text:
27.6.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 232/14
 Rettens dom af 12. maj 2016 – Ivo-Kermartin mod EUIPO – Ergo Versicherungsgruppe (ELGO)
 (Sag T-750/14) (1)
 ((EU-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om EU-ordmærket ELGO - de ældre EU-ordmærker og EU-figurmærker ERGO - relativ registreringshindring - artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009 - risiko for forveksling - på hinanden følgende begrænsninger af registreringsansøgningen - artikel 43, stk. 1, i forordning (EF) nr. 207/2009 - artikel 75, andet punktum, i forordning (EF) nr. 207/2009 - retten til at blive hørt - regel 69 i forordning (EF) nr. 2868/95))
 (2016/C 232/18)
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Ivo-Kermartin GmbH (Walzenhausen, Schweiz) (ved advokat F. Henkel)
 Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (ved S. Hanne, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved EUIPO og intervenient ved Retten: Ergo Versicherungsgruppe AG (Düsseldorf, Tyskland)
 Sagens genstand
 Søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 22. august 2014 af Fjerde Appelkammer ved EUIPO (sag R 473/2014-4) vedrørende en indsigelsessag mellem Ergo Versicherungsgruppe AG og Ivo-Kermartin GmbH
 Konklusion
 1)
 Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) frifindes.
 2)
 Ivo-Kermartin GmbH bærer sine egne omkostninger og betaler omkostningerne afholdt af EUIPO.
 (1) EUT C 26 af 26.1.2015.


text:
27.7.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 245/45
 Sag anlagt den 1. juni 2015 — Barqawi mod Rådet
 (Sag T-303/15)
 (2015/C 245/55)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Ahmad Barqawi (Dubai, De Forenede Arabiske Emirater) (ved advokaterne J.-P. Buyle og L. Cloquet)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union
 Sagsøgerens påstande
 —
 Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2015/375 af 6. marts 2015 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 36/2012 om restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Syrien annulleres, for så vidt som den vedrører sagsøgeren.
 —
 Rådets gennemførelsesafgørelse (FUSP) 2015/383 af 6. marts 2015 om gennemførelse af afgørelse 2013/255/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Syrien annulleres, for så vidt som den vedrører sagsøgeren.
 —
 Rådet tilpligtes at betale alle sagens omkostninger, herunder også de omkostninger, der er afholdt af sagsøgeren.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført seks anbringender.
 1.
 Første anbringende vedrørende en tilsidesættelse af retten til forsvar og retten til en retfærdig rettergang, idet sagsøgeren aldrig er blevet hørt forud for vedtagelsen af de omhandlede sanktioner.
 2.
 Andet anbringende vedrørende et åbenbart urigtigt skøn, for så vidt som Rådet ikke har ført bevis for de faktiske omstændigheder, der danner grundlag for begrundelsen for de trufne foranstaltninger.
 3.
 Tredje anbringende vedrørende en tilsidesættelse af det almene proportionalitetsprincip.
 4.
 Fjerde anbringende vedrørende en uforholdsmæssig tilsidesættelse af ejendomsretten og retten til at udøve erhvervsmæssig virksomhed.
 5.
 Femte anbringende vedrørende magtfordrejning. Sagsøgeren har gjort gældende, at, for så vidt som de af Rådet vedtagne foranstaltninger ingen indvirkning har på det syriske styre, og for så vidt som sagsøgeren altid har overholdt de af det internationale samfund fastsatte sanktioner og til enhver tid er forblevet uafhængig af de siddende magthavere, er der grund til at tro, at de anfægtede foranstaltninger er blevet truffet af andre grunde end dem, der fremgår heraf (udelukkelse fra markedet — begunstigelse af andre aktører).
 6.
 Sjette anbringende vedrørende en tilsidesættelse af begrundelsespligten, idet Rådets begrundelse til støtte for de anfægtede foranstaltninger var kryptisk og uden henvisning til nogen konkret omstændighed eller dato, som gjorde det muligt for sagsøgeren at identificere de forretningsaktiviteter, som han foreholdes.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
17.11.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 355/17
 Rettens dom af 27. september 2012 — Koninklijke Volker Wessels Stevin mod Kommissionen
 (Sag T-356/06) (1)
 (Konkurrence - karteller - det nederlandske marked for asfalt - beslutning, der fastslår en tilsidesættelse af artikel 81 EF - bøder - tilregnelse af ulovlig adfærd)
 2012/C 355/32
 Processprog: nederlandsk
 Parter
 Sagsøger: Koninklijke Volker Wessels Stevin NV (Rotterdam, Nederlandene) (først ved advokaterne E. Pijnacker Hordijk og Y. de Vries, derefter ved advokaternne E. Pijnacker Hordijk og X. Reintjes)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved A. Bouquet, A. Nijenhuis og F. Ronkes Agerbeek, som befuldmægtigede, først bistået af advokaterne de L. Gyselen, F. Tuytschaever og F. Wijckmans, derefter af advokat L. Gyselen)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af Kommissionens beslutning K(2006) 4090 endelig af 13. september 2006 vedrørende en procedure i henhold til artikel 81 [EF] (sag COMP/F/38.456 — Asfalt (Nederlandene)), for så vidt som den vedrører sagsøgeren
 Konklusion
 1)
 Europa-Kommissionen frifindes.
 2)
 Koninklijke Volker Wessels Stevin NV betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 20 af 27.1.2007.


text:
18.11.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 281/36
 Kendelse afsagt af Retten i Første Instans den 5. september 2006 — Comunidad autónoma de Madrid og Mintra mod Kommissionen
 (Sag T-148/05) (1)
 (Tilvejebringelse af data vedrørende proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud - forordning (EF) nr. 3605/93 - det europæiske nationalregnskabssystem 1995 (ENS 95) - forordning (EF) nr. 2223/96 - skrivelse fra De Europæiske Fællesskabers Statistiske Kontor (Eurostat) - annullationssøgsmål - retsakt, der kan gøres til genstand for søgsmål - afvisning)
 (2006/C 281/62)
 Processprog: spansk
 Parter
 Sagsøgere: Comunidad autónoma de Madrid og Madrid, infraestructuras del transporte (Mintra) (Madrid, Spanien) (ved advokaterne C. Fernandez Vicién, D. Ortega Peciña og J. Sabater Marotias)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved M. Diaz-Llanos La Roche og L. Escobar Guerrero, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af Kommissionens afgørelse indeholdt i skrivelse af 3. februar 2005 fra De Europæiske Fællesskabers Statistiske Kontor (Eurostat), hvorved Madrid, infraestructuras del transporte (Mintra) sektormæssigt klassificeres under »offentlig forvaltning og service« inden for det europæiske nationalregnskabssystem (ENS 1995)
 Konklusion
 1)
 Sagen afvises.
 2)
 Sagsøgerne betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 143 af 11.6.2005.


text:
22 . 7 . 95 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr . C 189/7
 — Spørgsmål 3 : Appel iværksat den 27. april 1995 af Vereniging van
 Samenwerkende Prijsregelende Organisaties in de Boûwnij
 Hvis spørgsmålene 1 og 2a—2d besvares således , at verheid ( SPO ) og 28 andre appellanter til prøvelse af dom
 modregning generelt er mulig, eller mulig under visse afsagt den 21 . februar 1995 af De Europæiske Fællesskabers
 betingelser, skal artikel 15 , stk . 3 , i Rådets forordning Ret i Første Instans i sag T-29/92 , Vereniging van Samen
 ( EØF ) nr . 1765/92 af 30 . juni 1992 om indførelse af en werkende Prijsregelende Organisaties in de Bouwnijverheid
 støtteordning for producenter af visse markafgrøder (') ( SPO ) og 28 andre sagsøgere mod Kommissionen for De
 da fortolkes således , at en medlemsstat er afskåret fra at Europæiske Fællesskaber
 pålægge et nationalt interventionsorgan at foretage ( Sag C-137/95 P)
 modregning hos en støttemodtager med statslige tilgo
 ( 95/C 189/ 14 )
 dehavender, som ellers ville kunne benyttes til modreg
 ning ?
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den
 — Spørgsmål 4 : 27. april 1995 iværksat appel af Vereniging van Samenwer
 kende Prijsregelende Organisaties in de Bouwnijverheid
 Skal artikel 10 , stk. 1 , i Rådets forordning ( EØF ) ( SPO ) og 28 andre appellanter ved advokat L. H. van
 nr . 1765/92 fortolkes således , at de omhandlede godt Lennep, Flaag, og advokat E. H. Pijnacker Nordijk,
 gørelser skal udbetales straks , nar interventionsorganet Amsterdam , og med valgt adresse i Luxembourg hos
 har afsluttet sagsbehandlingen af støttemodtagerens advokat L. Frieden, 62 , Avenue Guillaume, til prøvelse af
 ansøgning , eller kan udbetalingen afvente en undersø dom afsagt den 21 . februar 1995 af De Europæiske
 gelse af, om staten har tilgodehavender hos støttemod Fællesskabers Ret i Første Instans i sag T-29/92 , Vereniging
 tageren , som den ønsker at modregne, blot ubetalingen van Samenwerkende Prijsregelende Organisaties m de
 sker senest den 31 . december i det pågældende støt Bouwnijverheid ( SPO ) og 28 andre sagsøgere mod Kom
 tear ? missionen for De Europæiske Fællesskaber .
 (M EFT nr . L 181 af 1 . 7 . 1992 , s . 12 . Appellanterne har nedlagt følgende påstande :
 — Den dom, der er afsagt den 21 . februar 1995 af De
 Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans i sag
 T-29/92 (') ophæves .
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom — Kommissionens beslutning af 5 , februar 1992 om en
 afsagt den 28 . marts 1995 af Frankrigs Cour de cassation procedure i henhold til EØF-traktatens artikel 85
 ( afdelingen for sociale sager ) i sagen Caisse nationale ( IV/31 . 572 og IV/32 . 571 — bygge- og anlægsbranchen i
 d'assurance vieillesse des travailleurs salariés ( CNAVTS ) Nederlandene ) annulleres helt eller delvist .
 mod Evelyne Thibault
 ( Sag C-136/95 ) — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger i
 begge instanser .
 ( 95/C


text:
189/ 13 )
 Ved dom afsagt den 28 . marts 1995 , indgået til Domstolens Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Justitskontor den 28 . april 1995 , har Frankrigs Cour de
 cassation ( afdelingen for sociale sager ) i sagen Caisse — Tilsidesættelse og/eller urigtig anvendelse af EF-trakta
 nationale d'assurance vieillesse des travailleurs salariés tens artikel 85 , stk . 3 , artikel 173 , og/eller artikel 190
 ( CNAVTS ) mod Evelyne Thibault forelagt De Europæiske og/eller artikel 9 , stk . 1 , i forordning nr . 17, eller i hvert
 Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgø fald af fællesskabsrettens almindeligt gældende princip
 relse af følgende spørgsmål : per om begrundelse af (rets-)afgørelser , henholdsvis af
 retten til kontradiktion, ved at Retten med urette har
 Skal artikel 1 , stk . 1 , artikel 2 , stk . 1 , artikel 5 , stk . 1 , og i udtalt og bestemt som nærmere fastsat i den appellerede
 givet fald artikel 2 , stk . 4, i direktiv 76/207/EØF af dom, og da Retten, ved at udtale og bestemme således,
 9 , februar 1976 om gennemførelse af princippet om ved prøvelsen af Kommissionens stillingtagen til appel
 ligebehandling af mænd og kvinder for så vidt angår adgang lantens anmodning om fritagelse
 til beskæftigelse , erhvervsuddannelse, forfremmelse samt
 arbejdsvilkår (') fortolkes således , at de indeholder et a ) har begrænset sin prøvelse af lovligheden af Kom
 forbud mod at fratage en kvinde retten til at blive missionens beslutning til Kommissionens vurdering
 underkastet en faglig bedømmelse og dermed retten til at af reglementerne på grundlag af den anden og tredje
 kunne opnå en forfremmelse, fordi hun var været fravæ fritagelsesbetingelse i EF-traktatens artikel 85 ,
 rende fra tjenesten på grund af barselsorlov ? stk . 3 , uden at have fastslået, hvori reglementernes
 fordele og formål består, og derfor uden at have
 fastslået de faktiske omstændigheder, som er rele
 C ) EFT nr . L 39 af 14 . 2 . 1976 , s . 40 .
 vante for en bedømmelse på grundlag af den anden
 og tredje betingelse i EF-traktatens artikel 85 ,
 stk . 3
 ---pagebreak--- Nr . C 189/8 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 22 . 7. 95
 b ) har fastslået, at Kommissionen af retligt gyldige periode, som mindst går tilbage til 1 . oktober 1980,
 grunde har besluttet, at reglementerne ikke har sikret og med hensyn til førstnævnte tilsidesættelse(r ) har
 forbrugerne en rimelig andel af de fordele , der kan konkluderet, at der er tale om forsæt eller i hvert fald
 følge af reglementerne, og dette på grundlag af grov uagtsomhed, skønt den med hensyn til sidst
 betragtninger, som er selvmodsigende og uforståe nævnte tilsidesættelse(r) statuerer, at der er tale om
 lige, og på grundlag af den med EF-traktatens en eller flere tilsidesættelser, som er begået forsætligt
 artikel 85 , stk. 3 , uforenelige forudsætning, i ) at eller i hvert fald uagtsomt, og/eller
 fordele på makroniveau ikke kan spille nogen rolle
 med hensyn


