text:
8.5.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 144/20
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Fővárosi Ítélőtábla (Ungarn) den 1. februar 2017 — Teréz Ilyés og Emil Kiss mod OTP Bank Nyrt. og OTP Faktoring Követeléskezelő Zrt.
 (Sag C-51/17)
 (2017/C 144/26)
 Processprog: ungarsk
 Den forelæggende ret
 Fővárosi Ítélőtábla
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Teréz Ilyés og Emil Kiss
 Sagsøgt: OTP Bank Nyrt. og OTP Faktoring Követeléskezelő Zrt.
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal et kontraktvilkår, hvorefter kursrisikoen påhviler forbrugeren, og der — som følge af fjernelsen af et urimeligt kontraktvilkår, som fastsatte en forskel mellem sælgerkurs og køberkurs samt forpligtelsen til at bære den deraf følgende kursrisiko — er blevet indføjet i aftalen ex tunc som følge af lovgivers indgriben, der udspringer af retssager om ugyldighed, der har påvirket et stort antal aftaler, anses for at være et vilkår, som ikke har været genstand for individuel forhandling som omhandlet i direktivets artikel 3, stk. 1 (1), og som derfor er omfattet af direktivets anvendelsesområde?
 2)
 Hvis det kontraktvilkår, hvorefter kursrisikoen påhviler forbrugeren, er omfattet af direktivets anvendelsesområde, skal undtagelsen i direktivets artikel 1, stk. 2, da fortolkes således, at den også gør sig gældende for et kontraktvilkår, som er i overensstemmelse med [bindende] love som omhandlet i præmis 2[5] i Domstolens dom RWE Vertrieb AG (C-92/11), som er blevet vedtaget eller er trådt i kraft efter aftalens indgåelse? Skal anvendelsesområdet for nævnte undtagelse ligeledes omfatte et kontraktvilkår, som er blevet indføjet i aftalen ex tunc efter aftalens indgåelse som følge af en lov, der afhjælper den ugyldighed, som udspringer af den urimelige karakter af et kontraktvilkår, der forhindrer, at aftalen opfyldes?
 3)
 Såfremt der i overensstemmelse med svarene på de foregående spørgsmål kan foretages en undersøgelse af den urimelige karakter af det kontraktvilkår, hvorefter kursrisikoen påhviler forbrugeren, skal kravet om en klar og forståelig affattelse, som direktivets artikel 4, stk. 2, henviser til, da fortolkes således, at dette krav også er opfyldt, når den lovbestemte og nødvendigvis generelt affattede oplysningspligt er opfyldt på de vilkår, der er beskrevet under de faktiske omstændigheder, eller skal der ligeledes fremlægges oplysninger om risikoen for forbrugeren, som finansieringsinstituttet er bekendt med, eller som det kan have adgang til på tidspunktet for aftalens indgåelse?
 4)
 Er den omstændighed, at kontraktvilkårene vedrørende muligheden for ensidig ændring og forskellen mellem sælgerkurs og køberkurs — som flere år senere viste sig at være urimelige — på tidspunktet for aftalens indgåelse indgik i aftalen sammen med vilkåret vedrørende placering af kursrisikoen, relevant for så vidt angår kravet om klarhed og gennemsigtighed og det i stk. 1, litra i), i bilaget til direktivet fassatte, med henblik på fortolkningen af direktivets artikel 4, stk. 1, således at forbrugeren, som kumulativ virkning af disse vilkår, reelt på ingen måde kunne forudse, hvordan hverken betalingsforpligtelserne eller ordningen for ændring af disse forpligtelser ville ændre sig efterfølgende? Eller skal der ikke tages højde for kontraktvilkår, som efterfølgende er blevet erklæret urimelige i forbindelse med undersøgelsen af den urimelige karakter af det vilkår, der fastlægger kursrisikoen?
 5)
 Hvis den


text:
nationale ret erklærer, at det kontraktvilkår, hvorefter kursrisikoen påhviler forbrugeren, er urimeligt, er den da forpligtet til af egen drift — i forbindelse med fastlæggelsen af retsvirkningerne i overensstemmelse med national lovgivning — også at tage højde for den urimelige karakter af de øvrige kontraktvilkår, som ikke er blevet påberåbt at sagsøgerne i deres søgsmål, idet den respekterer parternes ret til at fremsætte bemærkninger i den kontradiktoriske procedure? Finder officialmaksimen som omhandlet i Domstolens praksis ligeledes anvendelse, hvis sagsøgeren er en forbruger, eller udelukker dispositionsmaksimen, i betragtning af den rolle, som den spiller i sagen som helhed, og sagens nærmere omstændigheder, i givet fald, at der foretages en undersøgelse af egen drift?
 (1) Rådets direktiv 93/13/EØF af 5.4.1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler (EFT 1993, L 95, s. 29).

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
1.9.2001 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 245/7
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber har nedlagt Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved beslut-
 følgende påstande: ning truffet den 28. maj 2001 af Frankrigs Conseil d’État,
 Afdelingen for Tvistemål, i sagen Société National Far-
 mers’ Union mod Secrétariat général du gouvernement
 1. Det fastslås, at Forbundsrepublikken Tyskland har tilside-
 sat sine forpligtelser i henhold til artikel 2, stk. 2, i
 Rådets direktiv 92/81/EØF (1) af 19. oktober 1992 om (Sag C-241/01)
 harmonisering af punktafgiftsstrukturen for mineralolier,
 idet den ved anvendelse af § 4, stk. 1, andet punkt,
 litra b) i Mineralölsteuergesetz ikke har underkastet alle (2001/C 245/13)
 mineralolier, der er bestemt til at anvendes som brændsel,
 en punktafgift. Ved beslutning truffet den 28. maj 2001, indgået til Domsto-
 lens Justitskontor den 22. juni 2001, har Frankrigs Conseil
 d’État, Afdelingen for Tvistemål, i sagen Société National
 2. Forbundsrepublikken Tyskland tilpligtes at betale sagens Farmers’ Union mod Secrétariat général du gouvernement
 omkostninger. forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning
 om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 1) Kan en medlemsstat, henset til den almengyldige karakter
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter af Kommissionens beslutning 98/692/EF af 25. november
 1998 (1) og 1999/514/EF af 23. juli 1999 (2), og uanset af
 fristen for anlæggelse af sag til prøvelse heraf er udløbet,
 Søgsmålet er rettet mod bestemmelsen i § 4, stk. 1, andet med føje gøre gældende, at der er indtrådt væsentlige
 punkt, litra b) i (den tyske) Mineralölsteuergesetz, navnlig i den ændringer i de faktiske eller retlige omstændigheder efter
 fortolkning, der er fastsat i Bundesministers der Finanzen’s udløbet af fristen for anlæggelse af sag til prøvelse af
 bekendtgørelse af 2. februar 1998 (III A 1 — V 0355 — 10/97). disse beslutninger, når disse ændringer rejser tvivl om
 I henhold til denne bekendtgørelse skal det at »opvarme« forstås gyldigheden?
 som den ønskede udnyttelse af et stofs brændselsværdi,
 dvs. den hele eller delvise forbrænding af mineralolie til 2) Var Kommissionens ovennævnte beslutninger under hen-
 produktion af varme, der helt eller delvist bliver overført til et syn til forsigtighedsprincippet i artikel 174 i traktaten
 andet stof. Dette andet stof, som varmen bliver overført om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab gyldige på
 til, bliver herved tildelt en egenskab som ny energi- eller tidspunktet for de af de franske myndigheder trufne
 varmebærer. Den konkrete anvendelse af de nye varmebærere afgørelser?
 til opvarmning retfærdiggør således, at der heraf sluttes, at det
 anvendte mineralolie skal opvarmes for at producere disse
 varmebærere. Heraf følger, at det ikke er at »opvarme«, når det 3) Kan en medlemsstat af bestemmelserne i artikel 30
 stof, der optager forbrændingsenergien selv er blevet udsat for (tidligere 36) i traktaten om oprettelse af Det Europæiske
 varme til fremstilling af et produkt, hvorved det mister sin Fællesskab udlede en beføjelse til at forbyde indførsel af
 stoflige egenskab. Det samme skulle således være gældende, landbrugsprodukter og levende dyr, når direktiv
 når flammen kommer i direkte kontakt med det stof, der skal 89/662/EØF (3) og 90/425/EØF (4) ikke kan anses for at
 bearbejdes, forarbejdes


text:
eller tilintetgøres. Der er således heller gennemføre harmoniseringen af de nødvendige foran-
 ikke tale om at »opvarme«, når mineralolie bliver holdt under staltninger til opnåelse af det specifikke formål om at
 en tændflamme, der har til formål at afbrænde skadelige gasser, beskytte menneskers liv og sundhed, der er fastsat i denne
 eller når mineralolie blandes med gasser, der skal tilintetgøres, artikel?
 i et forbrændingskammer og bliver fuldstændigt brændt.
 (1) Kommissionens beslutning af 25.11.1998 om ændring af beslut-
 I henhold til Kommissionens opfattelse er dette i strid med den ning 98/256/EF, for så vidt angår visse hasteforanstaltninger til
 i påstanden nævnte foranstaltning. Det her anvendte begreb beskyttelse mod bovin spongiform encephalopati (EFT L 328 af
 »anvendes som brændsel« skal fortolkes autonomt i fælles- 4.12.1998, s. 28).
 skabsretten. Direktivets ordlyd, formål og systematik taler for, (2) Kommissionens beslutning af 23.7.1999 om fastsættelse af den
 at begrebet »opvarme« skal forstås bredt, og enhver anvendelse dato, på hvilken forsendelse af kvægprodukter fra Det Forenede
 af mineralolie som brændsel er omfattet heraf. Især forekom- Kongerige under den datobaserede eksportordning kan indledes i
 henhold til artikel 6, stk. 5, i Rådets beslutning 98/256/EF (EFT
 mer det irrelevant, om den producerede varme bliver benyttet L 195 af 28.7.1999, s. 42).
 indirekte, ved at opvarme en genstand ved hjælp af en
 (3) Rådets direktiv 89/662/EØF af 11.12.1989 om veterinærkontrol
 varmebærer, eller direkte for at starte eller opretholde en
 i samhandelen i Fællesskabet med henblik på gennemførelse af
 kemisk eller industriel proces. det indre marked (EFT L 395 af 30.12.1989, s. 13).
 (4) Rådets direktiv 90/425/EØF af 26.6.1990 om veterinærkontrol
 og zooteknisk kontrol i samhandelen med visse levende dyr og
 produkter inden for Fællesskabet med henblik på gennemførelse
 (1) EFT L 316 af 31.10.1992, s. 12. af det indre marked (EFT L 224 af 18.8.1990, s. 29).


text:
31.8.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 252/50
 Personalerettens kendelse (Tredje Afdeling) af 30. maj 2013 — Marcuccio mod Kommissionen
 (Sag F-141/11) (1)
 (Personalesag - artikel 34, stk. 1 og 6, i procesreglementet - stævning indgivet pr. fax inden for søgsmålsfristen - advokatens håndskrevne underskrift forskellig fra underskriften på originaleksemplaret af stævningen, som blev fremsendt pr. post - sagen for sent anlagt - åbenbart afvisningsgrundlag)
 2013/C 252/90
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: Luigi Marcuccio (Tricase, Italien) (ved advokat G. Cipressa)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved C. Berardis-Kayser og M.J. Baquero Cruz, som befuldmægtigede, bistået af advokat A. Dal Ferro)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af Kommissionens stiltiende afgørelse om at meddele afslag på sagsøgerens anmodning om udbetaling af hans løntilgodehavende for månederne fra september til december 2010 og for januar 2011.
 Konklusion
 1)
 Sagen afvises.
 2)
 Luigi Marcuccio bærer sine egne omkostninger og betaler de af Europa-Kommissionen afholdte omkostninger.
 (1) EUT C 65 af 3.3.2012, s. 25.


text:
16.11.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 381/35
 Rettens kendelse af 3. september 2015 — Spanien mod Kommissionen
 (Sag T-676/14) (1)
 ((Annullationssøgsmål - artikel 8, stk. 3, i forordning (EU) nr. 1173/2011 - effektiv håndhævelse af budgetovervågningen i euroområdet - manipulation af statistikker - Kommissionens beslutning om at indlede en undersøgelse - retsakt, der ikke kan gøres til genstand for et søgsmål - forberedende retsakt - afvisning))
 (2015/C 381/40)
 Processprog: spansk
 Parter
 Sagsøger: Kongeriget Spanien (ved advokat A. Rubio González)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved J.-P. Keppenne, J. Baquero Cruz og M. Clausen, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af Kommissionens afgørelse C(2014) 4856 final af 11. juli 2014 om indledning af en undersøgelse vedrørende manipulation af statistikker i Spanien i henhold til Europa-Parlamentet og Rådets forordning (EU) nr. 1173/2011 om en effektiv håndhævelse af budgetovervågningen i euroområdet.
 Konklusion
 1)
 Sagen afvises.
 2)
 Kongeriget Spanien betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 388 af 3.11.2014.


