text:
mio.
 1991 om fællesskabsregler for støtte til jern- og stålindustrien ECU). Sagsøgeren anfægter endvidere de forpligtelser og
 ( EFT nr. L 362 af 31 . 12 . 1991 , s. 57 ). betingelser, der er fastsat i beslutningens artikel 2, for så
 vidt som de ikke står i forhoid til den tilladte støtte og
 således strider mod de regler, Kommissionen selv har fast
 sat i » Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til
 redning og omstrukturering af kriseramte virksomhe
 der « (').
 Sag anlagt den 18 . april 1997 af Salomon SA mod Kom Sagsøgeren gør til støtte for sin påstand gældende, at der
 missionen for De Europæiske Fællesskaber foreligger
 ( Sag T-123/97)
 ( 97/C 199/78 ) — et åbenbart urigtigt skøn, for så vidt som Kommissio
 nen antog, at de almindelige betingelser for at tillade
 udbetalingen af støtten var opfyldt
 (Processprog: fransk)
 — et åbenbart urigtigt skøn og en tilsidesættelse af EF
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er traktatens artikel 92 , stk. 3 , litra c), for så vidt som
 der den 18 . april 1997 anlagt sag mod Kommissionen for den af den østrigske regering ydede støtte
 De Europæiske Fællesskaber af Salomon SA, Pringy ( Fran
 krig), ved advokaterne Loraine Donnedieu de Vabres og
 Jean-Pierre Jouyet, Paris, og med valgt adresse i Luxem — ikke inden for rimelig tid vil kunne genoprette
 bourg hos advokat Aloyse May, 31 , Grand-Rue . HTM's levedygtighed
 — ikke vil kunne forhindre urimelige konkurrencefor
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande : drejninger
 — ikke står i rimeligt forhold til omkostningerne og
 — Beslutning 97/8 l /EF annulleres . fordelene ved omstruktureringen
 — Sagsøgte tilpligtes at betale sagens omkostninger. — et åbenbart urigtigt skøn og en tilsidesættelse af EF
 traktatens artikel 92, stk. 3 , litra c )
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 — for så vidt angår gennemførelsen af omstrukture
 ringsplanen og overholdelsen af de fastsatte betin
 gelser
 Austria Tabakwerke AG (AT) er et offentligt holdingsel
 skab, som ejes 100% af Republikken Østrig. Head Tyrolia
 Mares ( HTM ) er et østrigsk holdingselskab for en gruppe — for så vidt som Kommissionen ikke vil kunne ud
 virksomheder, der producerer og sælger sportsartikler, især øve sin kontrol
 til vintersport, tennis og dykning.
 — en tilsidesættelse af EF-traktatens artikel 190, idet
 Sagsøgeren konkurrerer direkte med HTM på markederne Kommissionens beslutning ikke er tilstrækkeligt be
 for vintersportsartikler ( ski, skibindinger og skistøvler) og grundet.
 sports- og vandresko .
 (') EFT nr. C 368 af 23 . 12 . 1994 , s . 12 .
 Den 30 . juli 1996 erklærede Kommissionen hele den
 støtte, der allerede var ydet eller stadig skulle ydes af AT


text:
C 146/36 DA Den Europæiske Unions Tidende 21.6.2003
 Slettelse af sag C-107/02 (1) Slettelse af sag C-192/02 ( 1)
 (2003/C 146/60) (2003/C 146/63)
 Ved kendelse af 4. marts 2003 har præsidenten for De Ved kendelse af 7. marts 2003 har præsidenten for De
 Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-107/ Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-192/
 02, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod 02, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod
 Forbundsrepublikken Tyskland, skal slettes af registeret. Republikken Østrig, skal slettes af registeret.
 ( 1) EFT C 191 af 10.8.2002. (1 ) EFT C 169 af 13.7.2002.
 Slettelse af sag C-149/02 (1) Slettelse af sag C-343/02 ( 1)
 (2003/C 146/61) (2003/C 146/64)
 Ved kendelse af 6. marts 2003 har præsidenten for De Ved kendelse af 2. april 2003 har præsidenten for De
 Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-149/ Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-343/02,
 02, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den
 Kongeriget Nederlandene, skal slettes af registeret. Franske Republik, skal slettes af registeret.
 ( 1) EFT C 156 af 29.6.2002. (1 ) EFT C 261 af 26.10.2002.
 Slettelse af sag C-155/02 (1) Slettelse af sag C-363/02 ( 1)
 (2003/C 146/62) (2003/C 146/65)
 Ved kendelse af 10. april 2003 har præsidenten for De Ved kendelse af 3. april 2003 har præsidenten for De
 Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-155/ Europæiske Fællesskabers Domstol besluttet, at sag C-363/02,
 02, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den
 Republikken Østrig, skal slettes af registeret. Portugisiske Republik, skal slettes af registeret.
 ( 1) EFT C 169 af 13.7.2002. (1 ) EFT C 305 af 7.12.2002.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
10.1.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 6/10
 Sag anlagt den 6. oktober 2008 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Forbundsrepublikken Tyskland
 (Sag C-442/08)
 (2009/C 6/17)
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved A. Caeiros og B. Kotschy, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Forbundsrepublikken Tyskland
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 2, 6, 9, 10 og 11 i Rådets forordning (EØF, Euratom) nr. 1552/89 af 29. maj 1989 om gennemførelse af afgørelse 88/376/EØF, Euratom om ordningen for Fællesskabernes egne indtægter (1) og i henhold til Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1150/2000 af 22. maj 2000 om gennemførelse af afgørelse 94/728/EF, Euratom om ordningen for Fællesskabernes egne indtægter (2),
 —
 idet den på trods af, at den havde modtaget en meddelelse om gensidig bistand, havde ladet en toldskyld blive forældet, og for sent overførte de herfor skyldige egne indtægter, og
 —
 idet den har nægtet at betale de forfaldne morarenter.
 —
 Forbundsrepublikken Tyskland tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Inden for rammerne af den toldpræferencebehandling, der er fastsat i Europaaftalen mellem De Europæiske Fællesskaber og Ungarn, blev der fra 1994 indført lastbiler fra Ungarn til Tyskland. Ved meddelelse om gensidig bistand af 26. juni 1998 underrettede Kommissionens Enhed for Koordinering af Bedrageribekæmpelse (herefter »OLAF«) medlemsstaterne om, at de ungarske myndigheder efter at have afsluttet deres efterfølgende kontrol havde erklæret oprindelsescertifikaterne for 58 006 køretøjer (herunder 19 123 til Tyskland) for ugyldige. Ved skrivelse, som i sin engelske affattelse blev tilstillet de tyske myndigheder den 13. juli 1998 og i sin tyske oversættelse tilstillet den 18. august 1998, fremsendte OLAF de til denne meddelelse om gensidig bistand hørende bilag og tabeller, bl.a. også skrivelse af 26. maj 1998, hvorved de ungarske myndigheder underrettede OLAF om resultatet af deres efterfølgende kontrol og gjorde opmærksom på, at den ungarske producent ved en ungarsk domstol havde anlagt sag til prøvelse af de ungarske myndigheders beslutninger. Ved endnu en meddelelse om gensidig bistand af 27. oktober 1999 meddelte OLAF medlemsstaterne udfaldet af dette søgsmål. Den fornyede vurdering af oprindelsescertifikaterne, som havde været nødvendig i henhold til den ungarske domstols dom, havde ført til, at oprindelsescertifikaterne for 30 771 køretøjer fortsat var trukket tilbage som værende ugyldige.
 Det fulgte af resultatet af en af Kommissionen anordnet tjenesterejse til Tyskland til kontrol af egne indtægter og af de tyske myndigheders oplysninger, at disse afgiftsbeløb svarende til 408 735,53 EUR for indførsel af lastbiler, hvis oprindelsescertifikater også efter den fornyede vurdering i henhold til den ungarske domstols dom fortsat var trukket tilbage, var blevet forældet. De egne indtægter, som skyldtes for denne forældelse af toldskyld, var ganske vist efter opfordring fra Kommissionen den 31. oktober 2005 — hvilket vil sige efter udløbet af den i forordning nr. 1552/89 (og forordning nr. 1150/2000) fastsatte frist — stillet til rådighed af de tyske myndigheder, men myndighederne havde nægtet at betale morarenter efter denne forsinkede kreditering af egne indtægter.
 Kommissionen støtter i det væsentlige det foreliggende søgsmål


text:
på to klagepunkter, nemlig dels på den forsinkede kreditering af egne indtægter, dels på at betalingen af de hermed forbundne morarenter er blevet nægtet. Efter Kommissionens opfattelse var alle medlemsstater nemlig senest fra den 18. august 1998 (tidspunktet for fremsendelsen af den sidste sprogversion af de til meddelelsen om gensidig bistand af 26. juni 1998 hørende bilag og tabeller) i stand til at identificere afgiftsskyldnerne og størrelsen på skylden, og de skulle derfor senest på dette tidspunkt have truffet de nødvendige foranstaltninger for at efteropkræve de pågældende afgiftsbeløb og for at fastsætte de hermed forbundne egne indtægter og overdrage dem. Under hensyntagen til en rimelig frist på tre måneder til at iværksætte disse foranstaltninger er Kommissionen gået ud fra, at medlemsstater, der undlod dette, fra den 18. november 1998 måtte garantere for forældede afgiftsbeløb.
 I forhold til Kommissionens første klagepunkt, det vil sige forsinkelsen af krediteringen af egne indtægter, følger det af de relevante bestemmelser i forordning nr. 1552/1989 (og af forordning nr. 1150/2000) samt af Domstolens retspraksis, at medlemsstaterne er forpligtede til at fastlægge Fællesskabets egne indtægter, og at denne forpligtelse består uafhængigt af, om bogføringen af afgiftsbeløbene rent faktisk er foretaget eller ej, og af om afgiftsbeløbene rent faktisk kunne efteropkræves hos afgiftsskyldneren eller ej. Det er principielt sådan, at når en toldskyld opstår, følger også Fællesskabets krav på de med denne toldskyld forbundne traditionelle egne indtægter, og dette gælder også, når bogføringen af afgiftsbeløbene eller efteropkrævningen heraf hos afgiftsskyldneren i det enkelte tilfælde ikke skulle være sket. Tidspunktet, da de egne indtægter skulle have været fastlagt, vurderes i forhold til, hvornår de nationale toldmyndigheder er i stand til at beregne det afgiftsbeløb, som følger af en toldskyld og at identificere afgiftsskyldneren.
 Spørgsmålet om, hvordan medlemsstaternes toldmyndigheder skal forholde sig, når varer er blevet indført med oprindelsescertifikat, som ved efterfølgende kontrol bliver trukket tilbage som ugyldige, kan ikke afgøres i henhold til lovgivningen i den berørte tredjestat. Eftersom protokol 4 til associeringsaftalen mellem De Europæiske Fællesskaber og Ungarn heller ikke indeholder nogen bestemmelser herom, må andre fællesskabsretskilder undersøges i forhold til, hvad medlemsstaterne skal gøre i forbindelse med meddelelse af resultaterne af en efterfølgende kontrol, der rejser tvivl om varernes oprindelse. Således pålægger artikel 78, stk. 3, i forordning nr. 2913/92 medlemsstaternes toldmyndigheder at træffer de nødvendige foranstaltninger til at få afklaret situationen under hensyntagen til de foreliggende nye oplysninger. Tilsvarende pålægger denne forordning medlemsstaterne at indlede opkrævningsproceduren, straks efter at en toldskyld er opstået, og dette både i første fase af denne procedure, der består af bogføringen af afgiftsbeløbene, og i fasen, hvor der sker opkrævning hos afgiftsskyldneren.
 Det følger endvidere af artikel 244 i forordning nr. 2913/92, at indgivelse af en klage over en beslutning, der er truffet af medlemsstaternes toldmyndigheder, ikke — bortset fra undtagelsestilfælde — har opsættende virkning for gennemførelsen. En sådan opsættende virkning for gennemførelsen vil som regel betinges af, at der foreligger eller stilles en sikkerhed. I tilfælde, hvor toldskylden er opstået som følge af, at oprindelsescertifikaterne er trukket tilbage i forbindelse


text:
med en efterfølgende kontrol, kan den omstændighed, at der er indgivet klage, ikke efter Kommissionens opfattelse hindre indførselsmedlemsstatens toldmyndigheder i at (efter)opkræve afgiftsbeløbene. Eftersom varerne allerede er blevet indført i Fællesskabet, og eftersom retssagen vil kunne var i flere år, kunne en sådan opsættende virkning i væsentligt omfang vanskeliggøre opkrævningen af toldskylden i tilfælde af, at der ikke gives medhold i klagen.
 Endelig hvad angår Kommissionens anden klagegrund, det vil sige angående betalingen af morarenterne, som er blevet nægtet, følger det af artikel 11 i forordning nr. 1552/1989, henholdsvis af forordning nr. 1150/2000 og af Domstolens retspraksis, at medlemsstaterne også i tilfælde af, at de undlader at fastlægge egne indtægter, er forpligtede til at betale morarenter. I det foreliggende tilfælde skulle det omtvistede beløb for egne indtægter senest have været krediteret to måneder efter den 18. november 1998, den første arbejdsdag efter den 19. i denne måned (det vil sige den 20. januar 1999). Eftersom de tyske myndigheder dog først gjorde dette den 31. oktober 2005, har Forbundsrepublikken Tyskland gjort sig skyldig i forsinkelse og må derfor betale morarenter.
 (1) EFT L 155, s. 1.
 (2) EFT L 130, s. 1.