text:
til vurderingen af konkurrenceregle c ) i strid med de relevante faktiske omstændigheder,
 menterne i lyset af den anden betingelse i det nævnte som den har fastslået, og med artikel 4, stk. 2, i
 stykke, og/eller ii ) at den anden betingelse i det forordning nr . 17 har statueret, at der under disse
 nævnte stykke kun kan anses for at være opfyldt, omstændigheder med hensyn til sagsøgerne ikke
 såfremt de fordele , der skal tages i betragtning, kunne bestå nogen tvivl om, at deres reglementer var
 kommer alle forbrugere til gode uden forskel omfattet af traktatens artikel 85 , stk. 1 , og at de
 nederlandske myndigheders særdeles velvillige hold
 ning over for sagsøgernes reglementer skulle have
 c ) har statueret, at de begrænsninger af konkurrencen, tilskyndet de sidstnævnte til at anmelde reglemen
 som følger af reglementerne, ikke er nødvendige for terne til Kommissionen for at opnå fritagelse .
 at nå de formål , som tilstræbes med disse reglemen
 ter, og Retten derved i strid med EF-traktatens
 (') EFT nr . C 87 af 8 . 4 . 1995 , s . 8 .
 artikel 173 og med artikel 9 , stk . 1 , i forordning
 ( EØF ) nr . 17 har sat sin egen vurdering af reglemen
 terne i lyset af EF-traktatens artikel 85 , stk. 3 , i stedet
 for Kommissionens .
 — Tilsidesættelse og/eller urigtig anvendelse af Fælles
 skabsretten, navnlig EF-traktatens artikel 85 , artikel 4 Appel iværksat den 2 , maj 1995 af Campo Ebro Industrial,
 og/eller artikel 15 i forordning nr . 17 og/eller af SA, Levantina Agricola Industrial, SA, og Cerestar Ibérica,
 EF-traktatens artikel 190 eller i hvert fald af almindeligt SA, til prøvelse af dom afsagt den 21 . februar 1995 af De
 gældende principper i fællesskabsretten med hensyn til Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans ( Første
 begrundelse af ( rets-)afgørelser, om retssikkerhed og Afdeling ) i sag T-472/93 , Campo Ebro Industrial, SA,
 retsbeskyttelse og/eller om proportionalitet, idet Retten Levantina Agricola Industrial, SA, og Cerestar Ibérica, SA,
 forkaster det af sagsøgerne fremførte anbringende om mod Rådet for Den Europæiske Union, støttet af
 EF-Kommissionen som intervenient
 manglende forsæt eller uagtsomhed i forbindelse med de
 overtrædelser fra de pågældende virksomheders side , ( Sag C-138/95 P )
 som Kommissionen havde fastslået, og den i denne ( 95/C 189/15 )
 forbindelse pålagte bødes uforholdsmæssighed , og føl
 gelig har udtalt og bestemt som defineret og fastlagt i
 præmisserne 346 til og med 388 i den appellerede dom, Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den
 hvilket er sket med urette , da Retten, ved at udtale og 2 , maj 1995 iværksat appel af Campo Ebro Industrial, SA,
 bestemme således , med hensyn til Kommissionens kon Levantina Agricola Industrial , SA, og Cerestar Ibérica , SA,
 statering af grovheden af de overtrædelser, som den har ved advokat Paul Glazener, Rotterdam, og med valgt
 fastslået, jf. artikel 15 , stk. 2 , i forordning nr . 17 adresse i Luxembourg hos advokat


text:
Carlos Zeyen, 67, rue
 Ermesinde, til prøvelse af dom afsagt den 21 . februar 1995
 af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans ( Første
 a ) har undladt at efterprøve , hvorvidt Kommissionen Afdeling ) i sag T-472/93 , Campo Ebro Industrial, SA,
 derved i hvert enkelt tilfælde har fundet, at der forelå Levantina Agricola Industrial , SA, og Cerestar Ibérica, SA,
 en forsætlig tilsidesættelse eller en overtrædelse på mod Rådet for Den Europæiske Union, støttet af EF
 Kommissionen som intervenient.
 grund af uagtsomhed (culpa ), og Retten således har
 set bort fra , at forskellen mellem forsæt og uagt
 somhed ifølge artikel 15 , stk . 2 , i forordning nr . 17 er
 afgørende for vurderingen af overtrædelsens grov Appellanterne har nedlagt følgende påstande :
 hed og dermed for fastsættelsen af størrelsen af den
 bøde eller de bøder, der skal pålægges den pågæl i ) Den af Retten i Første Instans afsagte dom annulleres,
 dende virksomhed eller de pågældende virksomhe for så vidt som Retten frifandt sagsøgte for påstanden
 der, og/eller om erstatning.
 ii ) Fællesskabet tilpligtes at erstatte sagsøgernes tab som
 b ) har set bort fra, at Kommissionen herved har gjort følge af forordning ( EØF ) nr . 3814/92 af 28 . december
 forskel mellem en eller flere overtrædelser vedrø 1992 ('), og tabet fastsættes til 3 444 403 ECU for
 rende UPR og en eller flere overtrædelser begået i en Campo Ebro, 1 305 169 ECU for Laisa og 2 132 421


text:
19.11.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 340/4
 Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 29. september 2011 — Europa-Kommissionen mod Republikken Østrig
 (Sag C-387/10) (1)
 (Traktatbrud - fri udveksling af tjenesteydelser - en medlemsstats lovgivning vedrørende investerings- og ejendomsfonde - bevis for udbytte, der anses for udloddet - bevis, der fremlægges af en skatterepræsentant - »nationale« kreditinstitutter og revisorer, der fungerer som skatterepræsentant)
 2011/C 340/06
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved R. Lyal og W. Mölls, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Republikken Østrig (ved C. Pesendorfer, som befuldmægtiget)
 Sagens genstand
 Traktatbrud — tilsidesættelse af artikel 49 EF og artikel 36 i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde af 2. maj 1992 (EFT 1994 L 1, s. 3) — en medlemsstats lovgivning, der begrænser investerings- og ejendomsfondes skattemæssige repræsentation til kreditinstitutter og revisorer, der er etableret i denne stat
 Konklusion
 1)
 Republikken Østrig har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 49 EF og artikel 36 i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde af 2. maj 1992, idet den har vedtaget og opretholdt bestemmelser, hvorefter alene nationale kreditinstitutter og revisorer kan udpeges til skatterepræsentanter for investerings- og ejendomsfonde.
 2)
 Republikken Østrig betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 328 af 4.12.2010.


text:
28.8.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 234/38
 Kendelse afsagt af Rettens præsident den 25. juni 2010 — Regione Puglia mod Kommissionen
 (Forenede sager T-84/10 R og T-223/10 R)
 (Særlige rettergangsformer - beslutning om nedsættelse af en finansiel fællesskabsstøtte - debetnota - udsættelse af gennemførelse - ej hastende karakter)
 2010/C 234/68
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: Regione Puglia (ved avocats F. Brunelli og A. Aloia)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved C. Cattabriga og A. Steiblytė, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Påstand om udsættelse af gennemførelsen af dels Kommissionens beslutning K(2009) 10350 af 22. december 2009 om nedsættelse af den støtte, som oprindeligt var tildelt fra Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (EFRU) til det operative program POR Puglia, der hørte under Mål 1 (2000-2006) i Italien, dels betalingsordren af 26. februar 2010, der er indeholdt i debetnotaen og udstedt som følge af den nævnte beslutning.
 Konklusion
 1)
 Sagerne T-84/10 R og T-223/10 R forenes med henblik på nærværende kendelse.
 2)
 Begæringerne om foreløbige forholdsregler tages ikke til følge.
 3)
 Afgørelse om sagens omkostninger udsættes.


text:
22.3.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 85/5
 Domstolens dom (Anden Afdeling) af 23. januar 2014 — Enrico Petillo og Carlo Petillo mod Unipol (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale di Tivoli — Italien)
 (Sag C-371/12) (1)
 (Lovpligtig ansvarsforsikring for motorkøretøjer - direktiv 72/166/EØF, 84/5/EØF, 90/232/EØF og 2009/103/EØF - færdselsulykke - ikke-økonomisk skade - erstatning - nationale bestemmelser, som indfører beregningsmetoder, der er særegne for færdselsulykker, og som er mindre gunstige for de skadelidte end dem, der er fastsat i den almindelige ordning for erstatningsansvar - forenelighed med disse direktiver)
 2014/C 85/09
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Tribunale di Tivoli
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgere: Enrico Petillo og Carlo Petillo
 Sagsøgt: Unipol
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Tribunale di Tivoli — fortolkning af Rådets direktiv 72/166/EØF af 24. april 1972 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer og kontrollen med forsikringspligtens overholdelse (EFT 1972 II, s. 345), Rådets direktiv 84/5/EØF af 30. december 1983 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer (EFT 1984 L 8, s. 17), Rådets direktiv 90/232/EØF af 14. maj 1990 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer (EFT L 129, s. 33) og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/103/EF af 16. september 2009 om ansvarsforsikring for motorkøretøjer og kontrollen med forsikringspligtens overholdelse (EUT L 263, s. 11) — ansvarsforsikringer for motorkøretøjer — fastlæggelse af skader, der obligatorisk er omfattet af forsikringen — national lovgivning, som fastsætter bestemmelse om et erstatningsbeløb for tort i tilfælde af trafikuheld, som er lavere end det beløb, der er fastsat inden for rammerne af den almindelige civilretlige ordning
 Konklusion
 Artikel 3, stk. 1, i Rådets direktiv 72/166/EØF af 24. april 1972 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer og kontrollen med forsikringspligtens overholdelse og artikel 1, stk. 1 og 2, i Rådets andet direktiv 84/5/EØF af 30. december 1983 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/14/EF af 11. maj 2005, skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der fastsætter en særlig ordning med erstatning for ikke-økonomiske skader i forbindelse med mindre legemsbeskadigelse som følge af færdselsulykker, og hvorved erstatningen for disse skader er begrænset sammenlignet med den erstatning, der indrømmes for identiske skader, som følger af andre årsager end disse ulykker.
 (1) EUT C 295 af 29.9.2012.


text:
C 79/8 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 18.3.2000
 Appel iværksat den 21. december 1999 af Kommissionen Retten anførte, at Kommissionen ikke kan ændre betalingsbe-
 for De Europæiske Fællesskaber til prøvelse af dom afsagt tingelserne, men samtidig anførte, at Kommissionen burde
 den 14. oktober 1999 af De Europæiske Fællesskabers Ret have udstedt en ny licitationsbekendtgørelse. Dette ville netop
 i Første Instans (Anden Afdeling) i de forenede sager have medført en ændring af betalingsbetingelserne i forhold til
 T-191/96 og T-106/97, for så vidt angår sag T-191/96, tilslagsmodtagerne, som allerede havde opfyldt deres kontrakt-
 C. A. S. Succhi di Frutta SpA, Borgonovo (Castagnaro di mæssige forpligtelser).
 Verona), mod Kommissionen for De Europæiske Fælles-
 skaber
 Det tredje anbringende vedrører en fejlagtig fortolkning af
 fællesskabsretten fra Rettens side med hensyn til begrebet
 (Sag C-496/99 P) individuel interesse, hvoraf Retten udledte, at C. A. S. Succhi di
 Frutta SpA var individuelt berørt af den anfægtede beslutning.
 (2000/C 79/15)
 Det fjerde anbringende vedrører den fejlagtige fortolkning af
 begrebet retlig interesse og navnlig rækkevidden af traktatens
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 21. de- artikel 176 (nu artikel 233 EF), som fik Retten til at tillægge
 cember 1999 iværksat appel af Kommissionen for De Europæi- C. A. S. Succhi di Frutta SpA en retlig interesse.
 ske Fællesskaber ved advokat Francesco P. Ruggeri Laderchi,
 Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmægtiget, bi-
 stået af advokat Alberto Dal Ferro, Vicenza, og med valgt Det femte anbringende vedrører en fejlagtig fortolkning af
 adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Wagner- bestemmelserne om tilbagetrækning af frugt i den fælles
 centret, Kirchberg, til prøvelse af dom afsagt den 14. oktober markedsordning for frugt og grønsager, som fik Retten til at
 1999 af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans anse frugt, der var trukket tilbage på tidligere tidspunkter end
 (Anden Afdeling) i de forenede sager T-191/96 og T-106/97, det, hvor det var muligt at betale, for disponibel.
 for så vidt angår sag T-191/96, C. A. S. Succhi di Frutta SpA
 mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber.
 (1) Der menes de forenede sager T-191/96 og T-106/97, dom af
 14.10.1999.
 Appellanten har nedlagt følgende påstande: (2) Der menes modparten.
 — Den anfægtede dom ophæves, og den af C. A. S. Succhi di
 Frutta SpA anlagte sag T-191/96 (1) afvises.
 — Subsidiært ophæves den anfægtede dom, og de påstande,
 C. A. S. Succhi di Frutta SpA har nedlagt i sag T-191/96,
 forkastes.
 — Mere subsidiært ophæves den anfægtede dom og sagen Sag anlagt den 22. december 1999 af Kommissionen for
 De Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Spanien
 hjemvises til Retten i Første Instans, for at den kan træffe
 afgørelse af realiteten i lyset af de oplysninger, Domstolen
 måtte give den. (Sag C-499/99)
 — Sagsøgeren (2) tilpligtes at betale sagens omkostninger samt (2000/C 79/16)
 omkostningerne i første instans vedrørende sag T-191/96.
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 22. de-
 cember anlagt sag mod Kongeriget Spanien af Kommissionen
 Anbringender og væsentligste argumenter for De Europæiske Fællesskaber ved Gérard Rozet og Ramón
 Vidal Puig, som befuldmægtigede,


