text:
4.7.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 153/53
 Berigtigelse til meddelelse til Tidende i sag T-126/09
 (
 Den Europæiske Unions Tidende C 129 af 6. juni 2009, s. 18
 )
 2009/C 153/102
 Meddelelsen i Tidende i sag T-126/09, Italien mod Kommissionen og EPSO affattes således:
 »Sag anlagt den 24. marts 2009 — Italien mod Kommissionen og EPSO
 (Sag T-126/09)
 2009/C 129/31
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger: Den Italienske Republik (ved avvocato dello Stato P. Gentili)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber og Det Europæiske Personaleudvælgelseskontor (EPSO)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Annullation af meddelelserne om udvælgesprøve (AD5) EPSO/AD/144/09 (folkesundhed), EPSO/AD/145/09 (levnedsmiddelhygiejne — politik og lovgivning) EPSO/AD/146/09 (levnedsmiddelhygiejne — inspektion, kontrol og bedømmelse) vedrørende ansættelse af henholdsvis 35, 40 og 55 fuldmægtige (AD 5) med bulgarsk, cypriotisk, estisk, ungarsk, lettisk, litauisk, maltesisk, polsk, rumænsk, slovakisk, slovensk og tjekkisk statsborgerskab indenfor folkesundhed.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Anbringenderne og de væsentligste argumenter er identiske med de tilsvarende i sag T-166/07, Italien mod Kommissionen.«


text:
17.12.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 370/9
 Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 27. oktober 2011 — Europa-Kommissionen mod Den Portugisiske Republik
 (Sag C-255/09) (1)
 (Traktatbrud - artikel 49 EF - social sikring - begrænsning af den frie udveksling af tjenesteydelser - ikke-hospitalsrelaterede lægeudgifter afholdt i en anden medlemsstat - ingen godtgørelse eller godtgørelse betinget af en forhåndstilladelse)
 2011/C 370/12
 Processprog: portugisisk
 Parter
 Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved E. Traversa og M. França, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Den Portugisiske Republik (ved L. Inez Fernandes, M.L. Duarte, A. Veiga Correia og P. Oliveira, som befuldmægtigede)
 Intervenienter til støtte for den anden part i sagen: Republikken Finand (ved A. Guimaraes-Purokoski, som befuldmægtiget) og Kongeriget Spanien (ved J.M. Rodríguez Cárcamo, som befuldmægtiget)
 Sagens genstand
 Traktatbrud — tilsidesættelse af artikel 49 EF — godtgørelse af ikke-hospitalsrelaterede lægeudgifter afholdt i udlandet — forudgående tilladelse — restriktive betingelser
 Konklusion
 1)
 Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 49 EF, idet den ikke, undtagen under de omstændigheder, som er fastsat ved Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som ændret og ajourført ved Rådets forordning (EF) nr. 118/97 af 2. december 1996, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1992/2006 af 18. december 2006, har fastsat en mulighed for godtgørelse af de ikke-hospitalsrelaterede lægeudgifter, der er afholdt i en anden medlemsstat, og som ikke indbefatter anvendelsen af tungt og dyrt udstyr, der er udtømmende opregnet i national ret, eller idet den i tilfælde, hvor lovdekret nr. 177/92 af 13. august 1992 om fastsættelse af betingelserne for godtgørelse af lægeudgifter afholdt i udlandet anerkender muligheden for godtgørelse af de nævnte behandlinger, betinger godtgørelsen af, at der udstedes en forhåndstilladelse.
 2)
 Den Portugisiske Republik og Europa-Kommissionen bærer deres egne omkostninger.
 3)
 Kongeriget Spanien og Republikken Finland bærer deres egne omkostninger.
 (1) EUT C 205 af 29.8.2009.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
30.8.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 223/49
 Sag anlagt den 17. juni 2008 — Asenbaum Fine Arts mod KHIM (WIENER WERKSTÄTTE)
 (Sag T-231/08)
 (2008/C 223/85)
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Asenbaum Fine Arts Ltd (London, Det Forenede Kongerige) (ved Rechtsanwalt P. Vögel)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 10. april 2008 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1571/2006-4) ændres således, at sagsøgerens klage af 29. november 2006 i det hele tages til følge.
 Subsidiært annulleres den anfægtede afgørelse og sagen hjemsendes til Harmoniseringskontoret med henblik på yderligere behandling.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder de omkostninger, der er opstået i forbindelse med sagen for appelkammeret.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket »WIENER WERKSTÄTTE« for varer i klasse 14 (ansøgning nr. 4 207 783).
 Undersøgerens afgørelse: Afslag på ansøgningen.
 Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen.
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b) og c), i forordning (EF) nr. 40/94 (1), da det ansøgte varemærke hverken er beskrivende eller mangler særpræg.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20.12.1993 om EF-varemærker (EFT 1994 L 11, s. 1).


text:
11.8.2001 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 227/13
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning
 afsagt den 15. maj 2001 af Cour d’appel de Pau (Første om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 Afdeling for Straffesager) i straffesagen mod Jacques
 Bourrasse — civilretlig part: Union régionale syndicale 1. Kan det kompetente organ i en medlemsstat i henhold til
 des petits et moyens transporteurs du sud ouest (UNO- artikel 1 og/eller 2 i Rådets forordning nr. 3950/92 (1)
 STRA Aquitaine) — intervenient: Inspection du travail iværksætte direkte retsskridt mod en producent med
 des transports henblik på at opkræve afgifter, som skal betales af denne
 producent (i andre tilfælde end ved direkte salg i henhold
 til forordningens artikel 2, stk. 3)?
 (Sag C-228/01)
 2. I bekræftende fald ønskes det oplyst, under hvilke om-
 stændigheder sådanne retsskridt kan iværksættes?
 (2001/C 227/21)
 3. Kan der nærmere bestemt iværksættes sådanne skridt, når
 Ved dom afsagt den 15. maj 2001, indgået til Domstolens den opkøber, som har fået mælken leveret: a) ikke var
 Justitskontor den 11. juni 2001, har Cour d’appel de Pau godkendt i overensstemmelse med artikel 7 i Kommissio-
 (Første Afdeling for Straffesager) i straffesagen mod Jacques nens forordning (EØF) nr. 536/93 (2), og/eller b) ikke
 Bourrasse — civilretlig part: Union régionale syndicale des har opfyldt nogen af sine forpligtelser i henhold til
 petits et moyens transporteurs du sud ouest (UNOSTRA forordningens artikel 7, og/eller c) ikke har opkrævet eller
 Aquitaine) — intervenient: Inspection du travail des transports, søgt at opkræve afgifter hos de pågældende producenter?
 forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning
 om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 1) Kan det forhold, at der udlejes et køretøj uden fører, som
 omhandlet i artikel 2 i direktiv 84/647/EØF (1) opfattes
 således, at udlejeren, der er en fransk vognmandsvirksom- (1) Rådets forordning (EØF) nr. 3950/92 af 28.12.1992 om en
 hed, når der udlejes et køretøj uden fører, tillægsafgift på mælk og mejeriprodukter, EFT L 405 af
 31.12.1992, s. 1.
 — for lejeren, der er en portugisisk vognmandsvirk- (2) Kommissionens forordning (EØF) nr. 536/93 af 9.3.1993 om
 somhed, kan modtage de i indlandet nødvendige gennemførelsesbestemmelser for tillægsafgiften på mælk og meje-
 riprodukter, EFT L 57 af 10.3.1993, s. 12.
 transporttilladelser
 — for lejeren, der er en portugisisk vognmandsvirk-
 somhed, kan forvalte skiverne i fartskriverne fra
 den portugisiske vognmandsvirksomheds ansatte
 chauffør?
 2) Skal de lejede køretøjer være indregistreret i Portugal?
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 ( 1) Rådets direktiv 84/647/EØF af 19.12.1984 om anvendelse af se afsagt den 8. maj 2001 af Tribunale di Brescia — Tredje
 udlejningskøretøjer uden fører til godstransport ad landevej Afdeling for Civilsager — i sagen El.Da. Srl mod Ministero
 (EFT L 335 af 22.12.1984, s. 72). delle Finanze
 (Sag C-231/01)
 (2001/C 227/23)
 Ved kendelse afsagt den 8. maj 2001, indgået til Domstolens
 Justitskontor den 12. juni 2001, har Tribunale di Brescia —
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel- Tredje Afdeling for Civilsager — i sagen El.Da. Srl mod
 se afsagt den 31. maj


text:
2001 af Court of Appeal (England Ministero delle Finanze forelagt De Europæiske Fællesskabers
 and Wales) (Civil Division) i sagen Intervention Board for Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende
 Agricultural Produce mod Penycoed Farming Partnership spørgsmål:
 1. Er bestemmelsen i artikel 11, stk. 1, i italiensk lov nr. 448
 (Sag C-230/01) af 23. december 1998 (GURI nr. 302 af 29.12.1998,
 supplemento ordinario) om, at der skal betales registre-
 ringsgebyr med et fast årligt beløb, som andrager
 (2001/C 227/22) 750 000 ITL for aktieselskaber og kommanditaktieselska-
 ber og 400 000 ITL for anpartsselskaber, for registrering
 Ved kendelse afsagt den 31. maj 2001, indgået til Domstolens af de andre selskabsdokumenter for hvert år fra 1985 til
 Justitskontor den 12. juni 2001, har Court of Appeal (England 1992, i overensstemmelse med fællesskabsretten, særlig
 and Wales) (Civil Division) i sagen Intervention Board for artikel 10 og 12 i Rådets direktiv 69/335 af 17. juli
 Agricultural Produce mod Penycoed Farming Partnership 1969 (1)?