text:
16.6.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 174/31
 Sag anlagt den 28. november 2011 — ZZ mod Kommissionen
 (Sag F-126/11)
 2012/C 174/49
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: ZZ (ved advokat M. Boury)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Søgsmålets genstand og beskrivelse af tvisten
 Påstand om annullation af ansættelsesmyndighedens afgørelse om at tildele sagsøgeren en disciplinær sanktion i form af en irettesættelse.
 Sagsøgerens påstande
 —
 Annullation af ansættelsesmyndighedens afgørelse CMS 10/038 om at tildele sagsøgeren en sanktion i form af en irettesættelse, samt af ansættelsesmyndighedens afgørelse nr. R393/11, hvorved den første afgørelse blev stadfæstet.
 —
 Det fastslås, at sanktionen i form af en irettesættelse, som ansættelsesmyndigheden pålagde sagsøgeren uden fremlæggelse af gyldige beviser for den påståede chikane, som foreholdes sagsøgeren, og uden iværksættelse af en egentlig uafhængig, upartisk og retfærdig undersøgelse, som gør det muligt at fastlægge, hvorvidt den påståede chikane, som sagsøgeren skulle have begået over for sin kollega, har fundet sted, og karakteren heraf, er en vilkårlig sanktion, som udgør en diskriminerende handling fra ansættelsesmyndighedens side over for sagsøgeren.
 —
 Det fastslås, at sagsøgeren under hele denne sag har lidt alvorlig økonomisk og ikke-økonomisk skade, og at sagsøgeren som følge heraf er berettiget til at opnå erstatning for selv samme skade. Denne skade skal opgøres i henhold til de kriterier, der fastsættes af Personaleretten.
 —
 Det fastslås navnlig, at sagsøgeren under hele denne sag og under tidligere hermed konnekse sager har været udsat for alvorlige tilsidesættelser af sine grundlæggende menneskerettigheder, rettigheder, som er indført i traktaterne, i EU's charter om grundlæggende rettigheder og i den europæiske menneskerettighedskonvention, og at han som følge heraf er berettiget til at opnå erstatning for disse selv samme tilsidesættelser, idet denne fastsættes af Personaleretten.


text:
8.8.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 287/7
 Domstolens dom (Niende Afdeling) af 2. juni 2016 — ROZ-ŚWIT Zakład Produkcyjno-Handlowo-Usługowy Henryk Ciurko, Adam Pawłowski spółka jawna mod Dyrektor Izby Celnej we Wrocławiu (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu — Polen)
 (Sag C-418/14) (1)
 ((Præjudiciel forelæggelse - punktafgifter - direktiv 2003/96/EF - forskellig punktafgiftssats for motorbrændstof og brændsel til opvarmning - betingelserne for anvendelse af satsen for brændsel til opvarmning - fremlæggelse af en månedlig oversigt over erklæringer, i henhold til hvilke de købte varer er bestemt til opvarmningsformål - anvendelse af punktafgiftssatsen for motorbrændstof i tilfælde af, at der ikke er fremlagt en sådan oversigt - proportionalitetsprincippet))
 (2016/C 287/08)
 Processprog: polsk
 Den forelæggende ret
 Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: ROZ-ŚWIT Zakład Produkcyjno-Handlowo-Usługowy Henryk Ciurko, Adam Pawłowski spółka jawna
 Sagsøgt: Dyrektor Izby Celnej we Wrocławiu
 Konklusion
 Rådets direktiv 2003/96/EF af 27. oktober 2003 om omstrukturering af EF-bestemmelserne for beskatning af energiprodukter og elektricitet, som ændret ved Rådets direktiv 2004/75/EF af 29. april 2004, og proportionalitetsprincippet skal fortolkes således, at de:
 —
 ikke er til hinder for en national lovgivning, i henhold til hvilken sælgerne af brændsel til opvarmning er forpligtede til inden for en fastsat frist at fremlægge en månedlig oversigt over købernes erklæringer, hvorefter de købte varer er bestemt til opvarmningsformål, og
 —
 er til hinder for en national lovgivning, i henhold til hvilken det i tilfælde af manglende fremlæggelse af en sådan oversigt inden for den fastsatte frist er punktafgiftssatsen for motorbrændstof, som finder anvendelse på den solgte brændsel til opvarmning, skønt det er fastslået, at der ikke er tvivl om varernes bestemmelse til opvarmningsformål.
 (1) EUT C 462 af 22.12.2014.


text:
23.7.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 219/18
 Sag anlagt den 20. maj 2011 — European Goldfields mod Kommissionen
 (Sag T-261/11)
 2011/C 219/28
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: European Goldfields Ltd (Whitehorse, Canada) (ved advokaterne K. Adamantopoulos, E. Petritsi, E. Trova og P. Skouris)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Europa-Kommissionens afgørelse af 23. februar 2011 i sag C-48/2008 (ex NN 61/2008) vedrørende Grækenlands statsstøtte til Ellinikos Xryssos særlig artikel 1-5 annulleres, og
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført 5 anbringender.
 1)
 Ifølge det første anbringende har Kommissionen foretaget flere åbenbart urigtige skøn ved fastlæggelsen og vurderingen af sagens faktiske omstændigheder, som indvirker væsentligt på Kommissionens anvendelse og fortolkning af betingelsen om, at der skal foreligge en økonomisk fordel for Ellinikos Xryssos i henhold til artikel 107, stk. 1, TEUF.
 2)
 Ifølge det andet anbringende har Kommissionen foretaget retlige fejl ved anvendelsen og fortolkningen af elementet i statsstøttedefinitionen om, at der skal foreligge en økonomisk fordel ifølge 107, stk. 1, TEUF, idet Kommissionen med urette anvendte det relevante markedsøkonomiske investorprincip eller anvendte det forkert.
 3)
 Ifølge det tredje anbringende har Kommissionen foretaget flere åbenbare retlige fejl ved anvendelsen og fortolkningen af betingelsen om, at der skal foreligge en økonomisk fordel ifølge artikel 107, stk. 1, TEUF, idet den har fastslået en sådan økonomisk fordel ved at henvise til Kommissionens egne ubegrundede, selektive og vilkårlige argumenter med hensyn til den påståede værdi af de overførte aktiver.
 4)
 Ifølge det fjerde anbringende har Kommissionen foretaget åbenbare retlige fejl ved anvendelsen og fortolkningen af betingelsen om, at der skal foreligge en økonomisk fordel ifølge artikel 107, stk. 1, TEU, idet den fejlagtigt har fastslået, at den påståede fritagelse for skatter, der tilkom Ellinikos Xryssos udgjorde en økonomisk fordel.
 5)
 Ifølge det femte anbringende har Kommissionen tilsidesat væsentlige formforskrifter og begået magtfordrejning, hvilket har ført til, at Kommissionen har tilsidesat sin forpligtelse til at gennemføre en omhyggelig og upartisk behandling af sagen.


text:
22.4.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 96/15
 Sag anlagt den 26. januar 2006 — Bundesverband deutscher Banken mod Kommissionen
 (Sag T-36/06)
 (2006/C 96/30)
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Bundesverband deutscher Banken e.V. Berlin (Tyskland) (ved Rechtsanwälte H.-J. Niemeyer og K.-S. Scholz)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgerens påstande
 —
 Kommissionens beslutning af 6. september (K (2005)3232 endelig udg.) i sag N 248/04 — Landesbank Hessen-Thüringen, annulleres.
 —
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgeren anfægter Kommissionens beslutning K(2005)3232 endelig udg. af 6. september 2005, hvorved Kommissionen har fastslået, at den anmeldte overdragelse af den særlige kapital Hessischer Investitionsfonds i form af passivt kapitalindskud til Landesbank Hessen-Thüringen (Helaba) ikke udgør statsstøtte.
 Sagsøgeren har gjort fire klagepunkter gældende til støtte for søgsmålet.
 Sagsøgeren har for det første gjort gældende, at Kommissionen har tilsidesat begrundelsespligten i henhold til artikel 253 EF.
 For det andet har sagsøgeren gjort gældende, at Kommissionen, idet den godtog, at den aftalte godtgørelse for kapitalindskuddet til Haleba er rimelig, har tilsidesat »den markedsøkonomiske investors princip«, og følgelig artikel 87, stk. 1, EF.
 Dernæst har sagsøgeren anført, at Kommissionen med urette har fradraget refinansieringsomkostningerne som følge af Helaba-indskuddets manglende likviditet. Dermed er den markedsøkonomiske investors princip og følgelig artikel 87, stk. 1 EF, blevet tilsidesat.
 Endelig har sagsøgeren gjort gældende, at retten til at blive hørt er blevet tilsidesat, da Kommissionen for så vidt angår kapitalindskuddet til Halaba har undladt at indlede den formelle undersøgelsesprocedure efter artikel 88, stk. 2 EF, sammenholdt med artikel 6 i forordning (EF) nr. 659/1999 (1).
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22.3.1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93.


text:
23.7.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 182/29
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse afsagt den 3. maj 2005 af Special Commissioners i sagen Vodafone 2 mod Her Majesty's Revenue and Customs
 (Sag C-203/05)
 (2005/C 182/51)
 Processprog: engelsk
 Ved kendelse afsagt den 3. maj 2005, indgået til Domstolens Justitskontor den 9. maj 2005, har Special Commissioners i sagen Vodafone 2 mod Her Majesty's Revenue and Customs forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 1
 Er artikel 43 EF, 49 EF og/eller 53 EF til hinder for en national skattelovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der under angivne omstændigheder bestemmer, at et selskab, der er hjemmehørende i den pågældende medlemsstat (»det hjemmehørende selskab«), skal beskattes af overskud i et selskab, der kontrolleres af det, men som er hjemmehørende i en anden medlemsstat, hvor det beskattes med en lavere skattesats (herefter »det kontrollerede selskab«), og som navnlig
 1.1
 pålægger en sådan beskatning, medmindre det hjemmehørende selskab kan godtgøre, at der gælder en fritagelse fra lovgivningen for det kontrollerede selskab
 1.2
 fastsætter fritagelser fra en sådan beskatning, men med en ordlyd, der ved stiftelsen af det kontrollerede selskab og efterfølgende gør det usikkert, om der i praksis er en sådan undtagelse
 1.3
 pålægger visse overensstemmelseskrav, når det hjemmehørende selskab ikke anmoder om eller ikke kan kræve en sådan undtagelse og betaler skat af det kontrollerede selskabs overskud
 1.4
 pålægger overensstemmelseskrav, når det hjemmehørende selskab søger at opnå fritagelse for denne skat, der kan omfatte forpligtelsen til at gennemgå og vurdere lovgivningens anvendelse for alle dets kontrollerede selskaber og efterfølgende hvert år overvåge hver af de kontrollerede selskabers aktiviteter for at sikre, at de fortsat er kvalificerede til fritagelsen
 1.5
 i alle tilfælde pålægger det hjemmehørende selskab administrative byrder og omkostninger (der kan være betragtelige),
 og i hvert tilfælde finder de omtalte følger ikke anvendelse på et selskab, der er stiftet i den medlemsstat, hvori det hjemmehørende selskab er stiftet?
 2
 Ville besvarelsen af spørgsmålet i punkt 1 være anderledes, hvis
 2.1
 det kontrollerede selskab kun havde en minimal aktivitet i den medlemsstat, hvori det er hjemmehørende
 2.2
 kun en minimal del af det kontrollerede selskabs overskud beskattes i den medlemsstat, hvori det er hjemmehørende
 2.3
 det kontrollerede selskab var stiftet som led i en kunstig ordning for at undgå skat, og hvilke indicier skal der i givet fald være for en sådan kunstig ordning?
 3
 Er der omstændigheder, hvorunder
 3.1
 det hjemmehørende selskab ikke kan støtte ret på rettigheder, der afledes fra artikel 43 EF og/eller artikel 56 EF, eller
 3.2
 det hjemmehørende selskab ikke kan aflede nogen rettigheder fra artikel 43 EF og/eller artikel 56 EF,
 da en sådan støtten ret på eller opnåelse af rettigheder ville udgøre misbrug af disse rettigheder? Hvis der er sådanne omstændigheder, hvilke retningslinjer anser Domstolen det for hensigtsmæssigt at opstille for Special Commisioners' afgørelse af, om der i den faktiske sammenhæng i denne sag foreligger sådanne omstændigheder, eller om der foreligger et sådant misbrug?
 4
 Er artikel 56 EF


text:
og 58, stk. 1, litra a), EF og erklæring nr. 7 til Maastricht-traktaten til hinder for en medlemsstats nationale skattelovgivning, såsom den i hovedsagen omhandlede, hvorefter en eller flere undtagelser fra lovgivningens anvendelse ville have været til rådighed, hvis der ikke havde været en lovændring med virkning efter 1. januar 1994?
 5
 Er artikel 43 EF, 49 EF og/eller 56 EF til hinder for en national skattelovgivning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter lovgivningen ikke finder anvendelse, hvis det hjemmehørende selskab finansierede det kontrollerede selskab med gæld snarere end med egenkapital?
 6
 Er artikel 43 EF, 49 EF og/eller 56 EF til hinder for en national skattelovgivning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter en eller flere undtagelser fra anvendelsen af lovgivningen ville have været til rådighed, hvis det kontrollerede selskabs indkomst i den anden medlemsstat enten
 6.1
 omfattede indkomst fra kilder inden for denne medlemsstat og ikke fra en anden medlemsstat eller andre lande, eller
 6.2
 omfattede udbytteindtægter i stedet for renteindtægter fra det samme selskab?


