. (PEDEC) (Teheran), Khazar Exploration and Production Co. (KEPCO) (Teheran), National Iranian Drilling Co. (NIDC) (Ahwaz), South Zagros Oil & Gas Production Co. (Shiraz, Iran), Maroun Oil & Gas Co. (Ahwaz), Masjed-Soleyman Oil & Gas Co. (MOGC) (Khouzestan, Iran), Gachsaran Oil & Gas Co. (Ahmad, Iran), Aghajari Oil & Gas Production Co. (AOGPC) (Omidieh, Iran), Arvandan Oil & Gas Co. (AOGC) (Khoramshar, Iran), West Oil & Gas Production Co. (Kermanshah, Iran), East Oil & Gas Production Co. (EOGPC) (Mashhad, Iran), Iranian Oil Terminals Co. (IOTC) (Teheran), Pars Special Economic Energy Zone (PSEEZ) (Boushehr, Iran) og Iran Liquefied Natural Gas Co. (Teheran) (ved advokat J.-M. Thouvenin)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union
 Sagsøgerens påstande
 —
 Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 945/2012 af 15. oktober 2012 annulleres, for så vidt som den vedrører sagsøgerne.
 —
 Rådets afgørelse 2012/635/FUSP af 15. oktober 2012 annulleres, for så vidt som den vedrører sagsøgerne.
 —
 Det fastslås, at Rådets forordning (EU) nr. 267/2012 af 23. marts 2012 ikke finder anvendelse på sagsøgerne.
 —
 Det fastslås, at afgørelse 2012/635/FUSP ikke finder anvendelse på sagsøgerne.
 —
 Rådet tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgerne fremført syv anbringender.
 1)
 Første anbringende vedrørende manglende begrundelse i strid med artikel 296 TEUF, for så vidt som det retlige grundlag for vedtagelsen af den gennemførelsesforordning, hvorved sagsøgerne er blevet opført på listen over sanktionerede enheder, ikke udtrykkeligt fremgår af denne gennemførelsesforordning.
 2)
 Andet anbringende vedrørende manglende hjemmel, for så vidt som retsgrundlaget for gennemførelsesforordning nr. 945/2012 (1) er forordning nr. 267/2012 (2), hvorom det skal fastslås, at den ikke finder anvendelse på sagsøgerne, for så vidt som den for det første er blevet vedtaget i strid med artikel 296 TEUF og 215 TEUF, og dens artikel 23, stk. 2, litra d), der udgør det retlige grundlag for opførelsen af sagsøgerne på listen i bilag IX til forordning nr. 267/2012, for det andet tilsidesætter traktaterne og Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.
 3)
 Tredje, fjerde, femte og sjette anbringende — til støtte for ugyldigheden af opførelsen af sagsøgerne på listen i bilag IX til forordning nr. 267/2012 og på listen i bilaget til afgørelse 2012/635/FUSP (3) — vedrørende i) en retlig fejl, ii) en faktisk fejl, iii) det forhold, at nævnte opførelse krænker retten til forsvar, til god forvaltning og til en effektiv domstolsbeskyttelse, samt iv) det forhold, at nævnte opførelse er i strid med proportionalitetsprincippet.
 4)
 Syvende anbringende om, at artikel 1, nr. 8), i afgørelse 2012/635/FUSP, der udgør retsgrundlaget for opførelsen af sagsøgerne på listerne over de af restriktive foranstaltninger omfattede enheder, ikke finder


text:
anvendelse på sagsøgerne, med den begrundelse at denne bestemmelse er i strid med traktaterne, chartret om grundlæggende rettigheder og proportionalitetsprincippet.
 (1) Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 945/2012 af 15.10.2012 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 267/2012 om restriktive foranstaltninger over for Iran (EUT L 282, s. 16).
 (2) Rådets forordning (EU) nr. 267/2012 af 23.3.2012 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af forordning (EU) nr. 961/2010 (EUT L 88, s. 1).
 (3) Rådets afgørelse 2012/635/FUSP af 15.10.2012 om ændring af afgørelse 2010/413/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Iran (EUT L 282, s. 58).


text:
16.10.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 347/42
 Sag anlagt den 14. august 2017 — Duym mod Rådet
 (Sag T-549/17)
 (2017/C 347/55)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Frederik Duym (Ostende, Belgien) (ved advokat M. Velardo)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås:
 —
 Annullation af den afgørelse, der lå til grund for e-mail af 7. oktober 2016, som endeligt udelukkede sagsøgeren fra proceduren til udnævnelse af en kontorchef for DGA 3B Unit NL, og af den efterfølgende afgørelse om udnævnelse af [X] som kontorchef for den nederlandske oversættelsesafdeling (herefter »den anfægtede afgørelse«).
 —
 Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes, for det andet, at betale sagsomkostningerne.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført fem anbringender.
 1.
 Første anbringende om manglende begrundelse, for så vidt som Rådet afviste at fremsende en skriftlig og talbaseret begrundelse til sagsøgeren vedrørende dennes fravælgelse i forbindelse med proceduren til udnævnelse af en kontorchef for den nederlandske oversættelsesafdeling.
 2.
 Andet anbringende om tilsidesættelse af princippet om god forvaltning og om anlæggelse af et åbenbart urigtigt skøn, ikke blot fordi udvælgelseskomitéen ikke havde foretaget en sammenligning af ansøgerne på grundlag af en talbaseret bedømmelse, men også fordi der ikke blandt sagsakterne fandtes noget andet dokument, såsom en sammenfattende kommentar, som viser, at der var enighed blandt udvælgelseskomitéen om udnævnelsen af [X] i stedet for sagsøgeren.
 3.
 Tredje anbringende om tilsidesættelse af det interne stillingsopslag, for så vidt som bedømmelsen af sagsøgeren også vedrørte den politiske rolle for kontorchefen for oversættelsesafdelingen, selv om stillingsopslaget ikke på nogen måde nævnte dette element og selv om det heller ikke fremgår af vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union (herefter »vedtægten«), at kontorchefen for oversættelsesafdelingen har en politisk rolle.
 4.
 Fjerde anbringende om tilsidesættelse af tjenestens interesse og anlæggelse af et åbenbart urigtigt skøn, for så vidt som kendskabet til nederlandsk ikke blev testet, selv om enheden var en nederlandsktalende enhed. Sagsøgeren har i denne forbindelse rejst en ulovlighedsindsigelse i henhold til artikel 277 TEUF mod det interne stillingsopslag henset til vedtægtens artikel 7. Eftersom dette stillingsopslag ikke kræver en perfekt beherskelse af nederlandsk er det herefter i strid med vedtægtens artikel 7. Følgelig har sagsøgeren nedlagt påstand om, at dette stillingsopslags ulovlighed anerkendes incidenter tantum under denne procedure. Sagsøgeren har endelig gjort gældende, at mens de øvrige oversættelsesafdelinger i institutionerne har kontorchefer, som har et perfekt kendskab til oversættelsessproget, vil dette ikke være tilfældet for det nederlandske sprog. Sidstnævnte vil derfor blive behandlet anderledes i forhold til de andre sprog, i strid med artikel 1 i forordning nr. 1/1958, som tillægger alle sprog samme værdi.
 5.
 Femte anbringende om tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet og navnlig tilsidesættelse af vedtægtens artikel 1d som følge af en forskelsbehandling på grund af køn og sprog samt tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet. Sagsøgeren har gjort gældende, at indskrænkningen til engelsk af de sprog, som kunne anvendes til at gennemføre samtalen, udgør en åbenbar tilsidesættelse af vedtægtens artikel 1d, da [X] havde engelsk som andet sprog, mens engelsk kun var sagsøgerens tredje sprog.


text: Endvidere var hans ledelseserfaring betydeligt større end [X]’s, således at det ikke kan udelukkes, at der forelå en forskelsbehandling på grund af køn, for så vidt som det af andre elementer i sagsakterne fremgår, at Rådet i interne udvælgelser har tendens til at vælge kvinder med henblik på at kompensere for udnævnelsen af mænd i den eksterne procedure. Endelig har sagsøgeren anført, at der således er foretaget et irrationelt valg, eftersom der tildeles en fordel og en fortrinsstilling til et enkelt sprog, hvilket er i strid med proportionalitetsprincippet.