text:
og med valgt adresse i
 Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Wagnercentret.
 Det første og det andet anbringende vedrører retlige fejl fra
 Rettens side ved anvendelsen af princippet om ligebehandling
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 af tilbudsgiverne for så vidt angår den forskellige situation
 for de tilbudsgivere, som ikke var tilslagsmodtagere, og
 tilslagsgiverne efter licitationen. Den fejlagtige anvendelse af — Det fastslås, at Kongeriget Spanien har tilsidesat sine
 dette princip bevirker en mangel ved dommen såvel med forpligtelser i henhold til artikel 249, stk. 4, EF og artikel 2
 hensyn til formaliteten (det første anbringende er, at C. A. S. og 3 i Kommissionens beslutning af 20. december 1989
 Succhi di Frutta SpA’s situation ikke er forskellig fra en hvilken (91/1/EØF (1)) og af 14. oktober 1998, hvorved det fastslås,
 som helst anden tredjemands situation, og at selskabet derfor at visse former for støtte til MAGEFESA-koncernens virk-
 ikke var berettiget til at anfægte afgørelsen om ækvivalens) somheder er ydet ulovligt og desuden er uforenelige med
 som med hensyn til realiteten (det andet anbringende er, at fællesmarkedet, idet det ikke inden for den fastsatte frist


text:
20150731040616982015/C 270/412822015TC27020150817DA01DAINFO_JUDICIAL20150526333311Sag T-282/15: Sag anlagt den 26. maj 2015 — Pirelli Tyre mod KHIM (Battistrada)
 ---documentbreak--- C2702015DA3310120150526DA0041331331Sag anlagt den 26. maj 2015 — Pirelli Tyre mod KHIM (Battistrada)
 (Sag T-282/15)2015/C 270/41Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: Pirelli Tyre SpA (Milano, Italien) (ved advokaterne D. Caneva og G. Fucci)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
 Oplysninger vedrørende sagen for Harmoniseringskontoret
 Det omtvistede design: EF-design Battistrada — EF-design nr. 4 700-0002
 Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 11. februar 2015 af Tredje Appelkammer ved Harmoniseringskontoret (sag R 1288/2014-3)
 Påstande
 —
 Den anfægtede afgørelse annulleres.
 —
 Den af Pirelli Tyre SpA i henhold til artikel 67 i forordning (EF) nr. 6/2002 om EF-design indgivne begæring om restitutio in integrum tages til følge, og det fastslås, at den betaling for opretholdelse af EF-designet for den anden femårsperiode, som er foretaget ved overførsel fra den løbende konto nr. 000069, der er oprettet i Bugnion SpA’s navn, er retmæssig, og at det omhandlede EF-design således fortsat er gyldigt.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale de af Pirelli Tyre SpA afholdte omkostninger i denne sag.
 Anbringende
 —
 Tilsidesættelse af artikel 67 i forordning (EF) nr. 6/2002 om EF-design.


text:
23.11.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 389/38
 Rettens dom af 2. oktober 2015 — The Tea Board mod KHIM — Delta Lingerie (Darjeeling collection de lingerie)
 (Sag T-625/13) (1)
 ((EF-varemærker - indsigelsessag - figurmærket Darjeeling collection de lingerie - det ældre EF-ordfællesmærke og det ældre EF-figurfællesmærke DARJEELING - relative registreringshindringer - artikel 8, stk. 1, litra b), og stk. 5, i forordning (EF) nr. 207/2009))
 (2015/C 389/40)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: The Tea Board (Calcutta, Indien) (ved advokaterne A. Nordemann og M. Maier)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (ved S. Palmero Cabezas, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret og intervenient ved Retten: Delta Lingerie (Cachan, Frankrig) (ved advokaterne G. Marchais og P. Martini-Berthon)
 Sagens genstand
 Søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 17. september 2013 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1502/2012-2) vedrørende en indsigelsessag mellem The Tea Board og Delta Lingerie
 Konklusion
 1)
 Afgørelse truffet den 17. september 2013 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1502/2012-2) annulleres for så vidt angår de varer, der er omfattet af det varemærke, der søges registreret, og henhører under klasse 25 i Nicearrangementet af 15. juni 1957 vedrørende international klassificering af varer og tjenesteydelser til brug ved registrering af varemærker, som revideret og ændret, og tjenesteydelserne »detailsalg af dameundertøj og damelingeri, dufte, eau de toilette og kosmetiske præparater, husholdningslinned og badelinned«, der er omfattet af det varemærke, der søges registreret, og henhører under det nævnte arrangements klasse 35.
 2)
 I øvrigt frifindes Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design).
 3)
 Hver part bærer sine egne omkostninger.
 (1) EUT C 45 af 15.2.2014.


text:
25.9.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 260/6
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Italien) den 19. juli 2010 — Duomo Gpa Srl mod Comune di Baranzate
 (Sag C-357/10)
 ()
 2010/C 260/09
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Duomo Gpa Srl
 Sagsøgt: Comune di Baranzate
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Hindres den korrekte anvendelse af artikel 15 og 16 i direktiv 2006/123/EF (1) af bestemmelserne i national ret, der er fastsat i artikel 32, stk. 7a, i lovdekret nr. 185 af 29. november 2008, tilføjet ved lovændring nr. 2 af 28. januar 2009 og efterfølgende ændret ved lov nr. 14 af 27. februar 2009, hvorefter tildeling af kontrakter om levering af tjenesteydelser vedrørende fastsættelse, kontrol og inddrivelse af skatter og andre offentlige lokale indtægter til juridiske personer, der ikke opfylder det økonomiske krav om en selskabskapital på minimum 10 millioner EUR, fuldt indbetalt, er ugyldig, det er obligatorisk for juridiske personer, der er opført i det relevante register over private, der har tilladelse til at udøve virksomhed med fastsættelse, kontrol og inddrivelse af skatter og andre offentlige indtægter for provinserne og kommunerne, at tilpasse deres selskabskapital til det nævnte minimum i henhold til artikel 53, stk. 3, i lovdekret nr. 446 af 15. december 1997, som ændret, det er forbudt at få tildelt nye kontrakter eller at deltage i udbud vedrørende tjenesteydelser med fastsættelse, kontrol og inddrivelse af skatter og andre offentlige lokale indtægter, indtil den ovennævnte tilpasning af selskabskapitalen er gennemført?
 2)
 Hindres den korrekte anvendelse af artikel 3, 10, 43, 49 og 81 i Traktaten om Oprettelse af Det Europæiske Fællesskab af bestemmelserne i national ret, der er fastsat i artikel 32, stk. 7a, i lovdekret nr. 185 af 29. november 2008, tilføjet ved lovændring nr. 2 af 28. januar 2009 og efterfølgende ændret ved lov nr. 14 af 27. februar 2009, hvorefter tildeling af kontrakter om levering af tjenesteydelser vedrørende fastsættelse, kontrol og inddrivelse af skatter og andre offentlige lokale indtægter til juridiske personer, der ikke opfylder det økonomiske krav om en selskabskapital på minimum 10 millioner EUR, fuldt indbetalt, er ugyldig, det er obligatorisk for juridiske personer, der er opført i det relevante register over private, der har tilladelse til at udøve virksomhed med fastsættelse, kontrol og inddrivelse af skatter og andre offentlige indtægter for provinserne og kommunerne, at tilpasse deres selskabskapital til det nævnte minimum i henhold til artikel 53, stk. 3, i lovdekret nr. 446 af 15. december 1997, som ændret, det er forbudt at få tildelt nye kontrakter eller at deltage i udbud vedrørende tjenesteydelser med åfastsættelse, kontrol og inddrivelse af skatter og andre offentlige lokale indtægter, indtil den ovennævnte tilpasning af selskabskapitalen er gennemført?
 (1) EUT L 376, s. 36.


text:
10 . 5 . 97 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 142/23
 oplysninger for, at Kommissionen kan træffe denne afgø nestemand end han ulovligt var blevet udnævnt til stillin
 relse . Kommissionens holdning er i strid med retskraften gen som sprogkonsulent i den danske oversættelsesafdeling
 af dommen af 27. februar 1992, med artikel 18 og 19 i den 3 . juli 1989 med virkning fra 1 . juni 1989 ( og senere
 dækningsordningen og med god forvaltningsskik. Ud fra genudnævnt), på trods af at han opfyldte alle de stillede
 samtlige oplysninger i sagen må den endvidere anses for at betingelser og var blevet indstillet til udnævnelse.
 udgøre magtfordrejning. Kommissionen har siden den
 27. februar 1992 konsekvent undladt at anerkende sags
 øgerens rettigheder og handlet i strid med reglerne, som Sagsøgeren gør gældende, at Parlamentet ikke korrekt har
 den også havde gjort inden denne dato. Kommissionen opfyldt de af Retten og Domstolen afsagte domme, at det
 kunne gyldigt forelægge sagen igen for en ny speciallæge ikke har anerkendt konsekvenserne af disse domme, og at
 med henblik på at træffe afgørelse i henhold til artikel 19 i det har nægtet at anerkende, at dets adfærd er ulovlig, idet
 dækningsordningen. Endvidere er den administrative pro det vedholdende har fortsat denne ulovlige adfærd.
 cedure ikke blevet fulgt, idet Kommissionen har truffet af
 gørelse vedrørende klagen uden at indkalde fællesgruppen.
 Parlamentets adfærd har skadet sagsøgerens karrierefor
 løb, og han kræver foreløbigt et beløb på 6 000 000 bfr. i
 Til støtte for erstatningspåstanden har sagsøgeren gjort erstatning for den økonomiske skade, han har lidt, sva
 gældende, at Kommissionens fortsatte ulovlige adfærd gen rende til lønforskellen, inklusive tillæg, fra 1 . juni 1989
 nem 13 år fra hans ansøgning af 24. januar 1984 eller i indtil datoen for sin pensionering.
 det mindste gennem fem år, siden dommen af 27. februar
 1992, har haft en skadelig virkning på hans fysiske og psy
 kiske helbred . Desuden har sagsøgeren lidt en betydelig ikke-økonomisk
 skade, som ansættes til 5 000 000 bfr. Parlamentets adfærd
 har belastet hans helbred i meget betydeligt omfang, idet
 han er blevet udsat for tre sygdomstilfælde, som af ansæt
 telsesmyndigheden anerkendes som alvorlige som omhand
 let i vedtægtens artikel 72, stk. 1 .
 Sag anlagt den 4. marts 1997 af Erik Dan Frederiksen
 mod Europa-Parlamentet
 ( Sag T-48/97)
 ( 97/C 142/47)
 Sag anlagt den 4. marts 1997 af TAT European Airlines
 mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Processprog: fransk)
 (Sag T-49/97)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er ( 97/C 142/48 )
 der den 4. marts 1997 anlagt sag mod Europa-Parlamentet
 af Erik Dan Frederiksen, Howald (Luxembourg), ved ad (Processprog: fransk)
 vokat Georges Vandersanden, Bruxelles, og med valgt
 adresse i Howald ( Luxembourg) hos Fiduciaire Myson
 SARL, 30, rue de Cessange. Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er
 der den 4 . marts 1997 anlagt sag mod Kommissionen for
 De Europæiske Fællesskaber af TAT European Airlines,
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: Tours ( Frankrig), ved advokat Romano Subiotto og advo


text:
kat Nicholas Levy og med valgt adresse i Luxembourg hos
 — Der tilkendes sagsøgeren en erstatning for økonomisk advokaterne Elvinger & Hoss, 15 Cote d'Eich.
 skade, som foreløbigt ansættes til 6 000 000 bfr.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 — Der tilkendes sagsøgeren et beløb på 5 000 000 bfr.,
 ansat efter billighed, som erstatning for ikke-økono
 misk skade . — den omtvistede meddelelse fra Kommissionen annulle
 res i henhold til traktatens artikel 173, principalt på
 grund af væsentlige formelle mangler, subsidiært på
 — Europa-Parlamentet tilpligtes at betale samtlige sagens grund af et åbenbart urigtig skøn.
 omkostninger.
 — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Sagsøgeren har allerede ført flere sager mod Europa-Parla
 mentet ( f.eks. sag T-169/89, Sml . 1991 , s. 11-1403, og sag
 T-106/92, Sml . Pers. 1995 I-A, s. 29, og II, s. 99 ). Disse Sagsøgeren finder, at Kommissionen ved at tillade udbe
 sager har alle vedrørt den omstændighed, at en anden tje taling af tredje rate af støtten til Air France har tilsidesat