text:
C 68/4 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 16.3.2002
 Appel iværksat den 6. december 2001 af Procter & formgivninger allerede var en del af den sædvanlige
 Gamble Company til prøvelse af dom afsagt den 19. sep- udformning af tabletter på markedet på det relevante
 tember 2001 af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første tidspunkt, og hvis dette ikke var tilfældet, om forskellen
 Instans (Anden Afdeling) i sag T-128/00 (1), Procter & kunne opfattes, således at den var egnet til at give
 Gamble Company mod Kontoret for Harmonisering i det varemærkerne fornødent særpræg
 Indre Marked (Varemærker og Design).
 — ved at undlade at bedømme, om det særlige mønster
 (Sag C-473/01 P) (prikker og firkantede eller trekantede fordybninger i
 tablettens midte eller overflade) allerede var en del af den
 sædvanlige udformning af tabletter på markedet på det
 (2002/C 68/08) relevante tidspunkt, og såfremt dette ikke var tilfældet,
 om forskellen kunne opfattes, således at den var egnet til
 at give varemærkerne fornødent særpræg.
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 6. de-
 cember 2001 iværksat appel af Procter & Gamble Company, (1) EFT C 192 af 8.7.2000, s. 25.
 Cincinnati, Ohio (USA), ved advokaterne C.J.J.C. van Nispen
 og G. Kuipers, til prøvelse af dom afsagt den 19. september
 2001 af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans
 (Anden Afdeling) i sag T-128/00, Procter & Gamble Company
 mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemær-
 ker og Design).
 Appellanten har nedlagt følgende påstande: Sag anlagt den 6. december 2001 af Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber mod Den Hellenske Republik
 — Dommen ophæves, for så vidt sagsøgte i øvrigt blev
 frifundet. (Sag C-475/01)
 — Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagsomkost- (2002/C 68/09)
 ningerne både for førsteinstansen og for appelinstansen.
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 6. de-
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter cember 2001 anlagt sag mod Den Hellenske Republik af
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved de juridi-
 ske konsulenter Maria Kondou-Durande og Enrico Traversa.
 Appellanten gør gældende, at Retten i Første Instans har begået
 fejl i følgende henseender:
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 — ved at anse det for unødvendigt at tage stilling til, om
 varemærkets fornødne særpræg skal bedømmes under — Det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine
 henvisning til den dato, registreringsansøgningen bliver forpligtelser i henhold til EF-traktatens artikel 90, stk. 1,
 indgivet, eller datoen for den faktiske registrering ved at opretholde en punktafgift på ouzo med en
 lavere sats end den, der gælder for andre alkoholholdige
 — ved at fastslå, at gennemsnitsforbrugerens opmærksom- drikkevarer.
 hedsniveau ikke er højt for så vidt angår formen og farven
 af vaskemaskine- og opvaskemaskinetabletter — Den Hellenske Republik tilpligtes at betale sagens omkost-
 ninger.
 — ved at anse det for passende at fastslå, om de varemærker,
 der er ansøgt om, vil give den tilsigtede omsætningskreds
 mulighed for at skelne produkterne fra produkter af en
 anden oprindelse, når der skal vælges et produkt i en Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 købssituation
 — ved at fastslå, at tablettens affasede kanter, let afrundede Lov nr. 2127/93


text:
gennemfører direktiv 92/83/EØF (1) i national
 hjørner eller rejfede kanter sandsynligvis ikke vil blive ret. Loven fastsætter grundsatsen for punktafgiften til
 opfattet af gennemsnitsforbrugeren som et særpræget 293,709 GRD pr. hektoliter ren alkohol. I henhold til lovens
 element ved den ansøgte form, der giver mulighed for at artikel 26 nedsættes grundsatsen imidlertid med 50 % for
 skelne den fra andre vaskemaskine- eller opvaskemaskine- ouzo. For dette bestemte produkt udgør punktafgiften således
 tabletter, og ved at undlade at bedømme, om sådanne kun 146,855 GRD pr. hektoliter ren alkohol.


text:
1.5.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 102/8
 Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 5. marts 2009 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Franske Republik
 (Sag C-556/07) (1)
 (Traktatbrud - fælles fiskeripolitik - forordning (EF) nr. 894/97 - drivgarn - begreb - fiskegarn benævnt »thonaille« - forbud mod fiskeri efter bestemte arter - forordning (EØF) nr. 2847/93 og forordning (EF) nr. 2371/2002 - mangel på effektivt kontrolsystem med henblik på at sikre overholdelse af dette forbud)
 2009/C 102/11
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved M. Nolin, M. van Heezik og T. van Rijn, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Den Franske Republik (ved G. de Bergues og A.-L. During, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Traktatbrud — fælles fiskeripolitik — Rådets forordning (EØF) nr. 2847/93 af 12. oktober 1993 om indførelse af en kontrolordning under den fælles fiskeripolitik (EFT L 261, s. 1) og Rådets forordning (EF) nr. 2371/2002 af 20. december 2002 om bevarelse og bæredygtig udnyttelse af fiskeressourcerne som led i den fælles fiskeripolitik — nationale myndigheders tilladelse til brug af thonaille-garn til trods for Fællesskabets forbud mod drivgarn med en længde på 2,5 km eller derover — mangel på effektivt kontrolsystem med henblik på at sikre overholdelse af dette forbud
 Konklusion
 1)
 Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 2 og artikel 31, stk. 1 og 2, i Rådets forordning (EØF) nr. 2847/93 af 12. oktober 1993 om indførelse af en kontrolordning under den fælles fiskeripolitik, som ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 2846/98 af 17. december 1998, og artikel 23, stk. 1 og 2, artikel 24 og artikel 25, stk. 1 og 2, i Rådets forordning (EF) nr. 2371/2002 af 20. december 2002 om bevarelse og bæredygtig udnyttelse af fiskeressourcerne som led i den fælles fiskeripolitik, idet den har undladt i tilstrækkelig grad at kontrollere, inspicere og overvåge udøvelse af fiskeri, navnlig med hensyn til forbuddet mod fiskeri med drivgarn af visse arter, og idet den ikke har sørget for, at der træffes passende foranstaltninger over for de personer, som er ansvarlige for overtrædelser af fællesskabsforskrifterne om anvendelse af drivgarn.
 2)
 Den Franske Republik betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 37 af 9.2.2008.