text:
12 . 8 . 95 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr . C 208/9
 Appel iværksat den 3 . juni 1995 af Anne Hogan til prøvelse lov af 10 . august 1991 om advokaterhvervet ( medlemskab
 af dom afsagt den 29. marts 1995 af De Europæiske af den luxembourgske advokatforening ).
 Fællesskabers Ret i Første Instans i sag T-497/93 , Anne
 Hogan mod De Europæiske Fællesskabers Domstol Det fastslås, at Fællesskaberne efter vedtægtens artikel 24 er
 ( Sag C-173/95 P) forpligtet til at bistå tjenestemændene, ligesom de er
 ( 95/C 208/ 18 forpligtet til ikke at tilføje dem skade. Domstolens tjeneste
 grene har således tilsidesat deres pligter, idet afgørelsen om
 indeholdelse af et beløb på 43 811 fr. samt afgørelsen om at
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den udbetale dette beløb er ulovlig.
 3 . juni 1995 iværksat appel af Anne Hogan ved advokat
 Giancarlo Lattanzi, Massa-Carrara, og med valgt adresse i Den appellerede dom og samtlige derved forudsatte, dermed
 Luxembourg rue Godchaux 33 , til prøvelse af dom afsagt forbundne og deraf følgende akter annulleres derfor .
 den 29 . marts 1995 af De Europæiske Fællesskabers Ret i
 Første Instans i sag T-497/93 .
 Sagen henvises til behandling i Retten i Første Instans'
 plenum, subsidiært i en afdeling bestående af i hvert fald fem
 Appellanten har nedlagt følgende påstande: dommere , som den afviste dommer ikke er medlem af.
 Sagen admitteres, og sagsøgerens påstande tages til følge . I Eventuelt med udtrykkelig angivelse heraf.
 forbindelse hermed :
 Subisidært fastslås det, at afgørelser truffet af udenlandske
 gives der sagsøgeren medhold i hendes for Retten i Første retter, herunder kendelser, ikke er umiddelbart eksigible
 Instans nedlagte påstande , nærmere betegnet påstandene i inden for fællesskabsretten, før der er sket en prøvelse af
 den den 6 . august 1993 indgivne stævning (ref. dem ved Domstolen, og det er konstateret, at internationale
 ahritce5.893 ), idet desuden de forskellige til grund for visse og fællesskabsretlige ordre public-principper er blevet
 påstande liggende, dermed forbundne og deraf følgende fulgt.
 akter, herunder navnlig de i redegørelsen for de vigtigste
 omstændigheder i stævningen i nærværende sag udtrykke
 Domstolen træffer alle andre nødvendige afgørelser.
 ligt nævnte akter, lægges til grund .
 Sagsøgte tilpligtes at afholde sagens omkostninger.
 Det fastslås, at sagen er anlagt mod Domstolens ansættel
 sesmyndighed , men ikke mod » EF-Domstolen «, og altså at
 appellen ikke er iværksat mod den dømmende myndig Anbringender og væsentligste argumenter:
 hed .
 I. Inkompetence.
 Det fastslås , at der hermed foreligger et grundlag for
 annullation, der i sig selv er tilstrækkeligt til i sig at optage II. Fejl ved sagens behandling
 alle andre anbringender .
 — Ændring af sagsøgtes navn ( denne unormale
 Det fastslås udtrykkeligt, at kendelser afsagt af luxem omstændighed kan i sig selv bevirke, at dommen
 bourgiske retsinstanser er uden betydning i fællesskabsret skal annulleres ).
 ten, idet Domstolen og de øvrige fællesskabsinstitutioner
 ikke passivt kan stå som legitimeret i sager om foreløbige — Tilsidesættelse af bestemmelserne vedrørende
 kendelser ante causam .
 A ) udsættelsen


text:
( artikel 55 i PR-RFI); ændringen af
 Det fastslås, at personaleafdelingerne og/eller fællesskabsin foranstaltninger med henblik på sagens tilret
 stitutionerne ikke er arbejdsgivere, der er omfattet af telæggelse ( artikel 49 og artikel 64, stk. 4 );
 national luxembourgsk rets bestemmelser . udpegelse af en ad hoc-generaladvokat ( navn
 lig artikel 18 ); foreningen ( artikel 50 ); mulig
 Det fastslås, at Hogan er ansat i Europa-Parlamentet og ikke heden for til enhver tid at henvise sagen til
 ved Domstolen. Det fastslås, at Retten gør sig skyldig i en Rettens plenum ( artikel 11 , artikel 14 og
 misforståelse med udtalelsen om, at Domstolen er arbejds artikel 51 , sidste punktum ); artikel 25 , stk. 1
 giver, efter i dommens præmis 1 at have erklæret, at hun » er ( fejlagtig tilbagegivelse af processkrifter); arti
 tjenestemand i lønklasse Cl ved Europa-Parlamentet «. kel 65 C ( anvendelse af passende bevismid
 ler )
 Det fastslås, at chefen for personaleafdelingen ikke har den
 fornødne kompetence til at repræsentere Domstolen for B) sagens procedurestridige overgang fra behand
 nationale dømmende myndigheder, og at kun sådanne ling i Tredje Afdeling ( under deltagelse af tre
 befuldmægtigede for fællesskabsinstitutionen, som er i dommere ) til Fjerde Afdeling ( fremdeles under
 besiddelse af en formel ad hoc-fuldmagt kan repræsentere deltagelse af tre dommere ), herunder endnu en
 den under iagttagelse af de regler, der eksempelvis er fastsat i gang den luxembourgske dommer R. Schint
 ---pagebreak--- Nr . C 208/ 10 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 12 . 8 . 95
 gen, hvis deltagelse allerede gentagne gange var skib eller et andet transportmiddel, der fragter varer bestemt
 blevet kritiseret til Den Føderative Republik Jugoslaviens territorialfarvande
 med henblik på handel, kommer ind i de pågældende
 C) afvisningen af dommer R. Schintgen (» dom farvande, eller omfatter bestemmelserne også handlinger,
 mer « og » part «), artikel 4, artikel 16, stk. 1 , og der udføres i internationalt farvand, og hvor der på grundlag
 artikel 44 i EØF-statutten for Domstolen; af de konkrete omstændigheder omkring planlægningen og
 uanset hvorledes bedømmelsen af afvisnings gennemførelsen er bestemte holdepunkter for at antage, at
 grundene skulle falde ud, var den pågældende skibet eller transportmidlet har kurs mod de nævnte
 dommer selv i hvert fald ikke upartisk . territorialfarvande med handel for øje ?
 III. Tilsidesættelse af fællesskabsretten og af artikel 6 i den Andet spørgsmål: For så vidt som bestemmelsen i artikel 1 ,
 europæiske menneskerettighedskonvention og kon litra d ), i ovennævnte afgørelse og forordning forbyder
 ventionen om beskyttelse af dataoplysninger, idet den enhver aktivitet med det formål eller den virkning, at de i
 appellerede dom litra c ) nævnte transaktioner direkte eller indirekte fremmes,
 omfatter den da også sejlads i internationalt farvand af et
 — udgør en tilsidesættelse af bestemmelserne om skib eller et andet transportmiddel, der fragter varer, som
 retten til forsvar må formodes at være bestemt til Den Føderative Republik
 Jugoslaviens territorialfarvande med henblik på handel ?
 — ikke tager hensyn til, at Domstolen ikke ved
 nationale retter kan


text:
stå som passivt legitimeret Tredje spørgsmål: Er en national retsforskrift, hvorefter der
 i tilfælde , hvor det fastslås, at et af de i artikel 1 angivne
 — fejlagtigt fastslår, at visse betingede » kendelser «, forbud er tilsidesat, skal ske konfiskation — obligatorisk
 der kun findes i udenlandsk ret, ante causam er eller fakultativ — af den ladning, der transporteres af et af de
 retmæssige i fællesskabsretten i artikel 10, stk. 2 , nævnte transportmidler, forenelig med
 fællesskabsretten, navnlig artikel 10 , stk. 1 og 2, i oven
 — fejlagtigt når til det resultat, at de grove overtræ nævnte afgørelse og forordning ?
 delser af tjenestemandsvedtægtens artikel 24, som
 Domstolens personaleafdeling har gjort sig skyldig (!) EFT nr . L 102 af 28 . 4 . 1993 , s . 17.
 i, idet den har undladt at opfylde sin forpligtelse til (2 ) EFT nr . L 102 af 28 . 4 . 1993 , s . 14 .
 at yde de ansatte og dermed sagsøgeren bistand i
 overensstemmelse med tjenestemandsvedtægens
 udtrykkelige bestemmelser herom, er lovlige .
 Sag anlagt den 9. juni 1995 af Kongeriget Spanien mod
 Rådet for Den Europæiske Union
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse ( Sag C-l 79/95 )
 afsagt den 11 . april 1995 af Consiglio di Stato i sagen ( 95/C 208/20 )
 1 ) Ebony Maritime SA og 2 ) Loten Navigation Company
 Ltd. mod Prefetto della Provincia di Brindisi m.fl.
 ( Sag C-l 77/95 ) Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den
 9 . juni 1995 anlagt sag mod Rådet for Den Europæiske
 ( 95/C 208/19 )
 Union af Kongeriget Spanien ved Alberto Navarro Gonzå
 lez, Director General de Coordinacion Juridica e Institucio
 Ved kendelse afsagt den 11 . april 1995 , indgået til Dom nal Comunitaria, og Abogado del Estado Rosario Silva de
 stolens Justitskontor den 6 . juni 1995 , har Consiglio di Stato Lapuerta, som befuldmægtigede, og med valgt adresse i
 i sagen 1 ) Ebony Maritime SA og 2 ) Loten Navigation Luxembourg på Den Spanske Ambassade, 4-6, boulevard
 Company Ltd . mod Prefetto della Provincia di Brindisi m.fl . E. Servais .
 forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmod
 ning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål :
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 Første spørgsmål: Skal artikel 1 , litra c ), i afgørelse
 93/235/EKSF ( J ), truffet af repræsentanterne for medlems — Afsnit 1.1 , underafsnit 1 , sidste komma , i bilag IV til
 staternes regeringer, forsamlet i Rådet, af 26 . april 1993 om Rådets forordning ( EF ) nr. 685/95 ( J ) af 27. marts 1995
 handel mellem Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab og om forvaltning af fiskeriindsatsen, for så vidt angår visse
 Den Føderative Republik Jugoslavien ( Serbien og Montene fiskerizoner og visse fiskeressourcer i Fællesskabet,
 annulleres .
 gro ), og artikel 1 , litra c ), i Rådets forordning ( EØF )
 nr. 990/93 (2) af 26 . april 1993 om handel mellem Det
 Europæiske Økonomiske Fællesskab og