text:
21.10.2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 302/11
 DOMSTOLENS DOM — Kommissionens forordning (EF) nr. 1067/95 af 12. maj
 1995 om ændring af forordning (EØF) nr. 3478/92 om
 (Sjette Afdeling) gennemførelsesbestemmelser for præmieordningen for råtobak.
 af 6. juli 2000
 (1) EFT C 1 af 4.1.1999.
 i sag C-402/98, Agricola Tabacchi Bonavicina Snc di
 Mercati Federica (ATB) m.fl. mod Ministero per le Poli-
 tiche Agricole, Azienda di Stato per gli interventi nel
 mercato agricolo (AIMA) og Mario Pittaro (anmodning
 om præjudiciel afgørelse fra Tribunale amministrativo
 regionale del Lazio)(1)
 (Fælles markedsordning — råtobak — gyldigheden af Rådets
 forordning (EF) nr. 711/95 og Kommissionens forordninger DOMSTOLENS DOM
 (EF) nr. 1066/95 og nr. 1067/95)
 (2000/C 302/19) (Femte Afdeling)
 af 6. juli 2000
 (Processprog: italiensk)
 i sag C-407/98, Katarina Abrahamsson, Leif Anderson
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig- mod Elisabet Fogelqvist (anmodning om præjudiciel afgø-
 gjort i Samling af Afgørelser) relse fra Överklagandenämnden för Högskolan) (1)
 I sag C-402/98, angående en anmodning, som Tribunale
 amministrativo regionale del Lazio (Italien) i medfør af EF- (»Begrebet “en national ret” — ligebehandling af mænd og
 traktatens artikel 177 (nu artikel 234 EF) har indgivet til kvinder — positiv særbehandling af kvinder — forenelighed
 Domstolen for i den for nævnte ret verserende sager, Agricola med fællesskabsretten«)
 Tabacchi Bonavicina Snc di Mercati Federica (ATB) m.fl. mod
 Ministero per le Politiche Agricole, Azienda di Stato per gli
 interventi nel mercato agricolo (AIMA) og Mario Pittaro, at (2000/C 302/20)
 opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende gyldigheden af
 Rådets forordning (EF) nr. 711/95 af 27. marts 1995 om
 ændring af forordning (EØF) nr. 2075/92 om den fælles (Processprog: svensk)
 markedsordning for råtobak (EFT L 73, s. 13), Kommissionens
 forordning (EF) nr. 1066/95 af 12. maj 1995 om gennemfø-
 relsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF) nr. 2075/92
 for så vidt angår kvoteordningen for råtobak for 1995-, (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 1996- og 1997-høsten (EFT L 108, s. 5) og Kommissionens gjort i Samling af Afgørelser)
 forordning (EF) nr. 1067/95 af 12. maj 1995 om ændring af
 forordning (EØF) nr. 3478/92 om gennemførelsesbestemmel-
 ser for præmieordningen for råtobak (EFT L 108, s. 11), har I sag C-407/98, angående en anmodning, som Överklagande-
 Domstolen (Sjette Afdeling), sammensat af afdelingsforman- nämnden för Högskolan (Sverige) i medfør af EF-traktatens
 den, J. C. Moitinho de Almeida (refererende dommer), og artikel 177 (nu artikel 234 EF) har indgivet til Domstolen for i
 dommerne C. Gulmann, J. P. Puissochet, V. Skouris og F. Mac- den for nævnte ret verserende sager, Katarina Abrahamsson,
 ken; generaladvokat: D. Ruiz-Jarabo Colomer; justitssekretær: Leif Anderson mod Elisabet Fogelqvist, at opnå en præjudiciel
 ekspeditionssekretær H. A. Rühl, den 6. juli 2000 afsagt dom, afgørelse vedrørende fortolkningen af artikel 2, stk. 1 og 4, i
 hvis konklusion lyder således: Rådets direktiv 76/207/EØF af 9. februar 1976 om gennemfø-
 relse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder for
 Gennemgangen af det forelagte spørgsmål har intet frembragt, der så vidt angår adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse,
 kan anfægte gyldigheden af: forfremmelse samt arbejdsvilkår (EFT L 39,


text:
s. 40), har Dom-
 stolen (Femte Afdeling), sammensat af afdelingsformanden,
 — Rådets forordning (EF) nr. 711/95 af 27. marts 1995 om D. A. O. Edward, og dommerne L. Sevón, P. J. G. Kapteyn (re-
 ændring af forordning (EØF) nr. 2075/92 om den fælles fererende dommer), P. Jann og H. Ragnemalm; generaladvokat:
 markedsordning for råtobak A. Saggio; justitssekretær: R. Grass, den 6. juli 2000 afsagt
 dom, hvis konklusion lyder således:
 — Kommissionens forordning (EF) nr. 1066/95 af 12. maj
 1995 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning 1) Artikel 2, stk. 1 og 4, i Rådets direktiv 76/207/EØF
 (EØF) nr. 2075/92 for så vidt angår kvoteordningen for af 9. februar 1976 om gennemførelse af princippet om
 råtobak for 1995-, 1996- og 1997-høsten, og ligebehandling af mænd og kvinder for så vidt angår adgang til


text:
C 226/24 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7.8.1999
 af næringsmidler og fødevarer, der er tilsat næringsstoffer, 2. Storhertugdømmet Luxembourg tilpligtes at betale sagens
 har fastsat en forpligtelse til på de pågældende varers omkostninger.
 etikette at angive det registreringsnummer, som er fastsat i
 den kongelige anordnings artikel 4.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 — Kongeriget Belgien tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Da EF-traktatens artikel 249, stk. 3, er bindende for medlems-
 staterne, er de forpligtet til at overholde de i direktiverne
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter fastsatte frister. Den i nævnte direktivs artikel 15, stk. 1,
 fastsatte frist udløb den 1. januar 1997, uden at Storhertug-
 dømmet Luxembourg havde vedtaget de nødvendige foran-
 Selv om forpligtelsen til at påføre det registreringsnummer, de staltninger.
 belgiske myndigheder har tildelt varen, finder anvendelse på
 national og udenlandske varer, uden at der sondres mellem
 disse, kan den have hindrende virkninger på handelen, efter- (1) EFT L 213 af 7.9.1995, s. 1.
 som den kræver, at der anvendes en særlig emballage eller
 etikettering, for at varerne an distribueres i Belgien. Da denne
 forpligtelse reelt kun tilgodeser hensynet til at lette kontrollen
 og til at gøre det muligt nemt at afgøre, om varen forudgående
 er blevet registreret, kan den ikke være begrundet af hensyn
 vedrørende den offentlige sundhed, da man uden vanskelighe-
 der kan indføre foranstaltninger, der er mindre indgribende.
 Det er fejlagtigt, når de belgiske myndigheder påberåber sig
 eksemplet fra fællesskabsretlige bestemmelser, der foreskriver
 mærkning (veterinærsektoren, mælkeprodukter, legetøj, aero- Sag anlagt den 8. juni 1999 af Kommissionen for De
 soler og lægemidler), som tillader, at varerne sættes i fri Europæiske Fællesskaber mod Den Franske Republik
 omsætning, idet varerne angives at være i overensstemmelse
 med en bindende lovgivning, hvorimod den forpligtelse, der er
 (Sag C-219/99)
 genstand for nærværende søgsmål, skal lette kontrollen efter
 den forudgående registrering.
 (1999/C 226/41)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 8. juni
 1999 anlagt sag mod Den Franske Republik af Kommissionen
 for De Europæiske Fællesskaber ved juridisk konsulent Hendrik
 van Lier, som befuldmægtiget, og med valgt adresse i Luxem-
 bourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Wagnercentret, Kirchberg.
 Sag anlagt den 8. juni 1999 af Kommissionen for De Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 Europæiske Fællesskaber mod Storhertugdømmet
 Luxembourg 1. Det fastslås, at Den Franske Republik har tilsidesat sine
 forpligtelser efter Europa-Parlamentet og Rådets direktiv
 (Sag C-218/99) 95/16/EF af 29. juni 1995 om indbyrdes tilnærmelse af
 medlemsstaternes lovgivning om elevatorer (1), da det
 ikke har vedtaget de nødvendige love og administrative
 (1999/C 226/40) bestemmelser til at efterkomme direktivet.
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 8. juni 2. Den Franske Republik tilpligtes at betale sagens omkost-
 1999 anlagt sag mod Storhertugdømmet Luxembourg af ninger.
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved juridisk
 konsulent Hendrik van Lier, som befuldmægtiget, og med
 valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Wagnercentret, Kirchberg.
 Sogsmålsgrundene og de væsentligste argumenter svarer til de
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: i sag C-218/99 (2) anførte.
 1. Det fastslås, at Storhertugdømmet Luxembourg har tilside-
 (1) EFT


text:
22.2.2003 DA Den Europæiske Unions Tidende C 44/1
 I
 (Meddelelser)
 DOMSTOLEN
 DOMSTOLEN
 DOMSTOLENS DOM N. Colneric og S. von Bahr; generaladvokat: F.G. Jacobs;
 justitssekretær: ekspeditionssekretær L. Hewlett, den 7. januar
 2003 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 af 7. januar 2003
 i sag C-306/99, Banque internationale pour l’Afrique 1) Spørgsmålene i anden og tredje del af den præjudicielle
 occidentale SA (BIAO) mod Finanzamt für Großunterneh- anmodning angående fortolkningen af Rådets fjerde direktiv
 men in Hamburg (anmodning om præjudiciel afgørelse 78/660/EØF af 25. juli 1978 på grundlag af traktatens
 fra Finanzgericht Hamburg) ( 1) artikel 54, stk. 3, litra g), om årsregnskaberne for visse
 selskabsformer kan antages til realitetsbehandling.
 (»Fjerde direktiv 78/660/EØF — årsregnskaber for visse
 selskabsformer — Domstolens kompetence til at fortolke
 2) Fjerde direktiv 78/660 udelukker ikke, at en hensættelse til
 fællesskabsretten i en sammenhæng, hvor fællesskabsretten
 dækning af et eventuelt tab eller en eventuel gæld i forbindelse
 ikke er direkte anvendelig — hensættelser til imødegåelse af
 med en forpligtelse, der i medfør af direktivets artikel 14 er
 risikoen ved en kreditgaranti — hensyn til låntagerens
 opført neden for status, opføres som passivpost i balancen i
 individuelle situation og til, hvilken stat låntageren er
 medfør af direktivets artikel 20, stk. 1, når tabet eller gælden
 etableret i — tidspunkt, hvor risikoen skal eller kan vurderes
 på balancetidspunktet kan anses for sandsynlig eller sikker.
 og optages på balancen«)
 Fjerde direktivs artikel 31, stk. 1, litra e), udelukker ikke, at den
 mest hensigtsmæssige værdiansættelsesmetode med henblik på
 (2003/C 44/01) at sikre overholdelsen af forsigtighedsprincippet og princippet
 om et pålideligt billede af aktiver og passiver kan være at foretage
 en samlet bedømmelse af samtlige relevante oplysninger.
 (Processprog: tysk)
 3) Under omstændigheder som de i hovedsagen foreliggende er
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig- en tilbagebetaling af en kredit, der har fundet sted efter
 gjort i Samling af Afgørelser) balancetidspunktet (der er det relevante tidspunkt for værdian-
 sættelsen af posterne på balancen), ikke et forhold, der
 nødvendiggør en regulering med tilbagevirkende kraft af værdien
 af en hensættelse til den pågældende kredit, der er opført som
 I sag C-306/99, angående en anmodning, som Finanzgericht passivpost i balancen. For at princippet om et pålideligt billede
 Hamburg (Tyskland) i medfør af artikel 234 EF har indgivet til af aktiver og passiver er overholdt, kræves det dog, at det i
 Domstolen for i den for nævnte ret verserende sag, Banque årsregnskabet oplyses, at den risiko, hensættelsen vedrørte, er
 internationale pour l’Afrique occidentale SA (BIAO) mod bortfaldet.
 Finanzamt für Großunternehmen in Hamburg, at opnå en
 præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af Rådets fjerde
 direktiv 78/660/EØF af 25. juli 1978 på grundlag af traktatens
 artikel 54, stk. 3, litra g), om årsregnskaberne for visse (1 ) EFT C 333 af 20.11.1999.
 selskabsformer (EFT L 222, s. 11), har Domstolen, sammensat
 af præsidenten, G.C. Rodríguez Iglesias, afdelingsformand
 J.-P. Puissochet og dommerne D.A.O. Edward (refererende
 dommer), A. La Pergola, P. Jann, V. Skouris, F. Macken,