text:
C 95/18 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 24.3.2001
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgeren har været ude for to alvorlige trafikulykker. Efter Ved nærværende sag har sagsøgeren anfægtet afgørelse af
 den første behandling anmodede sagsøgeren om tjenestefrihed
 28. september 2000, ved hvilken ansættelsesmyndigheden
 uden løn, og blev i henhold til tjenestemandsvedtægtens afviste sagsøgerens klage nr. 166/2000, hvormed det ønskedes
 artikel 40 tilstået tjenestefrihed i et år. fastslået, at sagsøgerens ansættelse i Kommissionen var en
 tidsubegrænset ansættelse i henhold til en kontrakt som
 midlertidigt ansat på grundlag af artikel 2, litra d), i ansættelse-
 Under tjenestefriheden anmodede sagsøgeren om at blive vilkårene for de øvrige ansatte i Fællesskaberne.
 pensioneret af sundhedsmæssige grunde. Revisionsretten afvi-
 ste denne anmodning, idet sagsøgeren efter eget ønske var
 blevet tilstået tjenestefrihed af personlige årsager, og at det
 derfor ikke kunne godtgøres, at han er i stand til at gøre Det bemærkes i den forbindelse, at sagsøgeren blev ansat i
 tjeneste. Kommissionen den 16. oktober 1996 som hjælpeansat. Den
 16. oktober 1997 blev hun ansat som midlertidigt ansat.
 Endelig har sagsøgeren og Kommissionen indgået en tillægsaf-
 Sagsøgeren gør gældende, at spørgsmålet, om forudsætninger- tale om forlængelse af kontrakten til den 15. oktober 2000,
 ne i tjenestemandsvedtægtens artikel 78 er opfyldt eller ej, skal hvorved denne fik en samlet varighed på tre år. Den blev ikke
 afgøres ud fra lægelige synspunkter, og at denne fastsættelse er senere fornyet.
 uafhængig af, om sagsøgeren for tiden har tjenestefrihed af
 personlige årsager. Revisionsretten befinder sig derfor i en
 vildfarelse, hvis den har den opfattelse, at den har mulighed Sagsøgeren har anført, at Kommissionens ønske om ikke at
 for at foretage en administrativ-teknisk vurdering af sagens ansætte midlertidigt ansatte efter tre års ansættelse klart skyldes
 omstændigheder. den omstændighed, at Kommissionen har valgt at afskaffe
 stillinger, for hvilke den havde offentliggjort meddelelser om
 ledig stilling, og som sagsøgeren selv havde været ansøger til.
 Sagsøgeren har til støtte for sine påstande anført følgende
 grunde:
 — Tilsidesættelse af princippet om god forvaltning samt af
 Sag anlagt den 22. januar 2001 af Catherine Mascetti mod artikel 3 og 52 i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved uretmæssig indplacering af ansøgeren i stillingsgrup-
 pen hjælpeansat.
 (Sag T-11/01)
 — Tilsidesættelse af artikel 8, sidste stk., og artikel 47 i
 ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte.
 (2001/C 95/35)
 — Tilsidesættelse af Kommissionen afgørelse af 19. januar
 1996 om en ny politik for forskningspersonale (NPFP).
 (Processprog: italiensk)
 — Tilsidesættelse af princippet om lovmæssig forvaltning og
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der princippet om respekt for den berettigede forventning.
 den 22. januar 2001 anlagt sag mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber af Catherine Mascetti ved advokaterne
 Bruno Nascimbene og Massimo Condinanzi, og med valgt — NPFP er retsstridig som følge af tilsidesættelse af ansættel-
 adresse i Luxembourg. sesvilkårene for de øvrige ansatte samt overtrædelse af
 forbuddet mod forskelsbehandling.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 — NPFP er retsstridig som følge af undladelsen af at høre
 Vedtægtsudvalget.
 — Kommissionens afgørelse af 28.


text:
2.3.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 63/7
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale di Pordenone (Italien) den 28. november 2012 — straffesag mod Giorgio Fidenato
 (Sag C-542/12)
 2013/C 63/13
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Tribunale di Pordenone
 Tiltalt i straffesagen
 Giorgio Fidenato
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Er tilladelsen i henhold til artikel 1, stk. 2, i lovdekret nr. 212 af 24. april 2001, som fortolket i den nationale retspraksis, forenelig eller i strid med direktiv 2001/18/EF (1)?
 2)
 Navnlig, når medlemsstaten underlægger dyrkning af GMO’er en specifik tilladelse med henblik på at overholde det såkaldte sameksistensprincip, er denne specifikke tilladelse da også nødvendig hvad angår de på den fælles sortsliste allerede optagede GMO’er?
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/18/EF af 12.3.2001 om udsætning i miljøet af genetisk modificerede organismer og om ophævelse af Rådets direktiv 90/220/EØF (EFT L 106, s. 1).


text:
28.8.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 217/17
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse afsagt den 14. juni 2004 af Tribunale di Oristano i sagen Medda Ignazio og Banco di Napoli SpA mod Regione Autonoma della Sardegna
 (Sag C-285/04)
 (2004/C 217/31)
 Ved kendelse afsagt den 14. juni 2004, indgået til Domstolens Justitskontor den 1. juli 2004, har Tribunale di Oristano i sagen Medda Ignazio og Banco di Napoli SpA mod Regione Autonoma della Sardegna anmodet De Europæiske Fællesskabers Domstol om at træffe præjudiciel afgørelse om gyldigheden af Kommissionens beslutning nr. 97/612/EF (1) henset til følgende retsmangler:
 a)
 Kommissionen havde ikke kompetence til at vedtage den anfægtede beslutning, idet den har tilsidesat artikel 32, 33, 34, 35, 36, 37 og 38 EF.
 b)
 Tilsidesættelse af procedurebestemmelserne i artikel 88, stk. 1, EF.
 c)
 Tilsidesættelse af procedurebestemmelserne i artikel 88, stk. 2 og 3, EF.
 d)
 Manglende begrundelse for beslutningen, jf. artikel 253 EF sammenholdt med artikel 88, stk. 3, EF og artikel 87, stk. 1, EF.
 e)
 Tilsidesættelse og manglende overholdelse af »Kommissionens specifikke praksis vedrørende støtte til landbrugsbedrifter i vanskeligheder« og af »Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder«.
 f)
 Tilsidesættelse af princippet om den berettigede forventning.
 (1) EFT L 248 af 11.9.1997, s. 27.


text:
25.5.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 147/10
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour de cassation (Belgien) den 22. februar 2013 — Philippe Gruslin mod Citibank Belgium SA
 (Sag C-88/13)
 2013/C 147/17
 Processprog: fransk
 Den forelæggende ret
 Cour de cassation
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Philippe Gruslin
 Sagsøgt: Citibank Belgium SA
 Præjudicielt spørgsmål
 Skal artikel 45 i Rådets direktiv 85/611/EØF af 20. december 1985 om samordning af love og administrative bestemmelser om visse institutter for kollektiv investering i værdipapirer (investeringsinstitutter) (1) fortolkes således, at begrebet »udbetalinger til deltagerne« også vedrører udlevering af andelsbeviser noteret på navn til deltagerne?
 (1) EFT L 375, s. 3.


text:
8.1.2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 6/31
 Endvidere har Kommissionen tilsidesat sin pligt til at undersøge Sag anlagt den 15. oktober 1999 af P.C.P. van Oppen-
 sagen neutralt og uden forudindtagethed, idet den har foretruk- Veger, der driver virksomhed under navnet Service sta-
 ket BdB frem for andre berørte og fremstillet sagen tendentiøst. tion v/ J.P. Veger, mod Kommissionen for De Europæiske
 Beslutningen overholder ikke begrundelsespligten ifølge arti- Fællesskaber
 kel 253 EF. En central del af beslutningen er bestemmelsen om
 en »rimelig godtgørelse« på 12 % efter skat, som ikke kan
 efterprøves, og hvis beregningsgrundlag ikke er oplyst. Endvi- (Sag T-238/99)
 dere sondrer Kommissionen ikke mellem indholdet af begre-
 berne afkast af egenkapital (»Return of Equity«; RoE) og afkast (2000/C 6/55)
 af investering (»Return on Investment«; RoI) samt forveksler
 afkastsatser før skat med sådanne efter skat. Henvisningen til
 Crédit Lyonnais-beslutningen som udgangspunkt for den (Processprog: nederlandsk)
 fastsatte afkastsats opfylder ikke kravet om begrundelse.
 Endelig kommer Kommissionen i beslutningen ikke ind på
 væsentlige anbringender, som Forbundsrepublikken Tyskland Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 har fremsat. den 15. oktober 1999 anlagt sag mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber af P.C.P. van OppenVeger, der driver
 virksomhed under navnet Service station v/ J.P. Veger, Maria
 Hoop (Nederlandene), ved advokat P.J.M. Brouwers, Meerssen.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 Kommissionen har lagt en principielt ukorrekt tilføjelse til
 grund for sin beslutning, idet den for første gang anvender
 kriteriet et »gennemsnitsafkast« som et mindstemål for forvent- a) Kommissionens beslutning af 20. juli 1999 (K(1999) 2539
 ningen til afkastet af den kapital, som det offentlige tilfører endelig udg.) (1) om Nederlandenes statsstøtte til fordel for
 en rentabel drevet offentlig virksomhed. Den har derved 633 nederlandske tankstationer ved grænsen til Tyskland
 overskredet sin kompetence til at udøve kontrol med statsstøt- annulleres helt eller delvist.
 te. Artikel 295 EF garanterer de offentligt drevne virksomheder
 og begrænser dermed blandt andet Kommissionens kompeten- b) Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 ce med hensyn til anvendelsen af artikel 87, stk. 1, EF. Statens
 erhvervsmæssige virksomhed i forbindelse med overskudsgi-
 vende virksomheder udelukker, at der er tale om »statsstøtte Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler« i artikel 87, stk.
 1, EF’s forstand. Kommissionen anvender med urette en
 overdreven udvidelse af begrebet statsstøtte ved at anvende Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter er de samme
 princippet om en markedsøkonomisk investor på kapitaltil- som i sag T-210/99.
 førsler til en rentabel drevet virksomhed. Det offentlige har som
 investor en større handlefrihed med hensyn til investeringer i
 (1) EFT L 280 af 30.10.1999, s. 87.
 rentable virksomheder.
 Kommissionen kræver uden hjemmel et gennemsnitsafkast
 som det forventede mindstemål for offentlige kapitaltilførsler.
 Derved undlader Kommissionen at tage hensyn til WestLBs Sag anlagt den 18. oktober 1999 af J.J.L. Alofs, der driver
 særlige struktur og virkefelt samt Wfa-formuens særlige formål virksomhed under navnet Auto Service Center Alofs,
 og retlige opbygning. Den tilførte Wfa-formue kan ikke mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 sammenlignes med kapital, der kan investeres frit, men er