text:
C 289/20 DA Den Europæiske Unions Tidende 29.11.2003
 RETTEN I FØRSTE INSTANS
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 den 10. september 2003
 den 18. september 2003
 i sag T-165/01, Hans McAuley mod Rådet for Den
 Europæiske Union (1)
 i sag T-73/01, Spyridon de Athanassios Pappas mod Den (Bedømmelsesrapport — vejledning for bedømmelse af tjene-
 Europæiske Unions Regionsudvalg (1) stemænd — ændring af bedømmer i løbet af bedømmelsespe-
 rioden — væsentlig uregelmæssighed)
 (2003/C 289/42)
 (Tjenestemænd — ansættelse — stilling som generalsekretær
 for Regionsudvalget — stillingsopslag — ansættelsesproce- (Processprog: fransk)
 dure)
 I sag T-165/01, Hans McAuley, tjenestemand ved Rådet for
 (2003/C 289/41) Den Europæiske Union, med bopæl i Bruxelles (Belgien), ved
 avocats J.-N. Louis og S. Orlandi, og med valgt adresse i
 Luxembourg, mod Rådet for Den Europæiske Union (befuld-
 mægtigede: F. Anton og A. Pillette), angående en påstand om
 (Processprog: fransk) annullation af Rådets beslutning af 15. september 2000 om
 udfærdigelse af den endelige bedømmelsesrapport for perioden
 1. juli 1997 — 30. juni 1999, har Retten (Fjerde Afdeling),
 sammensat af afdelingsformanden, V. Tiili, og dommerne
 P. Mengozzi og M. Vilaras; justitssekretær: fuldmægtig I. Natsi-
 nas, den 10. september 2003 afsagt dom, hvis konklusion
 I sag T-73/01, Spyridon de Athanassios Pappas, tidligere lyder således:
 tjenestemand i Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber,
 med bopæl i Bruxelles (Belgien), ved avocat M.-A. Lucas, mod 1) Rådets afgørelse af 15. september 2000 om udfærdigelse af
 Den Europæiske Unions Regionsudvalg (befuldmægtigede: den endelige bedømmelsesrapport for perioden 1. juli 1997-
 P. Cervilla og D. Waelbroeck), angående en påstand om 30. juni 1999 annulleres.
 annullation af Den Europæiske Unions Regionsudvalgs afgørel-
 se af 13. juni 2000 om at udnævne Vincenzo Falcone til 2) Rådet betaler sagens omkostninger.
 generalsekretær for Regionsudvalget (meddelelse om ledig
 stilling 2000/C 28 A/01), og om ikke at udnævne sagsøgeren (1) EFT C 289 af 13.10.2001.
 samt af afvisningen af sagsøgerens klage, har Retten (Tredje
 Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, K. Lenaerts, og
 dommerne J. Azizi og M. Jaeger; justitssekretær: fuldmægtig
 D. Christensen, den 18. september 2003 afsagt dom, hvis
 konklusion lyder således:
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 1) Regionsudvalgets afgørelse af 13. juni 2000 om at udnævne den 30. september 2003
 Vincenzo Falcone til generalsekretær for Regionsudvalget (med-
 delelse om ledig stilling 2000/C 28 A/01), og om ikke i sag T-243/01, Sony Computer Entertainment Europe Ltd
 at udnævne Spyridon de Athanassios Pappas i stillingen mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (1)
 annulleres.
 (»Annullationssøgsmål — fælles toldtarif — toldpositioner
 — spillekonsol — tarifering i den kombinerede nomenkla-
 2) Regionsudvalget betaler sagens omkostninger. tur«)
 (2003/C 289/43)
 (1) EFT C 161 af 2.6.2001. (Processprog: engelsk)
 I sag T-243/01, Sony Computer Entertainment Europe Ltd,
 London (Det Forenede Kongerige), ved avocat P. De Baere og


text:
1.5.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 113/21
 Appel iværksat den 9. februar 2010 af European Renewable Energies Federation ASBL (EREF) til prøvelse af kendelse afsagt den 19. november 2009 af Retten i Første Instans (Sjette Afdeling) i sag T-40/08, European Renewable Energies Federation ASBL (EREF) mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag C-75/10 P)
 2010/C 113/33
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellant: European Renewable Energies Federation ASBL (EREF) (ved Rechtsanwalt J. Kuhbier)
 Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 Kendelse afsagt den 19. november 2009 af Retten i Første Instans i sag T-40/08, EREF mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, ophæves.
 —
 Sagen hjemvises til Retten i Første Instans (Sjette Afdeling).
 —
 Europa-Kommissionen betaler appelsagens omkostninger.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Appellanten har nedlagt påstand om, at Domstolen ophæver Rettens kendelse af 19. november 2009 i sag T-40/08 og hjemviser sagen til Retten til fornyet prøvelse.
 Appellanten har anfægtet Rettens konklusion, hvorefter appellantens advokat, Dr. Fouquet, ikke kunne repræsentere appellanten i sagen ved Retten, og at søgsmålet derfor skulle afvises.
 Retten mente ikke, at Dr. Fouquet kunne anses for en uafhængig tredjemand, eftersom hun blev udnævnt til direktør for EREF den 29. juni 2004. Appellanten har gjort gældende, at Dr. Fouquet formelt set ikke var udnævnt som direktør for EREF, eftersom en sådan udnævnelse ifølge belgisk ret kræver officiel registrering ved de kompetente belgiske myndigheder. Dr. Fouquet’s stilling som direktør for EREF var blot en stillingsbetegnelse, og indebar ikke — eller kun i meget begrænset omfang — nogen beføjelse til at repræsentere organisationen.
 Appellanten har ligeledes gjort gældende, at selv om det lægges til grund, at Dr. Fouquet’s stilling som direktør skal anses for at være af formel karakter, var Rettens anvendelse af kriteriet for vurderingen af, om en advokat kan anses for en uafhængig tredjemand, forkert. Retten misforstod både Dr. Fouquet’s retlige status som repræsentant for EREF ved Retten og den faktiske fordeling af opgaver og forpligtelser mellem Dr. Fouquet og EREF. Som direktør for EREF ville Dr. Fouquet godt kunne repræsentere appellanten ved Retten ifølge tysk ret.


text:
Nr. C 9/ 12 I DA 1 De Europæiske Fællesskabers Tidende 11 . 1 . 97
 det tidsrum, i hvilket den italienske stat endnu ikke kor forelagt Rådet for Den Europæiske Union, som skal
 rekt havde gennemført nævnte direktivs bestemmelser i fastlægge en fælles holdning, et forslag til Europa-Par
 den nationale retsorden ( hvilket tidsrum først afsluttedes lamentet og Rådets direktiv om fælles regler for det
 på datoen for ikrafttrædelsen af lovdekret nr. 331 af indre marked for naturgas ( EFT nr. C 123 af 4. 5 .
 30 . august 1993 , der er konverteret til lov nr. 427 af 1994, s. 26 ), til hinder for, at en i henhold til
 29 . oktober 1993 )? artikel 9, stk. 3 , i Rådets forordning ( EØF) nr. 17/
 62 C1 ) kompetent myndighed i en medlemsstat som
 (M EFT nr. L 249 af 3 . 10 . 1969, s . 25 . følge af traktatens artikel 5, stk. 2, hvorefter med
 lemsstaterne skal afholde sig fra at træffe foranstalt
 ninger, der er egnede til at bringe virkeliggørelsen af
 traktatens målsætning i fare, træffer bestemmelse om
 at anvende traktatens artikel 85 , stk. 1 , på en aftale,
 hvorved to nationale naturgasselskaber forpligter sig
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse til ikke at gennemføre en direkte eller indirekte of
 afsagt den 21 . oktober 1996 af Bezirksgericht fur Handels fentlig forsyning med naturgas i ledninger i medkon
 sachen Wien i sagen Verein fur Konsumenteninformation trahentens forsyningsområde ( en » demarkationsaf
 mod Osterreichische Kreditversicherungs AG tale «)?
 ( Sag C-364/96 )
 2 ) Såfremt spørgsmål 1 besvares benægtende, ønskes føl
 ( 97/C 9/22 ) gende spørgsmål besvaret:
 Ved kendelse afsagt den 21 . oktober 1996, indgået til Overtræder en i henhold til artikel 9, stk. 3 , i forord
 Domstolens Justitskontor den 14 . november, har Bezirks ning ( EØF ) nr. 17/62 kompetent myndighed i en med
 gericht fur Handelssachen Wien i sagen Verein für Konsu lemsstat det i traktatens artikel 5 , stk. 2, jf. artikel 3 ,
 menteninformation mod Osterreichische Kreditversiche litra g ), fastsatte påbud til medlemsstaterne om ikke
 rungs AG forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol at træffe foranstaltninger, som kan bringe virkeliggø
 en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgs relsen af et af Fællesskabets mål i fare, nemlig gen
 mål : nemførelsen af en ordning, der sikrer, at konkurren
 cen inden for det indre marked ikke fordrejes, ved at
 Skal artikel 7 i Rådets direktiv af 13 . juni 1990 om pakke anvende traktatens artikel 85 , stk. 1 , på en demarka
 rejser, herunder pakkeferier og pakketure ( 90/314/ tionsaftale mellem to nationale naturgasselskaber, når
 EØF ) ( x ), fortolkes således, at beløb, som forbrugeren på de i andre medlemsstater etablerede naturgasselskaber
 feriestedet betaler til den, der leverer ydelsen ( f.eks. hotele har markeder, der ved aftale eller faktisk er beskyttet
 jeren ), fordi denne, hvis beløbene ikke betales, forhindrer mod konkurrence, eller der i henhold til lov er mono
 hans