text:
7.2.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 32/43
 Sag anlagt den 14. november 2008 — Ryanair mod Kommissionen
 (Sag T-499/08)
 (2009/C 32/83)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Ryanair Ltd (Dublin, Irland) (ved lawyers E. Vahida, I. Metaxas-Maragkidis)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgerens påstande
 —
 I overensstemmelse med artikel 230 EF og 231 EF fastslås det, at Kommissionens stiltiende beslutning om afslag på aktindsigt i de dokumenter, som sagsøgeren ved anmodning af 25. juni 2008 begærede at få aktindsigt i, er ugyldig, og at Kommissionens beslutning af 23. oktober 2008 om afslag på aktindsigt i samme dokumenter er ikke-eksisterende.
 —
 Subsidiært fastslås det i overensstemmelse med artikel 230 EF og 231 EF, at Kommissionens beslutning af 23. oktober 2008 om afslag på aktindsigt i de dokumenter, som sagsøgeren ved anmodning af 25. juni 2008 begærede at få aktindsigt i, er ugyldig.
 —
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale de af sagsøgeren afholdte omkostninger i forbindelse med sagen.
 —
 Der træffes sådanne yderligere foranstaltninger, som Retten måtte finde passende.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgeren har med dette søgsmål nedlagt påstand om annullation af Kommissionens stiltiende beslutning om afslag på sagsøgerens anmodning i henhold til forordning nr. 1049/2001 (1) om aktindsigt i dokumenter vedrørende statsstøtteprocedurer i forhold til den påståede statsstøtte, som skulle være tildelt gennem en aftale med det selskab, der driver Pau Lufthavn. Den pågældende beslutning blev efterfulgt af en udtrykkelig beslutning af 23. oktober 2008. I nærværende sag nedlægger sagsøgeren subsidiær påstand om annullation af den udtrykkelige beslutning.
 De af sagsøgeren påberåbte søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter er identiske med dem, der er påberåbt i sag T-494/08, Ryanair mod Kommissionen.
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1049/2001 af 30.5.2001 om aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter (EFT L 145, s. 43).


text:
26 . 10 . 96 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr . C 318 / 15
 handle i almenvellets , interesse, fortolke dette begreb udvi Sagsøgerne gør gældende, at forbuddet i direktivets arti
 dende, da det med afgørelse 94/90/EKSF, EF, Euratom kel 2 , litra b ), og artikel 3 , litra a ), — for så vidt som der heri
 forfulgte mål ellers ikke kan nås . Dette gælder under alle henvises til terapeutisk anvendelse af beta-agonister i
 omstændigheder i nærværende sag, hvor det ville være i strid godkendte veterinærlægemidler — vil fratage dem retten til
 med retsplejehensyn ikke at fremlægge de begærede doku at fremstille og markedsføre de pågældende veterinærlæge
 menter, der i en anden sag er genstand for en begæring om midler, med hensyn til hvilke de er i besiddelse af tilladelser,
 foranstaltninger med henblik på sagens tilrettelæggelse . der er i overensstemmelse med de relevante EF-regler. Disse
 indgreb i sagsøgernes specifikke rettigheder stemmer ikke
 Endvidere gør sagsøgeren gældende, at begrundelsespligten overens med grundlæggende principper i EF-retten såsom
 i EF-traktatens artikel 190 er tilsidesat . proportionalitetsprincippet, principperne om retssikkerhed
 og beskyttelse af den berettigede forventning samt princip
 pet om god forvaltningsskik .
 På denne baggrund anser sagsøgerne et forbud mod
 markedsføring af deres veterinærlægemidler for uberettiget,
 idet de dog har forståelse for Rådets og Kommissionens
 Sag anlagt den 9. august 1996 af Boehringer Ingelheim legitime interesse i at bekæmpe ulovlig anvendelse af
 Vetmedica GmbH og C. H. Boehringer Sohn Limited beta-agonister som grovkemikalier til vækstformål . Føl
 Partnership mod Rådet for Den Europæiske Union gerne af et sådant forbud er nemlig:
 ( Sag T-125/96 )
 ( 96/C 318/29 ) — at dyrene berøves et væsentligt produkt til beskyttelse af
 deres sundhed
 (Processprog: engelsk)
 — at sagsøgerne nægtes deres legitime ret til fortsat at
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der markedsføre produkter, som af alle praktiserende dyr
 den 9 . august 1996 anlagt sag mod Rådet for Den læger værdsættes for deres sikkerhed og kvalitet .
 Europæiske Union af Boehringer Ingelheim Vetmedica
 GmbH og C. H. Boehringer Sohn Limited Partnership ved Disse virkninger kan ikke begrundes med henvisning til det
 advokaterne Denis Waelbroeck og Denis Fosselard, advo mål, som Rådet forfulgte ved vedtagelsen af den anfægtede
 katfirmaet Liedekerke Wolters Waelbroeck & Kirkpatrick, foranstaltning.
 Boulevard de l'Empéreur 3 , B-1000 Bruxelles, og med valgt
 adresse i Luxembourg hos Arendt & Medernach, rue
 Mathias Hårdt 8-10 .
 Herudover gøres det gældende, at EF-traktatens artikel 43
 er blevet tilsidesat, idet Europa-Parlamentet er blevet hørt
 om et forslag, der afviger væsentligt fra ordlyden af direktiv
 Sagsøgerne har nedlagt følgende påstande : 96/22/EF .
 1 ) Artikel 1-4 i Rådets direktiv 96/22/EF af 29 . april 1996
 ( EFT L 125 , s . 3 ) annulleres, for så vidt som de forbyder
 markedsføring af veterinærlægemidler, som indeholder
 beta-agonister til indgift af terapeutiske hensyn i dyr,
 hvoraf kød og produkter er bestemt til konsum.
 2 ) Fællesskabet, her repræsenteret ved Rådet, tilpligtes at Sag anlagt den 12 . august


text:
1996 af Breda Fucine Meridionali
 erstatte det tab, som sagsøgerne har lidt på grund af den SpA mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 anfægtede foranstaltning.
 ( Sag T-126/96 )
 3 ) Rådet tilpligtes at betale sagens omkostninger. ( 96/C 318 /30 )
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter: (Processprog: italiensk)
 Sagsøgerne er de største producenter af medicin fremstillet
 af beta-agonister af den type, som er omfattet af direktiv Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 96/22/EF. Ifølge sagsøgerne tilsigter direktiv 96/22/EF den 12 . august 1996 anlagt sag mod Kommissionen for De
 særlig at ramme deres produkter, der må anses for at have Europæiske Fællesskaber af Breda Fucine Meridionali SpA,
 motiveret Fællesskabet i denne sag . Bari ( Italien ), ved advokaterne Antonio Tizzano og Gian
 Michele Roberti , Napoli , og med valgt adresse i Bruxelles
 Forbuddet i det anfægtede direktiv vil faktisk forhindre hos advokatfirmaet Tizzano , Place du Grand Sablon 36 .
 indgift af beta-agonister til brug for behandling af luft
 vejsproblemer hos dyr af alle arter til brug for fødevarepro
 duktion . Det andet almindelige terapeutiske anvendelses Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande :
 område for beta-agonister, dvs . fremkaldelse af tocolyse hos
 kælvende køer, vil fortsat være tilladt i henhold til direkti 1 ) Kommissionens beslutning af 29 . maj 1995 om visse
 vet . offentlige støtteforanstaltninger fra Italien til Breda
 ---pagebreak--- Nr . C 318 / 16 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 26 . 10 . 96
 Fucine Meridionali SpA ( K(96 ) 1643 — endelig udg.) sted til fordel for » forsvarssektoren «, er omfattet af
 annulleres i det hele, subsidiært delvist for så vidt angår undtagelsen efter traktatens artikel 223 , stk. 1 , litra b ).
 de punkter, der er omhandlet i nærværende stæv Dernæst lader den økonomiske støtte, der blev ydet efter
 ning. 1987, sig forklare ved henvisning til overvejelser med
 tilknytning til den » koncernpolitik «, som den kontrol
 2 ) Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostnin lerende virksomhed forfulgte .
 ger .
 — Fejlagtig anvendelse af traktatens artikel 92 , stk. 3 ,
 litra a ) og c )
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Sagsøgeren anfører i den henseende, at Kommissionen
 Sagsøgeren er et omsmeltningsstøberi under EFIM-grup har tilsidesat disse bestemmelser, idet den ukorrekt har
 pen . Indtil 1986 havde selskabet to aktionærer fra forsvars bedømt sagsøgerens sanerings- og omstruktureringsfor
 sektoren. Med den anfægtede beslutning har Kommissionen anstaltninger eller betydningen af virksomhedens belig
 erklæret den påståede statsstøtte til sagsøgeren for uforene genhed i en særligt dårligt stillet region .
 lig med fællesmarkedet og underkendt den, da den ikke er
 blevet forhåndsanmeldt i henhold til EF-traktatens arti
 kel 93 , stk . 3 . Kommissionen har desuden anordnet
 tilbagebetaling af den pågældende støtte .
 I den henseende fremsætter sagsøgeren følgende anbringen
 der : Sag anlagt den 12 . august 1996 af EFIM — Ente parteci
 pazioni e finanziamento industria manifatturiera, under
 tvungen administrativ likvidation, mod Kommissionen for
 — Tilsidesættelse af procedureregler og retten til kontrak De Europæiske Fællesskaber
 tiktion
 (


text:
Sag T-127/96 )
 ( 96/C 318/31 )
 Ifølge sagsøgeren har Kommissionen i skrivelsen om
 indledning af en procedure kun omtalt finansieringen på
 52 mia . lire fra EFIM og de statsgaranterede lån på 10 (Processprog: italiensk)
 mia . lire uden at henvise til andre påståede overførsler af
 midler eller til, hvornår overførslerne skulle have fundet
 sted . I ovennævnte skrivelse foretog sagsøgte således Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 ikke nogen som helst henvisning, direkte eller indirekte, den 12 . august 1996 anlagt sag mod Kommissionen for De
 til hovedparten af de støtteforanstaltninger, som anfæg Europæiske Fællesskaber af EFIM — Ente partecipazioni e
 tes i beslutningen . finanziamento industria manifatturiera , under tvungen
 administrativ likvidation, Rom, ved advokaterne Antonio
 Tizzano og Gian Michele Roberti, Napoli , og med valgt
 — Tilsidesættelse dels af principperne om retssikkerhed og adresse i Bruxelles hos advokatfirmaet Tizzano, Place du
 beskyttelse af den berettigede forventning og dels af den Grand Sablon 36 .
 femårige forældelsesfrist
 Kommissionen har i beslutningen anfægtet lån, som er Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande :
 blevet ydet i tidsrummet 1985-1992 . Den har derved
 erklæret handlinger og omstændigheder for ulovlige, 1 ) Kommissionens beslutning af 29 . maj 1995 om visse
 som allerede ligger langt tilbage i tiden . Sagsøgeren offentlige støtteforanstaltninger fra Italien til Breda
 mener, at sagsøgte ikke kan udvide sin retlige bedøm Fucine Meridionali SpA ( K(96 ) 1643 — endelig udg.)
 melse til at omfatte handlinger og omstændigheder, der annulleres i det hele subsidiært delvist for så vidt angår
 er så gamle . Også på statsstøtteområdet skal der de punkter, der er omhandlet i nærværende stæv
 overholdes en bestemt forældelsesfrist, som ved en ning.
 analogi til andre retsområder ( artikel 43 i statutten for
 Domstolen og forordning ( EØF ) nr . 2988/74 ) bør være 2 ) Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostnin
 på fem år. ger .
 — Tilsidesættelse af traktatens artikel 92 , stk . 1 , ved , at Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Kommissionen ikke har undersøgt spørgsmålet om arten
 af hjælp i kraft af de omhandlede støtteforanstaltnin Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter er identi
 ger ske med dem, der er fremsat i sag T-126/96 , Breda Fucine
 Meridionali (').
 Konkret har sagsøgte fuldstændig undladt at bedømme
 de pågældende støtteforanstaltninger i lyset af situatio (') Se side 15 i denne Tidende .
 nen på det tidspunkt, hvor de blev ydet. Sagsøgeren
 fremhæver i den forbindelse, at den støtte , som blev ydet
 under det tidsrum, hvor sagsøgerens produktion fandt