text:
bundet til det offentliges fremme af boligbyggeri og er
 almennyttig og sigter ikke på opnåelse af en gevinst. Ved (Sag T-239/99)
 WestLB’s overtagelse af Wfa er der opnået betydelige synergief-
 fekter. (2000/C 6/56)
 (Processprog: nederlandsk)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 den 18. oktober 1999 anlagt sag mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber af J.J.L Alofs, der driver virksomhed
 under navnet Auto Service Center Alofs, Arnhem (Nederlande-
 ne), ved advokat S.C. Struycken-Veenhoff, Nijmegen.


text:
5.7.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 171/9
 Domstolens dom (Femte Afdeling) af 22. maj 2008 — Skatteministeriet mod Ecco Sko A/S (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Vestre Landsret — Danmark)
 (Sag C-165/07) (1)
 (Fælles toldtarif - den kombinerede nomenklatur - tarifering - pos. 6403 - fodtøj med overdel af læder - pos. 6404 - fodtøj med overdel af tekstilmaterialer)
 (2008/C 171/15)
 Processprog: dansk
 Den forelæggende ret
 Vestre Landsret
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Skatteministeriet
 Sagsøgt: Ecco Sko A/S
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Vestre Landsret — fortolkning af bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23. juli 1987 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif, som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 2388/2000 (tidligere nr. 2263/2000) af 13. oktober 2000 om ændring af bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 — om supplerende bestemmelse 1 til kapitel 64 i den kombinerede nomenklatur, indsat ved Kommissionens forordning (EØF) nr. 3800/92 af 23. december 1992 om ændring af Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87, er forenelig med bestemmelse 4, litra a), til samme kapitel — fodtøj med ydersål af gummi, plast, læder eller kunstlæder — tarifering i position 6403 i den kombinerede nomenklatur (fodtøj med overdel af læder) eller i position 6404 (fodtøj med overdel af tekstilmaterialer).
 Konklusion
 1)
 Den kombinerede nomenklatur, som er indeholdt i bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23. juli 1987 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif, som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 2388/2000 af 13. oktober 2000, skal fortolkes således, at en sandal som den, der er omhandlet i hovedsagen, som har en ydersål af gummi, og hvis overdel består af to læderstykker, som er fastgjort til mellemsålen ved limning og indbyrdes forbundet ved hjælp af spændestropper af læder med velcrobånd, og hvor læderet dækker ca. 71 % af overdelens udvendige overflade, og det elastiske tekstilmateriale, som ligger under læderet, er synligt visse steder, henhører under:
 —
 pos. 6404 i den kombinerede nomenklatur, såfremt tekstilmaterialet i sandalens overdel, dersom læderstykkerne fjernes, kan fungere som en overdel, dvs. hvis det støtter foden tilstrækkeligt til, at brugeren kan gå med sandalen
 —
 pos. 6403 i den kombinerede nomenklatur, såfremt tekstilmaterialet i sandalens overdel, dersom læderstykkerne fjernes, ikke kan fungere som en overdel, dvs. hvis det ikke støtter foden tilstrækkeligt til, at brugeren kan gå med sandalen.
 2)
 Supplerende bestemmelse 1 til kapitel 64 i den kombinerede nomenklatur, indsat ved Kommissionens forordning (EØF) nr. 3800/92 af 23. december 1992 om ændring af forordning nr. 2658/87, er forenelig med nævnte kapitels bestemmelse 4, litra a).
 (1) EUT C 129 af 9.6.2007.


text:
C 259/16 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 9.9.2000
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 den 29. juni 2000 den 27. juni 2000
 i sag T-234/95, DSG Dradenauer Stahlgesellschaft mbH
 mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (1) i sag T-47/97, Onno Plug mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber (1)
 (EKSF — annullationssøgsmål — statsstøtte — begrebet
 støtte — betingelse om privat investor — økonomisk enhed (Tjenestemænd — dækning af risikoen for ulykker erhvervs-
 — støttebeløb — magtfordrejning) sygdomme — vedtægtens artikel 73 — artikel 18 og 19 i
 ordningen om dækning af risikoen for ulykker og erhvervs-
 sygdomme hos tjenestemænd — grad af vedvarende, delvis
 invaliditet — retskraft — erstatningssøgsmål)
 (2000/C 259/25)
 (2000/C 259/26)
 (Processprog: tysk)
 I sag T-234/95, DSG Dradenauer Stahlgesellschaft mbH, (Processprog: fransk)
 tidligere Hamburger Stahlwerke GmbH, Hamburg (Tyskland),
 først ved advokat A. Löhde, Hamburg, derefter ved advokater-
 ne W. Hofer, U. Theune, M. Luther og K. von Gierke, Hamburg,
 og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat L. Dupong, I sag T-47/97, Onno Plug, forhenværende midlertidigt ansat
 4-6, rue de la Boucherie, støttet af Forbundsrepublikken ved Kommissionen, Thônex (Schweiz), ved advokaterne
 Tyskland (befuldmægtigede: først E. Röder, derefter W.-D. Ples- G. Vandersanden og L. Lévi, Bruxelles, og med valgt adresse i
 sing, M. Schütte, W. Mueller-Stöfen og W. Kirchhoff), mod Luxembourg hos Société de gestion fiduciaire SARL, 2-4, rue
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægti- Beck, mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 gede: P. Nemitz, M. Hilf og P. Hommelhoff), støttet af Det (befuldmægtigede: G. Valsesia og J. Currall), angående påstand
 Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland (befuldmæg- om annullation af Kommissionens stiltiende afvisning af
 tiget: L. Nicoll), angående påstand om annullation af Kommis- sagsøgerens anmodning den 22. februar 1996 om, at der blev
 sionens beslutning 96/236/EKSF af 31. oktober 1995 om truffet en afgørelse i medfør af artikel 19 i ordningen om
 byen Hamburgs statsstøtte til EKSF-virksomheden Hamburger dækning af risikoen for ulykker og erhvervssygdomme hos
 Stahlwerke GmbH, Hamburg (EFT 1996 L 78, s. 31), har Retten tjenestemænd ved De Europæiske Fællesskaber uden indhentel-
 (Femte Udvidede Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, se af nye lægeerklæringer, og om erstatning af det tab, som
 J.D. Cooke, og dommerne R. Garcı́a-Valdecasas, P. Lindh, J. Pir- sagsøgeren hævder at have lidt, opgjort som hans løn i tretten
 rung og M. Vilaras; justitssekretær: fuldmægtig A. Mair, den år, har Retten (Femte Afdeling), sammensat af afdelingsforman-
 29. juni 2000 afsagt dom, hvis konklusion lyder således: den, R. Garcı́a-Valdecasas, og dommerne P. Lindh og
 J.D. Cooke; justitssekretær: ekspeditionssekretær B. Pastor, den
 27. juni 2000 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 1) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.
 1) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.
 2) Sagsøgeren betaler sine egne og Kommissionens omkostninger.
 2) Sagsøgeren betaler sine egne og Kommissionens sagsomkost-
 3) Intervenienterne, Forbundsrepublikken Tyskland og Det Fo- ninger.
 renede Kongerige, bærer deres egne omkostninger.
 (1) EFT C 142 af 10.5.1997.
 (1) EFT C 64 af 2.3.1996.