text:
hjemrejse, også er omfattet af den nævnte bestemmel pol på naturgasforsyningen ?
 ses anvendelsesområde som » garanti for hjemtransport af
 forbrugeren «? 3 ) Såfremt spørgsmål 2 besvares benægtende, ønskes føl
 gende spørgsmål besvaret:
 (!) EFT nr. L 158 af 23 . 6 . 1990, s . 59 .
 Er der tale om en foranstaltning ( bestemmelserne ved
 rørende bestemte former for salg), der er forenelig
 med princippet om frie varebevægelser i traktatens
 artikel 30, som fortolket af Domstolen ( jf. dom i de
 forenede sager C-267/91 og C-268/91 , Keck, Sml .
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse 1993 I, s. 6097), når demarkationsaftaler mellem na
 afsagt den 30. oktober 1996 af Kammergericht, Berlin, i turgasselskaber efter national ret (i Tyskland § 103 i
 sagen 1 . Ruhrgas AG, 2. Thyssengas GmbH mod Bun GWB ) ved anmeldelse fritages for det nationale for
 deskartellamt
 bud mod karteller, og selskaber anvender en sådan
 ( Sag C-365/96 ) mulighed, og har dette i givet fald til følge, at en i
 ( 97/C 9/23 ) henhold til artikel 9, stk . 3 , i forordning ( EØF ) nr. 17/
 62 kompetent myndighed i en medlemsstat ikke må
 bringe forbudsbestemmelsen i traktatens artikel 85 ,
 Ved kendelse afsagt den 30 . oktober 1996, indgået til stk. 1 , i anvendelse på en sådan fritaget demarkati
 Domstolens Justitskontor den 19 . november 1996, har onsaftale ?
 Kammergericht, Berlin, i sagen 1 . Ruhrgas AG, 2 . Thyssen
 gas GmbH mod Bundeskartellamt forelagt De Europæiske
 Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel af 4 ) Såfremt spørgsmål 3 besvares benægtende, ønskes føl
 gørelse af følgende spørgsmål : gende spørgsmål besvaret:
 1 ) Er den omstændighed, at Kommissionen for De Euro Er bestemmelsen i artikel 9, stk. 3 , i forordning
 pæiske Fællesskaber inden for naturgassektoren vil ( EØF) nr. 17/62 — hvori det hedder, at så længe
 gennemføre det indre marked ved regelfastsættelse og Kommissionen ikke har indledt nogen procedure, for
 i overensstemmelse med traktaten om oprettelse af bliver medlemsstaternes myndigheder kompetente til
 Det Europæiske Fællesskab (i det følgende » trakta at bringe traktatens artikel 85 , stk. 1 , i anvendelse —
 ten «), artikel 189 B, stk. 2, i denne forbindelse har ulovlig, fordi sidstnævnte bestemmelses stk . 1 ( for
 ---pagebreak--- 11.1.97 I DA I De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr . C 9 / 13
 bud) og stk. 3 ( fritagelse ) i relation til retsanvendelsen Såfremt underspørgsmål b ) besvares bekræftende og
 udgør et udeleligt hele, men de nationale myndighe underspørgsmål c ) besvares benægtende, ønskes føl
 der ud over at have kompetence til at bringe forbuds gende spørgsmål besvaret:
 bestemmelsen i anvendelse ikke også er tillagt befø
 jelse til at meddele fritagelser, hvilket udelukkende d ) Kan det ovenfor under b) påbudte samarbejde be
 tilkommer Kommissionen ( artikel 9, stk. 1 , i forord grunde, at den nationale myndighed uden de be
 ning ( EØF) nr. 17/62 )? rørte virksomheders samtykke meddeler General
 direktoratet for Konkurrence de relevante
 5


text:
) Såfremt spørgsmål 4 besvares benægtende, ønskes føl oplysninger, den råder over ?
 gende spørgsmål besvaret: e ) Er Generaldirektoratet for Konkurrence forpligtet
 Er en i henhold til artikel 9, stk. 3 , i forordning til at høre de berørte virksomheder eller på anden
 (EØF) nr. 17/62 kompetent myndighed i en medlems måde inddrage dem i proceduren, jf. sagsbehand
 stat afskåret fra at anvende traktatens artikel 85 , lingsreglerne i forordning ( EØF) nr. 17/62, inden
 stk. 2, på en aftale mellem virksomheder, der i hen direktoratet afgiver udtalelse ?
 hold til artikel 4, stk. 1 , i forordning ( EØF ) nr. 17/62
 8 ) Såfremt spørgsmål 7d ) besvares bekræftende og
 ikke skal anmeldes, eftersom en af Kommissionen
 spørgsmål 7e ) besvares benægtende, ønskes følgende
 meddelt fritagelse i henhold til traktatens artikel 85 , spørgsmål besvaret:
 stk . 3 , ifølge artikel 6, stk . 2, i forordning ( EØF)
 nr. 17/62 kan have ubegrænset, tilbagevirkende gyl Er en demarkationsaftale, hvorved to naturgasselska
 dighed ? ber opdeler deres markeder i en medlemsstat, en af
 tale, der — uden at det er fornødent at tage dens
 6 ) Såfremt spørgsmål 5 besvares bekræftende, ønskes
 faktiske følger i betragtning — som omhandlet i
 følgende spørgsmål besvaret:
 traktatens artikel 85 , stk. 1 , litra c ) ( opdeling af mar
 Er en demarkationsaftale mellem to naturgassselska keder), uden videre må antages at have til formål at
 ber i en medlemsstat, der begge får leveret naturgas hindre, begrænse eller fordreje konkurrencen ?
 fra andre medlemsstater, og det ene af selskaberne
 9 ) Såfremt spørgsmål 8 besvares bekræftende, ønskes
 herfra får størstedelen af sine leverancer, en sådan af
 følgende spørgsmål besvaret:
 tale, som ikke skal anmeldes, og som kan fritages
 med ubegrænset, tilbagevirkende gyldighed, eftersom a ) Kan en demarkationsaftale mellem to naturgassel
 demarkationsaftalen ikke vedrører indførsel eller ud skaber, som driver virksomhed i en medlemsstat,
 førsel mellem medlemsstater som omhandlet i og som begge får leveret naturgas fra andre med
 artikel 4, stk. 2, første afsnit, første led, i forordning lemsstater, og hvoraf det ene herfra får størstede
 ( EØF ) nr. 17/62 ? len af sine leverancer, som følge heraf mærkbart
 påvirke handelen mellem medlemsstater som om
 7) Såfremt spørgsmål 6 ikke er relevant eller besvares handlet i EF-traktatens artikel 85 , stk. 1 ?
 benægtende, ønskes følgende spørgsmål besvaret:
 b ) Følger en sådan påvirkning — eventuelt ydermere
 Må en i henhold til artikel 9, stk. 3 , i forordning — af, at den omstændighed, at der ikke er kon
 ( EØF ) nr. 17/62 kompetent national myndighed — kurrence mellem naturgasselskaber, kan bevirke,
 såfremt der ikke foreligger en anmodning om frita at naturgassen bliver dyrere i demarkationsområ
 gelse — kun bringe traktatens artikel 85 , stk . 1 , i an det og herved stiller de producerende erhverv, der
 vendelse, når den pågældende myndighed har overve får deres energi fra det nævnte forsyningsselskab,
 jet muligheden for fritagelse i henhold til traktatens ringere, hvilket i forhold til producenter, der


text:
er
 artikel 85 , stk. 3 , og fastslået, at en sådan fritagelse etableret i en medlemsstat, hvor der ikke findes
 ikke kan forventes meddelt ? en sådan markedsopdeling mellem naturgasselska
 ber, vanskeliggør afsætningen af varer i andre
 Såfremt dette spørgsmål besvares bekræftende, ønskes medlemsstater ?
 det oplyst:
 10 ) Såfremt spørgsmål 9 helt eller delvis besvares bekræf
 hvor sikker den nationale myndighed skal være på, at tende, ønskes følgende spørgsmål besvaret:
 en fritagelse ikke kan forventes meddelt:
 a ) Er naturgasselskaber, der i Tyskland forsyner regi
 a ) Er det tilstrækkeligt, at den på grundlag af Kom onale og lokale distributionsselskaber samt indu
 missionens forvaltningspraksis og Domstolens strielle storforbrugere med naturgas, virksomhe
 praksis selv undersøger, om betingelserne for at der, der har fået overdraget at udføre
 meddele fritagelse er opfyldt, og herved når frem tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse
 til, at dette ikke er tilfældet ? som omhandlet i traktatens artikel 90, stk . 2, for
 b ) Er det nødvendigt eller tilstrækkeligt at indhente di forholdet efter den tyske lov om energiforsy
 en udtalelse fra Kommissionens Generaldirektorat ning ( Energiewirtschaftsgesetz, herefter » EnWG «)
 for Konkurrence, hvori der gives udtryk for, at af 13 . december 1935 , i affattelsen af 19 . decem
 betingelserne for en fritagelse efter direktoratets ber 1977 ( BGB1. I, s . 2750 ) er det, at staten har
 opfattelse ikke er opfyldt ? det overordnede tilsyn med naturgasforsyningen
 ( EnWG's § 1 ), at den kompetente energitilsyns
 c ) Er det nødvendigt at indhente en lignende udta myndighed skal meddele tilladelse til påbegyn
 lelse fra kommissærkollegiets side ? delse af forsyningsvirksomhed ( EnWG's § 5 ), og
 ---pagebreak--- c 9/ 14 I DA I De Europæiske Fællesskabers Tidende 11 . 1 . 97
 at opførelse, fornyelse, udvidelse eller nedlæggelse aftalens løbetid eller kun i en kortere overgangs
 af forsyningsselskabernes energianlæg af et vist periode ? Hvilke kriterier skal i givet fald her an
 omfang skal meddeles tilsynsmyndigheden, som vendes ?
 ud fra hensynet til almenvellet kan nedlægge for
 bud herimod ( En WG's § 4 )? Gælder der noget (M EFT nr. 13 af 21 . 2 . 1962 , s . 204 .
 andet for naturgasselskaber, som har påbegyndt
 forsyningsvirksomhed inden vedtagelsen af den
 tyske lov om energiforsyning, og som har kunnet
 fortsætte denne virksomhed uden at være omfat
 tet af kravet om, at der skal meddeles tilladelse ?
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse
 Såfremt bestemmelserne i den tyske lov om ener afsagt den 29. oktober 1996 af Tribunal Correctionnel,
 giforsyning ikke kan begrunde det, er der da an Huy, i straffesagen Ministère public mod J. C. Arblade og
 dre hensyn, som kan begrunde, at naturgasselska Sari Arblade & Fils
 ber anses for » betroede « virksomheder som
 ( Sag C-369/96 )
 omhandlet i traktatens artikel 90 , stk . 2, og i gi
 vet fald hvilke ? { 97IC 9/24 )
 b ) Såfremt de nævnte naturgasselskaber henhører Ved kendelse afsagt den 29 . oktober 1996, indgået til


text:
under de i traktatens artikel 90, stk . 2, omhandle Domstolens Justitskontor den 25 . november 1996, har Tri
 de betroede virksomheder, spørges : bunal Correctionnel, Huy, i straffesagen Ministère public
 mod J. C. Arblade og Sari Arblade & Fils forelagt De
 Hvilke kriterier skal anvendes ved fortolkningen Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om
 af de yderligere betingelser i traktatens artikel 90, præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål :
 stk. 2, nemlig om anvendelsen af traktatens
 artikel 85 , stk . 1 , på en demarkationsaftale, hvor A ) Skal traktatens artikel 59 og 60 fortolkes således, at de
 ved virksomhederne opdeler deres afsætningsom er til hinder for, at en medlemsstat kan forpligte en
 råder, er til hinder for, at virksomhederne retligt virksomhed, som etableret i en anden medlemsstat, og
 eller faktisk kan udføre de særlige opgaver, som som midlertidigt udfører arbejder i den førstnævnte
 er betroet dem, og om undtagelsen fra traktatens stat, til :
 konkurrenceregler i givet fald begrænser samhan
 delen i et omfang, der er i strid med Fællesskabets 1 . at opbevare arbejdsretlig dokumentation (» registre
 interesse ?
 du personnel « og » compte individuel «; personale
 kartotek og personlige sagsmapper ) på den belgi
 11 ) a ) Kan sådanne virksomheder gøre gældende, at de ske bopæl for en fysisk person, der kan opbevare
 res demarkationsaftale ud fra hensynet til beskyt dokumentation i egenskab af fuldmægtig eller re
 telse af den berettigede forventning fortsat er gyl præsentant
 dig, når såvel EF-Kommissionen som den
 nationale myndighed i årtier har tolereret anven 2 . at betale sine ansatte den mindsteløn, som er fast
 delsen af sådanne aftaler ? sat ved kollektiv overenskomst
 3 . at opbevare et særligt personalekartotek
 b ) Såfremt der ikke allerede i henhold til a ) er tale
 om en beskyttelsesværdig situation, må det da til 4 . at udstede et personligt kort for hver arbejdstager
 lægges betydning, at den nationale myndighed i
 en officiel beretning (konkret Kartellamt's beret 5 . at udpege en fuldmægtig eller repræsentant med
 ning 1987/88 ( BKartA TB 1987/88 ), BTDrucks . ansvar for opbevaringen af de ansattes personlige
 11 /4611 , s . 108 ) har erklæret, at den » for tiden « sagsmapper
 ikke finder det hensigtsmæssigt ad egen drift at
 påtale mulige tilsidesættelser af traktatens 6 . at betale bidragene » timbres-fidélité « ( bonusydelse )
 artikel 85 , stk. 1 , for så vidt angår forsyningsvirk og » timbres-intempéries « ( ydelse ved ledighed pga .
 somhed ? vejrlig ) for hver ansat
 c ) Såfremt deres situation er beskyttelsesværdig, når den pågældende virksomhed i den stat, hvor den
 spørges : er etableret, allerede er underkastet regler, som, hvis de
 ikke er identiske, i hvert fald er sammenlignelige efter
 Ved den afvejning mellem de individuelle og Fæl deres målsætning, og som angår samme arbejdstagere
 lesskabets interesser, som i sidste instans er afgø og samme beskæftigelsesperioder ?
 rende for, om der må antages at være tale om en
 retsstilling, der er beskyttet ud fra hensynet til


text:
B ) Kan traktatens artikel 59 og 60 i traktaten om opret
 den berettigede forventning, hvad taler da til for telse af Det Europæiske Fællesskab bevirke, at
 del for Fællesskabets interesse ?
 artikel 3 , stk . 1 , i Code civil om de belgiske ordens- og
 sikkerhedsforskrifter ikke kan finde anvendelse ?
 Såfremt en sådan retsstilling anerkendes, yder den
 da beskyttelse mod et forbud i hele demarkations


text:
23.2.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 65/51
 Sag anlagt den 22. december 2014 — GRE mod KHIM (Mark1)
 (Sag T-844/14)
 (2015/C 065/69)
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: GRE Grand River Enterprises Deutschland GmbH (Kloster Lehnin, Tyskland) (ved advokaterne I. Memmler og S. Schulz)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i Det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
 Oplysninger vedrørende sagen for Harmoniseringskontoret
 Det omtvistede varemærke: EF-ordmærket »Mark1« — registreringsansøgning nr. 1 2 0 52 461
 Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 2. oktober 2014 af Første Appelkammer ved Harmoniseringskontoret (sag R 648/2014-1)
 Påstande
 —
 Den anfægtede afgørelse annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Anbringende
 —
 Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009.