text:
C 289/18 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 13.10.2001
 Sag anlagt den 14. august 2001 af Kommissionen for De Wainwright og Joëlle Adda, som befuldmægtigede, og med
 Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Belgien valgt adresse i Luxembourg.
 (Sag C-319/01)
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 (2001/C 289/34) — Det fastslås, at Kongeriget Belgien har tilsidesat sine
 forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 92/43/EØF af
 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den og planter (1), samt artikel 249, tredje punktum, i traktaten
 14. august 2001 anlagt sag mod Kongeriget Belgien af om oprettelsen af De Europæiske Fællesskaber, idet
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved Götz zur det ikke har truffet de nødvendige foranstaltninger for
 Hausen og Joelle Adda, som befuldmægtigede, og med valgt fuldstændigt og korrekt at gennemføre dette direktivs
 adresse i Luxembourg. artikel 1, 4, stk. 5, artikel 5, stk. 4, 6, 7, 12, 13, 14 og 15,
 artikel 16, stk. 1, artikel 22, litra b) og c), og artikel 23,
 stk. 2, i forbindelse med dets bilag II, IV, V og VI.
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 — Kongeriget Belgien tilpligtes at betale sagens omkost-
 — Det fastslås, at Kongeriget Belgien har tilsidesat sine
 ninger.
 forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 97/11/EF af
 3. marts 1997 om ændring af direktiv 85/337/EØF
 om vurdering af visse offentlige og private projekters
 indvirkning på miljøet (1), idet det ikke har vedtaget alle
 de nødvendige love og administrative bestemmelser for Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 at efterkomme direktivet eller i hvert tilfælde ikke har
 underrettet Kommissionen herom.
 Kommissionen har anført, at fristen for gennemførelse af
 — Kongeriget Belgien tilpligtes at betale sagens omkost- direktivet udløb den 5. juni 1994, hvor Belgien endnu ikke
 ninger. ved bestemmelser, der etablerer en præcis juridisk ramme,
 havde gennemført de i påstandene nævnte bestemmelser,
 undtagen for regionen Bruxelles-Capitale, der den 26. oktober
 2000 vedtog en anordning om bevarelse af naturtyper samt
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter vilde dyr og planter. Hvad begreberne i direktivets artikel 1
 angår er en gennemførelse nødvendig som følge af deres
 betydning for fortolkningen af direktivets øvrige bestemmelser.
 I overensstemmelse med artikel 249, stk. 3, EF og artikel 10, Kommissionen har endelig vedrørende direktivets artikel 15
 stk. 1, EF er de medlemsstater, som et direktiv er rettet til, og 16, stk. 1, anført; at en medlemsstat ikke kan undlade at
 forpligtet til at gennemføre direktivets bestemmelser i deres gennemføre dem, medmindre den på forhånd giver afkald på
 nationale lovgivning, således at de er fuldstændigt gennemført at udnytte de muligheder for at gøre undtagelse, som disse
 inden fristens udløb. Denne frist udløb den 14. marts 1999, bestemmelser giver.
 uden at Kongeriget Belgien havde truffet de nødvendige
 foranstaltninger til at gennemføre alle direktivets bestemmelser
 i hele Belgien. (1) EFT L 206 af 22.7.1992, s. 7.
 (1) EFT L 73 af 14.3.1997, s. 5.
 Slettelse af sag C-224/99 (1)
 Sag anlagt den 28. august 2001 af Kommissionen for De (2001/C 289/36)
 Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Belgien
 Ved kendelse af 19. juli


text:
25.6.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 186/16
 Sag anlagt den 20. april 2011 — Europa-Kommissionen mod Kongeriget Spanien
 (Sag C-189/11)
 2011/C 186/27
 Processprog: spansk
 Parter
 Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved L. Lozano Palacios og C. Soulay, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Kongeriget Spanien
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at Kongeriget Spanien har tilsidesat de forpligtelser, der påhviler det i medfør af artikel 73, 168, 169, 226 og 306-310 i Rådets direktiv 2006/112/EF (1) af 28. november 2006, om det fælles merværdiafgiftssystem, idet det
 —
 anvender særordningen for rejsebureauer i tilfælde, hvor rejsetjenesteydelserne er solgt til en anden person end den rejsende
 —
 udelukker, at den nævnte særordning anvendes på salg til offentligheden, som foretages af detailforhandlere, der handler i eget navn, af rejser, som arrangeres af engrosforhandlere
 —
 tillader rejsebureauer under bestemte omstændigheder at anføre et samlet beløb i fakturaen, som ikke har nogen forbindelse med den moms, der faktisk overvæltes på kunden, og tillader sidstnævnte, forudsat der er tale om en afgiftspligtig person, at trække dette samlede beløb fra den moms, der skal betales, og
 —
 tillader rejsebureauer, for så vidt som de er omfattet af særordningen, at fastsætte et samlet afgiftsgrundlag for hver enkelt afgiftsperiode.
 —
 Kongeriget Spanien tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Kommissionen er af den opfattelse, at Kongeriget Spaniens anvendelse af særordningen for rejsebureauer er i strid med bestemmelserne i momslovgivningen, for så vidt som den ikke som foreskrevet i direktivet er begrænset til tjenesteydelser til rejsende, men også omfatter transaktioner mellem rejsebureauer.
 Desuden er det forhold, at salg til offentligheden, som foretages af detailforhandlere, der handler i eget navn, af rejser, som arrangeres af engrosforhandlere, udelukkes fra særordningen, heller ikke foreneligt med direktivet. Ifølge Kommissionen er der ingen tvivl om, at sådan virksomhed hører ind under den virksomhed, som er omfattet af særordningen.
 Kommissionen er af den opfattelse, at også de spanske forskrifter, der, uden noget grundlag i momsdirektivet, tillader rejsebureauer at anføre et samlet beløb i fakturaen, som ikke har nogen forbindelse med den moms, der faktisk overvæltes på kunden, og som tillader sidstnævnte, forudsat der er tale om en afgiftspligtig person, at trække dette samlede beløb fra den moms, der skal betales, er i strid med nævnte direktiv. Ligeledes er de forskrifter, der tillader rejsebureauer, for så vidt som de er omfattet af særordningen, at fastsætte et samlet afgiftsgrundlag for hver enkelt afgiftsperiode, i strid med direktivet.
 (1) EUT L 347, s. 1.


text:
17.10.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 383/23
 Sag anlagt den 31. august 2016 — Volkswagen mod EUIPO — Paalupaikka (MAIN AUTO WHEELS)
 (Sag T-623/16)
 (2016/C 383/33)
 Stævningen affattet på tysk
 Parter
 Sagsøger: Volkswagen AG (Wolfsburg, Tyskland) (ved advokaterne H. Schrammek, C. Drzymalla, S. Risthaus og J. Engberding)
 Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Paalupaikka Oy (Iisalmi, Finland)
 Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO
 Ansøger af det omtvistede varemærke: Paalupaikka Oy
 Det omtvistede varemærke: EU-figurmærke indeholdende ordbestanddelene »MAIN AUTO WHEELS« — registreringsansøgning nr. 12 863 643
 Sagen for EUIPO: Indsigelsessag
 Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 1. juli 2016 af Fjerde Appelkammer ved EUIPO (sag R 2189/2015-4)
 Påstande
 —
 Den anfægtede afgørelse annulleres.
 —
 EUIPO tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Anbringender
 —
 Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009
 —
 Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 5, i forordning nr. 207/2009
 —
 Tilsidesættelse af artikel 75, i forordning nr. 207/2009.


text:
7.3.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 55/52
 Sag anlagt den 17. december 2008 — Petrilli mod Kommissionen
 (Sag F-100/08)
 (2009/C 55/94)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Alessandro Petrilli (Grottammare, Italien) (ved avocats J.-L. Lodomez og J. Lodomez)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Søgsmålets genstand og beskrivelse af tvisten
 Annullation af ansættelsesmyndighedens afgørelse vedrørende fastsættelsen af stedet for sagsøgerens faste bopæl.
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse af 16. september 2008, hvorved ansættelsesmyndigheden afslog at fastsætte sagsøgerens faste bopæl til at være i Italien, annulleres.
 —
 Om fornødent annulleres en eventuel afgørelse, som Kommissionen måtte foranlediges til at træffe med hensyn til den klage, der er indgivet af sagsøgeren som følge af fremlæggelsen af nye beviser.
 —
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale renter fra den 1. juli 2007 af det beløb, der skyldes som følge af, at justeringskoefficienten for Italien anvendes med tilbagevirkende kraft på sagsøgerens pension, med den sats, som ECB har fastsat for primære refinansieringstransaktioner, og som finder anvendelse i den pågældende periode, med tillæg af to procentpoint.
 —
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale sagens omkostninger.


text:
2.8.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 197/34
 Sag anlagt den 25. juni 2008 — Melli Bank mod Rådet
 (Sag T-246/08)
 (2008/C 197/59)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Melli Bank plc (London, Det Forenede Kongerige) (ved R. Gordon, QC, barrister J. Stratford, solicitors R. Gwynne og T. Din)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union
 Sagsøgerens påstande
 —
 Annullation af stk. 4 i afsnit B i bilaget til Rådets afgørelse 2008/475/EF om gennemførelse af restriktive foranstaltninger over for Iran, for så vidt som det vedrører Melli Bank plc.
 —
 Der træffes bestemmelse om sådanne retsmidler, som måtte være begrundede og rimelige henset til de foreliggende omstændigheder.
 —
 Rådet tilpligtes at betale Melli Bank plcs omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgeren har nedlagt påstand om delvis annullation af Rådets afgørelse 2008/475/EF af 23. juni 2008 (1) om gennemførelse af artikel 7, stk. 2, i Rådets forordning (EF) nr. 423/2007 om restriktive foranstaltninger over for Iran (2), for så vidt som sagsøgerens navn er opført på listen over fysiske og juridiske personer, enheder og organer, hvis midler og økonomiske ressourcer er indefrosne i henhold til denne bestemmelse.
 Sagsøgeren har nedlagt påstand om annullation af stk. 4 i afsnit B i bilaget, for så vidt som det vedrører sagsøgeren, med den begrundelse, at det savner juridisk grundlag i to henseender.
 For det første gør sagsøgeren gældende, at den omtvistede afgørelse er uforholdsmæssig, idet indefrysning af sagsøgerens midler og økonomiske ressourcer for det første ikke står i noget rationelt forhold til formålet om at forhindre spredningen af kernevåben og finansieringen heraf, og for det andet ikke er den mindst indgribende måde, hvorpå der kan udvises årvågenhed over for sagsøgeren, eller hvorpå målet om at forhindre finansiering af spredning af kernevåben kan virkeliggøres.
 For det andet gør sagsøgeren gældende, at den omtvistede afgørelse krænker princippet om forbud mod forskelsbehandling, idet sagsøgeren dels befinder sig i samme situation som andre datterselskaber til iranske banker, der er hjemmehørende i Det Forenede Kongerige, og befinder sig i en materielt sammenlignelig situation som den andre banker i Det Forenede Kongerige, herunder banker, som handler med Iran, befinder sig i, men at sagsøgeren er blevet behandlet forskelligt, dels befinder sig i en situation, som er meget forskellig fra den situation, som en anden bank, som er blevet udpeget af De Forenede Nationers Sikkerhedsråd, befinder sig i, men er blevet behandlet på samme måde som denne bank.
 (1) EUT L 163, s. 29.
 (2) Rådets forordning (EF) nr. 423/2007 af 19.4.2007 (EUT L 103, s. 1).