text:
23.10.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 288/10
 Domstolens dom (Første Afdeling) af 2. september 2010 — Europa-Kommissionen mod Deutsche Post AG, Bundesverband Internationaler Express- und Kurierdienste eV, UPS Europe NV/SA og Forbundsrepublikken Tyskland
 (Sag C-399/08 P) (1)
 (Appel - artikel 87 EF - støtte ydet af medlemsstaterne - Forbundsrepublikken Tysklands foranstaltninger til fordel for Deutsche Post AG - artikel 86 EF - tjenesteydelser af almen økonomisk interesse - kompensation for meromkostninger som følge af salg med tab på dør til dør-pakketjenesteområdet - tilstedeværelse af en fordel - kontrolmetode anvendt af Kommissionen - bevisbyrde - artikel 230 EF - omfanget af Rettens prøvelsesret)
 (2010/C 288/15)
 Processprog: tysk
 Parter
 Appellant: Europa-Kommissionen (ved V. Kreuschitz, J. Flett og B. Martenczuk, som befuldmægtigede)
 De andre parter i appelsagen: Deutsche Post AG (ved Rechtsanwalt J. Sedemund), Bundesverband Internationaler Express- und Kurierdienste eV (ved Rechtsanwalt R. Wojtek), UPS Europe NV/SA (ved advocaat E. Henny) og Forbundsrepublikken Tyskland (ved M. Lumma og B. Klein, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Tredje Udvidede Afdeling) den 1. juli 2008 i sag T-266/02, Deutsche Post mod Kommissionen, hvorved Retten annullerede Kommissionens beslutning af 19. juni 2002 om Forbundsrepublikken Tysklands foranstaltninger til fordel for Deutsche Post AG (EFT L 247, s. 27), hvorved Kommissionen erklærede støtten uforenelig med fællesmarkedet og krævede tilbagesøgning heraf — kompensation for meromkostninger som følge af salg med tab i sektoren for dør til dør-pakketjenester — tilsidesættelse af artikel 86, stk. 2, EF, artikel 87, stk. 1, EF, artikel 230 EF samt artikel 36 i statutten for Domstolen — annullation uden konstatering af konkrete fejl i Kommissionens argumentation til støtte for den anfægtede beslutning — manglende begrundelse angående påstanden om, at Kommissionen anvendte en ulovlig metode til at fastslå, at der var tale om ulovlig støtte
 Konklusion
 1)
 Hovedappellen og kontraappellerne forkastes.
 2)
 Europa-Kommissionen bærer sine egne omkostninger og betaler de omkostninger, der er afholdt af Deutsche Post AG i forbindelse med hovedappellen.
 3)
 Bundesverband Internationaler Express- und Kurierdienste eV og UPS Europe SA bærer deres egne omkostninger i forbindelse med hovedappellen.
 4)
 Deutsche Post AG, Bundesverband Internationaler Express- und Kurierdienste eV og UPS Europe SA bærer deres egne omkostninger i forbindelse med kontraappellerne.
 5)
 Forbundsrepublikken Tyskland bærer sine egne omkostninger.
 (1) EUT C 301 af 22.11.2008.


text:
16.11.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 381/12
 Appel iværksat den 9. juli 2015 af Changshu City Standard Parts Factory og Ningbo Jinding Fastener Co. Ltd til prøvelse af dom afsagt af Retten (Fjerde Afdeling) den 29. april 2015 i de forenede sager T-558/12 og T-559/12, Changshu City Standard Parts Factory og Ningbo Jinding Fastener Co. Ltd mod Rådet for Den Europæiske Union
 (Forenede sager C-376/15 P og C-377/15 P)
 (2015/C 381/15)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellanter: Changshu City Standard Parts Factory og Ningbo Jinding Fastener Co. Ltd (ved avvocato R. Antonini og avocat E. Monard)
 De andre parter i appelsagen: Rådet for Den Europæiske Union, Europa-Kommissionen og European Industrial Fasteners Institute AISBL (EIFI)
 Appellanterne har nedlagt følgende påstande
 1)
 Rettens dom i de forenede sager T-558/12 og T-559/12, Changshu City Standard Parts Factory og Ningbo Jinding Fastener Co. Ltd mod Rådet for Den Europæiske Union ophæves.
 2)
 Appellanterne gives medhold i deres påstande for Retten, og Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 924/2012 af 4. oktober 2012 om ændring af forordning (EF) nr. 91/2009 om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen af visse skruer, bolte, møtrikker og lignende varer af jern eller stål med oprindelse i Folkerepublikken Kina (1) annulleres, for så vidt som den vedrører appellanterne.
 3)
 Rådet tilpligtes at betale sagens omkostninger for Retten og for Domstolen, herunder appellanternes omkostninger.
 4)
 Intervenienterne bærer deres egne sagsomkostninger.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Appellanterne har gjort gældende, at Retten, navnlig med hensyn til begrebet »alle [sammenlignelige] eksporttransaktioner« og forbindelsen mellem de omhandlede bestemmelser, begik en retlig fejl, idet den fejlfortolkede artikel 2, stk. 10 og 11, i Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009 af 30. november 2009 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (2) og artikel 2.4 og 2.4.2 i aftalen om anvendelsen af artikel VI i GATT 1994 og pålagde sagsøgerne en urimelig bevisbyrde.
 Sagsøgerne har endvidere anført, at Retten begik en retlig fejl, idet den fejlfortolkede artikel 2, stk. 10, i Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009 af 30. november 2009 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab og artikel 2.4 i aftalen om anvendelsen af artikel VI i GATT 1994, at den undlod at tage stilling til visse af appellanternes anbringender, og at den begik en retlig fejl ved bedømmelsen af den i artikel 296 TEUF fastsatte begrundelsespligt.
 (1) EUT L 275, s. 1.
 (2) EUT L 343, s. 51.