text:
16.3.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 79/14
 Rettens dom af 4. februar 2013 — Marszałkowski mod KHIM — Mar-Ko Fleischwaren (WALICHNOWY MARKO)
 (Sag T-159/11) (1)
 (EF-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om EF-figurmærket WALICHNOWY MARKO - det ældre EF-ordmærke MAR-KO - relativ registreringshindring - risiko for forveklsling - artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009)
 2013/C 79/24
 Processprog: polsk
 Parter
 Sagsøger: Marek Marszałkowski (Sokolniki, Polen) (ved advokat C. Sadkowski)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (ved K. Zajfert og D. Walicka, som befuldmægtigede)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret og intervenient ved Retten: Mar-Ko Fleischwaren GmbH & Co. KG (Blankenheim, Tyskland) (ved advokat O. Ruhl)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 11. januar 2011 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 760/2010-4) vedrørende en indsigelsessag mellem Mar-Ko Fleischwaren GmbH & Co. KG og. Marek Marszałkowski
 Konklusion
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 2)
 Marek Marszałkowski betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 145 af 14.5.2011.


text:
4.5.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 129/31
 Sag anlagt den 14. januar 2013 — CK mod Kommissionen
 (Sag F-3/13)
 2013/C 129/57
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: CK (ved advokat M.-A. Lucas)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Søgsmålets genstand og beskrivelse af tvisten
 Påstand om annullation af sagsøgerens karriereudviklingsrapport.
 Sagsøgerens påstande
 —
 Annullation af karriereudviklingsrapporten for 2011, som blev udfærdiget den 14. februar 2012 og endelig vedtaget den 9. marts 2012.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale 5 000 EUR i erstatning for det ikke-økonomiske tab, som fulgte af denne rapport.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.


text:
9.5.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 116/21
 Kendelse afsagt af præsidenten for Retten i Første Instans den 14. marts 2008 — Buczek Automotive mod Kommissionen
 (Sag T-1/08 R)
 (Særlige rettergangsformer - begæring om udsættelse af gennemførelsen - formaliteten - uopsættelighed foreligger ikke)
 (2008/C 116/38)
 Processprog: polsk
 Parter
 Sagsøger: Buczek Automotive sp. z o.o. (Sosnowiec, Polen) (først ved avocat T. Gackowski, derefter ved avocat D. Szlachetko-Reiter)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved K. Gross, M. Kaduczak og A. Stobiecka-Kuik, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Begæring om udsættelse af gennemførelsen af Kommissionens beslutning K(2007) 5087 endelig udg. af 23. oktober 2007 vedrørende statsstøtte C 23/2006 (ex NN 35/2006), der blev ydet af Republikken Polen til stålproducenten Grupa Technologie Buczek.
 Konklusion
 1)
 Begæringen om foreløbige forholdsregler tages ikke til følge.
 2)
 Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.


text:
7.7.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 155/33
 Sag anlagt den 7. maj 2007 — ThyssenKrupp Elevator mod Kommissionen
 (Sag T-149/07)
 (2007/C 155/60)
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: ThyssenKrupp Elevator AG (Düsseldorf, Tyskland) (ved Rechtsanwälte T. Klose og J. Ziebarth)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgerens påstande
 —
 Den anfægtede beslutning annulleres, for så vidt som den vedrører sagsøgeren.
 —
 Subsidiært nedsættes den bøde, der i den anfægtede beslutning er pålagt sagsøgeren in solidum, til et passende beløb.
 —
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgeren har anfægtet Kommissionens beslutning K(2007) 512 endelig udg. af 21. februar 2007 (sag COMP/E-1/38.823 — PO/Elevators and Escalators). Sagsøgeren og andre virksomheder er ved den anfægtede beslutning blevet pålagt bøder for at have deltaget i karteller på markedet for installation og vedligeholdelse af elevatorer og rulletrapper i Belgien, Tyskland og Luxembourg. Det er Kommissionens opfattelse, at de pågældende virksomheder har tilsidesat artikel 81 EF.
 Sagsøgeren har til støtte for sine påstande fremsat følgende anbringender:
 —
 Kommissionen havde ikke kompetence til at vedtage beslutningen, da de lokale tilsidesættelser, der er fastslået, ikke havde mellemstatslig betydning.
 —
 Der er sket en tilsidesættelse af princippet ne bis in idem, eftersom Kommissionen har tilsidesat de belgiske og luxembourgske kartelmyndigheders beslutning om amnesti for kartellet udstedt til fordel for sagsøgeren forud for indledningen af proceduren.
 —
 Der foreligger ikke forudsætninger for, at sagsøgeren er ansvarlig in solidum med sine datterselskaber, da sagsøgeren ikke har deltaget i overtrædelserne, da datterselskaberne er juridisk og økonomisk uafhængige, og da der ikke foreligger en særlig begrundelse for at udstrække ansvaret til at omfatte sagsøgeren.
 —
 Bødens grundbeløb er uforholdsmæssigt stor i sammenligning med det reelle omfang af det pågældende marked.
 —
 Afskrækkelseskoefficienten er uforholdsmæssig, fordi den i betydeligt omfang afviger fra behandlingen af andre virksomheder af sammenlignelig størrelse i samtidigt afgjorte sammenlignelige tilfælde.
 —
 Der foreligger ikke en begrundelse, hvad angår tillægget for gentagelsestilfælde i bødeberegningen, som følge af, at der er foretaget urigtig retsanvendelse ved tilregnelsen af de oprindelige bøder.
 —
 Der er sket en tilsidesættelse af artikel 23, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1/2003 (1), for så vidt som Kommissionen, hvad angår den maksimale grænse på 10 % af virksomhedens omsætning, udelukkende skulle have forholdt sig til datterselskabernes omsætning.
 —
 Der er foretaget en retligt urigtig anvendelse af Kommissionens meddelelse om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager (2), eftersom der ikke er taget tilstrækkeligt hensyn til merværdien af sagsøgerens samarbejde.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 af 16.12.2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne i traktatens artikel 81 og 82 (EFT L 1, s. 1).
 (2) Kommissionens meddelelse om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager (EFT 2002 C 45, s. 3).


text:
30.5.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 191/13
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Litauen) den 14. marts 2016 — UAB »Vakarų Baltijos laivų statykla« mod Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos
 (Sag C-151/16)
 (2016/C 191/16)
 Processprog: litauisk
 Den forelæggende ret
 Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Uždaroji akcinė bendrovė »Vakarų Baltijos laivų statykla«
 Sagsøgt: Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal artikel 14, stk. 1, litra c), i Rådets direktiv 2003/96/EF af 27. oktober 2003 (1) om omstrukturering af EF-bestemmelserne for beskatning af energiprodukter og elektricitet, som senest ændret ved Rådets direktiv 2004/75/EF af 29. april 2004 (2), fortolkes således, at punktafgift ikke kan pålægges leveringen af energiprodukter under omstændigheder som de i hovedsagen omhandlede, hvor disse produkter leveres som brændstof til et skib med henblik på sejlads i [EU]-farvande, der har til formål uden vederlag at sejle dette skib for egen kraft fra det sted, hvor det blev bygget, til en havn i en anden medlemsstat med henblik på dér at blive lastet med dets første kommercielle last?
 2)
 Er artikel 14, stk. 1, litra c), i direktiv 2003/96 til hinder for bestemmelser i medlemsstaternes nationale ret såsom de bestemmelser, der finder anvendelse i den foreliggende sag, hvorefter den afgiftsfritagelse, der er omhandlet i denne bestemmelse, ikke indrømmes, hvis leveringen af energiprodukter blev foretaget i strid med de betingelser, der er fastsat af medlemsstaten, selv om denne levering opfylder de væsentlige betingelser for anvendelse af fritagelsen, som er anført i artikel 14, stk. 1, litra c), i direktiv 2003/96?
 (1) EUT L 283, s. 51.
 (2) EUT L 157, s. 100.


text:
3.8.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 225/66
 Rettens dom af 6. juni 2013 — Kastenholz mod KHIM — Qwatchme (Urskiver)
 (Sag T-68/11) (1)
 (EF-design - ugyldighedssag - EF-design, der gengiver urskiver - ældre ikke-registreret design - ugyldighedsgrund - nyhed - artikel 4 og 5 samt artikel 25, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 6/2002 - individuel karakter - andet helhedsindtryk - artikel 4 og 6 samt artikel 25, stk. 1, litra b), i forordning nr. 6/2002 - ældre ophavsret - artikel 25, stk. 1, litra f), i forordning nr. 6/2002)
 2013/C 225/146
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Erich Kastenholz (Troisdorf, Tyskland) (ved advokat L. Acker)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (først ved S. Hanne, derefter ved D. Walicka, som befuldmægtigede)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret og intervenient ved Retten: Qwatchme A/S (Løsning, Danmark) (ved advokat M. Zöbisch)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 2. november 2010 af Tredje Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1086/2009) vedrørende en ugyldighedssag mellem Erich Kastenholz og Qwatchme A/S.
 Konklusion
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 2)
 Erich Kastenholz betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 113 af 9.4.2011.


text:
30.1.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 24/42
 Sag anlagt den 30. november 2009 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Italienske Republik
 (Sag C-486/09)
 2010/C 24/73
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved M. Condou-Durande og N. Bambara, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Den Italienske Republik
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 1 og 9 i Rådets forordning (EF) nr. 1030/2002 af 13. juni 2002 (1), idet den ikke har vedtaget alle de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme denne forordning.
 —
 Den Italienske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Artikel 1 og 9 i Rådets forordning (EF) nr. 1030/2002 pålægger medlemsstaterne at træffe alle de foranstaltninger, som er nødvendige for en ensartet udformning af opholdstilladelser til tredjelandsstatsborgere, med virkning fra den 14. august 2003.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 1030/2002 af 13.6.2002 om ensartet udformning af opholdstilladelser til tredjelandsstatsborgere (EFT L 157, s. 1).