text:
16.10.1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 299/27
 Sag anlagt den 14. juli 1999 af Michael Rupp mod Kom- — Den omstændighed, at Kommissionen på trods af disse
 missionen for De Europæiske Fællesskaber uregelmæssigheder nægtede ham aktindsigt i resultaterne
 fra den netop afsluttede prøve, indebar, at han var forhin-
 dret i af varetage sine retlige interesser, hvilket udgør en
 (Sag T-169/99) uacceptabel krænkelse af en unionsborger.
 (1999/C 299/38)
 (1) EFT C 97 A af 31.3.1998.
 (Processprog: tysk)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 14. juli 1999 anlagt sag mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskabers af Michael Rupp, Bruxelles, ved
 advokat Silke Wöhlert, In der Aue 11 B, Heidelberg (Forbunds-
 republikken Tyskland).
 Sag anlagt den 10. august 1999 af Georgios Caravelis mod
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: Europa-Parlamentet
 I) Kommissionens afgørelse, hvorved sagsøgeren udelukkes
 fra at deltage i udvælgelsesprøven den 16. juli 1999, (Sag T-182/99)
 annulleres.
 (1999/C 299/39)
 II) Sagsøgerens advokat gives aktindsigt i akterne vedrørende
 sagsøgerens udvælgelsesprøve, således at hun kan vurdere,
 om besvarelsen er bedømt korrekt.
 (Processprog: græsk)
 III) Kommissionen pålægges at give sagsøgeren adgang til
 udvælgelsesprøvens hovedprøve, som finder sted i Bruxel- Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 les den 16. juli 1999. den 10. august 1999 anlagt sag mod Europa-Parlamentet af
 Georgios Caravelis, tjenestemand ved Europa-Parlamentet, ved
 IV) Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger. advokat Kari Tagara, Athen.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 Sagsøgeren, som er ansat som vikar (interimaire) ved Europa- — Sagen fremmes til realitetsbehandling.
 Kommissionens Generaldirektorat I.A., deltog i den almindeli-
 ge udvælgelsesprøve KOM/A/10/98 (1). På grundlag af hans — De anfægtede retsakter annulleres, for så vidt som sagsøge-
 gode resultater fik han adgang til udvælgelsesprøven og rens navn ikke figurerede på listen over forfremmelsesvær-
 opnåede også det krævede minimum af point. Ved skrivelse af dige til lønklasse A4 i forfremmelsesåret 1998, og sagsøgte
 25. juni 1999 gav Kommissionen imidlertid sagsøgeren afslag dømmes til at betale sagsøgeren 100 000 BEF i erstatning
 på hans klage over afgørelsen om, at han ikke kunne få adgang for ikke-økonomiske skade.
 til udvælgelsesprøvens hovedprøve. Først efter at han havde
 insisteret på en begrundelse, modtog han det endelige afslag — Sagsøgte tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 på at få adgang til denne prøve. I den forbindelse blev der ikke
 taget hensyn til den korte tid, der var tilbage indtil den
 efterfølgende prøve, idet han først modtog svaret den 8. juli
 1999. Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 For så vidt angår den retlige side af sagen gør sagsøgeren Sagsøgeren, der er tjenestemand ved Europa-Parlamentet,
 gældende, at den prøve, som han deltog i, var behæftet med gør gældende, at forfremmelsesproceduren til lønklasse A4 i
 væsentlige proceduremangler, og at disse mangler havde forfremmelsesåret 1998 var retsstridig. Ifølge sagsøgeren var
 indflydelse på hans muligheder for at få adgang til hovedprø- denne procedure behæftet med følgende formfejl:
 ven. Disse mangler var:
 — En kopieringsfejl i den svensksprogede del af prøven blev 1. Forfremmelsesudvalget nedsatte karaktererne i de forfrem-
 først opdaget i en


text:
pause. Deltagerne fik således — efter at melsesværdiges bedømmelsesrapporter og favoriserede
 udvælgelsesprøven var overstået — mulighed for at tage navnlig forslagene til forfremmelse fra generaldirektora-
 denne prøve om. Dermed kunne deltagerne i pauserne terne.
 udveksle svar på de stillede spørgsmål med de øvrige
 deltagere før besvarelserne blev afleveret. Dette var til 2. Forslagene til forfremmelse vedrørte alene 20 % af de
 betydelig ulempe for sagsøgeren og dermed i strid med forfremmelsesværdige i hvert generaldirektorat. De øvrige
 princippet om ligebehandling af samtlige deltagere. forfremmelsesværdiges kvalifikationer blev ikke vurderet.


text:
16.4.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 93/14
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse afsagt den 1. februar 2005 af Finanzgericht München i sagen Hausgemeinschaft Jörg und Stefanie Wollny mod Finanzamt Landshut
 (Sag C-72/05)
 (2005/C 93/26)
 Processprog: tysk
 Ved kendelse afsagt den 1. februar 2005, indgået til Domstolens Justitskontor den 15. februar 2005, har Finanzgericht München i sagen Hausgemeinschaft Jörg und Stefanie Wollny mod Finanzamt Landshut forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 Hvorledes skal udtrykket »udgifter« i artikel 11, punkt A, stk. 1, litra c), i direktiv 77/388/EØF (1) fortolkes? Omfatter udgifterne i forbindelse med en bolig, der anvendes privat, men indgår i en bygning, som udelukkende er bestemt for virksomheden, (ud over de løbende udgifter) også de årlige afskrivninger, i henhold til de relevante nationale bestemmelser, som følge af slitage på bygninger, og/eller den årlige andel – beregnet i overensstemmelse med den pågældende nationale fradragsberigtigelsesperiode – af de anskaffelses- og opførelsesomkostninger, som har givet ret til momsfradrag?
 (1) EFT L 145, s. 1.


text:
30.5.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 191/21
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil d'Etat (Belgien) den 31. marts 2016 — Sadikou Gnandi mod État belge
 (Sag C-181/16)
 (2016/C 191/26)
 Processprog: fransk
 Den forelæggende ret
 Conseil d'Etat
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Sadikou Gnandi
 Sagsøgt: État belge
 Præjudicielt spørgsmål
 Skal artikel 5 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/115/EF af 16. december 2008 om fælles standarder og procedurer i medlemsstaterne for tilbagesendelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold (1), der pålægger medlemsstaterne i forbindelse med gennemførelsen af direktivet at respektere princippet om non-refoulement og retten til effektive retsmidler i samme direktivs artikel 13, stk. 1, og i artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, fortolkes således, at den er til hinder for, at der træffes afgørelse om tilbagesendelse, således som det fremgår af artikel 6 i direktiv 2008/115/EF og artikel 52/3, stk. 1, i loi du 15 décembre 1980 sur l’accès au territoire, l'établissement, le séjour et l'éloignement des étrangers (lov af 15.12.1980 om udlændinges indrejse, etablering og ophold på samt udvisning fra statens område) og artikel 75, stk. 2, i arrêté royal du 8 octobre 1981 sur l'accès au territoire, le séjour, l'établissement et l'éloignement des étrangers (kongelig bekendtgørelse af 8.10.1981 om udlændinges indrejse, etablering og ophold på samt udvisning fra statens område), straks når Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides har givet afslag på en ansøgning om asyl, og dermed inden retsmidlerne til prøvelse af denne afgørelse er udtømt, og inden asylproceduren er endelig afsluttet?
 (1) EUT L 348, s. 98.


text:
4.7.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 153/52
 Sag anlagt den 7. maj 2009 — Fries Guggenheim mod CEDEFOP
 (Sag F-47/09)
 2009/C 153/101
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Eric Mathias Fries Guggenheim (Liège, Belgien) (ved avocat L. Lucas)
 Sagsøgt: Det Europæiske Center for Udvikling af Erhvervsuddannelse (CEDEFOP)
 Søgsmålets genstand og beskrivelse af tvisten
 Annullation af CEDEFOP’s afgørelse om ikke at forlænge sagsøgerens kontrakt som midlertidig ansat, og såfremt han ikke genindsættes i tjenesten, tilpligtes CEDEFOP at betale ham erstatning for den ikke-økonomiske skade, han har lidt.
 Sagsøgerens påstande
 —
 CEDEFOP’s afgørelse af 7. juli 2008 om ikke at forlænge sagsøgerens kontrakt, hvorved det bekræftes, at hans ansættelse ophører pr. 15. oktober 2008, annulleres.
 —
 Om fornødent annulleres CEDEFOP’s afgørelse af 18. juli 2008, hvorved den første afgørelse stadfæstes, som følge af sagsøgerens skrivelse af 9. juli 2008 og dennes møde med personaleudvalget den 17. juli 2008.
 —
 CEDEFOP tilpligtes at betale sagsøgeren, såfremt han ikke genindsættes i tjenesten, en erstatning for den ikke-økonomiske skade, han har lidt, efter Personalerettens skøn.
 —
 Sagsøgeren gives adgang til, såfremt han finder det fornødent, at opgøre skaden på hans karriere, og CEDEFOP tilpligtes i givet fald at betale en erstatning for denne skade, såfremt han ikke genindsættes i karrieren, efter Personalerettens skøn.
 —
 CEDEFOP tilpligtes at betale sagens omkostninger.


text:
Nr . C 108/10 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 13 . 4 . 96
 herved blev truffet bestemmelse om, at sagsøgeren ikke fuldt KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 ud kunne få godtgjort forskellen mellem henholdsvis de den 15 . februar 1996
 udgifter i anledning af sygdom, som sagsøgeren havde
 afholdt i forbindelse med sygdom hos et barn, over for hvem i sag T-5/95 , Amicale des résidents du square d'Auvergne
 han har forsørgerpligt, og ydelserne fra den fælles sygefor mod Kommissionen for De Europæiske Fælesskaber (')
 sikringsordning, har Retten ( Femte Afdeling), sammensat af (Konkurrence — annullationssøgsmål —passivitetssøgsmål
 afdelingsformanden, R. Schintgen, og dommerne R. García- — erstatningssøgsmål —påstand om meddelelse afpålæg —
 Valdecasas og J . Azizi; justitssekretær: H. Jung, den 7 , marts formaliteten — stillingtagen til sagen ufornøden)
 1 996 afsagt dom, hvis konklusion lyder således : ( 96/C 108/22 )
 1 ) Kommissionen frifindes. (Processprog: fransk)
 2 ) Hver part bærer sine omkostninger. I sag T-5/95 , Amicale des résidents du square d'Auvergne,
 Massy ( Frankrig ), ved advokat Jean-Marc Florand, Paris,
 (') EFT nr. C 380 af 31 . 12 . 1994 . mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ( be
 fuldmægtigede : Giuliano Marenco og Wouter Wils ), hvori
 der for det første er nedlagt påstand om, at det fastslås , at
 Kommissionen har udvist passivitet, og om at det pålægges
 den at forsætte behandlingen af en klage, for det andet om
 annullation af Kommissionens beslutninger som indeholdt i
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS dens skrivelser til sagsøgeren af 20 . september 1994 ,
 5 , oktober 1994 og 26 . oktober 1994, og for det tredje om ,
 den 12 . marts 1996 at Kommissionen tilpligtes at betale sagsøgeren en erstat
 i sag T-361/94, Henry A. Weir mod Kommissionen for De ning på 10 millioner ECU, har Retten ( Første Afdeling ),
 Europæiske Fællesskaber ( 1 ) sammensat af præsidenten, A. Saggio, og dommerne V. Tiili
 (Tjenestemand — vedvarende delvis invaliditet — ligebe og R. M. Moura-Ramos; justitssekretær: H. Jung, den
 handling — udvikling i købekraften — forsinkelse med 15 . februar 1996 afsagt kendelse , hvis konklusion lyder
 således :
 behandlingen af sagen — morarenter — formaliteten)
 ( 96/C 108/21 )
 1 ) Det er ufornødent at træffe afgørelse om påstanden om
 passivitet.
 (Processprog: tysk)
 2 ) I øvrigt afvises sagen .
 I sag T-361/94, Henry A. Weir, tidligere tjenestemand ved
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, med bopæl
 i Glasgow ( Det Forenede Kongerige ), ved advokat Hans- 3 ) Hver part bærer sine egne omkostninger, herunder
 Josef Ruber, Koln, og med valgt adresse i Luxembourg hos omkostningerne vedrørende sagen om foreløbige for
 advokat Ernest Arendt, 8-10 , rue Mathias Hårdt, mod holdsregler.
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ( befuld
 mægtigede : Julian Currall og Bertrand Wägenbaur ), hvori (') EFT nr . C 54 af 4 . 3 . 1995 .
 der dels er nedlagt påstand om annullation af Kommissio
 nens afgørelse af 25 . februar 1994 truffet