text:
C 135/8 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 13.5.2000
 Republica SA gør gældende, at Retten i Første Instans har a) der gælder en længere ferie end den årlige ferie, der er
 foretaget en urigtig retsanvendelse for så vidt som den foreskrevet i Rådets direktiv 93/104/EF (1) af 23. no-
 antog, at Rådet havde givet en tilstrækkelig begrundelse for vember 1993 om visse aspekter i forbindelse med
 fastlæggelsen af dumpingmargenen for så vidt angår Republica tilrettelæggelse af arbejdstiden,
 SA.
 og/eller
 (1) EFT C 113 af 11.4.1998, s. 18.
 (2) EFT C 113 af 11.4.1998, s. 19. b) arbejdsgivere med hjemsted i Tyskland, over for orga-
 (3) Rådets forordning (EF) nr. 2320/97 af 17.11.1997 om indførelse ner, overenskomstparterne i fællesskab har oprettet,
 af endelig antidumpingtold på importen af visse sømløse rør af har krav på refusion af udgifter til feriegodtgørelse og
 jern eller ulegeret stål med oprindelse i Ungarn, Polen, Rusland, ferietillæg, mens arbejdsgivere med hjemsted i udlandet
 Tjekkiet, Rumænien og Slovakiet, om ophævelse af forordning ikke har krav herpå, idet de udstationerede arbejdstage-
 (EØF) nr. 1189/93 og om afslutning af proceduren vedrørende re i stedet kan gøre krav gældende direkte over for
 import af den pågældende vare med oprindelse i Kroatien (EFT de organer, overenskomstparterne i fællesskab har
 1997 L 322, s. 1).
 oprettet,
 og/eller
 c) arbejdsgivere med hjemsted i udlandet som led i den
 ordning med socialsikringskasser, der i henhold til
 overenskomsterne finder anvendelse, over for organer,
 overenskomstparterne i fællesskab har oprettet, har en
 oplysningspligt, som med hensyn til de oplysninger,
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel- der skal meddeles, er mere omfattende end den oplys-
 se afsagt den 15. februar 2000 af Arbeitsgericht Wiesba- ningspligt, der gælder for arbejdsgivere med hjemsted i
 den i sagen Urlaubs- und Lohnausgleichskasse der Bau- Tyskland?
 wirtschaft mod Viscondense Construções Lda
 3. Skal EF-traktatens artikel 48, 59 og 60 fortolkes således, at
 (Sag C-77/00) de er til hinder for udstationeringslovens artikel 1, stk. 4,
 hvorefter alle de i Tyskland udstationerede arbejdstagere
 — og kun disse — anses for at udgøre en virksomhed ved
 (2000/C 135/14) afgrænsningen af det materielle anvendelsesområde for en
 overenskomst, der er erklæret for almindeligt gældende, og
 som efter udstationeringslovens § 1, stk. 3, 1. pkt., også
 Ved kendelse afsagt den 15. februar 2000, indgået til Domstol- gælder for arbejdsgivere med hjemsted i udlandet og de af
 ens Justitskontor den 2. marts 2000, har Arbeitsgericht Wies- deres arbejdstagere, som er udstationeret til at gøre tjeneste
 baden i sagen Urlaubs- und Lohnausgleichskasse der Bauwirt- inden for overenskomstens territoriale anvendelsesområde,
 schaft mod Viscondense Contruções Lda. forelagt De Europæi- selv om der for arbejdsgivere med hjemsted i Tyskland
 ske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel gælder en anden definition af begrebet virksomhed, som i
 afgørelse af følgende spørgsmål: visse tilfælde fører til en anden afgrænsning af, hvilke
 virksomheder der falder inden for den almindeligt gælden-
 de overenskomsts anvendelsesområde?
 1. Skal EF-traktatens artikel 48, 59 og 60 fortolkes således, at
 de er til hinder for en bestemmelse i national ret — § 1,
 stk. 3,


text:
1. pkt., i Arbeitnehmerentsendegesetz (»udstatione- 4. Skal artikel 3, stk. 1, litra b), i Europa-Parlamentets og
 ringslov«) — hvorefter bestemmelserne i kollektive over- Rådets direktiv 96/71/EF (2) af 16. december 1996 om
 enskomster, der er erklæret for almindeligt gældende, om udstationering af arbejdstagere som led i udveksling af
 opkrævning af bidrag og udbetaling af ydelser vedrørende tjenesteydelser fortolkes således, at bestemmelsen med
 arbejdstageres feriekrav gennem organer, overenskomst- udgangspunkt i en korrekt fortolkning af EF-traktatens
 parterne i fællesskab har oprettet, og dermed overenskom- artikel 48, 59 og 60 under alle omstændigheder hverken
 sternes bestemmelser om fremgangsmåden herfor udstræk- foreskriver eller tillader anvendelsen af de bestemmelser,
 kes til også at gælde arbejdsgivere med hjemsted i udlandet der er omhandlet i spørgsmål 1, 2 og 3?
 og de af deres arbejdstagere, der er udstationeret til at
 gøre tjeneste inden for overenskomsternes territoriale
 anvendelsesområde?
 (1) EFT 1993 L 307, s. 18.
 (2) EFT 1997 L 18, s. 1.
 2. Skal EF-traktatens artikel 48, 59 og 60 fortolkes således, at
 de er til hinder for bestemmelserne i udstationeringslovens
 § 1, 2. pkt, og stk. 3, 1. pkt., der indebærer, at der skal
 anvendes bestemmelser i kollektive overenskomster, der er
 erklæret for almindeligt gældende, og hvorefter


text:
16.1.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 11/11
 Domstolens kendelse (Femte Afdeling) af 24. september 2009 — HUP Uslugi Polska sp. z o.o. (tidligere HP Temporärpersonalgesellschaft mbH) mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM), Manpower Inc.
 (Sag C-520/08 P) (1)
 (Appel - EF-varemærker - forordning (EF) nr. 40/94 - artikel 7, stk. 1, litra b)-d) og g) - ugyldighedsbegæring - EF-ordmærket I.T.@MANPOWER)
 2010/C 11/18
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellant: HUP Uslugi Polska sp. z o.o. (tidligere HP Temporärpersonalgesellschaft mbH) (ved Rechtsanwalt M. Ciresa)
 De andre parter i sagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (ved A. Folliard-Monguiral, som befuldmægtiget), Manpower Inc. (ved solicitor V. Marsland og barrister A. Bryson)
 Sagens genstand
 Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Femte Afdeling) den 24. september 2008 i sag T-248/05, HUP Uslugi Polska mod KHIM — Manpower (I.T.@MANPOWER), hvorved Retten forkastede et annullationssøgsmål til prøvelse af afgørelse R 124/2004-4 truffet af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (KHIM) den 5. april 2005 om afvisning af klagen over Annullationsafdelingens afgørelse om afslag på begæringen om ugyldighed af EF-ordmærket »I.T.@MANPOWER« for varer og tjenesteydelser i klasse 9, 16, 35, 38, 41 og 42 — varemærke uden beskrivende karakter
 Konklusion
 1)
 Appellen forkastes.
 2)
 HUP Uslugi Polska sp. z o.o. betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 55 af 7.3.2009.


text:
12.3.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 80/15
 Appel iværksat den 11. januar 2011 af Europa-Kommissionen til prøvelse af dom afsagt af Retten (Fjerde Afdeling) den 27. oktober 2010 i sag T-24/05, Alliance One International, Inc. (tidligere Standard Commercial Corp.), Standard Commercial Tobacco Company, Inc. og Trans-Continental Leaf Tobacco Corp. Ltd mod Europa-Kommissionen
 (Sag C-14/11 P)
 2011/C 80/28
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellant: Europa-Kommissionen (ved F. Castillo de la Torre, E. Gippini Fournier og R. Sauer, som befuldmægtigede)
 De andre parter i appelsagen: Alliance One International, Inc. (tidligere Standard Commercial Corp.), Standard Commercial Tobacco Company, Inc. og Trans-Continental Leaf Tobacco Corp. Ltd
 Appellantens påstande
 Appellanten har nedlagt følgende påstande:
 —
 punkt 1 i den appellerede doms konklusion ophæves
 —
 sagen for Retten afvises i det hele
 —
 Trans-Continental Leaf Tobacco Corp. Ltd tilpligtes at betale denne sags omkostninger og de tre indstævnte tilpligtes at betale samtlige omkostninger i sagen i første instans.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Appellanten har gjort gældende, at den appellerede dom bør ophæves af følgende grunde:
 1)
 Retten har tilsidesat ligebehandlingsprincippet og set bort fra fast retspraksis, hvorefter hvert enkelt selskabs ansvar skal bedømmes for sig.
 2)
 Retten har begået en retlig fejl, idet den fandt, at Kommissionens behandling af visse moderselskaber udgjorde en retlig standard med hensyn til at pålægge andre moderselskaber ansvar, selvom denne standard gik ud over, hvad retspraksis kræver.
 3)
 Retten har tilsidesat Kommissionens ret til en kontradiktorisk procedure og fejltolket begrundelsespligten ved at forhindre den i at anfægte påstandene om forskelsbehandling.
 4)
 Retten har tilsidesat ligebehandlingsprincippet, idet Trans-Continental Leaf Tobacco Corp. Ltd befandt sig i en situation, der var objektivt forskellig fra Intabex og Universals situation.