text:
7.9.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 260/47
 Sag anlagt den 15. juli 2013 — Republikken Polen mod Europa-Kommissionen
 (Sag T-367/13)
 2013/C 260/84
 Processprog: polsk
 Parter
 Sagsøger: Republikken Polen (ved B. Majczyna, som befuldmægtiget)
 Sagsøgte: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Kommissionens gennemførelsesafgørelse 2013/214/EU af 2. maj 2013 om udelukkelse fra EU-finansiering af visse udgifter, som medlemsstaterne har afholdt for Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Garantisektionen, Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EGFL) og Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) (meddelt under nummer C(2013) 2436) (1) annulleres for så vidt som den udelukker udgifter afholdt af de af Republikken Polen godkendte betalingsorganer på hhv. 8 292 783,94 EUR og 71 610 559,39 EUR fra EU-finansiering.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført tre anbringender.
 1)
 Første anbringende om en tilsidesættelse af artikel 7, stk. 4, første afsnit, i forordning (EF) nr. 1258/1999 og af artikel 31, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1290/2005, fordi der er blevet foretaget en finansiel korrektion på grundlag af en fejlagtig gengivelse af de faktiske omstændigheder og en mangelfuld retlig fortolkning, selv om de polske myndigheder har afholdt udgifterne i overensstemmelse med fællesskabsbestemmelserne.
 Kommissionen har begrundet den foretagne finansielle korrektion med fem angivelige mangler ved gennemførelsen af foranstaltningen »støtte til delvis selvforsynende landbrug«. Den første mangel vedrører en tilsidesættelse af det påståede krav om, at modtageren skal fremskaffe mindst 50 % af støtten til omstruktureringsforanstaltningerne. Den anden mangel vedrører den manglende krydsrevision af landbrugsdyrene ved den administrative kontrol af den oprindelige ansøgning med hensyn til rigtigheden af den af landbrugeren angivne økonomiske størrelse (ESE) [europæiske størrelsesenheder]. Den tredje mangel vedrører en tilsidesættelse af det påståede krav om, at der i løbet af det første år for gennemførelsen af programmet skal foretages kontroller på stedet. Den fjerde mangel består i, at der efter Kommissionens opfattelse ikke var en passende sammenhæng mellem delmålene og de erhvervsmæssige behov. Den femte mangel vedrører en tilsidesættelse af det påståede krav om en kvantitativ fastsættelse af delmålene. Sagsøgeren anfægter Kommissionens retlige fortolkning og gengivelse af de faktiske omstændigheder med hensyn til alle de nævnte påståede mangler.
 2)
 Andet anbringende om en tilsidesættelse af væsentlige formforskrifter, idet der er blevet anvendt en metode ved den finansielle korrektion, som er åbenbart i strid med artikel 7, stk. 4, fjerde afsnit, i forordning (EF) nr. 1258/1999 og med artikel 31, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1290/2005 samt med retningslinjer nr. VI/5330/97.
 Sagsøgeren gør herved gældende, at Kommissionen har anvendt en korrektionsmetode, som er i strid med EU-retten og retningslinjer nr. VI/5330/97. Derudover har det ikke været muligt for de polske myndigheder under den bilaterale procedure at efterprøve vurderingen af den fastslåede manglende overensstemmelse, idet Kommissionen først efter afslutningen af denne procedure begyndte at foretage denne vurdering. Derfor har Kommissionen foretaget den finansielle korrektion på en måde, som er åbenbart i strid med regnskabsafslutningsproceduren.
 3)
 Tredje anbringende om en tilsidesættelse af artikel 296, stk. 2, TEUF, idet den anfægtede afgørelse er


text:
13.7.2002 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 169/21
 Sag anlagt den 13. maj 2002 af Kongeriget Spanien mod mere effektiv udnyttelse af de offentlige ressourcer, idet de gør
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber det nemmere at få adgang til tillægsmængden for nogle
 kvægavlere, som ikke kan finansieres fuldt ud (via godtgørel-
 sen), henset til de begrænsede midler, der står til rådighed. Det
 gøres endelig gældende, at den støtte, der er tildelt, ikke har og
 (Sag C-173/02)
 ikke kan få indflydelse hverken på priserne eller de samlede
 mængder, der vil blive produceret.
 (2002/C 169/37)
 (1) Rådets forordning (EØF) nr. 3950/92 af 28.12.1992 om en
 tillægsafgift på mælk og mejeriprodukter, som ændret ved Rådets
 forordning (EF) nr. 1256/1999 af 17.5.1999, EFT L 160 af
 26.6.1999, s. 73.
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 13. maj
 2002 anlagt sag mod Kommissionen for De Europæiske
 Fællesskaber af Kongeriget Spanien ved Abogado del Estado,
 Santiago Ortiz Vaamonde, som befuldmægtiget, og med valgt
 adresse i Luxembourg på Den Spanske Ambassade, 4-6, bvd.
 Emmanuel Servais.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom
 afsagt den 8. marts 2002 af Hoge Raad der Nederlanden i
 sagen Streekgewest Westelijk Noord-Brabant mod Staats-
 — Kommissionens beslutning af 12. marts 2002, hvori den secretaris van Financiën
 fastslog, at den støtte, der er ydet til komælksproducenter
 med henblik på erhvervelse af referencemængder, er
 uforenelig med fællesmarkedet, og at den skal tilbagebeta- (Sag C-174/02)
 les, annulleres.
 (2002/C 169/38)
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Ved dom afsagt den 8. marts 2002, indgået til Domstolens
 Justitskontor den 10. maj 2002, har Hoge Raad der Nederlan-
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter den i sagen Streekgewest Westelijk Noord-Brabant mod Staats-
 secretaris van Financiën forelagt De Europæiske Fællesskabers
 Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende
 spørgsmål:
 Sagsøgeren gør gældende, at Kommissionen har tilsidesat
 artikel 87 og 88 EF, idet den omtvistede foranstaltning har 1. Er det kun en borger, der som følge af en støtteforanstalt-
 støtte i den fælles markedsordning for mælk og mejeriproduk- ning berøres af en fordrejning af grænseoverskridende
 ter. De omtvistede foranstaltninger kan ikke anfægtes som konkurrence, der kan påberåbe sig bestemmelsen i EF-
 stridende mod markedsordningen i et tilfælde, hvor denne traktatens artikel 93, stk. 3, sidste punktum (nu artikel 88,
 udtrykkeligt åbner mulighed for vedtagelse af foranstaltninger stk. 3, sidste punktum)?
 af lignende art som de vedtagne, og som har samme formål.
 Den støtte, der er tildelt, er ikke beregnet til at dække
 driftsomkostningerne. Den ydes derimod på baggrund af en 2. I det tilfælde, hvor en støtteforanstaltning, som omhandlet
 produktionsrettighed, der udgør et formuegode for bedriften. i EF-traktatens artikel 93, stk. 3, sidste punktum (nu
 Støtten er i overensstemmelse med de mål, der er fastsat i de artikel 88, stk. 3, sidste punktum, EF) består i fritagelse
 forordninger, der indfører tillægsafgiften, dvs. omstrukturering fra en afgift (herunder afgiftsnedsættelse og -lettelse), hvis
 af mælke- og mejeriproduktsektoren, eftersom den har til provenu tilfalder det offentlige, mens det ikke i den
 formål at forbedre produktionsstrukturen inden for


text:
malke- forbindelse er fastsat, at fritagelsen suspenderes under
 kvægsektoren, der har stor betydning for den regionale anmeldelsesproceduren, skal denne afgift da anses som
 økonomi i Asturias. Den omstændighed, at støtten ikke en del af denne støtteforanstaltning — allerede som følge
 stemmer formelt overens med de foranstaltninger, der er af at afgiftsopkrævningen hos dem, der ikke omfattes af
 omhandlet i markedsordningen, gør den ikke uforenelig med en fritagelse, er det forhold, der gør den begunstigende
 ordningen, eftersom den indebærer en intervention, der er virkning mulig, således at det i bestemmelsen fastsatte
 mindre end dem, der er fastsat og tilladt. I stedet for at yde den forbud også gælder for (opkrævningen af) denne afgift, så
 godtgørelse, som er fastsat i det første led i artikel 8 i forordning længe gennemførelsen af støtteforanstaltningen ikke er
 (EØF) nr. 3950/92 (1), opnår de asturiske myndigheder en tilladt på grundlag af den nævnte bestemmelse?


text:
30.6.2001 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 186/9
 Sagsøgeren har anfægtet de nævnte afgørelser under henvis- Det franske selskab Central Parts SA indgav i februar 1996
 ning til, at der foreligger en tilsidesættelse af: en klage til Kommissionen over sagsøgeren, ifølge hvilken
 sagsøgeren havde truffet foranstaltninger til at hindre Central
 — tjenestemandsvedtægtens artikel 4, 5, 7, 25 og 29 Parts SA i at få leveret JCB-udstyr fra sagsøgerens autoriserede
 distributører i Det Forenede Kongerige til videresalg.
 — princippet om overensstemmelse mellem lønklasse og
 stilling
 — retten til et normalt karriereforløb Ifølge sagsøgeren havde denne taget de nævnte foranstalt-
 ninger. Dette var sket i henhold til udtrykkelige bestemmelser
 — tjenestens interesse i standarddistributøraftalen mellem sagsøgeren og dennes
 — ligebehandlingsprincippet autoriserede distributører i Det Forenede Kongerige, hvilken
 var blevet anmeldt til, diskuteret med og godkendt af Kommis-
 — begrundelsespligten sionen i 1970’erne.
 — princippet om god forvaltning.
 Kommissionen fandt ved den omstridte beslutning, at sagsøge-
 ren havde overtrådt traktatens artikel 81 ved at indgå aftaler
 eller foretage samordnet praksis med autoriserede distributø-
 rer, hvilket havde et konkurrencebegrænsende formål.
 Sagsøgeren gør gældende, at der i sagsforløbet, der førte til
 Sag anlagt den 22. marts 2001 af JCB Service mod den omstridte beslutning, skete overtrædelser af sagsøgerens
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber grundlæggende ret til kontradiktion og af sagsøgerens rettighe-
 der i henhold til artikel 6, stk. 1 og 2, i den europæiske
 menneskerettighedskonvention. Sagsøgeren hævder særligt, at
 (Sag T-67/01)
 Kommissionen ikke har handlet inden for en rimelig tid, ikke
 har handlet upartisk, ikke har anvendt formodningen om
 (2001/C 186/14) uskyld og har nægtet sagsøgeren adgang til dokumenter i
 dennes sag, hvortil der burde være givet adgang.
 (Processprog: engelsk)
 Sagsøgeren gør desuden gældende, at Kommissionen ikke i
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der fornødent omfang har godtgjort den påståede overtrædelse.
 den 22. marts 2001 anlagt sag mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber af JCB Service, Staffordshire (Det
 Forenede Kongerige), ved Richard Fowler QC, Barrister Rupert Sagsøgeren gør herudover gældende, at det følger af retspraksis
 Anderson, Laura Carstensen og Marc Israel, Slaughter and om eksklusive og selektive distributionsnet, at sagsøgerens
 May, London (Det Forenede Kongerige), som befuldmægtigede. distributionsaftale, som er anmeldt til Kommissionen, og
 hvortil ændringer ligeledes er anmeldt til Kommissionen, er
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: berettiget til individuel fritagelse, og den omstridte beslutning
 indeholder ikke grunde, hvorefter disse aftaler skulle nægtes
 — Kommissionens beslutning C(2000) 3887 af 21. decem- fritagelse efter artikel 81, stk. 3.
 ber 2000 i sag COMP.F.1/35/918 — JCB erklæres ugyldig
 og annulleres i sin helhed.
 — Subsidiært annulleres dele af beslutningen, i det omfang Endelig bestrider sagsøgeren enhver pålæggelse af en bøde.
 Retten finder det berettiget og hensigtsmæssigt, og den Sagsøgeren fastholder, at det meste af — hvis ikke hele — den
 bøde, JCB er pålagt, reduceres i overensstemmelse adfærd, som Kommissionen betragter som en overtrædelse af
 hermed. artikel 81, er berettiget adfærd, som kan henføres under og
 som ligger inden for anvendelsesområdet for de aftaler, der er
 — Kommissionen tilpligtes at betale samtlige omkostninger