text:
14.5.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 115/1
 DOMSTOLENS DOM
 (Tredje Afdeling)
 af 3. marts 2005
 i sag C-428/02, Fonden Marselisborg Lystbådehavn mod Skatteministeriet, og Skatteministeriet mod Fonden Marselisborg Lystbådehavn (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Vestre Landsret) (1)
 (Sjette momsdirektiv - artikel 13, punkt B, litra b) - afgiftsfritagelser - udlejning af fast ejendom - udlejning af pladser til parkering af køretøjer - bådepladser på vand - liggepladser på land til både)
 (2005/C 115/01)
 Processprog: dansk
 I sag C-428/02, angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 234 EF, indgivet af Vestre Landsret (Danmark) ved afgørelse af 15. november 2002, indgået til Domstolen den 26. november 2002, i sagen Fonden Marselisborg Lystbådehavn mod Skatteministeriet, og Skatteministeriet mod Fonden Marselisborg Lystbådehavn, har Domstolen (Tredje Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, A. Rosas, og dommerne A. Borg Barthet, J.-P. Puissochet, J. Malenovský og U. Lõhmus (refererende dommer); generaladvokat: J. Kokott; justitssekretær: assisterende justitssekretær H. von Holstein, den 3. marts 2005 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 1)
 Artikel 13, punkt B, litra b), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, som ændret ved Rådets direktiv 92/111/EØF af 14. december 1992, skal fortolkes således, at begrebet udlejning af fast ejendom omfatter udlejning af bådepladser på vand og liggepladser på land til både på et havneareal.
 2)
 Sjette direktivs artikel 13, punkt B, litra b), nr. 2, skal fortolkes således, at begrebet »køretøjer« omfatter både.
 (1) EUT C 55 af 8.3.2003.


text:
6.6.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 178/26
 Kendelse afsagt af Rettens præsident den 24. marts 2017 — RV mod Kommissionen
 (Sag T-167/17 R)
 ((Særlige rettergangsformer - personalesag - tvungen orlov og pensionering - begæring om udsættelse af gennemførelse - ingen uopsættelighed))
 (2017/C 178/39)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: RV (ved advokaterne J.-N. Louis og N. de Montigny)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved G. Berscheid og D. Martin, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Søgsmål i henhold til artikel 278 TEUF og artikel 279 TEUF med påstand om udsættelse af gennemførelsen af Kommissionens afgørelse af 21. december 2016 om at sende sagsøgeren på orlov i tjenestens interesse og om at pensionere ham uden ansøgning pr. 1. april 2017.
 Konklusion
 1)
 Begæringen om udsættelse af gennemførelse tages ikke til følge.
 2)
 Afgørelsen om sagsomkostningerne udsættes.


text:
11.9.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 246/20
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Supremo (Spanien) den 7. juni 2010 — Campsa Estaciones de Servicio S.A. mod Administración del Estado
 (Sag C-285/10)
 ()
 2010/C 246/33
 Processprog: spansk
 Den forelæggende ret
 Tribunal Supremo
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Campsa Estaciones de Servicio S.A.
 Sagsøgt: Administración del Estado
 Præjudicielt spørgsmål
 Tillod Rådets sjette direktiv 77/388/EØF (1) af 17. maj 1977 medlemsstaterne at vedtage regler, som for transaktioner mellem forbundne parter, hvor prisen var åbenbart lavere end den normale markedspris, fastsatte et andet beskatningsgrundlag end det, der var fastsat i hovedreglen i artikel 11, punkt A, stk. 1, litra a) — dvs. modværdien — ved at udvide anvendelsesområdet for reglerne om anvendelse af goder og tjenesteydelser til privat brug (hvilket var tilfældet i momslovens artikel 79, stk. 5, før dennes ændring ved Ley 36/2006 af 29. november) uden at følge den særlige procedure i sjette direktivs artikel 27 for at opnå tilladelse til at fravige hovedreglen, hvilket Spanien først opnåede tilladelse til ved Rådets afgørelse af 15. maj 2006?
 (1) Om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1).


text:
9.6.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 129/11
 Appel iværksat den 12. april 2007 af Aktieselskabet af 21. november 2001 til prøvelse af dom afsagt af Retten i Første Instans (Første Afdeling) den 6. februar 2007 i sag T-477/04 — Aktieselskabet af 21. november 2001 mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM), TDK Kabushiki Kaisha (TDK Corp.)
 (Sag C-197/07 P)
 (2007/C 129/20)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellant: Aktieselskabet af 21. november 2001 (ved advokat C. Barrett Christiansen)
 De andre parter i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design), TDK Kabushiki Kaisha (TDK Corp.)
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 Dommen afsagt af Retten i Første Instans den 6. februar 2007 i sag T-477/04 (den appellerede dom) ophæves i sin helhed.
 —
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (KHIM) betaler sagens omkostninger i forbindelse med sagen for Domstolen.
 —
 Afgørelsen truffet af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked den 7. oktober 2004 i sag R-364/2003-1 annulleres.
 —
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (KHIM) betaler sagens omkostninger i forbindelse med sagen for Retten i Første Instans og ved Harmoniseringskontoret.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Med den foreliggende appel gør appellanten gældende, at Retten i Første Instans
 ved at fastslå, at de ældre varemærker var velrenommerede i henhold til EF-varemærkeforordningens artikel 8, stk. 5, med urette
 1.
 ikke i den appellerede dom skelnede mellem de 36 ældre varemærker
 2.
 tog beviser, som ikke opfyldte Harmoniseringskontorets officielle retningslinjer, i betragtning
 3.
 tog beviser uden betydning for de ældre varemærker i betragtning
 4.
 tog udaterede beviser i betragtning
 5.
 ikke tog i betragtning, at den relevante dato for bevis for renommé er datoen for indgivelsen af den anfægtede EF-varemærkeansøgning
 6.
 bekræftede renomméet på baggrund af beviser, som ikke lå tidsmæssigt nær på datoen for indgivelsen af den anfægtede EF-varemærkeansøgning
 7.
 tog hensyn til en markedsundersøgelse som bevis for renommé uden nogen godtgørelse af
 a)
 hvorvidt den blev udført af et uafhængigt og anerkendt forskningsinstitut eller selskab
 b)
 antallet og profilen (køn, alder, beskæftigelse og baggrund) af de interviewede personer
 c)
 metoden og omstændighederne, hvorunder undersøgelsen blev udført, og en fuldstændig oversigt over spørgsmålene i spørgeskemaet
 d)
 hvorvidt den procentdel, som afspejles i undersøgelsen, svarer til det samlede antal udspurgte personer eller kun dem, som faktisk svarede
 8.
 ikke tog stilling til den individuelle bevisværdi af de fremlagte beviser, før den foretog en helhedsvurdering.
 Ved at fastslå, at der var sket utilbørlig udnyttelse af renomméet i henhold til EF-varemærkeforordningens artikel 8, stk. 5,
 9.
 baserede Retten med urette sin afgørelse om utilbørlig udnyttelse på renomméet — og ikke på omdømmet, hvilket ikke er foreneligt med EF-varemærkeforordningens artikel 8, stk. 5
 10.
 fandt Retten fejlagtigt, at en mulighed, som ikke kan udelukkes, er tilstrækkelig som umiddelbart bevis for, at der foreligger en fremtidig, ikke-hypotetisk risiko for, at sagsøgeren utilbørligt vil udnytte de ældre varemærkers renommé.