text:
Nr . C 333 / 18 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 9 . 12 . 95
 end aftalt, allerede måtte antages at være sket ved de myndigheder, som åbnede mulighed for en sådan overførsel,
 betalinger, der tidligere i flere omgange var sket, således at havde sagsøgeren tjenestefrihed af personlige årsager, og
 virksomheden ikke havde andre beløb til gode . han kunne derfor ikke få kendskab til den . Aftalen blev
 offentliggjort i » Meddelelser fra Administrationen «. På det
 Virksomhedens advokat tilstillede derefter centrets myndig tidspunkt , hvor offentliggørelsen skete, indeholdt de
 heder en skrivelse, der indeholdt forskellige indsigelser, der i gældende AGB ikke en regel om, at ovennævnte frist på seks
 høj grad var krænkende for sagsøgeren . Sagsøgeren modtog måneder skulle overholdes, » idet der ellers indtræder
 på det samme tidspunkt flere anonyme telefonopringninger, præklusion «.
 hvorunder der åbenlyst blev fremsat trusler over for
 sagsøgeren og hans familie . Sagsøgeren har i erkendelse af, I den anmodning, der førte til den anfægtede afgørelse ,
 at der med disse omstændigheder foreligger en situation som henviste sagsøgeren dels til, at han ikke havde kunnet
 omhandlet i vedtægtens artikel 24, stk . 1 , den 28 . juli 1994 overholde den frist på seks måneder, der er fastsat i AGB,
 over for ansættelsesmyndigheden fremsat anmodning om idet han havde tjenestefrihed af personlige årsager, da den
 den bistand, der ifølge denne bestemmelse skal ydes i en aftale, der var indgået med de italienske myndigheder, blev
 sådan situation . Ansættelsesmyndigheden har ikke på nogen offentliggjort, dels til, at han først den 15 . marts 1994, hvor
 måde imødekommet denne anmodning. dommen i sag T- 100/92 , La Pietra, blev afsagt, blev klar
 over, at der i forbindelse med fristen kunne tages hensyn til
 andre omstændigheder end force majeure, som kunne
 undskylde, at anmodningen var indgivet for sent.
 Han har navnlig gjort gældende, at det stod Kommissionen
 frit for at underrette sine tjenestemænd om den pågældende
 Sag anlagt den 8 . oktober 1995 af Giovanni Sergio mod aftale enten via Meddelelser fra Administrationen eller i De
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber Europæiske Fællesskabers Tidende. Når Kommissionen
 ( Sag T-185/95 ) valgte den første mulighed, kan sagsøgeren ikke antages at
 ( 95/C 333/34 ) være blevet bekendt med de således offentliggjorte medde
 lelser, hvilket bevirker, at den frist, der er fastsat i AGB, og
 den dag, hvor fristen begynder at løbe som følge af
 (Processprog: fransk) offentliggørelsen af aftalen eller sagsøgerens genindtræden i
 tjenesten efter en tjenestefrihed af personlige årsager, først
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 kan anvendes over for ham fra det tidspunkt, hvor han er
 den 8 . oktober 1995 anlagt sag mod Kommissionen for De blevet bekendt hermed . Som det fremgår af dommen af sag
 T-70/91 , Moretto, står det i øvrigt fast, at andre omstæn
 Europæiske Fællesskaber af Giovanni Sergio, Bruxelles
 digheder end force majeure, som ikke kan tilregnes den
 ( Belgien ), ved advokat Marc-Albert Lucas, Liége .
 pågældende tjenestemand, kan tjene som undskyldning


text:
for,
 at seksmånedersfristen er blevet overskredet .
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande :
 Sagsøgeren har endelig anført, at det ikke kan forudsættes,
 — Kommissionens afgørelse af 7. juli 1994 annulleres . at han er blevet bekendt med dommen i Moretto-sagen den
 dag, hvor den blev afsagt, og heller ikke den dag, hvor den
 — Det fastslås, at sagsøgeren i medfør af artikel 1 1 , stk . 2 , i blev trykt i Samling af Afgørelser, og at Kommissionen har
 bilag VIII til vedtægten kan overføre de pensionsrettig pligt til at underrette sine ansatte om retsvirkningerne af
 heder, han optjente i forbindelse med sin erhvervsmæs visse domme, som har særlig betydning for EF-ansatte.
 sige beskæftigelse i Cutro kommunes forvaltning i
 perioden 22 . november 1961 — 21 . november 1964 .
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostnin
 ger .
 Sag anlagt den 6 . oktober 1995 af Marco Mazzocchi
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter Alemanni mod Kommissionen for De Europæiske Fælles
 skaber
 Sagsøgeren, der er tjenestemand ved Kommissionen, har ( Sag T-l 86/95 )
 anfægtet Kommissionens afslag på at imødekomme hans
 ( 95/C 333/35 )
 anmodning om overførsel af de pensionsrettigheder, han
 havde optjent inden sin udnævnelse, nemlig i forbindelse
 med udøvelsen af visse former for erhvervsmæssig beskæf (Processprog: fransk)
 tigelse i Italien .
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 Under henvisning til artikel 11 , stk. 2, i bilag VIII til den 6 . oktober 1995 anlagt sag mod Kommissionen for De
 vedtægten udstedte Kommissionen en række almindelige Europæiske Fællesskaber af Marco Mazzocchi-Alemanni,
 gennemførelsesbestemmelser ( AGB ), hvorefter anmodnin Libreville ( Gabon ), ved advokat Nicolas Lhoést, Bruxelles,
 gen om overførsel skulle fremsættes inden for en frist på seks og med valgt adresse i Luxembourg hos Fiduciaire Myson
 måneder; da man nåede frem til den aftale med de italienske sari, 1 , rue Glesener .
 ---pagebreak--- 9 . 12 . 95 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr . C 333/ 19
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: Kommissionen at fremlægge alle interne dokumenter i
 forbindelse med udstedelsen af den anfægtede beslut
 — Kommissionens afgørelse af 9 . november 1994 om ikke ning med henblik på en afgørelse af, om beslutningen
 at godtgøre sagsøgeren hele forskellen mellem de faktisk blev truffet i overensstemmelse med kollegialitetsprin
 afholdte lægeudgifter og de ydelser, som udbetales i cippet og Kommissionens forretningsorden .
 henhold til den fælles sygesikringsordning, således som
 det ellers er fastsat i artikel 24 i vedtægtens bilag X, 3 . Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostnin
 annulleres . ger .
 — Om nødvendigt annulleres den afgørelse, som Kommis Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 sionen vedtog den 3 . juli 1995 som svar på sagsøgerens
 klage. 1 . Kommissionen har undladt for så vidt angår de støtte
 foranstaltninger, der er godkendt i den anfægtede
 — Kommissionen tilpligtes at betale hele det beløb, som beslutning, ufortøvet at iværksætte den formelle proce
 udgør forskellen mellem de faktisk afholdte udgifter og dure i henhold til EF-traktatens artikel 93 , stk . 2 , idet


text:
de ydelser, der udbetales i henhold til den fælles støtteforanstaltningerne i loven om skatter og afgifter på
 sygesikringsordning, hvilket beløb i den foreliggende sag miljøbeskyttelsesområdet rejser flere alvorlige proble
 udgør 253 353 bfr . mer, der ikke kan løses ved at gennemføre prima
 facie-undersøgelsen i artikel 93 , stk . 3 .
 — Det fastslås, at de almindelige gennemførelsesbestem
 melser til artikel 24, stk . 1 og 2 , i vedtægtens bilag X er 2 . Beslutningen er ufuldstændig og modstridende begrun
 ugyldige, hvorfor de tilbagekaldes . det .
 — Kommissionen tilpligtes at betale samtlige sagens 3 . Tilsidesættelse af generelle principper i fællesskabsret
 omkostninger. ten : Afvigelse fra Kommissionens egne offentliggjorte
 retningslinjer, navnlig » Fællesskabsrammebestemmel
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter ser for statsstøtte til miljøbeskyttelse « ( 2 ).
 Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter svarer til 4 . Overskridelse af kompetence : Godkendelse af en støtte
 dem, der er gjort gældende i sag T-21 /95 ( 1 ). foranstaltning, der gælder ubegrænset på vilkår, at den
 efter en bestemt dato ikke længere kan gennemføres,
 (') EFT nr. C 87 af 8 . 4 . 1995 , s . 15 . uden at den på ny er meddelt Kommissionen, dvs . at
 godkendelsen er givet med en » resolutiv betingelse «.
 5 . Kommissionen har antagelig undladt at overholde
 kollegialitetsprincippet, hvorfor der er fremsat begæring
 om bevisoptagelse .
 Sag anlagt den 9. oktober 1995 af NV Waterleiding
 Maatschappij » Noord-West Brabant « mod Kommissionen 6 . Kommissionen har med urette afvist at tage en tidligere
 for De Europæiske Fællesskaber vurdering af allerede meddelte støtteforanstaltninger,
 ( Sag T-188/95 ) som endnu ikke er blevet gennemført, op til fornyet
 forhandling, uanset at de nye rammebestemmelser i
 ( 95/C 333/36 ) mellemtiden er trådt i kraft .
 (Processprog: nederlandsk) ( ! ) I beslutningen, der er rettet til den nederlandske regering,
 fastslås det, at de støtteforanstaltninger, der er indeholdt i Wet
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der Belastingen op Milieugrondslag ( lov om skatter og afgifter på
 den 9 . oktober 1995 anlagt sag mod Kommissionen for De miljøbeskyttelsesområdet ), hvorved der indføres afgifter på
 Europæiske Fællesskaber af NV Waterleiding Maatschappij grundvand, affaldsprodukter, brændstoffer og uranium 235 , er
 » Noord-West Brabant «, der ifølge sine vedtægter er hjem forenelige med det fælles marked .
 ( 2 ) EFT nr . C 72 af 10 . 3 . 1994 , s . 3 .
 mehørende i Oudenbosch ( Nederlandene ), ved advokat
 P. H. L. M. Kuypers, Breda, og advokat FI. M. Gilliams,
 Bruxelles, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat
 J.-M . Bauler, Grand Rue 47.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande : Sag anlagt den 9. oktober 1995 af selskabet Service pour le
 Groupement d'Acquisitions » SGA « mod Kommissionen for
 1 . Sagen antages til realitetsbehandling, og der gives sag De Europæiske Fællesskaber
 søgeren medhold, således at Kommissionens beslutning ( Sag T-l 89/95 )
 SG(95 ) D/8442 af 3 . juli 1995 vedrørende statsstøttesag
 95/C 333/37 )