text:
i henhold til
 artikel 73 i vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske
 Fællesskaber eller, subsidiært, om erstatning for tab af
 købekraft, dels om tilkendelse af morarenter, har Retten
 (Tredje Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, C. P.
 Briët, og dommerne B. Vesterdorf og A. Potocki; justits KENDELSE AFSAGT AF PRÆSIDENTEN
 sekretær: H. Jung, den 12 . marts 1996 afsagt dom, hvis FOR RETTEN I FØRSTE INSTANS
 konklusion lyder således : den 11. februar 1996
 i sag T-235/95 R: Anthony Goldstein mod Kommissionen
 1 ) Sagen afvises, for så vidt angår påstandene om, at der for De Europæiske Fællesskaber
 udstedes pålæg til Kommissionen, og om, at denne
 tilpligtes at betale erstatning for tab af købekraft. ( 96/C 108/23 )
 2 ) I øvrigt frifindes Kommissionen. (Processprog: engelsk)
 3 ) Hver part bærer sine omkostninger. I sag T-235/95 R, Anthony Goldstein, læge, London, ved
 Solicitor Raymond St John Murphy, mod Kommissionen
 for De Europæiske Fællesskaber ( befuldmægtiget: Richard
 ( ] ) EFT nr. C 380 af 31 . 12 . 1994 .
 Lyal ), angående en begæring om foreløbige forholdsregler
 har Rettens præsident den 27. februar 1996 afsagt kendelse,
 hvis konklusion lyder således :


text:
26.1.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 26/19
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Raad van State (Nederlandene) den 10. oktober 2012 — Minister voor Immigratie, Integratie en Asiel og O, sagens anden part B
 (Sag C-456/12)
 2013/C 26/33
 Processprog: nederlandsk
 Den forelæggende ret
 Raad van State
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Minister voor Immigratie, Integratie en Asiel og O
 Sagens anden part: B
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF af 29. april 2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, om ændring af forordning (EF) nr. 1612/68 og om ophævelse af direktiv 64/221/EØF, 68/360/EØF, 72/194/EØF, 73/148/EØF, 75/34/EØF, 75/35/EØF, 90/364/EØF, 90/365/EØF og 93/96/EØF (1) med hensyn til betingelserne for retten til ophold for en unionsborgers familiemedlemmer, der har statsborgerskab i et tredjeland, anvendes analogt, således som det var tilfældet i Domstolen dom i sag C-370/90, Surinder Singh (2), og i sag C-291/05, Eind (3), når en unionsborger vender tilbage til den stat, hvor den pågældende er statsborger, efter i henhold til artikel 21, stk. 1, TEUF samt som modtager af tjenester som omhandlet i artikel 56 TEUF, at have opholdt sig i en anden medlemsstat?
 2)
 Hvis ja, er det da et krav, at unionsborgerens ophold i en anden medlemsstat har haft en vis mindstevarighed, for — ved unionsborgerens tilbagevenden til den medlemsstat, i hvilken den pågældende har statsborgerskab — at unionsborgerens familiemedlem, der er statsborgerskab i et tredjeland, har ret til ophold i denne stat?
 3)
 Hvis ja, kan dette krav også opfyldes, såfremt der ikke er tale om et uafbrudt ophold, men ophold af en vis hyppighed såsom ugentlige ophold i weekenden eller regelmæssige besøg?
 [...]
 4)
 Fortabes den eventuelle ret for et familiemedlem, der er statsborger i et tredjeland, til ophold på grundlag af EU-retten som følge af den tid, der går fra unionsborgerens tilbagevenden til den medlemsstat, i hvilken den pågældende har statsborgerskab, til det tidspunkt, hvor familiemedlemmet, der er statsborger i et tredjeland, under omstændigheder som de i denne sag foreliggende, slutter sig til denne unionsborger i denne medlemsstat?
 (1) EUT L 158, s. 77.
 (2) Dom af 7.7.1992, Sml. I, s. 4265.
 (3) Dom af 11.12.2007, Sml. I, s. 10719.


text:
21.3.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 69/39
 Appel iværksat den 12. januar 2009 af Georgi Kerelov til prøvelse af dom afsagt den 29. november 2007 af Personaleretten i sag F-19/07, Kerelov mod Kommissionen
 (Sag T-60/08 P)
 (2009/C 69/91)
 Processprog: fransk
 Parter
 Appellant: Georgi Kerelov (Pazardzhik, Bulgarien) (ved avocat A. Kerelov)
 Den anden part i appelsagen: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Appellantens påstande
 —
 Personalerettens dom af 29. november 2007 i sag F-19/07, Kerelov mod Kommissionen, ophæves
 —
 Appellanten gives medhold i de påstande, som han nedlagde for Personaleretten
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale samtlige omkostninger
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Med appellen har appellanten nedlagt påstand om ophævelse af dom afsagt af Personaleretten den 29. november 2007 i sag F-19/07, Kerelov mod Kommissionen, hvorved Kommissionen blev frifundet for appellantens påstande om annullation af de af udvælgelseskomitéen for den almindelige udvælgelsesprøve EPSO/AD/43/06 trufne afgørelser om ikke at opføre ham på reservelisten og om at udelukke ham fra udvælgelsesprøven samt om, at Kommissionen tilpligtes at udbetale ham en fast godtgørelse.
 Til støtte for appellen har appellanten gjort ti anbringender gældende vedrørende:
 —
 Tilsidesættelse af principperne om forvaltning af den administrative proces vedrørende bevisforhold, idet Personaleretten havde vendt bevisbyrden om.
 —
 Tilsidesættelse af kontradiktionsprincippet, idet Personaleretten ikke havde givet appellanten en tilstrækkelig lang frist til at tage stilling til de nye dokumenter, der indgik i sagens akter.
 —
 Tilsidesættelse af princippet om procedurens offentlige karakter, idet Personaleretten ikke havde afholdt et nyt retsmøde som følge af indgivelsen af nye dokumenter.
 —
 Tilsidesættelse af pligten til upartiskhed, idet Personaleretten ikke traf de nødvendige foranstaltninger for at oplyse sagen.
 —
 En retlig fejl, idet Personaleretten fandt, at retten til at udelukke en ansøger tilkom udvælgelseskomitéen og ikke direktøren for De Europæiske Fællesskabers Personaleudvælgelseskontor (EPSO).
 —
 En retlig fejl, idet Personaleretten fandt, at forbuddet for kontakt mellem deltagerne i en udvælgelsesprøve og medlemmerne af udvælgelseskomitéen blev bragt til ophør på tidspunktet for offentliggørelsen af reservelisten i Den Europæiske Unions Tidende og ikke på tidspunktet for afslutningen af komitéens arbejde.
 —
 Tilsidesættelse af princippet om materiel forvaltningsret ved at bekræfte komitéens beslutning af 2. februar 2007 om at udelukke appellanten fra udvælgelsesprøven, for så vidt som:
 —
 den pågældende beslutning ikke har indgået i sagens akter i sin oprindelige version;
 —
 den pågældende beslutning ikke indeholdt tilstrækkeligt præcise grunde til at give adressaten mulighed for at få kendskab til de nøjagtige faktiske omstændigheder, der lå til grund for beslutningen; og
 —
 udvælgelseskomitéen ikke havde opfordret appellanten til at udtale sig om de faktiske omstændigheder, der blev foreholdt ham, nemlig fremsendelsen af to breve til komitéen.
 —
 En undersøgelse af egen drift af alle andre tilsidesættelser af retsregler, som Personaleretten eventuelt har begået.


text:
C 378/10 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende 5.12.98
 gericht Düsseldorf Ð 4. Afdeling Ð i sagen Brinkmann Sag anlagt den 16. oktober 1998 af Kommissionen for De
 Tabakfabriken GmbH mod Hauptzollamt Bielefeld fore- Europñiske Fñllesskaber mod Den Franske Republik
 lagt De Europñiske Fñllesskabers Domstol en anmodning
 (Sag C-373/98)
 om prñjudiciel afgùrelse af fùlgende spùrgsmål:
 (98/C 378/19)
 Er § 4, stk. 1, nr. 2, i Tabaksteuergesetz (lov om tobaksaf-
 gifter) i versionen af 21. december 1992 (Bundesgesetz-
 blatt 1992, del I, s. 2150) en mangelfuld gennemfùrelse af Ved De Europñiske Fñllesskabers Domstol er der den
 artikel 3, stk. 1, i Rådets direktiv 92/80/EéF af 19. okto- 16. oktober 1998 anlagt sag mod Den Franske Republik
 ber 1992 om indbyrdes tilnñrmelse af afgifterne på andre af Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber ved
 former for forarbejdet tobak end cigaretter (EFT L 316 af Paolo Stancanelli, Kommissionens Juridiske Tjeneste, og
 31.10.1992, s. 10)? Olivier Couvert-CasteÂra, der er udstationeret som national
 ekspert ved Kommissionens Juridiske Tjeneste, som
 befuldmñgtigede, og med valgt adresse i Luxembourg hos
 Såfremt Domstolen besvarer dette spùrgsmål bekrñftende: Carlos Gómez de la Cruz, Wagnercentret, Kirchberg.
 Opstår der for en tobaksafgiftspligtig en umiddelbar ret på Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber har ned-
 grundlag af det nñvnte direktivs artikel 3, stk. 1, til lagt fùlgende påstande:
 afgiftsopkrñvning i overensstemmelse med direktivet med
 den fùlge, at den mindsteafgift på cigarer/cigarillos, der i
 strid med direktivets ordlyd anvendes i Tyskland, skal
 1. Det fastlås, at Den Franske Republik har tilsidesat sine
 annulleres af de nationale domstole?
 forpligtelser i henhold til EF-traktatens artikel 171,
 stk. 1, idet den ikke har truffet alle de foranstaltninger,
 der er nùdvendige for at opfylde Domstolens dom af
 27. april 1988 i sag 252/85 (1).
 2. Den Franske Republik dùmmes til til Kommissionen at
 Anmodning om prñjudiciel afgùrelse forelagt ved dom
 betale en dagbùde på 105 500 ECU for hver dag, den
 afsagt den 16. september 1998 af Cour d'appel de Lyon
 fra forkyndelsen af dommen i nñrvñrende sag at regne
 (7. Afdeling) i sagen anklagemyndigheden mod Yannick
 undlader at opfylde de i påstandene under punkt 1
 Geffroy Ð civilretligt ansvarlig: SNC CASINO France
 nñvnte forpligtelser.
 (Sag C-366/98)
 (98/C 378/18)
 3. Den Franske Republik tilpligtes at afholde sagens
 omkostninger.
 Ved dom afsagt den 16. september 1998, indgået til Dom-
 stolens Justitskontor den 14. oktober 1998, har Cour
 d'appel de Lyon (7. Afdeling) i sagen anklagemyndigheden Sùgsmålsgrunde og vñsentligste argumenter:
 mod Yannick Geffroy Ð civilretligt ansvarlig: SNC
 CASINO France Ð forelagt De Europñiske Fñllesskabers
 Domstol en anmodning om prñjudiciel afgùrelse af fùl- Ð Kommissionen har anfùrt, at efter de oplysninger, den
 gende spùrgsmål: sidder inde med
 Er bestemmelserne i traktatens artikel 30 og artikel 14 i Ð omfatter fortegnelsen over de arter af beskyttede
 Rådets direktiv 79/112/EéF af 18. december 1978 om til- fugle, for hvilke indsamling eller besiddelse af ñg
 nñrmelse af medlemsstaternes lovgivning om mñrkning af samt ùdelñggelse eller fjernelse af reder skal forby-
 og prñsentationsmåde for levnedsmidler bestemt til den des, stadig ikke alle de arter, der er nñvnt i


text:
Rådets
 endelige forbruger samt om reklame for sådanne levneds- direktiv 79/409/EéF (2)
 midler (1) til hinder for anvendelsen af en national lovgiv-
 ning som den, der fremgår af dekret nr. 84-1147 af
 7. december 1984 om gennemfùrelse af dagñldende lov af Ð er de fuglearter, som det efter de franske bestem-
 1. august 1905, som ñndret ved artikel L-213-1 ff. i Code melser er forbudt at besidde, stadig ikke angivet på
 de la Consommation. en måde, der er fuldtstñndig i overensstemmelse
 med direktivets krav
 (1) EFT L 33 af 8.2.1979, s. 1.
 Ð Kommissionen har ved afgùrelsen vedrùrende stùrrel-
 sen af den foreslåede dagbùde benyttet de principper,


text:
29.9.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 295/6
 Domstolens dom (Store Afdeling) af 19. juli 2012 — Alliance One International, Inc. og Standard Commercial Tobacco Company, Inc. mod Trans-Continental Leaf Tobacco Corp. Ltd og Europa-Kommissionen samt Europa-Kommissionen mod Alliance One International, Inc., Standard Commercial Tobacco Company, Inc. og Trans-Continental Leaf Tobacco Corp. Ltd
 (Forenede sager C-628/10 P og C-14/11 P) (1)
 (Appel - konkurrence - karteller - det spanske marked for køb og første forarbejdning af råtobak - prisfastsættelse og opdeling af markedet - tilsidesættelse af artikel 81 EF - moderselskabers ansvar for datterselskabers ulovlige adfærd - uskyldsformodning - ret til forsvar - begrundelsespligt - ligebehandling)
 2012/C 295/08
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellanter: Alliance One International, Inc. og Standard Commercial Tobacco Company, Inc. (ved abogados M. Odriozola Alén og A. João Vide)
 De andre parter i appelsagen: Trans-Continental Leaf Tobacco Corp. Ltd og Europa-Kommissionen (ved F. Castillo de la Torre, E. Gippini Fournier og R. Sauer, som befuldmægtigede)
 og
 Appellant: Europa-Kommissionen (ved F. Castillo de la Torre, E. Gippini Fournier og R. Sauer, som befuldmægtigede)
 De andre parter i appelsagen: Alliance One International, Inc., Standard Commercial Tobacco Company, Inc. og Trans-Continental Leaf Tobacco Corp. Ltd (ved abogados M. Odriozola Alén og A. João Vide)
 Sagens genstand
 Appel af dom afsagt af Retten (Fjerde Afdeling) den 27. oktober 2010 i sag T-24/05, Alliance One International m.fl. mod Kommissionen, hvorved Retten for så vidt angår Alliance One International, Inc. og Standard Commercial Tobacco Co. Inc. frifandt Kommissionen for en påstand om annullation af Kommissionens beslutning K(2004) 4030 af 20. oktober 2004 om en procedure vedrørende anvendelse af EF-traktatens artikel 81 (sag COMP/C.38.238/B.2 — sektoren for råtobak i Spanien) vedrørende et kartel, der har til formål at fastsætte producentpriser og de mængder, der opkøbes af producenterne, på det spanske marked for råtobak
 Konklusion
 1)
 Appellerne forkastes.
 2)
 Alliance One International Inc. og Standard Commercial Tobacco Company Co. Inc. bærer deres egne omkostninger og betaler Europa-Kommissionens omkostninger i forbindelse med appelsagen C-628/10 P.
 3)
 Kommissionen bærer sine egne omkostninger og betaler omkostningerne afholdt af Alliance One International Inc., Standard Commercial Tobacco Company Co. Inc. og Trans-Continental Leaf Tobacco Corp. Ltd i forbindelse med appelsagen C-14/11 P.
 (1) EUT C 72 af 5.3.2011.
 EUT C 80 af 12.3.2011.