text:
14.11.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 419/25
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landesgericht Frankfurt am Main (Tyskland) den 14. juli 2016 — FMS Wertmanagement AöR mod Heta Asset Resolution AG
 (Sag C-394/16)
 (2016/C 419/34)
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Landesgericht Frankfurt am Main
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: FMS Wertmanagement AöR
 Sagsøgt: Heta Asset Resolution AG
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/59/EU om et regelsæt for genopretning og afvikling af kreditinstitutter og investeringsselskaber (1), navnlig artikel 1, stk. 1, og artikel 2, stk. 1, nr. 2) og nr. 23), sammenholdt med artikel 4, stk. 1, nr. 1), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 af 26. juni 2013 om tilsynsmæssige krav til kreditinstitutter og investeringsselskaber (2) fortolkes således, at anvendelsesområdet også omfatter en afviklingsenhed (et afviklingsselskab), som ved ikrafttrædelsen af direktiv 2014/59/EU den 2. juli 2014 stadig var et kreditinstitut som omhandlet i artikel 4, stk. 1, nr. 1), i forordning (EU) nr. 575/2013 (CRR-kreditinstitut), men som havde mistet denne egenskab inden udløbet af gennemførelsesfristen for direktiv 2014/59/EU i national ret den 31. december 2014 og ikke længere rådede over en bankretlig koncession til at drive bankforretninger, men som på grundlag af en ved lov fastsat koncession nu kun må udføre sådanne (bank-)forretninger, som udelukkende tjener til at afvikle porteføljen?
 2)
 Skal direktiv 2014/59/EU, navnlig artikel 43, stk. 2, litra b), og artikel 37, stk. 6, fortolkes således, at en foranstaltning svarende til bail-in-værktøjet i artikel 43 i direktiv 2014/59/EU også er omfattet af direktivets materielle anvendelsesområde, hvis den som følge af en national bestemmelse i hjemlandet gennemføres i et tilfælde, hvor der ikke længere består nogen realistisk udsigt til, at en afviklingsenheds levedygtighed kan genoprettes, men denne allerede har frasolgt de dele, der skal videreføres, efter ikrafttrædelsen af direktiv 2014/59/EF den 2. juli 2014, men før udløbet af gennemførelsesfristen den 31. december 2014, og der heller ikke kan overføres systemisk vigtige ydelser til et broinstitut og heller ikke længere kan frasælges eller overføres yderligere dele af instituttets virksomhedsdele, men hvor denne afviklingsenhed udelukkende tjener til at forvalte aktiver, rettigheder og passiver med det formål så godt som muligt at realisere de enkelte aktiver, rettigheder og passiver på en velordnet og aktiv måde (afvikling af portefølje)?
 3)
 Skal artikel 3, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/24/EF af 4. april 2001 om sanering og likvidation af kreditinstitutter (som affattet ved artikel 117 i direktiv 2014/59/EU) fortolkes således, at en af en administrativ myndighed i en afviklingsenheds hjemland pålagt nedskrivning af afviklingsenhedens passiver, som er underlagt en anden national ret, samt nedskrivning af rentesatsen og udsættelse af forpligtelser i [org. s. 3] den medlemsstat, hvis ret passiverne er underlagt, og i hvilken den pågældende debitor har hjemsted, uden videre har fuld retsvirkning, eller forudsætter dette, at afviklingsenheden (afviklingsselskabet) er omfattet af det personlige anvendelsesområde for direktiv 2014/59/EU (i overensstemmelse med det første præjudicielle spørgsmål), og at den pålagte foranstaltning er omfattet af anvendelsesområdet for direktiv 2014/59/EU?
 Betyder »uden videre har fuld retsvirkning«, at retten i


text:
en medlemsstat, som skal træffe afgørelse om anerkendelsen af de efter hjemlandets ret pålagte foranstaltninger inden for rammerne af den ret, der finder anvendelse på passiverne, ikke har prøvelseskompetence for så vidt angår de førnævnte foranstaltningers forenelighed med direktiv 2014/59/EU?
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/59/EU af 15.5.2014 om et regelsæt for genopretning og afvikling af kreditinstitutter og investeringsselskaber og om ændring af Rådets direktiv 82/891/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/24/EF, 2002/47/EF, 2004/25/EF, 2005/56/EF, 2007/36/EF, 2011/35/EU, 2012/30/EU og 2013/36/EU samt forordning (EU) nr. 1093/2010 og (EU) nr. 648/2012 EØS-relevant tekst (EUT L 173, s. 190).
 (2) Europa-Parlamentets og rådets forordning (EU) nr. 575/2013 af 26.6.2013 om tilsynsmæssige krav til kreditinstitutter og investeringsselskaber og om ændring af forordning (EU) nr. 648/2012 (EUT L 176, s. 1).


text:
4.4.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 82/25
 Kendelse afsagt af præsidenten for Retten i Første Instans den 23. januar 2009 — Pannon Hőerőmű mod Kommissionen
 (Sag T-352/08 R)
 (Særlige rettergangsformer - statsstøtte - kommissionsbeslutning, hvorved statsstøtte ydet af Ungarn til visse elektricitetsproducenter i form af aftaler om køb af elektricitet, erklæres uforenelig med fællesmarkedet - begæring om udsættelse af gennemførelsen - manglende uopsættelighed - interesseafvejning)
 (2009/C 82/44)
 Processprog: ungarsk
 Parter
 Sagsøger: Pannon Hőerőmű Energiatermelő, Kereskedelmi és Szolgáltató Zrt. (Pannon Hőerőmű Zrt.) (Pécs, Ungarn) (ved avocats M. Kohlrusz, P. Simon og G. Ormai)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved C. Giolito og K. Talabér-Ritz, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Begæring om udsættelse af gennemførelsen af artikel 2 i Kommissionens beslutning K(2008) 2223 endelig udg. af 4. juni 2008 vedrørende statsstøtte ydet af Republikken Ungarn i form af aftaler om køb af elektricitet.
 Konklusion
 1)
 Begæringen om foreløbige forholdsregler tages ikke til følge.
 2)
 Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.


text:
15.6.2002 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 144/23
 ansøgte varemærke, at man sædvanligvis støder på disse situation som sagsøgeren i denne sag, har ret til sociale
 former i handelen, og at varemærkets art påvirker opfat- sikringsydelser på samme vilkår, som gælder for ind-
 telsen af varemærket i de pågældende omsætningskredse. komstbaseret støtte til arbejdssøgende?
 — Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning (EF)
 nr. 40/94: Retten stiller for store krav til det fornødne
 særpræg. (1) om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Fællesskabet (EFT
 1968 II, s. 467)
 (2) om afskaffelse af restriktioner om rejse og ophold inden for
 — Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning (EF) Fællesskabet for medlemsstaternes arbejdstagere og deres familie-
 nr. 40/94: Retten stiller fejlagtige krav til det fornødne medlemmer (EFT 1968 II, s. 477).
 særpræg, der ikke fremgår af lovgrundlaget, idet — uden
 at der herved henvises til faktiske forhold overhovedet
 — en af Retten forudsat »designmæssig bredde« og
 omsætningens tilvænning til former, der svarer til de
 former, der er omtvistede i denne sag, antages at påvirke
 særpræget.
 (1) Endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser.
 (2) Rådets forordning (EF) nr. 40/94 om EF-varemærker (EFT L 11 af
 14.1.1994, s. 1).
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 se afsagt den 17. december 2001 af House of Lords i sagen
 The Queen mod Minister of Agriculture, Fisheries and
 Food, ex parte: S.P. Anastasiou (Pissouri) Limited m.fl.,
 intervenienter: Cypfruvex (UK) Ltd, Cypfruvex Fruit and
 Vegetable (Cypfruvex) Enterprises Ltd
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 se afsagt den 28. marts 2002 af Social Security Commissio-
 ners, London, i sagen Brian Francis Collins mod Secretary (Sag C-140/02)
 of State for Work and Pensions
 (Sag C-138/02) (2002/C 144/40)
 (2002/C 144/39)
 Ved kendelse afsagt den 28. marts 2002, indgået til Domstol- Ved kendelse afsagt den 17. december 2001, indgået til
 ens Justitskontor den 12. april 2002, har Social Security Domstolens Justitskontor den 16. april 2002, har House of
 Commissioners, London, i sagen Brian Francis Collins mod Lords i sagen The Queen mod Minister of Agriculture, Fisheries
 Secretary of State for Work and Pensions forelagt De Europæi- and Food, ex parte: S.P. Anastasiou (Pissouri) Limited m.fl.,
 ske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel intervenienter: Cypfruvex (UK) Ltd, Cypfruvex Fruit and Vege-
 afgørelse af følgende spørgsmål: table (Cypfruvex) Enterprises Ltd, forelagt De Europæiske
 Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse
 1. Er en person, der befinder sig i en tilsvarende situation af følgende spørgsmål:
 som sagsøgeren i denne sag, arbejdstager i den forstand,
 hvori udtrykket er anvendt i Rådets forordning nr. 1612/
 68 (1) af 15. oktober 1968? 1. Såfremt citrusfrugter med oprindelse i ét tredjeland er
 blevet sendt til et andet tredjeland, kan det særlige krav i
 punkt 16.1 i bilag IV, del A, til direktiv 77/93/EØF, nu
 2. Såfremt spørgsmål 1 besvares benægtende: Har en person, direktiv 2000/29/EF (1), om, at emballagen skal være
 der befinder sig i en tilsvarende situation som sagsøgeren forsynet med et passende oprindelsesmærke, da kun
 i denne sag,


text:
ret til at tage ophold i Det Forenede Kongerige opfyldes i oprindelseslandet, eller kan det i stedet opfyldes
 i henhold til Rådets direktiv 68/360 (2) af 21. maj 1973? i dette andet tredjeland?
 3. Såfremt både spørgsmål 1 og 2 besvares benægtende:
 Følger det fællesskabsretlige bestemmelser eller princip- 2. Skal den i punkt 16.2, 16.3 og 16.4 i direktiv 2000/29/
 per, at en person, der befinder sig i en tilsvarende EF foreskrevne officielle konstatering af oprindelseslandet


text:
22.9.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 287/13
 Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 12. juli 2012 — HIT hoteli, igralnice, turizem dd Nova Gorica og HIT LARIX, prirejanje posebnih iger na sreco in turizem dd mod Bundesminister für Finanzen (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Verwaltungsgerichtshof — Østrig)
 (Sag C-176/11) (1)
 (Artikel 56 TEUF - restriktion for den frie udveksling af tjenesteydelser - hasardspil - en medlemsstats lovgivning, som forbyder reklamering for spillekasinoer beliggende i andre stater, når det lovmæssige beskyttelsesniveau for spillere i disse stater ikke svarer til det, der er sikret på nationalt plan - begrundelse - tvingende almene hensyn - proportionalitet)
 2012/C 287/21
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Verwaltungsgerichtshof
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgere: HIT hoteli, igralnice, turizem dd Nova Gorica og HIT LARIX, prirejanje posebnih iger na sreco in turizem dd
 Sagsøgt: Bundesminister für Finanzen
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Verfassungsgerichtshof — fortolkning af artikel 56 TEUF ff. — fri udveksling af tjenesteydelser — hasardspil — en medlemsstats bestemmelser, der forbyder, at der på dens område reklameres for spillekasioner, som er beliggende i andre stater, hvis lovreglerne om beskyttelse af spillere i disse stater ikke anses for at opfylde det beskyttelsesniveau, der garanteres på nationalt plan
 Konklusion
 Artikel 56 TEUF skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en medlemsstats lovgivning, hvorefter reklamering, som har til formål i nævnte medlemsstat at fremme spillekasinoetablissementer, der er beliggende i en anden medlemsstat, kun er tilladt, såfremt de i denne anden medlemsstat vedtagne lovbestemmelser på området for spillerbeskyttelse frembyder garantier, som i det væsentlige svarer til dem, der følger af de tilsvarende gældende lovbestemmelser i den første medlemsstat.
 (1) EUT C 226 af 30.7.2011.


text:
26.1.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 26/78
 Sag anlagt den 28. november 2012 — ZZ mod Kommissionen
 (Sag F-146/12)
 2013/C 26/164
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: ZZ (ved advokaterne S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis, E. Marchal og D. Abreu Caldas)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Søgsmålets genstand og beskrivelse af tvisten
 Påstand om annullation af afgørelsen om overførsel af sagsøgerens pensionsrettigheder til Unionens pensionsordning, en afgørelse, som anvender de nye almindelige gennemførelsesbestemmelser vedrørende artikel 11 og 12 i bilag VIII til tjenestemandsvedtægten
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at artikel 9 i de almindelige gennemførelsesbestemmelser i artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til vedtægten er ulovlig.
 —
 Afgørelsen af 3. februar 2012 om anvendelse af parametrene i de almindelige gennemførelsesbestemmelser i artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til vedtægten af 3. marts 2011 på overførslen af sagsøgerens pensionsrettigheder annulleres.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.


text:
10.1.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 6/24
 Dom afsagt af Retten i Første Instans den 19. november 2008 — Galderma mod KHIM — Lelas (Nanolat)
 (Sag T-6/07) (1)
 (EF-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om EF-ordmærket Nanolat - det ældre nationale ordmærke TANNOLACT - ingen risiko for forveksling - artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94)
 (2009/C 6/49)
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Galderma SA (Cham, Schweiz) (ved avocat N. Hebeis)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (ved G. Schneider, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret og intervenient ved Retten: Tihomir Lelas (Zagreb, Kroatien) (ved avocat H.-J. Omsels)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 25. oktober 2006 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 146/2006-4) vedrørende en indsigelsessag mellem Galderma SA og Tihomir Lelas.
 Konklusion
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 2)
 Galderma SA betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 56 af 10.3.2007.


text:
23.11.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 389/37
 Rettens dom af 30. september 2015 — Ecolab USA mod KHIM (GREASECUTTER)
 (Sag T-610/13) (1)
 ((EF-varemærker - international registrering, hvor Det Europæiske Fællesskab er designeret - ordmærket GREASECUTTER - absolutte registreringshindringer - beskrivende karakter - manglende fornødent særpræg - artikel 7, stk. 1, litra b) og c), i forordning (EF) nr. 207/2009))
 (2015/C 389/38)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Ecolab USA, Inc. (Wilmington, Delaware, De Forenede Stater) (ved advokaterne G. Hasselblatt og V. Töbelmann)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (ved L. Rampini, som befuldmægtiget)
 Sagens genstand
 Søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 5. september 2013 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1704/2012-2) vedrørende den internationale registrering, hvor Det Europæiske Fællesskab er designeret, af ordmærket GREASECUTTER.
 Konklusion
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 2)
 Ecolab USA, Inc. betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 24 af 25.1.2014.