text:
4.5.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 129/16
 Rettens dom af 20. marts 2013 — Bank Saderat mod Rådet
 (Sag T-495/10) (1)
 (Fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik - restriktive foranstaltninger over for Iran med det formål at forhindre nuklear spredning - indefrysning af midler - enhed, der er ejet 100 % af en enhed, som anses for at deltage i nuklear spredning - ulovlighedsindsigelse - begrundelsespligt - ret til forsvar - ret til effektiv domstolsbeskyttelse)
 2013/C 129/31
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøgere: Bank Saderat plc (London, Det Forenede Kongerige) (først ved solicitors S. Gadhia og S. Ashley, D. Anderson, QC, og barrister R. Blakeley, derefter ved solicitors S. Ashley, S. Jeffrey og A. Irvine, D. Wyatt, QC, og barrister R. Blakeley)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union (ved M. Bishop og R. Liudvinaviciute-Cordeiro, som befuldmægtigede)
 Intervenient til støtte for sagsøgte: Europa-Kommissionen (ved S. Boelaert og M. Konstantinidis, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Dels påstand om annullation af Rådets afgørelse 2010/413/FUSP af 26. juli 2010 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af fælles holdning 2007/140/FUSP (EUT L 195, s. 39), af Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 668/2010 af 26. juli 2010 om gennemførelse af artikel 7, stk. 2, i forordning (EF) nr. 423/2007 om restriktive foranstaltninger over for Iran (EUT L 195, s. 25) af Rådets afgørelse 2010/644/FUSP af 25. oktober 2010 om ændring af afgørelse 2010/413 (EUT L 281, s. 81), af Rådets forordning (EU) nr. 961/2010 af 25. oktober 2010 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af forordning (EF) nr. 423/2007 (EUT L 281, s. 1), af Rådets afgørelse 2011/783/FUSP af 1. december 2011 om ændring af afgørelse 2010/413 (EUT L 319, s. 71), af Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 1245/2011 af 1. december 2011 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 961/2010 (EUT L 319, s. 11) og af Rådets forordning (EU) nr. 267/2012 af 23. marts 2012 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af forordning nr. 961/2010, for så vidt som disse retsakter vedrører sagsøgeren, dels en påstand om, at det fastslås, at artikel 7, stk. 2, litra d), i Rådets forordning (EF) nr. 423/2007 af 19. april 2007 om restriktive foranstaltninger over for Iran (EUT L 103, s. 1), artikel 16, stk. 2, litra a), i forordning nr. 961/2010 og artikel 23, stk. 2, i forordning nr. 267/2012 ikke finder anvendelse på sagsøgeren.
 Konklusion
 1)
 For så vidt som de vedrører Bank Saderat plc, annulleres:
 —
 punkt 7 i tabel B i bilag II til Rådets afgørelse 2010/413/FUSP af 26. juli 2010 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af fælles holdning 2007/140/FUSP
 —
 punkt 5 i tabel B i bilaget til Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 668/2010 af 26. juli 2010 om gennemførelse af artikel 7, stk. 2, i forordning (EF) nr. 423/2007 om restriktive foranstaltninger over for Iran
 —
 punkt 7 i tabel B i afsnit I i bilaget til Rådets afgørelse 2010/644/FUSP af 25. oktober 2010 om ændring af afgørelse 2010/413
 —
 punkt 7 i tabel B i bilag


text:
VIII i Rådets forordning (EU) nr. 961/2010 af 25. oktober 2010 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af forordning (EF) nr. 423/2007.
 2)
 Retsvirkningen af annullationen af afgørelse 2010/413 og afgørelse 2010/644 er begrænset til tidsrummet forud for ikrafttrædelsen af Rådets afgørelse 2011/783/FUSP af 1. december 2011 om ændring af afgørelse 2010/413.
 3)
 Det er ikke længere fornødent at træffe afgørelse vedrørende Bank Saderats påstand om, at forordning nr. 961/2010 og Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 1245/2011 af 1. december 2011 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 961/2010 annulleres med øjeblikkelig virkning.
 4)
 I øvrigt frifindes Rådet for Den Europæiske Union.
 5)
 Hver part bærer sine egne omkostninger.
 (1) EUT C 328 af 4.12.2010.


text:
C 302/18 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 21.10.2000
 — den med nummer T-117/98 anlagte sag afvises, eller Appel iværksat den 18. august 2000 af firmaerne Zino
 sagsøgerens påstande forkastes, Davidoff SA og Davidoff & Cie SA til prøvelse af dom
 afsagt den 27. juni 2000 af De Europæiske Fællesskabers
 Ret i Første Instans (Tredje Afdeling) i de forenede sager
 — de indstævnte tilpligtes at betale omkostningerne i appel- T-172/98, T-175/98, T-176/98 og T-177/98, Salamander
 sagen og omkostningerne ved sagen for Retten i Første AG, Una Film »City Revue« GmbH, Alma Media Group
 Instans. Advertising SA & Co. Partnership m.fl., Zino Davidoff SA
 og Davidoff & Cie SA, støttet af Markenverband eV,
 Manifattura Lane Gaetano Marzotto & Figli SpA og
 Lancaster BV, mod Europa-Parlamentet og Rådet for
 Anbringender og væsentligste argumenter Den Europæiske Union, støttet af Republikken Finland,
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, Det For-
 enede Kongerige Storbritannien og Nordirland samt Den
 Med det første anbringende gøres det gældende, at Retten har Franske Republik
 tilsidesat betingelserne for at realitetspåkende stævningen i sag
 T-117/98. Den retsakt, Kommissionen burde have udstedt,
 dvs. en forordning, der forhøjede EF-kontingentet for indførsel
 (Sag C-313/00 P)
 af bananer fra tredjelande eller ikke-traditionelle AVS-lande,
 ville nødvendigvis være af almen og abstrakt karakter, således
 at sagsøgerne ikke kunne være individuelt berørt.
 (2000/C 302/35)
 Med det andet anbringende gøres det gældende, at Retten har
 tilsidesat de to betingelser for at anvende artikel 30 i forordning Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 18. au-
 nr. 404/93 (1). gust 2000 iværksat appel af firmaerne Zino Davidoff SA og
 Davidoff & Cie SA ved advokat, professor Dr. Rolf Wägenbaur,
 Den første del angår den første betingelse i artikel 30, Bruxelles, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokaterne
 nemlig at de vanskeligheder, den erhvervsdrivende befin- Arendt & Medernach, 8-10, rue Mathias Hardt, B.P. 39,
 der sig i, skyldes overgangen fra den oprindelige nationale L-2010 Luxembourg, til prøvelse af dom afsagt den 27. juni
 ordning til den nye fællesskabsordning. Ved dommen er 2000 af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans
 der sket en overtrædelse af fællesskabsretten, for så vidt (Tredje Afdeling) i de forenede sager T-172/98, T-175/98,
 som Retten har undladt at tage stilling til de konkrete T-176/98 og T-177/98, Salamander AG, Una Film »City
 virkninger for sagsøgeren af den oprindelige ordning for Revue« GmbH, Alma Media Group Advertising SA & Co.
 at afgøre, om den nationale ordning ville have sikret Partnership m.fl., Zino Davidoff SA og Davidoff & Cie
 sagsøgeren en løsning på dennes problemer. SA, støttet af Markenverband eV, Manifattura Lane Gaetano
 Marzotto & Figli SpA og Lancaster BV, mod Europa-Parlamen-
 tet og Rådet for Den Europæiske Union, støttet af Republikken
 Den anden del angår betingelsen om, at »virksomhedens Finland, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, Det
 eksistens er truet«. Retten i Første Instans fastslog udtryk- Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland samt Den
 keligt, at denne betingelse ikke er en nødvendig betingelse Franske Republik.
 for at anvende artikel 30, hvorved Retten tilsidesatte EF-
 retspraksis, som Kommissionen kan tiltræde.
 Appellanterne har


text:
nedlagt følgende påstande:
 Med det tredje anbringende gøres det gældende, at der
 foreligger en tilsidesættelse af en af betingelserne for at anvende
 artikel 16, stk. 3, i forordning nr. 404/93, nemlig at der skal 1. Dommen afsagt den 27. juni 2000 af Retten i Første
 bestå vanskeligheder for fællesskabsforsyningen. Retten i Første Instans annulleres, for så vidt den vedrører sagsøgerne og
 Instans udtalte, at »det er unødvendigt, at sagsøgerne beviser, appellanterne, og formalitetsindsigelsen forkastes.
 at det faktisk ikke er muligt at opnå tilstrækkelige leveringer til
 EF-markedet, de skal blot bevise, at der består en risiko for
 utilstrækkelig levering«, og dette strider mod bogstaven og 2. Som følge heraf fremmes den af sagsøgerne og appellan-
 formålet med den pågældende artikel som hidtil fortolket i EF- terne anlagte sag til realitetsbehandling.
 retspraksis. Retten har desuden gjort sig skyldig i en retlig fejl
 ved uden nogen begrundelse at udtale, at en virkning på
 forsyningen af det italienske marked alene automatisk påvirker 3. Realitetspåstanden tages til følge, således at Europa-
 EF-forsyningen, således at en del af EF-markedet isoleres. Parlamentet og Rådets direktiv 98/43/EF af 6. juli 1998
 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og
 administrative bestemmelser om reklame for tobaksvarer
 og sponsorering til fordel for disse (EFT L 213 af
 (1) EFT L 47 af 25.2.1993, s. 1. 30.7.1998, s. 9) annulleres, i hvert fald for så vidt
 direktivet forbyder eller vanskeliggør sponsorering og
 reklame for varemærker, som før den 30. juli 1998
 også blev anvendt i forbindelse med reklame for andre
 produkter end tobaksvarer.
 ---pagebreak--- 21.10.2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 302/19
 4. Om nødvendigt hjemvises sagen til fortsat behandling 2) Såfremt spørgsmål 1) besvares bekræftende, spørges:
 ved Retten i Første Instans.
 a) Er Kommissionens forordning (EØF) nr. 1984/83 af
 5. De sagsøgte og indstævnte tilpligtes at betale sagens 22. juni 1983 om anvendelse af traktatens arti-
 omkostninger. kel 85, stk. 3, på kategorier af eksklusive købsaftaler
 (EFT L 173 af 30.6.1983, s. 5) i almindelighed også
 anvendelig på de i punkt 1 nævnte aftaler?
 Anbringender og væsentligste argumenter
 b) Skal anvendelighed også antages i det tilfælde, hvor
 der før videresalg foretages en forarbejdning i den
 — Fejlagtig fortolkning af betingelsen »umiddelbart og indi- form, at den indkøbte bønnekaffe sælges som kaffe-
 viduelt berørt« i artikel 230, stk. 4, EF: Det udtales med drik?
 urette i den anfægtede dom, at et direktiv ikke er egnet til
 umiddelbart at berøre erhvervsdrivendes retsstilling før,
 og uafhængigt af, at der er udstedt statslige gennemfø- 3) Såfremt der svares bekræftende på spørgsmål 2, spørges:
 relsesforanstaltninger. Efter artikel 230, stk. 4, EF, er det
 alene afgørende, om direktivet som sådan umiddelbart Skal artikel 3, litra d), i forordning nr. 1984/83 fortolkes
 har virkninger for en virksomheds retsstilling (uden at det således, at også aftaler ifølge spørgsmål 1) — ved hvilke
 er nødvendigt at afvente medlemsstaternes gennemførelse kontraktparterne vurderer, at den samlede salgsmængde
 af direktivet). aftages på mindre end fem år — omfattes af den ved
 forordningen hjemlede fritagelse, eller gælder det kun,
 — Fejlagtig vurdering af direktivets


text:
virkninger for appellan- såfremt dette også objektivt modsvarer forventningerne?
 ternes retsstilling og dermed utilstrækkelig begrundelse af
 den anfægtede dom: Direktiv 98/43 udgør reelt en 4) Skal EF-traktatens artikel 85, stk. 1 og 2 (artikel 81 EF)
 ekspropriation (muligheden for at gøre reklame for fortolkes således, at aftalerne under punkt 1 også for så
 allerede bestående varemærker falder bort, hvorefter disse vidt er ugyldige, som de fastsætter, at der ved førtidig
 helt mister deres værdi for diversifierede produkter). Dette ophævelse af kontrakten skal ske tilbagebetaling af en
 berører appellanternes retsstilling og ikke blot deres rabat, som blev betalt af sælgeren til køberen ved
 »faktiske situation«. kontraktforholdets stiftelse med henvisning til kontrak-
 tens samlede omfang, og bestemmer et krav i EF-
 traktatens artikel 85, stk. 1 og 2 (artikel 81 EF), at sælge-
 ren for så vidt er afskåret fra at fremsætte tilbagebetalings-
 krav?
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 se afsagt den 11. maj 2000 af Oberster Gerichtshof der
 Republik Österreich i sagen Kraft Jacobs Suchard Öster-
 reich GesmbH mod 1) Eduard Mitsche, 2) Maria Mitsche
 og 3) Peter Roman Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 se afsagt den 25. maj 2000 af Bundesfinanzhof i sagen
 Rudolf Maierhofer mod Finanzamt Augsburg-Land
 (Sag C-314/00)
 (Sag C-315/00)
 (2000/C 302/36)
 (2000/C 302/37)
 Ved kendelse afsagt den 11. maj 2000, indgået til Domstolens
 Justitskontor den 21. august 2000, har Oberster Gerichtshof
 der Republik Österreich i sagen Kraft Jacobs Suchard Öster- Ved kendelse afsagt den 25. maj 2000, indgået til Domstolens
 reich GesmbH mod 1) Eduard Mitsche, 2) Maria Mitsche og Justitskontor den 21. august 2000, har Bundesfinanzhof i
 3) Peter Roman forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol sagen Rudolf Maierhofer mod Finanzamt Augsburg-Land
 en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål: forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning
 om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 1) Kan EF-traktatens artikel 85, stk. 1 (nu artikel 81 EF) også
 anvendes på købeaftaler, ved hvilken køberen i flere år 1. Omfatter begrebet »udlejning af fast ejendom« i artikel 13,
 ved enkeltvise påkrav skal bestille og betale købsgenstan- punkt B, litra b), i direktiv 77/388/EØF (1) overladelse, der
 den til en »listepris«, men hvor der foreskrives årlige sker mod vederlag, af en af præfabrikerede elementer
 mindstemængder — der ligger tæt på køberens totale opført bygning, der efter aftalens ophør skal fjernes og
 behov — med en fastsat mulighed for udsving? kan genanvendes på en anden fast ejendom?