text:
21.7.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 170/7
 Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 7. juni 2007 — Carp Snc di L. Moleri e V. Corsi, Associazione Nazionale Artigiani Legno e Arredamenti mod Ecorad Srl (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale ordinario di Novara (Italien))
 (Sag C-80/06) (1)
 (Direktiv 89/106/EF - byggevarer - procedure for attestering af overensstemmelse - Kommissionens beslutning 1999/93/EF - direkte horisontal virkning - ikke omfattet)
 (2007/C 170/12)
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Tribunale ordinario di Novara
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgere: Carp Snc di L. Moleri e V. Corsi, Associazione Nazionale Artigiani Legno e Arredamenti
 Sagsøgt: Ecorad Srl
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Tribunale ordinario di Novara — fortolkning af artikel 2 og artikel 3, bilag II og bilag III, til Kommissionens beslutning 1999/93/EF af 25. januar 1999 om proceduren for attestering af byggevarer i henhold til artikel 20, stk. 2, i Rådets direktiv 89/106/EØF for så vidt angår døre, vinduer, lemme, skodder og porte og tilhørende beslag (EFT L 29, s. 51) — fremstilling af døre til brug som flugtvej hos konstruktører, der ikke har fulgt den ved beslutningen fastlagte attesteringsfremgangsmåde — udelukkelse?
 Konklusion
 En privat kan ikke i en tvist om kontraktansvar mod en anden privat påberåbe sig sidstnævntes overtrædelse af bestemmelserne i artikel 2 og 3 i og bilag II og III til Kommissionens beslutning 1999/93/EF af 25. januar 1999 om proceduren for attestering af overensstemmelse af byggevarer i henhold til artikel 20, stk. 2, i Rådets direktiv 89/106/EØF for så vidt angår døre, vinduer, lemme, skodder og porte og tilhørende beslag.
 (1) EUT C 131 af 3.6.2006.


text:
9.6.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 165/34
 Sag anlagt den 10. april 2012 — CHEMK og KF mod Rådet
 (Sag T-169/12)
 2012/C 165/56
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøgere: Chelyabinsk electrometallurgical integrated plant OAO (CHEMK) (Chelyabinsk, Rusland); og Kuzneckie ferrosplavy OAO (KF) (Novokuznetsk, Rusland) (ved advokat B. Evtimov)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union
 Sagsøgernes påstande
 —
 Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 60/2012 af 16. januar 2012 om afslutning af den delvise interimsundersøgelse vedrørende antidumpingforanstaltningerne på importen af ferrosilicium med oprindelse i bl.a. Rusland i henhold til artikel 11, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1225/2009 (EUT L 22, s. 1), annulleres, for så vidt som den vedrører sagsøgerne.
 —
 Rådet tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført tre anbringender.
 1)
 Med det første anbringende anføres det,
 —
 at EU-institutionerne har tilsidesat artikel 11, stk. 9, i sammenhæng med artikel 2, stk. 2, i »grundforordningen« (1) ved ikke at have fastsat beløbet svarende til sagsøgernes dumpingmargen. Desuden eller subsidiært har institutionerne begået en retlig fejl og overskredet den skønsbeføjelse, der tilkommer dem til at foretage en fremadrettet vurdering i henhold til artikel 11, stk. 3, ved at lade resultaterne vedrørende de ændrede omstændigheders varige karakter omfatte resultaterne vedrørende dumpingen, hvilket forvansker resultaterne vedrørende den ændrede dumpingmargen i interimsundersøgelsen og udvider anvendelsesområdet for analysen af fortsat dumping, så den omfatter/påvirker resultaterne vedrørende dumpingmargen. Endelig har institutionerne tilsidesat sagsøgernes ret til forsvar med hensyn til dumping ved ikke at fremlægge deres endelige dumpingberegning for sagsøgerne.
 2)
 Med det andet anbringende anføres det,
 —
 at institutionerne foretog et åbenbart urigtigt skøn, da de vurderede, at sagsøgernes eksportpris skulle justeres under hensyntagen til SG&A-omkostninger og RFAI’s fortjeneste, og i tilknytning dertil vurderede, at sagsøgerne og RFAI ikke udgjorde en økonomisk enhed.
 3)
 Med det tredje anbringende anføres det,
 —
 at institutionerne har tilsidesat artikel 11, stk. 3, tredje afsnit, og/eller foretog et åbenbart urigtigt skøn, da de konkluderede, at der ikke forekom varigt ændrede omstændigheder vedrørende sagsøgernes mindskede dumpingmargen.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009 af 30.11.2009 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (»grundforordningen«) (EUT L 343, s. 51).


text:
15.5.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 151/24
 Sag anlagt den 10. marts 2017 — Republikken Polen mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union
 (Sag C-128/17)
 (2017/C 151/31)
 Processprog: polsk
 Parter
 Sagsøger: Republikken Polen (ved B. Majczyna, som befuldmægtiget)
 Sagsøgte: Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union
 Sagsøgerens påstande
 —
 Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2016/2284 af 14. december 2016 om nedbringelse af nationale emissioner af visse luftforurenende stoffer, om ændring af direktiv 2003/35/EF og om ophævelse af direktiv 2001/81/EF (1) annulleres.
 —
 Subsidiært annulleres dette direktiv delvist, for så vidt som det fastsætter nationale emissionsreduktionstilsagn for 2030 og de efterfølgende år.
 —
 Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Republikken Polen har fremsat følgende anbringender mod det anfægtede direktiv:
 1. Tilsidesættelse af princippet om loyalt samarbejde (artikel 4, stk. 3, TEU)
 De sagsøgte institutioner er ikke gået frem på en gennemsigtig måde ved arbejdet med henblik på udstedelse af det anfægtede direktiv og har herved behandlet medlemsstaterne ulige og kun pålagt enkelte medlemsstater yderligere reduktionstilsagn, som ikke har noget grundlag i kriteriet om omkostningseffektivitet eller i principperne vedrørende metodologien for fordelingen af tilsagnene. At Polen (såvel som to andre medlemsstater) — før indgåelsen af den endelige aftale med Europa-Parlamentet — blev pålagt nye emissionsreduktionsværdier, for at der kunne opnås et meget ambitiøst generelt reduktionsniveau, betyder, at Polen i praksis blev udelukket fra forhandlingerne, hvor der skulle træffes beslutning om den endelige udformning af de nationale emissionsreduktionstilsagn for 2030 og de følgende år.
 Desuden har de sagsøgte institutioner forholdt Polen muligheden for effektivt at kontrollere de data vedrørende Polen, som dannede grundlag for fastsættelsen af de nationale emissionsreduktionstilsagn for 2030 og de følgende år, og derved tilsidesat Polens ret til at få sit standpunkt taget i betragtning.
 2. Tilsidesættelse af principperne om åbenhed og gennemsigtighed (artikel 15 TEUF) og mangel på en tilstrækkelig begrundelse (artikel 296 TEUF)
 Republikken Polen gør gældende, at de grundlæggende antagelser, som lå til grund for fastsættelsen af de nationale emissionsreduktionstilsagn for 2030 og de følgende år, ikke blev gjort tilgængelige eller offentliggjort. Der savnes oplysninger om de fremskrivningsantagelser om de enkelte sektorers teknologiske struktur, som fremskrivningerne for emissionerne i 2030 blev støttet på. Manglen på disse oplysninger gør det umuligt at kontrollere, om de for 2030 fremsatte emissionsfremskrivninger er begrundede. Endvidere vides det ikke, efter hvilken formel det overordnede mål på sundhedsområdet om at nedbringe dødeligheden i Unionen blev omregnet til tilsagn om nedbringelse af emissioner for hele Unionen såvel som for enkelte medlemsstater.
 Følgelig er de overvejelser, som de institutioner, der vedtog direktivet, gjorde sig med hensyn til de nævnte reduktionstilsagn, ikke kommet klart og entydigt til udtryk.
 3. Tilsidesættelse af pligten til en behørig vurdering af indvirkningen af det anfægtede direktiv på de enkelte medlemsstater samt pligten til at fremlægge en tilstrækkelig analyse af konsekvenserne af dets gennemførelse
 Republikken Polen gør gældende, at den af Kommissionen gennemførte konsekvensanalyse henset til de vidtrækkende samfundsmæssige og økonomiske virkninger, der kan forventes i medlemsstaterne som følge