text:
19.12.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 312/20
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Consiglio di Stato (Italien) den 2. oktober 2009 — Reti Televisive Italiane SpA (RTI) mod Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni
 (Sag C-390/09)
 2009/C 312/32
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Consiglio di Stato
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Reti Televisive Italiane SpA (RTI)
 Sagsøgt: Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal artikel 18 og 18a i direktiv 89/552/EØF (1), som ændret ved direktiv 97/36/EF (2), efter udløbet af fristen for gennemførelsen heraf anses for at være tilstrækkeligt præcise, ubetingede og passende bestemmelser, således at de kan få forrang for den nationale lovgivning, der er i strid med fællesskabsretten, og efter en korrekt fortolkning af traktatens artikel 249, stk. 3, udgøre de nationale bestemmelser på området og gennemføres af en forvaltningsmyndighed, dvs. AGCOM, der er tildelt gennemførelsesbeføjelser i forhold til national ret?
 2)
 Skal artikel 18 og 18a i direktiv 89/552/EØF, som ændret ved direktiv 97/36/EF, fortolkes således, at enhver anden form for teleshopping, der ligeledes har en varighed på over tre minutter, men under 15 minutter, på baggrund af teleshoppingblokkenes obligatoriske varighed på mindst 15 minutter, defineres som »teleshoppingindslag« og underlægges den begrænsning pr. time, der er gældende for reklameindslag?
 3)
 Skal artikel 1, litra e), 10, 11 og 18, stk. 3, i direktiv 89/552/EØF, som ændret ved direktiv 97/36/EF, fortolkes således, at meddelelser fra et tv-spredningsforetagende vedrørende egne programmer, der udsendes uden modydelse, er omfattet af begrebet fjernsynsreklame og dermed kravet om identifikation af fjernsynsreklamer i forhold til det øvrige program og om placering af fjernsynsreklamer i fjernsynsudsendelser?
 4)
 Skal artikel 1, litra e), 10, 11 og 18, stk. 3, i direktiv 89/552/EØF, som ændret ved direktiv 97/36/EF, fortolkes således, at institutionelle informations- og kommunikationsaktiviteter i medfør af den italienske lov nr. 150 af 7. juni 2000 om meddelelser med sociale formål og public service-meddelelser er omfattet af begrebet fjernsynsreklame og dermed kravet om identifikation af fjernsynsreklamer i forhold til det øvrige program og om placering af fjernsynsreklamer i fjernsynsudsendelser?
 (1) EFT L 298, s. 23.
 (2) EFT L 265, s. 42.


text:
15.2.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 45/25
 Sag anlagt den 6. december 2013 — Europa-Kommissionen mod Republikken Polen
 (Sag C-648/13)
 2014/C 45/42
 Processprog: polsk
 Parter
 Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved K. Herrmann og E. Manhaeve, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Republikken Polen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at Republikken Polen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 2, nr. 19), 20), 26) og 27), artikel 8, stk. 1, artikel 9, stk. 2, artikel 10, stk. 3, og artikel 11, stk. 5, i og bilag V (punkt 1.3, 1.3.4, 1.3.5, 1.4 og 2.4.1) og bilag VII (del A, punkt 7.2-7.10) til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/60/EF af 23. oktober 2000 om fastlæggelse af en ramme for Fællesskabets vandpolitiske foranstaltninger (1), idet den ikke, ikke fuldstændigt eller ikke korrekt har gennemført disse bestemmelser, og at den har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til dette direktivs artikel 24.
 —
 Republikken Polen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Artikel 2, nr. 19), 20), 26) og 27)
 Kommissionen foreholder Republikken Polen, at den ikke har gennemført de definitioner, der er indeholdt i artikel 2, nr. 19), 20), 26) og 27), i direktiv 2000/60/EF, rigtigt og fuldstændigt.
 Artikel 8, stk. 1
 Kommissionen foreholder Republikken Polen, at de polske bestemmelser ikke indeholder de krav, der svarer til specifikationerne for Natura-2000-områder.
 Artikel 9, stk. 2
 Kommissionen er af den opfattelse, at artikel 9, stk. 2, i direktiv 2000/60/EF ikke er blevet gennemført fuldstændigt eller korrekt, for så vidt som der er tale om forpligtelsen til i vandområdeplanerne at anføre de planlagte skridt til gennemførelsen af omkostningsdækningen, som vil bidrage til virkeliggørelsen af dette direktivs miljømål.
 Artikel 10, stk. 3
 Kommissionen er af den opfattelse, at Republikken Polen ikke har gennemført den forpligtelse, der er indeholdt i artikel 10, stk. 3, i direktiv 2000/60/EF, men at gennemførelsen af denne bestemmelse imidlertid er afgørende for virkeliggørelsen af vanddirektivets mål.
 Artikel 11, stk. 5
 Kommissionen forholder Republikken Polen, at den ikke har gennemført artikel 11, stk. 5, i direktiv 2000/60/EF korrekt, da anvendelsesområdet for de tilsvarende polske bestemmelser er snævrere end i direktivet.
 Bilag V
 Efter Kommissionens opfattelse er enkelte punkter i bilag V på trods af den vidtgående gennemførelse af dette bilag ikke gennemført i polsk ret på tilfredsstillende måde. Kritikpunktet om den ukorrekte gennemførelse vedrører først og fremmest det anførte om skøn med hensyn til graden af pålidelighed i vandområdeplanerne (punkt 1.3, 1.3.4 og 2.4.1), overvågningen af habitaterne og arterne i beskyttede områder (punkt 1.3.5) og udelukkelsen af hydromorfologiske elementer ved klassificeringen af vands tilstand (punkt 1.4.2).
 Bilag VII
 Kommissionen foreholder Republikken Polen, at den ikke har gennemført punkt 7.2-7.10 i del A i bilag VII korrekt, da bestemmelserne om landets vandbeskyttelsesprogram skal adskilles fra vandområdeplanerne, som omhandlet i bilag VII i direktiv 2000/60/EF. Derfor er de af de polske myndigheder anførte nationale bestemmelser, der udgør en gennemførelse af direktivets artikel 11, ikke tilstrækkelige til en gennemførelse af kravene i punkt 7.2-7.10 i bilag VII.
 (1) EFT L 327, s. 1.


text:
C 357/32 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 22 . 11 . 97
 med valgt adresse i Luxembourg hos advokat Entringer, — Treuhandanstalts instruks om, at bananmodningen
 34 A, rue Philippe II . skulle afbrydes i 1993 , er en » usædvanlig omstændig
 hed «.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: O EFT L 47 af 25 . 2 . 1993 , s . 1 .
 (2) Dom af 26 . november 1996, sag C-68/95 , Sml. I, s. 6065 .
 — Kommissionens beslutning af 9 . juli 1997 ( nr. VI/6251/
 97/DE ) annulleres i henhold til EF-traktatens
 artikel 174, stk. 1 .
 — Kommissionen tilpligtes i henhold til procesreglemen Sag anlagt den 17. september 1997 af Georges Keiser mod
 tets artikel 87, stk . 2, at godtgøre sagsøgeren de nød Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 vendige omkostninger. ( Sag T-255/97)
 ( 97/C 357/61 )
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 (Processprog: fransk)
 Med den anfægtede beslutning blev sagsøgerens ansøgning
 i henhold til artikel 30 i forordning (EØF) nr. 404/93 (') Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er
 om tildeling af supplerende importlicenser for bananer der den 17. september 1997 anlagt sag mod Kommissio
 inden for rammerne af toldkontingentordningen afslået. nen for De Europæiske Fællesskaber af Georges Keiser,
 Det sagsøgende selskab, der er stiftet den 1 . januar 1994 , Asselscheuer ( Luxembourg), ved advokat Lucas Vogel ,
 er retssuccessor til en DDR-statsvirksomhed, som har eksi Bruxelles, og med valgt adresse på sagsøgerens bopæl, 44,
 rue du Grunewald .
 steret siden 1953 , og som havde kapacitet til årligt at
 modne indtil 14 500 tons bananer. I april 1993 blev
 bananmodningen indstillet efter instruks fra Treuhandan Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande :
 stalt. På grund af strukturproblemer i de nye delstater har
 det været umuligt for sagsøgeren at afslutte den nødven
 — Annullation af Kommissionens afgørelse af 4 . juni
 dige moderniseringsproces, før bananmarkedsordningen
 1997, meddelt sagsøgeren den 16 . juni 1997, om afvis
 blev indført. Selv hvis dette var lykkedes rettidigt for sag
 ning af sagsøgerens klage over afgørelsen af 20 . decem
 søgeren, ville der på grundlag af de referenceår, som ifølge
 artikel 19, stk . 2 , i forordning ( EØF) nr. 404/93 skal tages ber 1996 , hvorved sagsøgerens anmodning om at blive
 genindsat i sin normale stilling ved Sikkerhedskontoret
 i betragtning, være blevet tildelt et usædvanligt lavt kon
 i Luxembourg blev afvist.
 tingent. Desuden ville sagsøgeren have forventet, at dennes
 banankontingent på grund af den særlige situation i de
 nye delstater ville blive beregnet på grundlag af dennes for — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 gængers kapacitet, og at de yderst kapacitetssvage år
 1993-1995 ikke ville blive lagt til grund som referenceår Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 ved udstedelsen af importlicenser.
 Sagsøgeren, der gør tjeneste ved Sikkerhedskontoret i
 Sagsøgeren har gjort følgende søgsmålsgrunde gældende : Luxembourg, har først anført, at han blev afhørt den
 3 . december 1991 som led i en undersøgelse vedrørende
 uregelmæssigheder i forbindelse med forvaltningen af Sik
 — Kommissionens overskridelse af grænserne


text:
for dens kerhedskontoret i Luxembourg, og at han ved den lejlig
 skøn, idet den har set bort fra, at de betingelser for, at hed blev tvunget til at afsløre forskellige former for uregel
 der kan foreligge et særligt vanskeligt tilfælde, som mæssigheder, som han havde været vidne til . Kort forinden
 Domstolen har opstillet i et lignende tilfælde (2 ), er havde sagsøgeren deltaget i prøverne i en generel udvæl
 opfyldt . gelsesprøve. Efter udvælgelsesprøven blev der indledt en
 disciplinærsag mod ham . Det foreholdtes ham, at han ikke
 havde udvist den fornødne hæderlighed i forbindelse med
 — Tilsidesættelse af EF-rettens lighedsgrundsætning, da afviklingen af prøverne . Som afslutning på disciplinærsa
 det i referenceårene har været umuligt for sagsøgeren gen blev sagsøgeren den 11 . januar 1995 som disciplinær
 at opnå nogen nævneværdig omsætning, men at denne sanktion idømt en irettesættelse . Allerede den 31 . juli
 alligevel behandles ligesom alle andre vesteuropæiske 1992 var han imidlertid blevet underrettet om, at han var
 frugthandelsvirksomheder. blevet stillet til rådighed for Publikationskontoret.
 Til støtte for påstanden har sagsøgeren fremført følgende
 — Krænkelse af sagsøgerens ejendomsret samt hindring
 anbringender:
 af retten til fri erhvervsudøvelse, da sagsøgeren har et
 fuldt sortiment og derfor nødvendigvis er henvist til
 bananmodning, og da sagsøgerens eksistensgrundlag — Tilsidesættelse af vedtægtens artikel 90, stk. 1 , og
 ville være truet uden udstedelse af supplerende licenser. artikel 2, stk . 1 , og af den kommissionsbeslutning, der
 ---pagebreak--- 22 . 11 . 97 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 357/33
 blev offentliggjort i » Meddelelser fra Administratio — Sagsøgte tilpligtes at betale sagsøgeren 1 057 567 bfr. i
 nen « af 7. april 1986 ( nr. 498 ), idet den anfægtede erstatning, forrentet med 5 % fra den 26 . oktober
 afgørelse var underskrevet af en kontorchef, der gjorde 1984 .
 tjeneste i Luxembourg, og ikke af generaldirektøren
 for Personale og Administration.
 — Sagsøgte tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 — Tilsidesættelse af vedtægtens artikel 25 , stk . 2, og af Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 princippet » ne bis in idem «, der navnlig er fastsat i
 vedtægtens artikel 86, stk . 3 , ligesom der i den forelig Sagsøgeren var tidligere tjenestemand ved Kommissionen
 gende sag er anlagt et åbenbart fejlskøn, for så vidt med Ispra som tjenestested. Efter at han i marts 1982
 som Kommissionen som begrundelse for ikke at bringe havde haft en skiulykke, blev han den 1 . marts 1986 før
 sagsøgerens midlertidige tjeneste ved Publikationskon tidspensioneret på grund af vedvarende, delvis invaliditet.
 toret til ophør og genindsætte ham i hans normale stil I maj 1986 ansøgte han om at få invaliditetsgraden sat op
 ling ved Sikkerhedskontoret har henvist til forhold, der fra 28% til 50/55% . Ti år senere , nemlig i april 1996 ,
 alene er baseret på den irettesættelse, han er blevet modtog sagsøgeren som følge af en forhøjelse af invalidi
 idømt.
 tetsgraden med 14% til i alt 42% en godtgørelse, som gik
 ind på hans konto den 25 . april 1996 .