text:
29.10.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 319/10
 Sag anlagt den 1. september 2011 — Europa-Kommissionen mod Den Portugisiske Republik
 (Sag C-450/11)
 2011/C 319/18
 Processprog: portugisisk
 Parter
 Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved M. Afonso og L. Lozano Palacios, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Den Portugisiske Republik
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 306-319 i momsdirektivet (1), idet den, som fastsat i Decreto-lei nr. 221/85 af 3. juli 1985, anvender momssærordningen for rejsebureauer på rejsetjenesteydelser, som sælges til personer, som ikke er rejsende.
 —
 Den Portugisiske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Kommissionen er af den opfattelse, at Republikken Portugals anvendelse af særordningen, hvorved denne også omfatter transaktioner, der udføres af rejsebureauer for andre rejsebureauer eller andre momspligtige personer, som ikke er rejsende, ikke er i overensstemmelse med EU-lovgivningen på dette område, da anvendelsen af særordningen for rejsebureauer i henhold til momsdirektivets bestemmelser er begrænset til tjenesteydelser, der leveres til rejsende.
 (1) Rådets direktiv 2006/112/EF af 28.11.2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT L 347, s. 1).


text:
28.7.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 227/5
 Domstolens dom (Første Afdeling) af 14. juni 2012 — Banco Español de Crédito, SA mod Joaquín Calderón Camino (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Audiencia Provincial de Barcelona — Spanien)
 (Sag C-618/10) (1)
 (Direktiv 93/13/EØF - forbrugeraftaler - urimeligt kontraktvilkår om morarenter - betalingspåkravsprocedure - den nationale rets kompetence)
 2012/C 227/06
 Processprog: spansk
 Den forelæggende ret
 Audiencia Provincial de Barcelona
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Banco Español de Crédito, SA
 Sagsøgt: Joaquín Calderón Camino
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Audiencia Provincial de Barcelona — fortolkning af artikel 6, stk. 1, i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler (EFT L 95, s. 29), artikel 11, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/29/EF af 11. maj 2005 om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked og om ændring af Rådets direktiv 84/450/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF, 98/27/EF og 2002/65/EF og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2006/2004 (direktivet om urimelig handelspraksis) (EUT L 149, s. 22), artikel 5 og 6, stk. 2, artikel 7 og 10 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/48/EF af 23.april 2008 om forbrugerkreditaftaler og om ophævelse af Rådets direktiv 87/102/EØF, og artikel 2 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/22/EF af 23. april 2009 om søgsmål med påstand om forbud på området beskyttelse af forbrugernes interesser (EUT L 133, s. 66) og af artikel 2 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/22/EF af 23. april 2009 om søgsmål med påstand om forbud på området beskyttelse af forbrugernes interesser (EUT L 110, s. 30) — forbrugslån — procentsatsen for morarenter ved forsinket betaling — urimelige kontraktvilkår — proceduren ved inddrivelse — de nationale retters kompetence
 Konklusion
 1)
 Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler skal fortolkes således, at det er til hinder for en ordning i en medlemsstat som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter en ret, der skal behandle en anmodning om udstedelse af et betalingspåkrav, hverken ved indledningen af sagens behandling eller på noget andet tidspunkt af proceduren, selv om den råder over de retlige og faktiske oplysninger, der er nødvendige i denne forbindelse, ex officio må efterprøve, om et vilkår om morarenter, der er indeholdt i en kontrakt, som er indgået mellem en erhvervsdrivende og en forbruger, er urimeligt, såfremt forbrugeren ikke har fremsat indsigelse vedrørende vilkåret.
 2)
 Artikel 6, stk. 1, i direktiv 93/13 skal fortolkes således, at den er til hinder for en ordning i en medlemsstat som artikel 83 i lovdekret nr. 1/2007 af 16. november 2007 om omarbejdning af den generelle lov om beskyttelse af forbrugere og brugere og anden tilknyttet lovgivning (Real Decreto Legislativo 1/2007 por el que se aprueba el texto refundido de la Ley General para la Defensa de los Consumidores y Usuarios y otras leyes complementarias), som gør det muligt for den nationale ret, når denne erklærer et vilkår i en kontrakt, som er indgået mellem en erhvervsdrivende og en forbruger, ugyldigt, at tilpasse den nævnte


text:
11.4.98 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende C 113/5
 DOMSTOLENS DOM DOMSTOLENS DOM
 (Femte Afdeling) (Sjette Afdeling)
 af 19. februar 1998 af 19. februar 1998
 i sag C-318/96, SPAR Österreichische Warenhandels AG i sag C-8/97, Kommissionen for De Europñiske Fñlles-
 mod Finanzlandesdirektion für Salzburg (anmodning om skaber mod Den Hellenske Republik (1)
 prñjudiciel afgùrelse fra Verwaltungsgerichtshof) (1)
 (Traktatbrud Ð direktiv 90/434/EéF Ð manglende gen-
 (Artikel 33 i sjette direktiv Ð omsñtningsafgift Ð bidrag nemfùrelse)
 til driften af handelskamre (Kammerumlage))
 (98/C 113/12)
 (98/C 113/11)
 (Processprog: grñsk)
 (Processprog: tysk)
 (Forelùbig oversñttelse. Den endelige oversñttelse vil blive
 offentliggjort i Samling af Afgùrelser)
 (Forelùbig oversñttelse. Den endelige oversñttelse vil blive
 offentliggjort i Samling af Afgùrelser)
 I sag C-8/97, Kommissionen for De Europñiske Fñlles-
 skaber (befuldmñgtiget: Dimitrios Gouloussis) mod Den
 I sag C-318/96, angående en anmodning, som Verwal- Hellenske Republik (befuldmñgtiget: Paraskevi Skandalou
 tungsgerichtshof (éstrig) i medfùr af EF-traktatens og Nana Dafniou), angående en påstand om, at det fast-
 artikel 177 har indgivet til Domstolen for i den for nñvnte slås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forplig-
 ret verserende sag, SPAR Österreichische Warenhandels telser i henhold til EF-traktaten og Rådets direktiv 90/434/
 AG mod Finanzlandesdirektion für Salzburg, at opnå en EéF af 23. juli 1990 om en fñlles beskatningsordning ved
 prñjudiciel afgùrelse vedrùrende fortolkningen af artikel 17 fusion, spaltning, tilfùrsel af aktiver og ombytning af
 og 33 i Rådets sjette direktiv 77/388/EéF af 17. maj 1977 aktier vedrùrende selskaber i forskellige medlemsstater
 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om (EFT L 225 af 20.8.1990, s. 1), idet den ikke inden for
 omsñtningsafgifter Ð Det fñlles mervñrdiafgiftssystem: den fastsatte frist har udstedt de ved lov eller administra-
 ensartet beregningsgrundslag (EFT L 145 af 13.6.1977, tivt fastsatte bestemmelser, der er nùdvendige for at efter-
 s. 1), har Domstolen (Femte Afdeling), sammensat af afde- komme direktivet, og idet den ikke har underrettet Kom-
 lingsformanden, C. Gulmann, og dommerne D. A. O. missionen herom, har Domstolen (Sjette Afdeling), sam-
 Edward, J.-P. Puissochet (refererende dommer), P. Jann, og mensat af afdelingsformanden, H. Ragnemalm, og
 L. Sevón; generaladvokat: S. Alber; justitssekretñr: fuld- dommerne R. Schintgen, P. J G. Kapteyn, J. L. Murray og
 mñtig L. Hewlett, den 19. februar 1998 afsagt dom, hvis G. Hirsch (refererende dommer); generaladvokat: P. LeÂger;
 konklusion lyder således: justitssekretñr: R. Grass, den 19. februar 1998 afsagt
 dom, hvis konklusion lyder således:
 Rådets sjette direktiv 77/388/EéF af 17. maj 1977 om
 1. Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser
 harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsñt-
 i henhold til artikel 12, stk. 1, i Rådets direktiv 90/
 ningsafgifter Ð Det fñlles mervñrdiafgiftssystem: ensartet
 434/EéF af 23. juli 1990 om en fñlles beskatnings-
 beregningsgrundlag, sñrlig direktivets artikel 17, stk. 2, og
 ordning ved fusion, spaltning, tilfùrsel af aktiver og
 artikel 33, er ikke til hinder for et bidrag som Kammerum-
 ombytning af aktier vedrùrende selskaber i forskellige
 lage, som fastsat ved artikel 57, stk. 1-6, i Handelskam-
 medlemsstater, idet den ikke inden for den fastsatte
 mergesetz, der skal betales af de medlemmer af handels-
 frist har udstedt de ved


text:
lov eller administrativt fast-
 kamre, hvis omsñtning overstiger et bestemt belùb, og
 satte bestemmelser, der er nùdvendige for at efter-
 som hovedregel beregnes på grundlag af den mervñrdiaf-
 komme direktivet.
 gift, der er inkluderet i prisen på de goder og tjenesteydel-
 ser, som er leveret til eller ydet dem, og ikke kan fradrages
 i den mervñrdiafgift, de skal svare for de erhvervsmñssige
 transaktioner, de foretager. 2. Den Hellenske Republik betaler sagens omkostninger.
 (1) EFT C 336 af 9.11.1996. (1) EFT C 94 af 22.3.1997.


text:
5.2.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 31/5
 Sag anlagt den 16. november 2004 af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Italienske Republik
 (Sag C-477/04)
 (2005/C 31/12)
 Processprog: italiensk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 16. november 2004 anlagt sag mod Den Italienske Republik af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved Chiara Cattabriga og Barry Doherty, som befuldmægtigede.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 —
 Det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser ifølge artikel 3 i Rådets direktiv 2002/11/EF (1) af 14. februar 2002 om ændring af direktiv 68/193/EØF (2) om handel med vegetativt formeringsmateriale af vin og om ophævelse af direktiv 74/649/EØF, da den ikke har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser til gennemførelse af direktivet eller i hvert fald ikke har givet Kommissionen meddelelse herom.
 —
 Den Italienske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Fristen for direktivets for gennemførelsen udløb den 3. februar 2003.
 (1) EFT L 53 af 23.2.2002, s. 20.
 (2) EFT L 93 af 17.4.1968, s. 15.


text:
10.11.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 395/45
 Rettens dom af 1. oktober 2014 — Lausitzer Früchteverarbeitung mod KHIM — Rivella International (holzmichel)
 (Sag T-263/13) (1)
 ((EF-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om EF-figurmærket holzmichel - de ældre internationale figurmærker Michel og Michel POWER - relativ registreringshindring - risiko for forveksling - artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009))
 (2014/C 395/55)
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Lausitzer Früchteverarbeitung GmbH (Sohland an der Spree, Tyskland) (ved advokat A. Weiß)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (ved A. Pohlmann, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret og intervenient ved Retten: Rivella International AG (Rothrist, Schweiz) (ved advokaterne C. Spintig, S. Pietzcker og A. Coordes)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 21. februar 2013 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1968/2011-1) vedrørende en indsigelsessag mellem Rivella International AG og Lausitzer Früchteverarbeitung GmbH.
 Konklusion
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 2)
 Lausitzer Früchteverarbeitung GmbH betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 207 af 20.7.2013.


text:
25.4.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 145/20
 Sag anlagt den 3. februar 2016 — Europa-Kommissionen mod Rumænien
 (Sag C-62/16)
 (2016/C 145/26)
 Processprog: rumænsk
 Parter
 Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved S. Petrova, M. Heller og A. Biolan, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Rumænien
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at Rumænien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 2, stk. 1, i direktiv 2012/33/EU (1), idet Rumænien ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme bestemmelserne i direktivet, eller i hvert fald ikke har underrettet Kommissionen herom.
 —
 Rumænien pålægges i henhold til bestemmelserne i artikel 260, stk. 3, TEUF at betale en tvangsbøde på 38 042,6 EUR for hver dags forsinkelse, regnet fra den dag, hvor der afsiges dom i nærværende sag på grund af tilsidesættelsen af forpligtelsen til at meddele, hvilke foranstaltninger, der er blevet vedtaget til fuldstændig gennemførelse af direktiv 2012/33/EU.
 —
 Rumænien tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Fristen for gennemførelse af direktivet i national lovning udløb den 18. juni 2014.
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2012/33/EU af 21.11.2012 om ændring af Rådets direktiv 1999/32/EF for så vidt angår svovlindholdet i skibsbrændstoffer (EUT L 327, s. 1).