text:
af emissionsreduktionstilsagnene for 2030 og de følgende år, er utilstrækkelig.
 I konsekvensanalysen henvises der til sammenhængen mellem virkeliggørelsen af direktivets mål og de strukturelle forandringer med henblik på at reducere andelen af kul som brændsel i energisektoren og på det kommunale boligområde. I konsekvensanalysen analyseres det imidlertid ikke specifikt, om gennemførelsen af tilsagnene i væsentlig grad vil berøre en medlemsstats valg mellem forskellige energikilder og den generelle sammensætning af dens energiforsyning. Dette er af væsentlig betydning; bekræftes det således, at dette valg er væsentligt berørt, betyder det, at EU-lovgiver skulle have udstedt det anfægtede direktiv på et andet retsgrundlag, nemlig på grundlag af artikel 192, stk. 2, TEUF, og ikke på grundlag af artikel 192, stk. 1, TEUF.
 4. Tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet (artikel 5, stk. 4, TEU)
 De sagsøgte institutioner har ikke taget hensyn til de betydelige samfundsmæssige og økonomiske omkostninger, som gennemførelsen af tilsagnene om reduktion af enkelte forurenende stoffer i perioden fra 2030 forårsager i Polen. Følgelig vil Polens gennemførelse af reduktionstilsagnene for 2030 og de følgende år kunne medføre betydelige negative samfundsmæssige og økonomiske konsekvenser. Omkostningerne med henblik på gennemførelsen af disse tilsagn vil kunne vise sig at være uforholdsmæssige i forhold til de forventede virkninger.
 Den i direktivet foretagne fastsættelse af sådanne høje nationale emissionsreduktionstilsagn for 2030 og de følgende år er ikke åbenbart nødvendig for at nå de i direktivet fastsatte mål.
 5. Tilsidesættelse af princippet om medlemsstaternes lighed (artikel 4, stk. 2, TEU) og princippet om den afbalancerede udvikling (artikel 191, stk. 3, fjerde led, TEUF, sammenholdt med artikel 191, stk. 2, TEUF)
 De tilsagn om emissionsreduktion fra 2030, som er pålagt de enkelte medlemsstater, tager ikke hensyn til medlemsstaternes forskellige økonomiske situation og teknologiske og samfundsmæssige betingelser, herunder omfanget af investeringsbehovet i forskellige regioner i Unionen. Ved fastsættelsen af reduktionstilsagnene er der blevet anvendt en enhedsmetode, der ikke tager hensyn til de enkelte medlemsstaters reelle og forskellige økonomiske og samfundsmæssige situation.
 Desuden har de sagsøgte institutioner i forbindelse med fastsættelsen af nationale emissionsreduktionstilsagn for 2030 og de følgende år for enkelte medlemsstater sandsynligvis ikke taget behørigt hensyn til, at en betydelig mængde af forurenende stoffer kommer ind over grænserne til nogle medlemsstater fra områder, der støder umiddelbart op til Unionen, hvilket fører til ulige behandling af medlemsstater, der grænser op til tredjelande, i forhold til medlemsstater, der ikke er berørt af problemet med tilførsel af forurenende stoffer, der stammer fra lande uden for Unionen.
 (1) EUT 2016, L 344, s. 1.


text:
11.6.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 143/28
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse afsagt den 31. marts 2005 af Verwaltungsgerichtshof (Østrig) i sagen Heger Rudi GmbH mod Finanzamt Graz-Stadt
 (Sag C-166/05)
 (2005/C 143/43)
 Processprog: tysk
 Ved kendelse afsagt den 31. marts 2005, indgået til Domstolens Justitskontor den 13. april 2005, har Verwaltungsgerichtshof (Østrig) i sagen Heger Rudi GmbH mod Finanzamt Graz-Stadt forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 Er overdragelsen af en ret til at udøve fiskeri ved udstedelse af fisketegn mod vederlag en tjenesteydelse[.] vedrørende fast ejendom i den forstand, hvori dette udtryk anvendes i artikel 9, stk. 2, litra a), i Rådets direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag?


text:
25.9.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 334/31
 Sag anlagt den 17. juli 2014 af EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Island
 (Sag E-11/14)
 (2014/C 334/12)
 EFTA-Tilsynsmyndigheden, Rue Belliard 35, 1040 Bruxelles, Belgien, ved Markus Schneider og Janne Tysnes Kaasin som befuldmægtigede har den 17. juli 2014 anlagt sag mod Island ved EFTA-Domstolen.
 EFTA-Tilsynsmyndigheden har nedlagt følgende påstande:
 1.
 Det fastslås, at Island ved ikke at have vedtaget og/eller underrettet EFTA-Tilsynsmyndigheden om de foranstaltninger, som er nødvendige for at gennemføre den retsakt, der er omhandlet i punkt 2 i bilag XII til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/7/EU af 16. februar 2011 om bekæmpelse af forsinket betaling i handelstransaktioner), som tilpasset til aftalen ved protokol 1 hertil, har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 12 i retsakten og artikel 7 i EØS-aftalen.
 2.
 Island tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Retlige og faktiske omstændigheder samt anbringender:
 —
 ETTA-Tilsynsmyndigheden har i stævningen gjort gældende, at Island ikke inden 18. februar 2014 har efterkommet den begrundede udtalelse, som EFTA-Tilsynsmyndigheden afgav den 18. december 2013 om denne stats manglende gennemførelse i den nationale retsorden af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/7/EU af 16. februar 2011 om bekæmpelse af forsinket betaling i handelstransaktioner (retsakten), som omhandlet i punkt 2 i bilag XII til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, som tilpasset til EØS-aftalen ved protokol 1 hertil.
 —
 EFTA-Tilsynsmyndigheden har gjort gældende, at Island har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til retsaktens artikel 12 og EØS-aftalens artikel 7, idet Island ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de foranstaltninger, som er nødvendige for at gennemføre retsakten, eller ikke har underrettet EFTA-Tilsynsmyndigheden herom.


text:
18.12.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 346/35
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Raad van State (Nederlandene) den 20. oktober 2010 — Staatssecretaris van Justitie mod M. Singh
 (Sag C-502/10)
 ()
 2010/C 346/61
 Processprog: nederlandsk
 Den forelæggende ret
 Raad van State
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Staatssecretaris van Justitie
 Den anden part: M. Singh
 Præjudicielt spørgsmål
 Skal begrebet »formelt begrænset opholdstilladelse« som omhandlet i artikel 3, stk. 2, litra e), i Rådets direktiv 2003/109/EF af 25. november 2003 om tredjelandsstatsborgeres status som fastboende udlænding (1) fortolkes således, at det omfatter en tidsbegrænset opholdstilladelse, der efter nederlandsk ret ikke giver udsigt til en tidsubegrænset opholdstilladelse, selv om gyldighedsperioden for denne tidsbegrænsede opholdstilladelse efter nederlandsk ret i princippet kan forlænges ubegrænset, og selv om en bestemt persongruppe, f.eks. åndelige ledere og religionslærere, derved udelukkes fra dette direktiv?
 (1) EUT 2004 L 16, s. 44.


text:
3.9.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 217/45
 Sag anlagt den 8. juni 2005 af CAMAR Srl mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag T-223/05)
 (2005/C 217/99)
 Processprog: italiensk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 8. juni 2005 anlagt sag mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber af CAMAR Srl ved advokaterne Wilma Viscardini, Simonetta Donà og Mariano Paolin med påstand om, at Kommissionen dømmes til at betale erstatning på det grundlag, som sagsøgeren har gjort rede for, eller på et andet grundlag, som Domstolen måtte finde mere relevant, også set i lyset af den endelige dom i sag T-260/97.
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 —
 Kommissionen tilpligtes at godtgøre det tab, som sagsøgeren har lidt ved, at Kommissionen retsstridigt har undladt at træffe de nødvendige foranstaltninger i henhold til artikel 30 i Rådets forordning (EØF) nr. 404/93, som fastslået i Rettens dom af 8. juni 2000 i sag T-79/96, på det grundlag, som sagsøgeren har gjort rede for, eller på et andet grundlag, som Domstolen måtte finde mere relevant, også set i lyset af den endelige dom i sag T-260/97.
 —
 Kommissionen tilpligtes at godtgøre CAMAR de omkostninger, som selskabet har haft i denne sag.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Med dette søgsmål genfremsætter sagsøgeren sit krav om erstatning, som allerede blev fremsat i sag T-79/96, CAMAR mod Kommissionen (1).
 I denne forbindelse henvises til, at Retten, selv om den fastslog, at Kommissionen havde handlet retsstridigt, og følgelig gav sagsøgeren medhold i sagen, for så vidt som den lagde til grund, at Kommissionen havde tilsidesat sine forpligtelser, desuagtet afviste erstatningskravet fra realitetsbehandling, idet det ikke var muligt at vurdere omfanget af det fremtidige tab.
 Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter er i vidt omfang identiske med dem, der er gjort gældende i ovennævnte sag samt i sag T-457/04, CAMAR mod Kommissionen (2).
 (1) Dom af 8.6.2000, forenede sager T-79/96, T-260/97 og T-117/98 (Sml. II, s. 2173).
 (2) EFT C 31, s. 28.