text:
Sagsøgeren har nærmere anført, at en sådan begrundelse Nærværende søgsmål drejer sig om det tab, sagsøgeren
 medfører, at han pålægges endnu en sanktion for forhold, mener at have lidt som følge af den langvarige behandling
 som er blevet endelig pådømt ved en disciplinær afgørelse . af hans ansøgning af 14 . maj 1986 frem til udbetalingen
 Endvidere kan den anfægtede afgørelse fortolkes på den af godtgørelsen den 25 . april 1996 .
 måde, at de opgaver, der påhviler en tjenestemand i Sikker
 hedskontoret, er så følsomme, at de kræver en højere grad
 af hæderlighed end i andre tjenestegrene ved Kommissio Sagsøgeren har til støtte for sit krav gjort gældende, at
 nen. Et sådant synspunkt er ifølge sagsøgeren udtryk for et Kommissionen har udvist ansvarspådragende passivitet, at
 åbenbart fejlagtigt skøn . Han har i den forbindelse præci den handlet culpøst, og at den skal erstatte hans udgifter
 seret, at en anden tjenestemand, der var omfattet af den som følge af forsinkkelsen.
 samme disciplinærsag, har kunnet blive i sin stilling, uan
 set at han udfører meget følsomme opgaver i direktoratet
 » Euratoms Sikkerhedskontrol «, og at også han er blevet Sagsøgeren har anført, at en tjenestemand, som først
 idømt en irettesættelse . adskillige år efter ulykken modtager en godtgørelse, stilles
 væsentligt ringere end en tilsvarende tjenestemand, der får
 udbetalt godtgørelsen kort tid efter ulykken. En sådan
 ulige behandling er i strid med princippet om forbud mod
 forskelsbehandling. Dette princip, der også indebærer et
 krav om ligebehandling, har forrang for vedtægten for tje
 nestemænd i De Europæiske Fællesskaber, i det konkrete
 tilfælde ordlyden af artikel 73 , stk. 2 .
 Sag anlagt den 19. september 1997 af Hans C. Herold
 mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber Såfremt Kommissionen vil påberåbe sig denne bestemmelse
 ( Sag T-257/97) over for sagsøgerens krav, ville den skulle have foretaget
 en ændring af eller en tilføjelse til tjenestemandsvedtægten.
 ( 97/C 357/62 Sagsøgte har imidlertid til dato ikke foretaget sig noget i
 så henseende .
 (Processprog: tysk)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er
 der den 19 . september 1997 anlagt sag mod Kommissio Sag anlagt den 22. september 1997 af Societå Eridania
 nen for De Europæiske Fællesskaber af Hans C. Herold, SpA m.fl. mod Rådet for De Europæiske Fællesskaber
 Levanto ( Italien ), ved advokaterne Dr. Bernd Potthast, Dr. ( Sag T-258/97)
 Hans-Josef Ruber og Albert Potthast, Koln, og med valgt
 adresse i Luxembourg hos advokat Ernest Arendt, 8-10, ( 97/C 357/63 )
 rue Mathias Hårdt .
 (Processprog: italiensk)
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande : Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er
 der den 22 . september 1997 anlagt sag mod Rådet for De
 Europæiske Fællesskaber af Societå Eridania SpA, Genova,
 — Sagsøgtes afgørelse af 20 . november 1996 annulleres. Societå ISI, Industria Saccarifera Italiana Agroindustriale


text:
Nr . C 299/4 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 11 . 11 . 95
 DOMSTOLENS DOM DOMSTOLENS DOM
 af 19. september 1995 af 19. september 1995
 i sag C-364/93 , Antonio Marinari mod Lloyd's Bank plc og i sag C-48/94, Ledernes Hovedorganisation som mandatar
 Zubaidi Trading Company ( anmodning om præjudiciel for Ole Rygaard mod Dansk Arbejdsgiverforening som
 afgørelse fra Corte suprema di cassazione ) ( ] ) mandatar for Strø Mølle Akustik A/S ( anmodning om
 (Bruxelles-konventionen — artikel 5, nr. 3 — » det sted, præjudiciel afgørelse fra Sø- og Handelsretten i Køben
 hvor skadetilføjelsen er foregået«) havn ) ( l )
 ( 95/C 299/04 (Fortolkning af artikel 1, stk. 1, i direktiv 77/187/EØF —
 overførsel af virksomhed — aftale mellem to entreprenører
 om færdiggørelse af en entreprise med bygherrens sam
 tykke)
 (Processprog: italiensk) ( 95/C 299/05 )
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive (Processprog: dansk)
 offentliggjort i Samling af Afgørelser)
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive
 offentliggjort i Samling af Afgørelser)
 I sag C-364/93 , angående en anmodning, som Corte
 suprema di cassazione i medfør af EØF-traktatens arti
 kel 177 har indgivet til Domstolen for i den for nævnte ret
 verserende sag Antonio Marinari mod Lloyd's Bank plc og I sag C-48/94, angående en anmodning, som Sø- og
 Zubaidi Trading Company at opnå en præjudiciel afgørelse Handelsretten i København i medfør af EØF-traktatens
 vedrørende fortolkningen af artikel 5 , nr. 3 , i konventionen artikel 177 har indgivet til Domstolen for i den for nævnte
 af 27. september 1968 om retternes kompetence og om ret verserende sag, Ledernes Hovedorganisation om man
 fuldbyrdelse af retsafgørelser i borgerlige sager, herunder datar for Ole Rygaard mod Dansk Arbejdsgiverforening
 handelssager ( EFT 1978 nr. L 304, s . 17), som ændret ved som mandatar for Strø Mølle Akustik A/S, at opnå en
 konventionen af 9 . oktober 1978 om Kongeriget Danmarks, præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af artikel 1 ,
 Irlands og Det Forenede Kongerige Storbritannien og stk . 1 , i Rådets direktiv 77/ 187/EØF af 14 . februar 1977 om
 Nordirlands tiltrædelse ( EFT nr . L 304, s . 1 , og — den tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse
 ændrede tekst — s . 77 ) og ved konventionen af 25 . oktober af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel
 1982 om Den Hellenske Republiks tiltrædelse ( EFT nr. af virksomheder, bedrifter eller dele af bedrifter ( EFT nr.
 L 388 , s . 1 ), har Domstolen, sammensat af præsidenten, L 61 , s. 26 ), har Domstolen, sammensat af præsidenten,
 G. C. Rodríguez Iglesias, afdelingsformændene F. A. G. C. Rodríguez Iglesias, afdelingsformændene F. A.
 Schockweiler, P. J. G. Kapteyn og P. Jann samt dommerne Schockweiler, P. J. G. Kapteyn og P. Jann samt dommerne
 G. F. Mancini, C. N. Kakouris, J. C. Moitinho de Almeida G. F. Mancini, C. N. Kakouris, J. C. Moitinho de Almeida
 ( refererende dommer ), J.-P. Puissochet, G. Hirsch, H. ( refererende dommer ), J. L. Murray, G. Hirsch,


text:
H. Ragne
 Ragnemalm og L. Sevón; generaladvokat: P. Léger; justits malm og L. Sevón; generaladvokat: G. Kosmas; justitsse
 sekretær : ekpositionssekretær D. Louterman-Hubeau, den kretær: fuldmægtig L. Hewlett, den 19 . september 1995
 19 . september 1995 afsagt dom, hvis konklusion lyder afsagt dom, hvis konklusion lyder således :
 således :
 Der foreligger ikke en overførsel af en virksomhed, en
 Udtrykket » det sted, hvor skadetilføjelsen er foregået« i bedrift eller en del af en bedrift i den forstand udtrykket er
 artikel 5, nr. 3, i konventionen af 27. september 1968 om anvendt i artikel 1 , stk . 1 , i Rådets direktiv 77/187/EØF af
 retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgørelser i 14 . februar 1977 om tilnærmelse af medlemsstaternes
 borgerlige sager, herunder handelssager, skal fortolkes lovgivning om varetagelser af arbejdstagernes rettigheder i
 således, at det ikke omfatter det sted, hvor skadelidte forbindelse med overførsel af virksomheder, bedrifter eller
 hævder at have lidt et formuetab som følge af en skade, der dele af bedrifter, når en virksomhed — med bygherrens
 oprindelig er indtrådt og lidt af ham i en anden kontra samtykke — med henblik på færdiggørelse af en entreprise
 herende stat. påbegyndt afen anden virksomhed overtager entreprisen, to
 lærlinge og en ansat samt materiale.
 (') EFT nr. C 238 af 2 . 9 . 1993 .
 (') EFT nr . C 90 af 26 . 3 . 1994 .


text:
26.4.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 107/37
 Sag anlagt den 20. februar 2008 — KUKA Roboter mod KHIM (farvemærket Orange)
 (Sag T-97/08)
 (2008/C 107/63)
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: KUKA Roboter GmbH (Augsburg, Tyskland) (ved Rechtsanwalt A. Kohn)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 14. december 2007 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked i klagesag R 1572/2007-4 annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Det omhandlede EF-varemærke: Det konturløse farvemærke Orange for varer i klasse 7 (ansøgning nr. 4 607 801).
 Undersøgerens afgørelse: Afslag på registrering.
 Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen.
 Søgsmålsgrunde:
 —
 Tilsidesættelse af artikel 28 EF, idet den anfægtede afgørelse udgør en foranstaltning med en tilsvarende virkning som en kvantitativ indførselsrestriktion.
 —
 Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94 (1), da det ansøgte varemærke har fornødent særpræg.
 —
 Tilsidesættelse af artikel 73 og 74 i forordning nr. 40/94, da den anfægtede afgørelse ikke, eller ikke i tilstrækkelig grad er begrundet, og da den ikke indeholder en tilstrækkelig oplysning af de faktiske omstændigheder.
 —
 Magtfordrejning, da Harmoniseringskontoret på grundlag af friholdelsesbehovet har begrundet den anfægtede afgørelse med irrelevante overvejelser.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20.12.1993 om EF-varemærker (EFT 1994 L 11, s. 1).


text:
12.9.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 220/11
 Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 16. juli 2009 — Laszlo Hadadi (Hadady) mod Csilla Marta Mesko, gift Hadadi (Hadady) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra cour de cassation — Frankrig)
 (Sag C-168/08) (1)
 (Retligt samarbejde i civile sager - forordning (EF) nr. 2201/2003 - kompetence, anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i ægteskabssager og i sager vedrørende forældreansvar - artikel 64 - overgangsbestemmelser - anvendelse på en afgørelse truffet i en medlemsstat, der har tiltrådt Den Europæiske Union i 2004 - artikel 3, stk. 1 - kompetence i skilsmissesager - relevante tilknytningsmomenter - sædvanligt opholdssted - statsborgerskab - ægtefæller bosiddende i Frankrig og begge indehavere af fransk og ungarsk statsborgerskab)
 2009/C 220/17
 Processprog: fransk
 Den forelæggende ret
 Cour de cassation
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Laszlo Hadadi (Hadady)
 Sagsøgt: Csilla Marta Mesko, gift Hadadi (Hadady)
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — cour de cassation — fortolkning af artikel 2 i Rådets forordning (EF) nr. 1347/2000 af 29. maj 2000 om kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i ægteskabssager samt i sager vedrørende forældremyndighed over ægtefællernes fælles børn (EFT L 160, s. 19) og artikel 3 og 64 i Rådets forordning (EF) nr. 2201/2003 af 27. november 2003 om kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i ægteskabssager og i sager vedrørende forældreansvar og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1347/2000 (EUT L 338, s. 1) — betingelser for anerkendelse af en skilsmissedom — relevante tilknytningsmomenter: parternes bopæl eller statsborgerskab
 Konklusion
 1)
 Når retten i anerkendelsesmedlemsstaten i medfør af artikel 64, stk. 4, i forordning (EF) nr. 2201/2003 af 27. november 2003 om kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i ægteskabssager og i sager vedrørende forældreansvar og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1347/2000 skal tage stilling til, om den ret i en anden medlemsstat, der har truffet retsafgørelsen, har haft kompetence hertil i medfør af samme forordnings artikel 3, stk. 1, litra b), er denne sidstnævnte bestemmelse til hinder for, at retten i anerkendelsesmedlemsstaten anser ægtefæller, der begge har statsborgerskab både i denne stat og i den stat, hvor retsafgørelsen er truffet, for udelukkende at være statsborgere i anerkendelsesmedlemsstaten. Tværtimod bør denne ret tage i betragtning, at ægtefællerne ligeledes har statsborgerskab i den medlemsstat, hvor retsafgørelsen er truffet, og følgelig, at retterne i denne sidstnævnte stat har kunnet være kompetente til at behandle sagen.
 2)
 Når begge ægtefæller har statsborgerskab i de samme to medlemsstater, ville det stride mod artikel 3, stk. 1, litra b), i forordning nr. 2201/2003, hvis kompetencen ved retterne i én af disse medlemsstater blev afvist med den begrundelse, at sagsøgeren ikke har anden tilknytning til denne stat. Tværtimod er retterne i de medlemsstater, hvor ægtefællerne har statsborgerskab, kompetente i medfør af denne bestemmelse, således at disse kan vælge en ret i den medlemsstat, de ønsker, som det værneting, for hvilket sagen herefter indbringes.
 (1) EUT C 158 af 21.6.2008.