text:
22.6.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 205/28
 Rettens dom af 5. maj 2015 — Skype mod KHIM — Sky og Sky IP International (SKYPE)
 (Sag T-184/13) (1)
 ((EF-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om EF-ordmærket SKYPE - det ældre EF-ordmærke SKY - relativ registreringshindring - risiko for forveksling - artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009))
 (2015/C 205/37)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Skype Ultd (Dublin, Irland) (først ved solicitor I. Fowler, advokat J. Schmitt og J. Mellor, QC, derefter ved solicitor A. Carboni og M. Browne)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (ved P. Bullock og N. Bambara, som befuldmægtigede)
 De andre parter i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret og intervenienter ved Retten: Sky plc, tidligere British Sky Broadcasting Group plc (Isleworth, Det Forenede Kongerige) og Sky IP International Ltd (Isleworth) (ved solicitor R. Guthrie, D. Rose, V. Baxter og barrister T. Moody-Stuart, derefter ved solicitor R. Guthrie, D. Rose, T. Moody-Stuart og J. Curry)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 30. januar 2013 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 121/2011-4) vedrørende en indsigelsessag mellem British Sky Broadcasting Group plc og Sky IP International Ltd på den ene side og Skype Ultd på den anden side
 Konklusion
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 2)
 Skype Ultd og betaler de omkostninger, der er blevet afholdt af Harmoniseringskontoret, Sky plc og Sky IP International Ltd.
 (1) EUT C 171 af 15.6.2013.


text:
9.7.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 171/10
 Sag anlagt den 13. maj 2005 af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Republikken Østrig
 (Sag C-209/05)
 (2005/C 171/18)
 Processprog: tysk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 13. maj 2005 anlagt sag mod Republikken Østrig af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved Maria Condou og Wolfgang Bogensberger, som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg.
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 a)
 Det fastslås, at Republikken Østrig har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 6 og 8 i direktiv 64/221/EØF (1), idet den ikke har udstedt visum til tredjelandsstatsborgere, der er familiemedlemmer til en unionsborger, der har udnyttet deres ret til fri bevægelighed,
 —
 Republikken Østrig giver ikke en præcis, tilstrækkeligt detaljeret og fuldstændig begrundelse, selv når hensynet til national sikkerhed ikke er til hinder herfor
 —
 Republikken Østrig giver ikke de pågældende personer samme mulighed for at påklage beslutningen om nægtelse af visum som gælder for indlændinge vedrørende administrative afgørelser.
 b)
 Republikken Østrig tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Direktiv 64/221/EØF pålægger medlemsstaterne visse forpligtelser, navnlig vedrørende begrundelse af afgørelser og adgang til at påklage en afgørelse for så vidt angår foranstaltninger, der træffes over for personer, der er omfattet af deres personelle kompetenceområde, som er begrundet i hensynet til den offentlige orden, sikkerhed og sundhed. I medfør af direktivets artikel 6 skal de hensyn til den offentlige orden, sikkerhed eller sundhed, der er lagt til grund for en beslutning om nægtelse af visum til et familiemedlem til en unionsborger, meddeles den pågældende person. I henhold til direktivets artikel 8 skal den pågældende have samme adgang til at påklage den beslutning, hvorved visum nægtes, som indlændinge har med hensyn til administrative afgørelser.
 Kommissionen har gjort gældende, at visse bestemmelser i den østrigske udlændingelov ikke er i overensstemmelse med ovennævnte fællesskabsbestemmelser som er fastsat i direktivet.
 I medfør af den østrigske udlændingelovs § 93, stk. 2, skal beslutningen alene affattes skriftligt på den berørte persons anmodning. Det er endvidere tilstrækkeligt at citere de relevante lovbestemmelser i begrundelsen. I medfør af direktivets artikel 6 gælder der imidlertid en automatisk begrundelsespligt for medlemsstaterne. Begrundelsen kan hverken gøres afhængig af de implicerede parters travlhed eller anmodninger. Det er ikke tilstrækkeligt med henblik på opfyldelsen af kravene vedrørende begrundelse blot at gengive de relevante lovbestemmelser. I tilfælde af en beslutning om nægtelse giver en enkel henvisning til de lovbestemmelser, der er lagt til grund, ikke tilstrækkelig oplysning vedrørende grundene til nægtelsen. Det følger ligeledes af Domstolens praksis, at en præcis, tilstrækkeligt detaljeret og fuldstændig begrundelse er nødvendig, for at den pågældende person kan anfægte en beslutning, der er bebyrdende for ham, og således varetage sine rettigheder.
 I henhold til den østrigske udlændingelovs § 94, stk. 2, kan et søgsmål til prøvelse af nægtelse eller inddragelse af et visum ikke antages til behandling. Denne bestemmelse er i strid med pligten i direktivets artikel 8. I medfør af denne bestemmelse har den pågældende samme adgang til at påklage administrative beslutninger som indlændinge, uanset


text:
om der er tale om rekurs til administrative myndigheder eller domstole. Republikken Østrigs argument, hvorefter nægtelsen af rekursadgang i den foreliggende sammenhæng er begrundet, fordi hverken nægtelsen eller inddragelsen af et visum har virkninger, der går videre end den individuelle foranstaltning, og at fremsættelse af en ny anmodning hurtigere giver resultat end påklage af beslutningen, er ikke korrekt. Fremsættelse af en ny anmodning indebærer en risiko for, at den materielt fejlagtige beslutning helt enkelt gentages.
 (1) EFT 1963-1964, s. 109.


text:
4.7.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 243/19
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Spanien) den 20. april 2016 – Iberenova Promociones S.A.U. mod Comisión Superior de Hacienda de la Comunidad Autónoma de Castilla-La Mancha
 (Sag C-220/16)
 (2016/C 243/20)
 Processprog: spansk
 Den forelæggende ret
 Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha og Sala Contencioso-Administrativo, Sección Segunda
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Iberenova Promociones S.A.U.
 Sagsøgt: Comisión Superior de Hacienda de la Comunidad Autónoma de Castilla-La Mancha
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 På baggrund af de »støtteordninger«, der er defineret i artikel 2, litra k), i direktiv 2009/28/EF, og som omfatter skatteincitamenter i form af skattenedsættelse, skattefritagelse og skatterefusion som instrumenter, hvormed målene for forbrug af vedvarende energi, der er fastsat i direktiv 2009/28/EF, skal nås, skal de nævnte incitamenter eller foranstaltninger anses for at være obligatoriske og er bindende for medlemsstaterne, og skal de anses for at have direkte virkning, således at de kan påberåbes direkte af de berørte borgere for enhver offentlig instans, herunder for retslige eller administrative myndigheder?
 2)
 Eftersom listen over de i spørgsmålet ovenfor nævnte »støtteordninger« omfatter, »men er ikke begrænset til« skatteincitamenter, der består i skattenedsættelse, skattefritagelse og skatterefusion, spørges, om dette skal forstås således, at disse incitamenter netop omfatter en manglende beskatning, dvs. et forbud mod enhver form for konkret og individuel afgiftspålæggelse, ud over de almindelige skatter, der pålægges økonomisk virksomhed og produktion af elektricitet, af energi fra vedvarende energikilder? Som led heri fremsættes følgende spørgsmål: Skal det ovennævnte generelle forbud [således] ligeledes anses for at omfatte et forbud mod sammenfald, dobbeltbeskatning, eller overlapning med hensyn til flere almindelige eller individuelle afgifter, som pålægges de forskellige faser i virksomheden i form af produktion af vedvarende energi, når de rammer den samme afgiftsudløsende begivenhed, der pålægges den omhandlede afgift på vindkraft?
 3)
 Såfremt det foregående spørgsmål besvares benægtende, og det accepteres, at energi fra vedvarende energikilder pålægges afgifter, spørges, om begrebet »særlige formål« i henseende til det i artikel 1, stk. 2, i direktiv 2008/118/EF foreskrevne skal fortolkes således, at formålet skal være eksklusivt, og endvidere således, at den afgift, som vedvarende energi pålægges, ud fra sin opbygning skal have en egentlig ikke-skattemæssig karakter og ikke blot en budget- eller opkrævningsmæssig karakter?
 4)
 Henset til, at artikel 4 i direktiv 2003/96/EF, som med hensyn til de afgiftssatser, som medlemsstaterne skal fastsætte for energiprodukter og elektricitet, som reference benytter de ved direktivet fastsatte minimussatser, forstået som summen af alle de direkte eller indirekte afgifter, der pålægges disse produkter ved overgangen til forbrug, indebærer dette da, at de afgiftssatser, som kræves i dette direktiv, ikke omfatter nationale afgifter, som ikke er af en egentlig ikke-skattemæssig karakter i betragtning af såvel deres opbygning som deres specifikke formål, som fortolket under hensyn til svaret på det foregående spørgsmål?
 5)
 Udgør begrebet omkostninger, der er anvendt i artikel 13, stk. 1, litra e), i direktiv 2009/28/EF, et selvstændigt begreb i EU-retten, som skal fortolkes i videre forstand, således at det omfatter og er synonymt med


text:
begrebet afgift generelt?
 6)
 Såfremt det foregående spørgsmål besvares bekræftende, spørges om følgende: Kan de i artikel 13, stk. 1, litra e), omtalte omkostninger, som forbrugerne skal betale, alene omfatte de afgifter og skatter, som i givet fald har til formål at kompensere for de skader, som forårsages miljøet, og som har til formål med det oppebårne beløb at kompensere for disse skader, men derimod ikke de afgifter eller gebyrer, som idet de pålægges ikke-forurenende energi, har et hovedsageligt budget- eller opkrævningsmæssigt formål?