text:
1.2.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 38/68
 Sag anlagt den 27. november 2015 — Clover Canyon mod KHIM — Kaipa Sportswear (CLOVER CANYON)
 (Sag T-693/15)
 (2016/C 038/92)
 Stævningen affattet på engelsk
 Parter
 Sagsøger: Clover Canyon, Inc. (Los Angeles, De forenede Stater) (ved advokat T. Schmitz)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Kaipa Sportswear GmbH (Heilbronn, Tyskland
 Oplysninger vedrørende sagen for Harmoniseringskontoret
 Ansøger: Sagsøgeren
 Det omtvistede varemærke: International registrering, hvori Den Europæiske Union er designeret, af varemærket »CLOVER CANYON« — EF-varemærkeregistrering nr. 1 120 485
 Sagen for Harmoniseringskontoret: Indsigelsessag
 Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 4. august 2015 af Femte Appelkammer ved Harmoniseringskontoret (sag R 3018/2014-5)
 Påstande
 —
 Den anfægtede afgørelse annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder omkostningerne forbundet med sagens behandling ved appelkammeret.
 —
 Subsidiært tilpligtes Kaipa Sportswear GmbH at betale sagens omkostninger, herunder omkostningerne forbundet med sagens behandling ved appelkammeret.
 Anbringende
 —
 Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009.


text:
C 6/32 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 8.1.2000
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 a) Artikel 2 og 3 i Kommissionens beslutning af 20. juli
 1999 (K(1999) 2539 endelig udg.) (1) om Nederlandenes
 Sagsøgeren har for det første gjort gældende, at retten til
 statsstøtte til fordel for 633 nederlandske tankstationer ved
 forsvar er tilsidesat og herved navnlig anført følgende:
 grænsen til Tyskland annulleres.
 a) Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 3, i tjenestemandsvedtæg-
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter tens bilag IX, da den myndighed, der har kompetence til at
 indgå* ansættelseskontrakter (herefter »ansættelsesmyndig-
 heden«), overskred fristen efter denne bestemmelse uden at
 Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter er de samme angive nogen begrundelse derfor.
 som i sag T-210/99.
 b) Tilsidesættelse af reglerne om god personaleforvaltning da
 (1) EFT L 280 af 30.10.1999, s. 87.
 — en af de tre personer, der ved bemyndigelse var tillagt
 kompetence til i samråd at udøve den delegerede
 ansættelsesmyndigheds beføjelser, også havde sæde i
 den delegerede ansættelsesmyndighed, som vedtog den
 første disciplinære sanktion, der senere blev trukket
 tilbage, hvorfor vedkommende ikke opfyldte de nød-
 vendige garantier om objektivitet og uvildighed
 Sag anlagt den 19. oktober 1999 af Antonio Pernice mod
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber — den anfægtede afgørelse blev vedtaget, uden at ansæt-
 telsesmyndigheden blev gjort bekendt med sagsøgerens
 bemærkninger vedrørende udkastet til referatet af den
 (Sag T-241/99) høring, der blev foretaget i henhold til artikel 7, stk. 3,
 i vedtægtens bilag IX, eller med de anbringender og
 argumenter, som sagsøgeren fremførte til sit forsvar
 (2000/C 6/57) såvel for Disciplinærrådet som under den nævnte
 høring.
 (Processprog: fransk)
 c) Tilsidesættelse af artikel 2 i vedtægtens bilag IX samt
 vedtægtens artikel 25, idet sagsøgeren ikke modtog rettidig
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 underretning om de forsømmelser af hans pligter efter
 den 19. oktober 1999 anlagt sag mod Kommissionen for De
 vedtægtens artikel 11, stk. 1, og artikel 12, stk. 1, som han
 Europæiske Fællesskaber af Antonio Pernice, Torre d’Isola
 blev foreholdt at have gjort sig skyldig i, hvorved han blev
 (Italien), ved advokaterne Jean-Noël Louis, Greta-Françoise
 afskåret fra at tage til genmæle.
 Parmentier og Véronique Peere, Bruxelles, og med valgt adresse
 i Luxembourg hos Société de Gestion Fiduciaire, Immeuble
 »Um Piquet«, 2-4, rue Beck.
 For det andet anfører sagsøgeren, at den anfægtede afgørelse
 er behæftet med et åbenbart fejlskøn, da der ikke var ført bevis
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 for de klagepunkter, som var rettet mod ham, eller da
 kvalifikationen heraf i hvert fald var åbenbart overdrevet efter
 — Kommissionens afgørelse af 22. december 1998 om at de foreliggende omstændigheder. Desuden har ansættelses-
 pålægge sagsøgeren en disciplinær sanktion ved uden myndigheden efter sagsøgerens opfattelse tilsidesat proportio-
 varsel at opsige hans kontrakt som midlertidigt ansat med nalitetsprincippet ved at pålægge ham en disciplinær sanktion,
 virkning fra den 1. januar 1999 annulleres. som star i misforhold til karakteren af de foreholdte pligtfor-
 sømmelser, der ifølge den enstemmige opfattelse hos Discipli-
 nærrådets medlemmer alene kunne begrunde en mild sanktion,
 — Kommissionen tilpligtes at


text:
11.6.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 143/8
 DOMSTOLENS DOM
 (Sjette Afdeling)
 af 14. april 2005
 i sag C-163/03, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Hellenske Republik (1)
 (Traktatbrud - direktiv 80/68/EØF - beskyttelse af grundvandet mod forurening forårsaget af visse farlige stoffer - artikel 3, 4 og 5 - direktiv 91/689/EØF - farligt affald - artikel 2, stk. 1, og artikel 6, stk. 1)
 (2005/C 143/08)
 Processprog: græsk
 I sag C-163/03, angående et traktatbrugssøgsmål i henhold til artikel 226 EF, anlagt den 8. april 2003, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægtigede: G. Valero Jordana og M. Konstantinidis) mod Den Hellenske Republik (befuldmægtiget: E. Skandalou), har Domstolen (Sjette Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, A. Borg Barthet, og dommerne U. Lõhmus og A.Ó Caoimh (refererende dommer); generaladvokat: P. Léger; justitssekretær: R. Grass, den 14. april 2005 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 1.
 Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 3, 4 og 5 i Rådets direktiv 80/68/EØF af 17. december 1979 om beskyttelse af grundvandet mod forurening forårsaget af visse farlige stoffer, idet den
 —
 ikke i området Triasio Pedion har truffet de nødvendige foranstaltninger for at forhindre tilførsel til grundvandet af visse stoffer nævnt i direktivets liste I, og for at begrænse tilførslen til grundvandet af stoffer nævnt i direktivets liste II, for at undgå forurening af grundvandet med disse stoffer,
 —
 ikke på forhånd har foretaget en undersøgelse af sådanne aktioner til bortskaffelse eller deponering med henblik på bortskaffelse af stoffer nævnt i direktivets liste I, som vil kunne medføre indirekte udledning
 —
 og ikke på forhånd har foretaget en undersøgelse af sådanne aktioner til bortskaffelse eller deponering med henblik på bortskaffelse af stoffer nævnt i direktiv 80/86's liste II, som vil kunne medføre indirekte udledning.
 2.
 Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 2, stk. 1, og artikel 6, stk. 1, i Rådets direktiv 91/689/EØF af 12. december 1991 om farligt affald, idet den ikke har truffet de nødvendige foranstaltninger for at registrere og identificere farligt affald i området Triasio Pedio, og ikke, enten separat eller som led i dens almindelige planer for affaldshåndtering, har udarbejdet en plan for affaldshåndtering af farligt affald i området Triasio Pedio.
 3.
 Den Hellenske Republik betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 135 af 7.6.2003.


text:
28.10.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 261/17
 Sag anlagt den 15. september 2006 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Hellenske Republik
 (Sag C-381/06)
 (2006/C 261/33)
 Processprog: græsk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved M. Patakia og J. Enegren)
 Sagsøgt: Den Hellenske Republik
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/14/EF (1) af 11. marts 2002 om indførelse af en generel ramme for information og høring af arbejdstagerne i Det Europæiske Fællesskab, idet den ikke har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme dette direktiv eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
 —
 Den Hellenske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Fristen for gennemførelse af direktiv 2002/EF i national ret udløb den 23. marts 2005.
 (1) EFT L 80 af 23.3.2002, s 29.