text:
8.2.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 39/28
 Personalerettens dom (Første Afdeling) af 12. december 2013 — CH mod Parlamentet
 (Sag F-129/12) (1)
 (Personalesag - akkrediterede parlamentariske assistenter - førtidig opsigelse af kontrakten - anmodning om bistand - psykisk chikane)
 2014/C 39/52
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: CH (Bruxelles, Belgien) (ved advokaterne L. Levi, C. Bernard-Glanz og A. Tymen)
 Sagsøgt: Europa-Parlamentet (ved S. Alves og E. Taneva, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelsen om at afskedige sagsøgeren og af afgørelsen om afslag på hendes ansøgning om bistand i forbindelse med anerkendelse af psykisk chikane, samt en påstand om erstatning.
 Konklusion
 1)
 Europa-Parlamentets afgørelse af 19. januar 2012, hvorved CH’s kontrakt som akkrediteret parlamentarisk assistent opsiges, annulleres.
 2)
 Europa-Parlamentets afgørelse af 15. marts 2012, hvormed CH fik afslag på hendes ansøgning om bistand af 22. december 2011, annulleres.
 3)
 Europa-Parlamentet tilpligtes at betale CH 50 000 EUR.
 4)
 Europa-Parlamentet bærer sine egne omkostninger og betaler de af CH afholdte omkostninger.
 (1) EUT C 26 af 26.01.2013, s. 73.


text:
25.5.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 147/31
 Personalerettens dom (Tredje Afdeling) af 13. marts 2013 — AK mod Kommissionen
 (Sag F-91/10) (1)
 (Personalesag - tjenestemænd - vedtægtens artikel 43, stk. 1 - forsinket udfærdigelse af bedømmelsesrapporter - ikke-økonomisk tab - tabt forfremmelsesmulighed)
 2013/C 147/56
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: AK (Esbo, Finland) (ved advokaterne S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis og É. Marchal)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved. G. Berscheid og J. Baquero Cruz, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelsen om afslag af sagsøgerens ansøgning om erstatning for det lidte tab som følge af manglende udfærdigelse af karriereudviklingsrapporter og om iværksættelse af en administrativ undersøgelse til fastlæggelse af chikane samt en påstand om erstatning for den lidte skade.
 Konklusion
 1)
 Europa-Kommissionen betaler AK et beløb på 15 000 EUR i erstatning for det lidte ikke-økonomiske tab.
 2)
 Europa-Kommissionen betaler AK et beløb på 4 000 EUR i erstatning for tabt mulighed for forfremmelse til en lønklasse, der ligger højere end A5 eller tilsvarende før den 1. marts 2008.
 3)
 I øvrigt frifindes Europa-Kommissionen.
 4)
 Europa-Kommissionen bærer sine egne omkostninger og betaler de af AK afholdte omkostninger.
 (1) EUT C 13 af 15.1.2011, s. 40.


text:
C 209/24 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende 4.7.98
 rectionnel d'Arlon, Syvende Afdeling, i sagen MinisteÁre Er Rådets direktiv 92/83/EéF (1) og Rådets direktiv 92/84/
 public (Anklagemyndigheden) Ð Civile parter: Eric Guil- EéF (2) om harmonisering af punktafgifter i strid med
 laume, Michel Pedon, Christian Fondeur, Christian Simo- traktaten om Det Europñiske Fñllesskab, herunder navn-
 nin og JeÂrôme Canini mod AndreÂ Mazzoleni Ð Civilretligt lig traktatens artikel 95, stk. 2, for så vidt som
 ansvarlig: SARL Inter Surveillance Assistance, forelagt De
 Europñiske Fñllesskabers Domstol en anmodning om Ð der i direktiverne er fastsat en minimumsafgift på ùl
 prñjudiciel afgùrelse af fùlgende spùrgsmål: på 1,87 ECU pr. hl/alkoholindhold
 1) Omfatter begrebet »udstationeringsperiode« i Europa- Ð det i henhold til direktiverne er tilladt at afgiftsbelñgge
 Parlamentets og Rådets direktiv 96/71/EF af 16. decem- vin udelukkende på grundlag af volumen med en mini-
 ber 1996 om udstationering af arbejdstagere som led i mumssats på 0
 udveksling af tjenesteydelser (1) også en delperiode Ð
 uanset om dennes lñngde vil kunne fastlñgges Ð hvor
 en grñnsearbejder, der er ansat i en virksomhed i en således at medlemsstaterne har pligt til at fastsñtte afgiften
 medlemsstat, i lùbet af en dag, en uge eller en måned på ùl til den nñvnte minimumssats, hvorved der skabes
 udfùrer en del af sin tjeneste i grñnseområdet i en eller forskelle i afgiftsbelñgningen, der kan udgùre en forskels-
 flere andre medlemsstater? behandling af ùl i forhold til vin?
 2) Skal EF-traktatens artikel 59 og 60 fortolkes således, (1) EFT L 316 af 31.10.1992, s. 21.
 at der er tale om en tilsidesñttelse af disse artikler, (2) EFT L 316 af 31.10.1992, s. 29.
 hvis en medlemsstat ud fra tvingende almene hensyn
 bestemmer, at dens lovgivning eller kollektive overens-
 komster om mindstelùn skal anvendes af enhver virk-
 somhed i en anden medlemsstat, som lader personer
 udfùre lùnnet beskñftigelse på den fùrste medlemsstats Anmodning om prñjudiciel afgùrelse forelagt ved kendelse
 område, også selv om det kun er midlertidigt, uanset afsagt den 15. april 1998 af Oberster Gerichtshof, Wien,
 at hensynene allerede tilgodeses i kraft af bestemmel- i sagen Westdeutsche Landesbank Girozentrale mod advo-
 serne i den medlemsstat, hvor tjenesteyderen er etable- kat Dr. Johannes Leon som kurator for Grundstücks- und
 ret, og arbejdstagerne deÂr er i en tilsvarende eller sam- Bauprojektentwicklungsgesellschaft mbH under konkurs
 menlignelig situation, når der ikke blot tages hensyn til
 (Sag C-167/98)
 bestemmelserne om mindstelùn, men den samlede
 situation (skatteregler, social sikring i tilfñlde af syg- (98/C 209/49)
 dom, herunder i henhold til den lovpligtige supple-
 rende ordning i Frankrig, i tilfñlde af arbejdsulykker,
 ñgtefñllens dùd, arbejdslùshed, ved pensionering og i Ved kendelse afsagt den 15. april 1998, indgået til Dom-
 tilfñlde af dùdsfald)? stolens Justitskontor den 30. april 1998, har Oberster
 Gerichtshof, Wien, i sagen Westdeutsche Landesbank
 Girozentrale mod advokat Dr. Johannes Leon som kurator
 3) I samme forbindelse ùnskes det oplyst, om det forhold,
 for Grundstücks- und Bauprojektentwicklungsgesellschaft
 at en arbejdstager midlertidigt undergives en anden
 mbH under konkurs forelagt De Europñiske Fñllesskabers
 stats regler, kun omfatter stùrrelsen af mindstelùnnen


text:
Domstol en anmodning om prñjudiciel afgùrelse af fùl-
 pr. time, eller skal der også tages hensyn til den sam-
 gende spùrgsmål:
 lede situation med hensyn til social sikring, der gñlder
 for en arbejdstager, som er beskñftiget i flere stater?
 Udgùr det en med EF-traktatens artikel 73 B forenelig
 ( ) EFT L 18 af 24.1.1997, s. 1.
 1 restriktion for kapitalbevñgelser og betalinger, at det ikke
 tillades at stifte en panteret i fast ejendom for en fordring,
 der faktisk skal betales i fremmed valuta (her DEM =
 Deutsche Mark)?
 Anmodning om prñjudiciel afgùrelse forelagt ved dom
 afsagt den 21. april 1998 af Tribunal de grande instance
 de Foix i sagen SocieÂteÂ Critouridienne de distribution mod Sag anlagt den 4. maj 1998 af Storhertugdùmmet Luxem-
 Receveur principal des douanes bourg mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Euro-
 pñiske Union
 (Sag C-166/98)
 (Sag C-168/98)
 (98/C 209/48)
 (98/C 209/50)
 Ved dom afsagt den 21. april 1998, indgået til Domstolens
 Justitskontor den 29. april 1998, har Tribunal de grande Ved De Europñiske Fñllesskabers Domstol er der den
 instance de Foix i sagen SocieÂteÂ Critouridienne de distribu- 4. maj 1998 anlagt sag mod Europa-Parlamentet og Rådet
 tion mod Receveur principal des douanes forelagt De for Den Europñiske Union af Storhertugdùmmet Luxem-
 Europñiske Fñllesskabers Domstol en anmodning om bourg ved afdelingschef Nicolas Schmit, Afdelingen for
 prñjudiciel afgùrelse af fùlgende spùrgsmål: Internationale ékonomiske Forbindelser og Udviklings-


text:
15.2.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 45/22
 Appel iværksat den 4. december 2013 af Total Marketing Services, der er indtrådt i rettighederne for Total Raffinage Marketing til prøvelse af dom afsagt af Retten (Fjerde Afdeling) den 13. september 2013 i sag T-566/08, Total Raffinage Marketing mod Kommissionen
 (Sag C-634/13 P)
 2014/C 45/38
 Processprog: fransk
 Parter
 Appellant: Total Marketing Services, der er indtrådt i rettighederne for Total Raffinage Marketing (ved avocats A. Vandencasteele, C. Lemaire og S. Naudin)
 Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 Den appellerede dom ophæves, idet Retten med urette har udelukket, at Total Marketing Services' (herefter »TMS«) deltagelse i overtrædelsen er ophørt efter den 12. maj 2004.
 —
 Den appellerede dom ophæves, idet Retten med urette har udelukket, at der foreligger ubegrundet forskelsbehandling af nogen art mellem TMS og Repsol vedrørende varigheden af deres deltagelse i overtrædelsen.
 —
 Den appellerede dom ophæves, idet Retten med urette har udelukket, at TMS' deltagelse i overtrædelsen var afbrudt mellem den 26. maj 2000 og den 27. juni 2001.
 —
 Den appellerede dom ophæves, idet Retten har undladt at tage stilling til anbringendet om, at der ikke er foretaget en undersøgelse af beviserne for, at TMS har handlet konkurrencebetonet på markedet.
 —
 Der træffes endelig afgørelse i sagen i medfør af artikel 61 i statutten for Den Europæiske Unions Domstol, og i denne forbindelse annulleres beslutningen, for så vidt som den vedrører TMS, og Domstolen nedsætter inden for rammerne af sin fulde prøvelsesret den bøde, der er pålagt TMS.
 —
 Såfremt Domstolen ikke træffer endelig afgørelse i sagen, udsættes afgørelsen om sagens omkostninger, og sagen hjemvises til Retten til fornyet afgørelse i overensstemmelse med Domstolens dom.
 —
 Endelig tilpligtes Kommissionen i medfør af procesreglementets artikel [184] at betale appellantens sagsomkostninger såvel for Retten som for Domstolen.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Appellanten har påberåbt sig fire anbringender til støtte for appellen.
 Med det første anbringende har appellanten anført, at Retten har tilsidesat artikel 101 TEUF, reglerne for bevisførelse, princippet om uskyldsformodning og retssikkerhedsprincippet samt kravet om begrundelse, idet Retten har fastslået, at appellanten deltog i overtrædelsen mellem den 12. maj 2004 og den 28. april 2005 med den begrundelse, at appellanten ikke har godtgjort, at virksomheden har taget offentlig afstand fra kartellet i denne periode.
 Med det andet anbringende, der er opdelt i to led, har sagsøgeren fremført, at Retten dels har tilsidesat ligebehandlingsprincippet og sin begrundelsespligt, dels at den har foretaget en urigtig gengivelse af dokumentbeviserne vedrørende de invitationer, som TMS og Repsol har modtaget, idet Retten har udelukket, at TMS på nogen måde trådte ud af kartellet efter mødet den 11.-12. maj 2004, men tiltrådte Repsols udtræden efter mødet den 3.-4. august 2004.
 Med det tredje anbringende, der er opdelt i to led, har sagsøgeren anført, at Retten har tilsidesat artikel 101 TEUF, reglerne for bevisførelse, princippet om uskyldsformodning og retssikkerhedsprincippet samt kravet om begrundelse, idet Retten har fastslået, at TMS ikke afbrød sin deltagelse i overtrædelsen mellem den 26. maj 2000 og den


text:
26. juni 2001 med den begrundelse, at virksomheden ikke har godtgjort, at den har taget offentlig afstand fra kartellet i denne periode.
 Med det fjerde anbringende har appellanten endelig gjort gældende, at Retten har tilsidesat princippet om effektiv domstolsbeskyttelse, princippet om individualiserede straffe og sanktioner, samt begrundelsespligten, idet Retten uden efterprøvelse har forkastet anbringendet om, at der ikke er taget hensyn til beviserne for, at TMS har handlet konkurrencebetonet på markedet.