text:
12.11.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 331/8
 Appel iværksat den 18. august 2011 af Gosselin Group NV, tidligere Gosselin World Wide Moving NV, til prøvelse af dom afsagt af Retten (Ottende Afdeling) den 16. juni 2011 i forende sager T-208/08 og T-209/08, Gosselin Group NV og Stichting Administratiekantoor Portielje mod Europa-Kommissionen
 (Sag C-429/11 P)
 2011/C 331/13
 Processprog: nederlandsk
 Parter
 Appellant: Gosselin Group NV, tidligere Gosselin World Wide Moving NV (ved advocaten F. Wijckmans og H. Burez)
 Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen og Stichting Administratiekantoor Portielje
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 i) Dommen (1) ophæves for så vidt som de påtalte handlinger efter Rettens opfattelse efter deres karakter begrænser konkurrencen, uden at det kræves, at der føres bevis for de konkurrencebegrænsende virkninger, og ii) beslutningen (2) (i den ændrede affattelse, og for så vidt som den omfatter appellanten) annulleres, idet der i beslutningen ikke føres bevis for, at den praksis, som appellanten holdes ansvarlig for, har konkurrenceretlige virkninger.
 —
 Subsidiært: i) Dommen ophæves, for så vidt som Kommissionen efter Rettens opfattelse undtagelsesvis kan støtte sig til den anden alternative forudsætning i punkt 53 i Retningslinjer vedrørende begrebet påvirkning af handelen (3) uden udtrykkeligt at afgrænse markedet i henhold til retningslinjernes punkt 55, og ii) beslutningen (i den ændrede affattelse, og for så vidt som den omfatter appellanten) annulleres, idet Kommissionen i beslutningen ikke i overensstemmelse med de herom gældende bestemmelser har redegjort for, at denne praksis mærkbart har påvirket handelen mellem medlemsstater.
 —
 Subsidiært: i) Dommen ophæves, for så vidt som Kommissionen efter Rettens opfattelse hverken ved bedømmelsen af overtrædelsens grovhed eller ved de formildende omstændigheder var forpligtet til at tage hensyn til den omstændighed, at appellanten ikke har deltaget i skriftlige prisaftaler og møder, og ii) beslutningen (i den ændrede affattelse, og for så vidt som den omfatter appellanten) annulleres af samme grunde.
 —
 Subsidiært: i) Dommen ophæves, for så vidt som der deri under påberåbelse af bl.a. en minimumsgrænse på 15 % lægges vægt på en andel på 17 % af de omhandlede omsætninger uden at tage alle 30 relevante omstændigheder i betragtning, og beslutningen (i den ændrede affattelse, og for så vidt som den omfatter appellanten) annulleres af samme grunde.
 —
 Subsidiært: i) Dommen ophæves, for så vidt som det deri fastslås, at appellantens deltagelse i perioden fra den 31. januar 1992 til den 30. oktober 1993 ikke er forældet, ii) beslutningen (i den ændrede affattelse, og for så vidt som den omfatter appellanten) annulleres, for så vidt som appellanten deri pålægges en bøde, der er beregnet på grundlag af deltagelsen mellem den 31. januar 1992 og den 30. oktober 1993, og iii) bøden nedsættes i overensstemmelse hermed.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes i henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, at betale sagens omkostninger.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Gosselin Group NV har til støtte for søgsmålet gjort gældende, at Retten har tilsidesat EU-retten, idet den retligt urigtigt har kvalificeret de faktiske omstændigheder (beskyttede tilbud og kommissioner), som den har fastslået, som prisaftaler og samordnet praksis. Dommen


text:
er i det mindste mangelfuldt begrundet i denne forbindelse.
 Gosselin Group NV har subsidiært gjort gældende, at Retten:
 —
 ved bedømmelsen af, om den omhandlede praksis har påvirket handelen mellem medlemsstater mærkbart, har tilsidesat princippet om, at Kommissionen skal følge sine egne retningslinjer
 —
 i forbindelse med fastsættelsen af bøden tilsidesatte princippet om, at ansvaret har individuel karakter, samt princippet om, at Kommissionen skal følge sine egne retningslinjer i forbindelse med bedømmelsen af, om der forelå formildende omstændigheder
 —
 ved fastsættelsen af bødens grundbeløb tilsidesatte princippet om, at ansvaret har individuel karakter, samt princippet om, at Kommissionen skal følge sine egne retningslinjer. Det anføres i første del, at Retten med urette har bestemt, at Kommissionen kan påberåbe sig punkt 23 i retningslinjerne for bødeberegning (4). I anden del anføres det, at Retten har begået en retlig fejl, idet den har lagt til grund, at der foreligger en minimumssats på 15 % af omsætningen, som principielt er den laveste udgangsværdi for bøder for alvorlige konkurrencebegrænsninger. Med den tredje del er det gjort gældende, at Retten retligt urigtigt har anslået, at 17 % svarer til, eller svarer næsten til, 15 % og heraf konkluderet, at det er ufornødent at tage alle omstændigheder i betragtning
 —
 har tilsidesat artikel 25 i forordning nr. 1/2003 (5), idet den har bestemt, at Gosselin Group NV’s deltagelse i den omhandlede praksis i perioden fra den 31. november 1992 til den 30. oktober 1993 ikke er forældet.
 (1) Dom afsagt af Retten (Ottende afdeling) den 16.6.2011, forenede sager T-208/08 og T-209/08, Gosselin Group og Stichting Administratiekantoor Portielje mod Europa-Kommissionen (herefter »dommen)«.
 (2) Kommissionens beslutning K(2008) 926 endelig af 11.3.2008 om en procedure efter [artikel 81 EF] og EØS-aftalens artikel 53 (sag COMP/38.543 — Internationale flyttetjenesteydelser) (herefter »beslutningen«).
 (3) Retningslinjer vedrørende begrebet påvirkning af handelen i traktatens artikel 81 og 82 (EUT 2004 C 101, s. 81).
 (4) Retningslinjer for beregning af bøder efter artikel 23, stk. 2, litra a), i forordning (EF) nr. 1/2003 (EUT 2006 C 210, s. 2).
 (5) Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 af 16.12.2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne i traktatens artikel 81 og 82 (EFT 2003 L 1, s. 1).


text:
3.8.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 254/12
 Appel iværksat den 1. juni 2015 af Rådet for Den Europæiske Union til prøvelse af dom afsagt af Retten (Syvende Afdeling) den 19. marts 2015 i sag T-412/13, Chin Haur Indonesia, PT mod Rådet for Den Europæiske Union
 (Sag C-259/15 P)
 (2015/C 254/16)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellant: Rådet for Den Europæiske Union (ved S. Boelaert, som befuldmægtiget og Rechtsanwälte R. Bierwagen og C. Hipp)
 De andre parter i appelsagen: Chin Haur Indonesia, PT, European-Kommissionen og Maxcom Ltd
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 Dom afsagt af Retten den 19. marts 2015 og meddelt Rådet den 23. marts 2015 i sag T-413/13, Chin Haur Indonesia, PT mod Rådet for Den Europæiske Union ophæves.
 —
 Det af Chin Haur Indonesia, PT ved første instans anlagte søgsmål med påstand om annullation af den omtvistede forordning (1) forkastes.
 —
 Chin Haur Indonesia, PT tilpligtes at betale Rådets sagsomkostninger i såvel førsteinstanssagen som i appelsagen.
 —
 Subsidiært hjemvises sagen til Retten til fornyet behandling, og afgørelsen om sagsomkostningerne i de to instanser udsættes.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Retten har fejlfortolket grundforordningens (2) artikel 13, stk. 1, idet den konkluderede, at Rådet ikke havde tilstrækkelige beviser til at fastslå, at sagsøgeren foretog omladning. Rettens fortolkning af de betingelser, der skal opfyldes af de enkelte selskaber for at blive fritaget fra de udvidede foranstaltninger, strider mod opbygningen af grundforordningens artikel 13, stk. 1, (første anbringende).
 Rettens konklusion om, at Rådet ikke på grundlag af de dokumenter, der blev forelagt Retten, havde beviser, hvoraf det udtrykkeligt kunne konkluderes i den anfægtede forordning, at sagsøgeren deltog i omladning, savner tilstrækkelig begrundelse. Endvidere var den eneste konklusion, som Rådet og efterfølgende Retten kunne udlede af de faktiske omstændigheder, modsat den appellerede dom, at sagsøgeren deltog i omladning, idet det korrekt var blevet godtgjort på nationalt niveau, at omladning fandt sted, og idet sagsøgerens anmodning om fritagelse ikke var begrundet. Retten gengav de faktiske omstændigheder forkert, idet den udledte en anden konklusion (andet anbringende).
 (1) Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 501/2013 af 29.5.2013 om udvidelse af den endelige antidumpingtold, der indførtes ved gennemførelsesforordning (EU) nr. 990/2011 over for importen af cykler med oprindelse i Folkerepublikken Kina, til også at omfatte importen af cykler afsendt fra Indonesien, Malaysia, Sri Lanka og Tunesien, uanset om varen er angivet med oprindelse i Indonesien, Malaysia, Sri Lanka og Tunesien (EUT L 153, s. 1).
 (2) Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009 af 30.11.2009 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (EUT L 343, 51).


text:
2.2.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 32/5
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesarbeitsgericht (Tyskland) den 19. november 2012 — Tevfik Isbir mod DB Services GmbH
 (Sag C-522/12)
 2013/C 32/06
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Bundesarbeitsgericht
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Tevfik Isbir
 Sagsøgt: DB Services GmbH
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal begrebet »mindsteløn« i artikel 3, stk. 1, første led, litra c), i direktiv 96/71/EF (1) fortolkes således, at mindstelønnen udgør arbejdsgiverens modydelse for den arbejdsindsats fra arbejdstageren, der i henhold til de i indledningen i direktivets artikel 3, stk. 1, nævnte ved lov eller administrative bestemmelser eller den almengyldige kollektive overenskomst skal dækkes udelukkende og fuldt ud ved den overenskomstmæssige mindsteløn (»den normale arbejdsindsats«), og det derfor kun er ydelser fra arbejdsgiveren, der udgør betaling for denne normale arbejdsindsats, og som skal stå til rådighed for arbejdstageren senest på forfaldsdatoen for den pågældende lønningsperiode, der kan modregnes i forpligtelsen til betaling af mindsteløn?
 2)
 Skal udtrykket »mindsteløn« i artikel 3, stk. 1, første led, litra c), i direktiv 96/71/EF fortolkes således, at dette er til hinder for nationale bestemmelser eller praksis, hvorefter en arbejdsgivers ydelser ikke skal anses for en del af mindstelønnen og derfor ikke skal modregnes ved opfyldelsen af mindstelønskravet, såfremt arbejdsgiveren erlægger disse ydelser på grundlag af en overenskomstmæssig forpligtelse,
 —
 der efter overenskomstparternes og den nationale lovgivers ønske skal medvirke til at skabe formue for arbejdstageren,
 og med henblik herpå
 —
 de månedlige ydelser fra arbejdsgiveren investeres over længere tid, f.eks. som bidrag til opsparing, byggeri eller erhvervelse af en beboelsesejendom eller til en kapitallivsforsikring, og
 —
 arbejdsgiverbidragene støttes med statslige tilskud og skattefordele, og
 —
 arbejdstageren først kan råde over disse bidrag efter flere år, samt
 —
 størrelsen af bidragene, der ydes som et fast månedligt beløb, alene afhænger af den aftalte arbejdstid og ikke af arbejdsvederlaget (»arbejdsgiverbidrag til opsparingsordninger for ansatte«)?
 (1) Europa-Parlamentet og Rådets Direktiv 96/71/EF af 16.12.1996 om udstationering af arbejdstagere som led i udveksling af tjenesteydelser (EFT L 18, s. 1).


text:
10.3.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 56/40
 EU-Personalerettens dom (Tredje Afdeling) af 23. januar 2007 — Chassagne mod Kommissionen
 (Sag F-43/05) (1)
 (Tjenestemænd - løn - årlige rejseudgifter - bestemmelser, der finder anvendelse på tjenestemænd, som stammer fra franske oversøiske departementer - artikel 8 i bilag VII til den ændrede vedtægt)
 (2007/C 56/75)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Olivier Chassagne (Bruxelles, Belgien) (ved avocats S. Rodrigues og Y. Minatchy)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved G. Berscheid og V. Joris, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Dels fastslås, at artikel 8 i bilag VII til den nye vedtægt vedrørende betaling af et fast beløb til dækning af rejseudgifter er ulovlig og som følge heraf ikke finder anvendelse på sagsøgeren, dels en påstand om erstatning.
 Konklusion
 1)
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.
 2)
 Hver part bærer sine egne omkostninger.
 (1) EUT C 205 af 20.8.2005, s. 27 (sag oprindeligt registreret ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans under nr. T-294/05, og henvist til Retten for EU-personalesager ved kendelse af 15.12.2005).


text:
27.8.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 252/19
 Appel iværksat den 9. juni 2011 af Europa-Kommissionen til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tredje Afdeling) den 29. marts 2011 i sag T-33/09, Den Portugisiske Republik mod Europa-Kommissionen
 (Sag C-292/11 P)
 2011/C 252/34
 Processprog: portugisisk
 Parter
 Appellant: Europa-Kommissionen (ved P. Hetsch, P. Costa de Oliveira og M. Heller, som befuldmægtigede)
 Den anden part i appelsagen: Den Portugisiske Republik
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 Rettens dom af 29. marts 2011 i sag T-33/09, Den Portugisiske Republik mod Europa-Kommissionen, ophæves.
 —
 Der træffes afgørelse vedrørende de spørgsmål, der er genstand for denne appel, og som var genstand for den ved Retten anlagte sag, og Den Portugisiske Republiks påstand om annullation af Kommissionens beslutning af 25. november 2008 om inddrivelse af en tvangsbøde, afvises.
 —
 Den Portugisiske Republik bærer sine egne omkostninger og betaler de omkostninger, som Kommissionen har afholdt såvel i første instans som i denne sag.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Retten begik en retlig fejl i), idet den hverken fortolkede Kommissionens beføjelser ved fuldbyrdelsen af Domstolens domme vedrørende anvendelsen af artikel 260, stk. 2, TEUF eller sine egne beføjelser til at kontrollere Kommissionens aktiviteter korrekt, ii) da den med støtte i en delvis gennemgang af konklusionerne i Domstolens dom af 2004 i den anfægtede beslutning konkluderede, at der forelå traktatbrud, og hvorved den tilsidesatte artikel 260, stk. 2, TEUF. Desuden er Rettens dom under alle omstændigheder behæftet med en retlig fejl, eftersom Retten har tilsidesat forpligtelsen til begrundelse, da den på et retligt utilstrækkeligt og selvmodsigende grundlag konkluderede, at Kommissionen havde overskredet grænserne for traktatbrud, således som dette er blevet fastslået af Domstolen.