text:
14.5.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 145/23
 Rettens dom af 31. marts 2011 — Grækenland mod Kommissionen
 (Sag T-214/07) (1)
 (EUGFL - Garantisektionen - udgifter, som er udelukket fra fællesskabsfinansiering - markafgrøder - særlige foranstaltninger for visse landbrugsprodukter til fordel for de mindre øer i Det Ægæiske Hav)
 2011/C 145/36
 Processprog: græsk
 Parter
 Sagsøger: Den Hellenske Republik (ved V. Kontolaimos og I. Chalkias, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved H. Tserepa-Lacombe, som befuldmægtiget, bistået af advokat N. Korogiannakis)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af Kommissionens beslutning 2007/243/EF af 18. april 2007 om udelukkelse fra EF-finansiering af visse udgifter, som medlemsstaterne har afholdt for Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Garantisektionen (EUT L 106, s. 55).
 Konklusion
 1)
 Europa-Kommissionen frifindes.
 2)
 Den Hellenske Republik betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 199 af 25.8.2007.


text:
26.5.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 117/4
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Commissione tributaria provinciale (Italien) den 20. februar 2007 — Ecotrade spa mod Agenzia Entrate Ufficio Genova 3
 (Sag C-96/07)
 (2007/C 117/06)
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Commissione tributaria provinciale
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Ecotrade spa
 Sagsøgt: Agenzia Entrate Ufficio Genova 3
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Er artikel 17, artikel 21, stk. 1, og artikel 22 i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF (1) af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter, til hinder for nationale bestemmelser (såsom artikel 19 i DPR nr. 633 af 26.10.1972), der betinger udøvelsen af retten til at fratrække merværdiafgift, der er betalt af en afgiftspligtig person inden for rammerne af dennes erhvervsmæssige virksomhed, af iagttagelse af en tidsfrist (på to år) og sanktionerer manglende iagttagelse med fortabelse af denne ret, navnlig i tilfælde, hvor afgiftspligten vedrørende de pågældende goder eller tjenesteydelser er opstået ved anvendelse af proceduren med omvendt afgiftspligt, og når bestemmelserne indrømmer myndighederne en periode (på fire år i henhold til artikel 57 i DPR nr. 633/72), hvori de kan opkræve moms, der er længere end den periode, der indrømmes en erhvervsdrivende til at gøre sin fradragsret gældende, og denne ret er fortabt, fordi fristen er udløbet?
 2)
 Er artikel 18, stk. 1, litra d), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 til hinder for nationale bestemmelser — ved at opstille nærmere regler for de »formaliteter«, der er omhandlet i denne bestemmelse i relation til proceduren med omvendt afgiftspligt, der er reguleret i artikel 17, stk. 3, artikel 23 og artikel 25 i DPR nr. 633/72 — der (alene til skade for den afgiftspligtige person) indfører et krav om iagttagelse af en tidsfrist som den, der er fastsat i artikel 19 i DPR nr. 633/72, for udøvelse af fradragsretten i henhold til direktivets artikel 17?
 (1) EFT L 145, s. 1.


text:
28.7.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 227/15
 Sag anlagt den 8. juni 2012 — Europa-Kommissionen mod Ungarn
 (Sag C-288/12)
 2012/C 227/22
 Processprog: ungarsk
 Parter
 Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved B. Martenczuk og B.D. Simon, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Ungarn
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at Ungarn har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 95/46/EF af 24. oktober 1995 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger (1), idet Ungarn har fjernet den tilsynsførende for databeskyttelse fra sit embede i utide.
 —
 Ungarn tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Direktiv 95/46 bestemmer, at en eller flere af offentlige myndigheder i medlemsstaterne, der i fuld uafhængighed udøver de funktioner, der tillægges dem, har til opgave at påse overholdelsen af de bestemmelser, medlemsstaterne vedtager til gennemførelse af dette direktiv.
 I Ungarn var denne myndighed indtil den 31. december 2011 den tilsynsførende for databeskyttelse. Den tilsynsførende for databeskyttelse blev i overensstemmelse med de ungarske bestemmelser, der var gældende indtil den 31. december 2011, valgt af det ungarske parlament for en periode på seks år. Den tilsynsførende for databeskyttelse, der var i embede den 31. december 2011, påbegyndte sit mandat den 29. september 2008 og skulle under normale omstændigheder blive i embedet indtil september 2014.
 Den ungarske lovgivning på området blev ændret med virkning fra den 1. januar 2012. Som følge af den nævnte ændring blev posten som tilsynsførende for databeskyttelse ophævet, og den tilsynsførende for databeskyttelse, der havde været i embedet siden den 29. september 2008, blev fjernet. Myndigheden med ansvar for tilsyn med databeskyttelse som omhandlet i direktiv 95/46 blev herefter den nyoprettede Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság (national myndighed for databeskyttelse og informationsfrihed, herefter »myndigheden«). Ifølge den nye lovgivning udpeges præsidenten, der leder den nævnte myndighed, af Republikkens præsident efter indstilling fra premierministeren for en periode på ni år. Den tidligere tilsynsførende for databeskyttelse blev ikke udpeget til dette embede.
 Det er Kommissionens opfattelse, at fjernes den myndighed, der har til opgave at føre tilsyn med databeskyttelsen, i utide, krænkes denne myndigheds uafhængighed, som kræves i henhold til direktivet. Direktivet fastsætter ikke varigheden af den nævnte tilsynsmyndigheds mandat, hvorfor medlemsstaterne i princippet er frie til at fastsætte denne. Dog skal mandatet have en rimelig varighed, og det er absolut påkrævet, at når en medlemsstat en gang har fastsat mandatets varighed, skal denne varighed respekteres. I modsat fald ville der være fare for, at tilsynsmyndigheden ved udøvelsen af sin funktion bliver påvirket af frygten for en fjernelse i utide, og denne fare kan påvirke den nævnte myndigheds uafhængighed.
 Hvad angår formaliteten, har Kommissionen gjort gældende, at eftersom den tidligere tilsynsførende for databeskyttelse ikke er blevet genindsat i embedet inden udløbet af fristen i den begrundede udtalelse, bestod tilsidesættelsen på dette tidspunkt. Kommissionen har bemærket, at det ikke er umuligt at afhjælpe tilsidesættelsen: Ungarn skal vedtage de nødvendige foranstaltninger med henblik på at genindsætte den tidligere tilsynsførende for databeskyttelse i det embede, der henvises til i direktiv 95/46, i


text:
den resterende del af perioden for dennes mandat, regnet fra den 31. december 2011. Kommissionen vil som passende afhjælpning kunne acceptere, at den tidligere tilsynsførende for databeskyttelse udpeges til præsident for den nye myndighed i den nævnte tidsperiode. Ungarn kan i denne forbindelse ikke påberåbe sig den aktuelle præsident for den nye myndigheds uafhængighed, da det ville indebære, at medlemsstaten påberåber sig sin egen tilsidesættelse til sit forsvar. Virkningerne af tilsidesættelsen skal afhjælpes, ikke opretholdes.
 Ifølge Kommissionen kan fjernelse fra embedet i utide alene begrundes i tungtvejende grunde, der objektivt kan kontrolleres, men Ungarn har ikke påberåbt sig sådanne grunde.
 Kommissionen har ikke anfægtet Ungarns ret til at omorganisere tilsynsmyndigheden ved f.eks. at gå bort fra den tidligere model bestående i en »tilsynsførende for databeskyttelse«, og over til en model i overensstemmelse med ungarsk lovgivning, der består i en »myndighed«. Ændringen af modellen for institutionen kræver imidlertid på ingen måde, at den tidligere tilsynsmyndighed fjernes i utide. Ungarn havde haft mulighed for at fastsætte i den nationale lovgivning, at den nye model først finder anvendelse, når mandatet for den siddende tilsynsførende for databeskyttelse udløber, eller at den tidligere tilsynsførende for databeskyttelse udpeges som den første præsident for den nye myndighed i den resterende del af den pågældendes mandats varighed.
 Tiltrædes medlemsstatens argument vedrørende ændringen af modellen, ville alle myndigheder, der har til opgave at føre tilsyn med databeskyttelsen i Unionen, permanent være udsat for faren for at blive fjernet ved en retsakt, der nedlægger den eksisterende myndighed, og opretter en ny myndighed i dens sted til udøvelse af de funktioner, der er fastsat i direktiv 95/46. Det kan ikke udelukkes, at sådanne ændringer kan anvendes til at straffe og styre de myndigheder, der fører tilsyn databeskyttelsen, og som pådrager sig de politiske autoriteters misbilligelse. Den mindste fare for en sådan indflydelse er uforenelig med tilsynsmyndighedernes absolutte uafhængighed.
 På den anden side kan Ungarn efter Kommissionens opfattelse ikke påberåbe sig nogen uklare udtalelser fra den tidligere tilsynsførende for databeskyttelse, der er offentliggjort i pressen, for at antage, at den pågældende ikke var i stand til at udøve de funktioner, der er fastsat i artikel 28 i direktiv 95/46, eller for at fjerne vedkommende i utide alene på dette grundlag.
 (1) EFT L 281, s. 31, herefter »direktiv 95/46« eller »direktivet«.