text:
21.3.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 69/46
 Sag anlagt den 13. januar 2009 — Gruber mod KHIM (Run the globe)
 (Sag T-12/09)
 (2009/C 69/102)
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Alexander Gruber (Ulm, Tyskland) (ved Rechtsanwälte T. Kienle og M. Krinke)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelsen truffet den 6. november 2008 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1779/2007-1) annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket »Run the globe« for tjenesteydelser i klasse 41 (ansøgning nr. 5 154 521)
 Undersøgerens afgørelse: Afslag på ansøgningen
 Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94 (1), da det ansøgte varemærke har fornødent særpræg.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20.12.1993 om EF-varemærker (EFT 1994 L, s. 1)


text:
10.1.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 6/2
 Domstolens dom (Anden Afdeling) af 20. november 2008 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Irland
 (Sag C-66/06) (1)
 (Traktatbrud - direktiv 85/337/EØF - vurdering af projekters indvirkning på miljøet - tilladelser afgivet uden vurdering)
 (2009/C 6/02)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved F. Simonetti, X. Lewis, som befuldmægtigede, og avocat F. Louis samt solicitor C. O'Daly)
 Sagsøgt: Irland (ved D. O'Hagan, J. Connolly og G. Simons, som befuldmægtigede)
 Intervenient til støtte for sagsøgte: Republikken Polen (ved E. Ośniecka-Tamecka, som befuldmægtiget)
 Sagens genstand
 Traktatbrud — tilsidesættelse af artikel 2, stk. 2, og artikel 4, stk. 2, 3 og 4, i Rådets direktiv 85/337/EØF af 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet (EFT L 175, s. 40), som ændret ved direktiv 97/11/EF af 3. marts 1997 (EFT L 73, s. 5) — tilladelser afgivet uden vurdering
 Konklusion
 1)
 Irland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 85/337/EØF af 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet, som ændret ved Rådets direktiv 97/11/EF af 3. marts 1997, idet det ikke i overensstemmelse med direktivets artikel 2, stk. 1, og artikel 4, stk. 2-4, har truffet de nødvendige foranstaltninger med henblik på, at projekter, der kan få væsentlig indvirkning på miljøet, og som henhører under de i bilag II, punkt 1, litra a)-c) og litra f), til dette direktiv omhandlede projektkategorier, undergives en forudgående godkendelsesprocedure og en vurdering af denne indvirkning, inden der gives tilladelse i overensstemmelse med dette direktivs artikel 5-10.
 2)
 Irland betaler Kommissionen for De Europæiske Fællesskabers omkostninger.
 3)
 Republikken Polen bærer sine egne omkostninger.
 (1) EUT C 108 af 6.5.2006.


text:
21.12.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 429/23
 Rettens dom af 28. oktober 2015 — Monster Energy mod KHIM — Home Focus (MoMo Monsters)
 (Sag T-736/14) (1)
 ((EF-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om EF-ordmærket MoMo Monsters - de ældre EF-ordmærker MONSTER og MONSTER ENERGY og det ældre internationale figurmærke MONSTER ENERGY - relativ registreringshindring - ingen lighed mellem varerne - ingen risiko for forveksling - artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009))
 (2015/C 429/29)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Monster Energy Company (Corona, Californien, De Forenende Stater) ved solicitor P. Brownlow)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (ved E. Zaera Cuadrado, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret: Home Focus Development Ltd (Tortola, De Britiske Jomfruøer)
 Sagens genstand
 Søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 7. august 2014 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1167/2013-2) vedrørende en indsigelsessag mellem Monster Energy Company og Home Focus Development Ltd.
 Konklusion
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 2)
 Monster Energy Company betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 448 af 15.12.2014.


text:
23.3.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 86/12
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale di Napoli (Italien) den 17. januar 2013 — Mascolo mod Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca
 (Sag C-22/13)
 2013/C 86/20
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Tribunale di Napoli
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Raffaella Mascolo
 Sagsøgt: Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Udgør de beskrevne retsforskrifter på skoleområdet en tilsvarende retsregel som omhandlet i tilsvarende § 5 i (rammeaftalen i bilaget til) direktiv 1999/70/EF (1)?
 2)
 Hvornår skal et arbejdsforhold anses for at henhøre under »staten« som omhandlet § 5 i direktiv 1999/70/EF og navnlig også med henblik på udtrykket »bestemte sektorer og/eller (...) bestemte kategorier af arbejdstagere« og dermed for at kunne begrunde andre retsfølger end private arbejdsforhold?
 3)
 Omfatter begrebet »ansættelsesvilkår« i § 4 i direktiv 1999/70 også følgerne af den ulovlige afbrydelse af arbejdsforholdet, når henses til artikel 3, stk. 1, litra. c), i direktiv 2000/78/EF (2) og artikel 14, stk. 1, litra c), i direktiv 2006/54/EF (3). Såfremt dette spørgsmål besvares bekræftende, kan forskellen mellem de oprindeligt fastsatte følger i den nationale lovgivning af ulovlig afbrydelse af et tidsubegrænset arbejdsforhold og et tidsbegrænset arbejdsforhold da begrundes i henhold til § 4?
 4)
 Forbyder princippet om loyalt samarbejde, at en medlemsstat bevidst urigtigt fremstiller nationale retsforskrifter for EU-Domstolen, og er retten forpligtet til — hvor det er muligt — at fortolke national ret i overensstemmelse med statens fortolkning, når der ikke foreligger en anden fortolkning af national ret, som også lever op til de forpligtelser, der følger af medlemskabet af EU?
 5)
 Omfatter de gældende vilkår for en arbejdskontrakt eller et arbejdsforhold, som foreskrevet i direktiv 91/533/EØF (4), og navnlig i artikel 2, stk. 1 og 2, litra e), tilfælde, hvor en tidsbegrænset kontrakt kan omdannes til en tidsubegrænset kontrakt?
 6)
 Såfremt det forudgående spørgsmål besvares bekræftende, er en ændring med tilbagevirkende kraft af de retlige rammer, som ikke sikrer den ansatte muligheden for at gøre sine rettigheder i henhold til direktivet gældende, dvs. opfyldelsen af de arbejdsvilkår, der er anført i ansættelsesdokumentet, da i strid med artikel 8, stk. 1, i direktiv 91/533/EØF og formålene med direktiv 91/533/EØF, navnlig som angivet i anden betragtning hertil?
 (1) Rådets direktiv 1999/70/EF af 28.6.1999 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP, EFT L 175, s. 43.
 (2) Rådets direktiv 2000/78/EF af 27.11.2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv, EFT L 303, s. 16.
 (3) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/54/EF af 5.7.2006 om gennemførelse af princippet om lige muligheder for og ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med beskæftigelse og erhverv (omarbejdning), EUT L 204, s. 23.
 (4) Rådets direktiv 91/533/EØF af 14.10.1991 om arbejdsgiverens pligt til at underrette arbejdstageren om vilkårene for arbejdskontrakten eller ansættelsesforholdet (EFT L 288, s. 32).


text:
6.11.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 273/29
 Sag anlagt den 16. juli 2004 af Enviro Tech Europe, Ltd, og Enviro Tech International Inc. mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag T-291/04)
 (2004/C 273/58)
 Processprog: engelsk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der den 16. juli 2004 anlagt sag mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber af Enviro Tech Europe, Ltd, Kingston upon Thames (Det Forenede Kongerige), og Enviro Tech International Inc., Illinois (USA), ved lawyers C. Mereu og K. Van Maldegem.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 I.
 Delvis annullation af Kommissionens direktiv 2004/73/EF af 29. april 2004 (EUT L 152, s. 1), i det omfang nPB opføres som et meget brandfarligt stof (R11) og som et kategori 2-stof med hensyn til reproduktionstoksicitet (R60).
 II.
 Kommissionen kendes ansvarlig for den skade, sagsøgerne har lidt indtil nu og vil lide indtil afslutningen af denne procedure som følge af Kommissionens ulovlige adfærd, herunder, men ikke begrænset til dens afslag på sagsøgerens anmodning og den hertil knyttede vedtagelse af den anfægtede beslutning, og at sagsøgte tilpligtes at godtgøre sagsøgerne disse tab med et midlertidigt beløb på 350 000 EUR
 III.
 Kommissionen kendes ansvarlig for nært forestående tab og skader, der kan forudses med tilstrækkelig sikkerhed, også selv om disse tab og skader ikke præcist kan opgøres.
 IV.
 Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Sagsøgerne har nedlagt påstand om delvis annullation af Kommissionens direktiv 2004/73/EF af 29. april 2004 om 29. tilpasning til den tekniske udvikling af Rådets direktiv 67/548/EØF om tilnærmelse af lovgivning om klassificering, emballering og etikettering af farlige stoffer (1), i det omfang det vedrører klassificeringen af n-propyl bromid.
 De søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter, som påberåbes i denne sag, svarer til dem, der er anført i sag T-422/03, Enviro Tech Europe og Enviro Tech International mod Kommissionen (EUT 2004 C 47, s. 35).
 (1) EUT L 152, s. 1.


text:
24.4.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 129/5
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Supremo Tribunal de Justiça (Portugal) den 9. februar 2017 — David Vicente Fernandes mod Gabinete Português de Carta Verde
 (Sag C-71/17)
 (2017/C 129/07)
 Processprog: portugisisk
 Den forelæggende ret
 Supremo Tribunal de Justiça
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: David Vicente Fernandes
 Sagsøgt: Gabinete Português de Carta Verde
 Præjudicielle spørgsmål
 a)
 Har en forsikringsaftale, der er indgået i Luxembourg, retsvirkninger i Portugal på samme måde, som hvis den tilsvarende police var blevet udstedt i Portugal?
 b)
 Er Gabinete Português de Carta Verde det erstatningsorgan, som artikel 24, stk. 1, i direktiv 2009/103/EF (1) henviser til, og er det [...] som ansvarlig for erstatningen til skadelidte i de tilfælde, der er omhandlet i direktivets artikel 20, stk. 1, ansvarligt på samme måde som det luxembourgske forsikringsselskab?
 c)
 Er det i den foreliggende sag tilstrækkeligt at anlægge sag mod erstatningsorganet [...], eller er det tillige nødvendigt at anlægge sag mod forsikringsselskabet? Såfremt det sidste er tilfældet, [...] kan der da anlægges sag mod forsikringsselskabet ved dets hovedsæde i Luxembourg eller [...] skal sagen anlægges mod dets repræsentant i Portugal?
 d)
 Såfremt forsikringsselskabet ikke har en repræsentant i Portugal, hvem skal der da anlægges sag mod for at opnå fuld erstatning, hvis der foreligger en forsikringspolice med ubegrænset dækning af erstatningsansvaret?
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/103/EF af 16.9.2009 om ansvarsforsikring for motorkøretøjer og kontrollen med forsikringspligtens overholdelse (EØS-relevant tekst) (EUT 2009, L 263, s. 11).


text:
24.12.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 330/19
 Dom afsagt af Retten i Første Instans den 25. oktober 2005 — Peek & Cloppenburg mod KHIM
 (Sag T-379/03) (1)
 (»EF-varemærker - ordmærket Cloppenburg - absolut registreringshindring - beskrivende karakter - geografisk oprindelse - artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning (EF) nr. 40/94«)
 (2005/C 330/48)
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger(e): Peek & Cloppenburg (Düsseldorf) [først ved: U. Hildebrandt, derefter ved P. Lange, P. Wilbert og A. Auler, derefter ved advokaterne P. Lange, P. Wilbert, A. Auler og J. Steinberg]
 Sagsøgt(e): Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) [først ved: D. Schennen og G. Schneider, derefter ved A. von Mühlendahl, D. Schennen og G. Schneider, som befuldmægtigede]
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 27. august 2003 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 105/2002-4) vedrørende ansøgning om registrering af ordmærket Cloppenburg som EF-varemærke
 Domskonklusion
 1)
 Afgørelsen truffet den 27. august 2003 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 105/2002-4) annulleres.
 2)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 35 af 7.2.2004.