text:
5.3.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 72/16
 Sag anlagt den 21. december 2010 — Europa-Kommissionen mod Den Franske Republik
 (Sag C-624/10)
 2011/C 72/28
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved M. Afonso, som befuldmægtiget)
 Sagsøgt: Den Franske Republik
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til momsdirektivet, navnlig dets artikel 168, 171, 193, 194, 204 og 214, ved i kapitel IV i administrativ instruks nr. 105 af 23. juni 2006 (3 A-9-06) at fastsætte lempeligere forskrifter, der fraviger ordningen, hvorved moms betales ved omvendt betalingspligt, og som bl.a. indebærer, at en sælger eller tjenesteyder, der er etableret uden for Frankrig, skal udpege en fiskal repræsentant.
 —
 Den Franske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Kommissionen gør med sit søgsmål gældende, at de franske forskrifter, der fraviger ordningen, hvorved moms betales ved omvendt betalingspligt, på flere måder er i strid med EU-retten.
 For det første skal en afgiftspligtig person, der ønsker at være omfattet af forskrifterne, der er indført ved kapitel IV i den administrative instruks 3 A-9-06, udpege en fiskal repræsentant, hvilket ikke er i overensstemmelse med momsdirektivets artikel 204. Denne artikel giver alene medlemsstaterne ret til at pålægge en sådan pligt i tilfælde af, at der ikke med den skattepligtige persons etableringsland er indgået noget retligt instrument om gensidig bistand vedrørende indirekte afgifter, som ligner det, der er fastsat inden for Unionen.
 For det andet er de lempeligere forskrifter også betinget af, at sælger lader sig momsregistrere i Frankrig, hvilket ikke er i overensstemmelse med momsdirektivets artikel 214, stk. 1. Det fremgår af denne bestemmelse, at momsregistreringspligten ikke gælder for afgiftspligtige personer, der i en medlemsstat, hvor de ikke er etablerede, foretager leveringer af varer eller tjenesteydelser, der er undergivet ordningen, hvorved moms betales ved omvendt betalingspligt af kunden, navnlig i henhold til momsdirektivets artikel 194.
 For det tredje og sidste fastsættes det i forskrifterne, at sælgeren eller tjenesteyderen kan modregne den fradragsberettigede moms i den moms, der opkræves af en eller flere af hans kunder. Dette er ikke i overensstemmelse med bestemmelserne i momsdirektivets artikel 168 og 171, ifølge hvilke modregningen af den fradragsberettigede moms i den opkrævede moms skal foretages i hvert afgiftspligtigt led. Undtagelsesordningen kan heller ikke støttes på direktivets artikel 11.


text:
27.10.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 331/11
 Domstolens dom (Anden Afdeling) af 6. september 2012 — Laimonis Treimanis mod Valsts ieņēmumu dienests (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Administratīvā rajona tiesa — Letland)
 (Sag C-487/11) (1)
 (Forordning (EØF) nr. 918/83 - artikel 1, stk. 2, litra c), artikel 2 og artikel 7, stk. 1 - fritagelse for importafgifter for personlige ejendele - begrebet »varer beregnet til brug i husholdning« - motorkøretøj, der er indført til Unionens område - køretøj anvendt af et familiemedlem til ejeren, der har foretaget indførslen)
 (2012/C 331/17)
 Processprog: lettisk
 Den forelæggende ret
 Administratīvā rajona tiesa
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Laimonis Treimanis
 Sagsøgt: Valsts ieņēmumu dienests
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Administratīvā rajona tiesa Rīgas tiesu nams — fortolkning af artikel 7, stk. 1, i Rådets forordning (EØF) nr. 918/83 af 28. marts 1983 om en fællesskabsordning vedrørende fritagelse for import- og eksportafgifter (EFT L 105, s. 1) — fritagelse for importafgifter på personlige ejendele — begrebet husholdning — motorkøretøj, som er blevet anvendt til brug for en husholdning i en tredjestat — indførsel af nævnte motorkøretøj ved dets ejer, som hovedsageligt er bosat i tredjestaten, til en medlemsstat i Den Europæiske Union med henblik på vederlagsfri anvendelse heraf ved et medlem af ejerens familie, som er flyttet til nævnte medlemsstat efter at have været en del af samme husholdning som ejeren inden indførslen af motorkøretøjet
 Konklusion
 Artikel 2 og artikel 7, stk. 1, i Rådets forordning (EØF) nr. 918/83 af 28. marts 1983 om en fællesskabsordning vedrørende fritagelse for import- og eksportafgifter skal fortolkes således, at et motorkøretøj til privat brug, som er indført i Den Europæiske Unions toldområde fra en tredjestat, kan indføres under fritagelse for importafgifter under forudsætning af, at importøren reelt har flyttet sit sædvanlige opholdssted til Den Europæiske Unions toldområde, hvilket det tilkommer den nationale ret at efterprøve. Den omstændighed, at motorkøretøjet anvendes gratis af et familiemedlem til denne importør, dvs. en person, der bor hos importøren eller i overvejende grad forsørges af denne, hvilket det tilkommer den nationale ret at efterprøve, anses for en anvendelse til brug i importørens husholdning, og denne anvendelse giver ikke anledning til, at muligheden for at blive omfattet af den nævnte fritagelse fortabes.
 (1) EUT C 347 af 26.11.2011.


text:
C 200/54 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 14.7.2001
 påberåbe sig hensynet til den »nationale håndtering af of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Com-
 affaldet« som begrundelse for ikke at anvende fællesskabs- mercial Court) i sagen Joseph Lennox (firmanavn: R. Lennox &
 forskrifter, når der ikke findes noget holdepunkt for at Son) mod Industria Lavorazione Carni Ovine forelagt De
 antage, at administrationen af affald i Luxembourg stiller Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudi-
 »særlige krav«, som ikke omfattes af de gældende fælles- ciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 skabsregler.
 (1) EFT L 194 af 25.7.1975, s. 39.
 (2) EFT L 78 af 26.3.1991. 1. a) Er kravet i artikel 9 i direktiv 91/68/EØF(1) opfyldt i
 (3) EFT L 5 af 7.1.1994, s. 15. forbindelse med en forsendelse af får, som udføres
 fra en medlemsstat til en anden, og som er bestemt
 til slagtning ved ankomsten, når det ledsagende
 sundhedscertifikat ikke er et model I-certifikat som
 det i bilag E til direktivet omhandlede, men derimod
 et model II-certifikat?
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 se afsagt den 23. januar 2001 af Corte di Appello di Firenze b) Såfremt spørgsmål 1.a) besvares benægtende, og
 i sagen Altair Chimica SpA mod ENEL Distribuzione SpA forsendelsen skal være ledsaget af et model-I certifi-
 kat, påhviler forpligtelsen til at udvælge det korrekte
 certifikat forud for udførslen eksportøren eller mod-
 (Sag C-207/01) tageren af fårene, eller henhører spørgsmålet om,
 hvilken part der bærer ansvaret, under de nationale
 (2001/C 200/96) kontraktretlige regler, som finder anvendelse?
 Ved kendelse afsagt den 23. januar 2001, indgået til Domstol-
 ens Justitskontor den 18. maj 2001, har Corte di Appello di
 Firenze i sagen Altair Chimica SpA mod ENEL Distribuzione c) Når en forsendelse af får udføres fra en medlemsstat
 SpA forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmod- til en anden, og fårene er bestemt til slagtning ved
 ning om præjudiciel afgørelse af, hvorledes artikel 81, 82 og ankomsten, kan der så i modtagerstatens nationale
 85 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, ret — hvis forsendelsen er ledsaget af et Model II-
 direktiv 92/12 (1) og Rådets henstilling 924/EØF af 27. oktober certifikat — indføres forbud mod indførslen af får
 1981 præcist skal fortolkes, således at det herigennem fastslås, med henvisning til at, der ikke foreligger et model I-
 om de nationale regler i lovdekret nr. 347/44 og 896/47, certifikat?
 præsidentdekret nr. 373/94, lovdekret nr. 98/48 samt lov
 nr. 9/91 er uforenelige med disse fællesskabsbestemmelser.
 2. a) Var det i juli 1997 foreneligt med fællesskabsretten,
 (1) Rådets direktiv 92/12/EØF af 25. februar 1992 om den generelle særligt med artikel 28 EF, 29 EF og 30 EF (tidl.
 ordning for punktafgiftspligtige varer, om oplægning og omsæt- artikel 30-36) og/eller artikel 152 EF (tidl. EF-
 ning heraf samt om kontrol hermed (EFT L 76 af 23.3.1992, s. 1). traktatens artikel 129) og/eller artikel 6 og 174 EF
 (tidl. EF-traktatens artikel 130 R) og Rådets direktiv
 89/662/EØF (2), 90/425/EØF (3) og 91/68/EØF, at en
 medlemsstat stillede krav om, at de sundhedscertifi-