text:
4.8.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 253/64
 Sag anlagt den 24. juni 2014 — Dordal mod Kommissionen
 (Sag T-469/14)
 2014/C 253/88
 Processprog: spansk
 Parter
 Sagsøger: Dordal, SA (Barcelona, Spanien) (ved advokaterne J. L. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero og A. Lamadrid de Pablo)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Den anfægtede afgørelse, hvorved samtlige de afgiftsforanstaltninger, der udgør det spanske system for finansiel leasing (SEAF), kvalificeres som ny statsstøtte, der er uforenelig med det indre marked, annulleres.
 —
 Subsidiært annulleres den anfægtede afgørelses artikel 1 og 4, der identificerer investorerne i de økonomiske interessegrupper som modtagere af den angivelige støtte og eneste ansvarlige for tilbagebetalingen.
 —
 Subsidiært annulleres den anfægtede afgørelses artikel 4, for så vidt som den anordner tilbagesøgning af den angivelige støtte.
 —
 Subsidiært annulleres den anfægtede afgørelses artikel 4, for så vidt som den tager stilling til lovligheden af private kontrakter mellem investorer og andre enheder.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter er de samme som dem, der er gjort gældende i sag T-700/13, Bankia mod Kommissionen.


text:
12.5.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 142/44
 Sag anlagt den 28. februar 2014 — Yingli Energy (China) m.fl. mod Rådet
 (Sag T-161/14)
 2014/C 142/57
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøgere: Yingli Energy (China) Co. Ltd (Baoding, Kina); Baoding Tianwei Yingli New Energy Resources Co. Ltd (Baoding); Hainan Yingli New Energy Resources Co. Ltd (Haikou, Kina); Hengshui Yingli New Energy Resources Co. Ltd (Hengshui, Kina); Tianjin Yingli New Energy Resources Co. Ltd (Tianjin, Kina); Lixian Yingli New Energy Resources Co. Ltd (Baoding); Baoding Jiasheng Photovoltaic Technology Co. Ltd (Baoding); Beijing Tianneng Yingli New Energy Resources Technology Co. Ltd (Beijing, Kina); Yingli Energy (Beijing) Co. Ltd (Beijing); Yingli Green Energy Europe (Düsseldorf, Tyskland); Yingli Green Energy South East Europe GmbH (Grünwald, Tyskland); Yingli Green Energy France SAS (Lyon, Frankrig); Yingli Green Energy Spain, SL (La Moraleja, Spanien); Yingli Green Energy Italia Srl (Rome, Italien) og Yingli Green Energy International AG (Kloten, Schweiz) (ved advokaterne A. Willems, S. De Knop og J. Charles)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union
 Sagsøgernes påstande
 —
 Sagen antages til realitetsbehandling
 —
 Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 1239/2013 om indførelse af en endelig udligningstold på importen af fotovoltaiske moduler af krystallinsk silicium og nøglekomponenter (dvs. celler) med oprindelse i eller afsendt fra Folkerepublikken Kina (EUT 2013 L 325, s. 66) annulleres, for så vidt som den angår sagsøgerne.
 —
 Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgerne fremsat tre anbringender.
 1.
 Sagsøgerne har med det første anbringende gjort gældende, at institutionerne ved at pålægge udligningsforanstaltninger på fotovoltaiske moduler af krystallinsk silicium og nøglekomponenter afsendt fra Folkerepublikken Kina, hvorimod meddelelsen om indledning af undersøgelsen alene nævnte fotovoltaiske moduler af krystallinsk silicium og nøglekomponenter med oprindelse i Folkerepublikken Kina, har tilsidesat artikel 10, stk. 12, og artikel 10, stk. 13, i Rådets forordning (EF) nr. 597/2009 (1).
 2.
 Med det andet anbringende har sagsøgerne gjort gældende, at institutionerne ved at pålægge udligningsforanstaltninger på fotovoltaiske moduler af krystallinsk silicium og nøglekomponenter, der ikke var genstand for en antisubsidieundersøgelse, har tilsidesat artikel 1 og 27 i Rådets forordning (EF) nr. 597/2009.
 3.
 Med det tredje anbringende har sagsøgerne gjort gældende, at institutionerne ved at gennemføre en enkelt undersøgelse for to særskilte produkter (dvs. fotovoltaiske moduler af krystallinsk silicium og celler) har tilsidesat artikel 2, litra c), i Rådets forordning (EF) nr. 597/2009.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 597/2009 af 11.6.2009 om beskyttelse mod subsidieret indførsel fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (EUT L 188, s. 93).


text:
4.12.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 328/58
 Personalerettens dom (Anden Afdeling) af 30. september 2010 — Vievier mod Kommissionen
 (Sag F-29/05) (1)
 (Personalesag - midlertidigt ansatte - indplacering i lønklasse - lønklasser fastsat i indkaldelsen af ansøgninger - ændring af reglerne for de øvrige ansattes indplacering - overgangsbestemmelser - artikel 12, stk. 3, i bilag XIII til vedtægten - analog anvendelse)
 2010/C 328/91
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Jean-François Vivier (Petten, Nederlandene) (først ved advokaterne S. Orlandi, A. Coolen og É. Marchal, derefter ved advokaterne S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis og É. Marchal)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (først ved Krämer og K. Herrmann, som befuldmægtigede, derefter ved J. Currall, som befuldmægtiget)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af Kommissionens afgørelse om indplacering af sagsøgeren i lønklasse A*6 ved dennes ansættelse som midlertidigt ansat.
 Konklusion
 1)
 Europa-Kommissions afgørelse om indplacering, som bilagt tillægget af 21. juli 2004 til den ansættelseskontrakt som midlertidigt ansat, som Jean-Francois Vivier underskrev den 10. juni 2004, annulleres.
 2)
 Europa-Kommissionen bærer sine egne omkostninger og betaler Jean-François Viviers omkostninger.
 (1) EUT C 193 af 6.8.2005, s. 31 (sagen er oprindelig registreret ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans under nr. T-196/05 og overført til EU-Personaleretten ved kendelse af 15.12.2005).


text:
26.5.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 117/2
 Appel iværksat den 12. februar 2007 af Franco Campoli til prøvelse af dom afsagt den 29. november 2006 af Retten i Første Instans (Anden Udvidede Afdeling) i sag T-135/05, Campoli mod Kommissionen
 (Sag C-71/07 P)
 (2007/C 117/02)
 Processprog: fransk
 Parter
 Appellant: Franco Campoli (ved avocats G. Vandersanden, L. Levi og S. Rodrigues)
 De andre parter i appelsagen: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved V. Joris og D. Martin, som befuldmægtigede) og Rådet for den Europæiske Union (ved M. Arpio og I. Šulce, som befuldmægtigede)
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 Dommen afsagt af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans af 29. november 2006 i sag T-135/05 ophæves.
 —
 Følgelig gives appellanten medhold i de for Retten nedlagte påstande, som ændret for så vidt angår formaliteten vedrørende appellantens påstand om husstands- og uddannelsestillæg, og dermed
 —
 annulleres ansættelsesmyndighedens afgørelse af 13. december 2004 om afslag på appellantens klage sammen med dels ansættelsesmyndighedens afgørelse, som blev anfægtet i nævnte klage, og som pr. 1. maj 2004 ændrede den justeringskvotient, der gælder for sagsøgerens pension, dels af appellantens pensionsopgørelser, for så vidt som disse fra maj 2004 gennemfører førnævnte afgørelse, ligesom
 —
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale alle sagens omkostninger.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale alle omkostningerne i førsteinstansen i appelsagen.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Appellanten fremfører flere argumenter til støtte for det eneste anbringende, han har gjort gældende, og som vedrører tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet og tilsidesættelse af den begrundelsespligt, der påhviler fællesskabernes retsinstanser.
 Det nævnte princip hævdes for det første at være blevet tilsidesat, idet Retten lagde til grund, at lovgiver var berettiget til at ændre vedtægten således, at der fastsattes betingelser, der var mindre gunstige end dem, der forelå i henhold til den dagældende ordning, under den forudsætning, at der blev fastsat en tilstrækkelig lang overgangsordning. Spørgsmålene om, hvorvidt der foreligger en overgangsperiode og hvorvidt den i givet fald er tilstrækkelig lang, er ikke omfattet af undersøgelsen af, om en ny foranstaltning er retmæssig i forhold til ligebehandlingsprincippet, hvis iagttagelse fordrer, at retsinstansen kontrollerer, at der ikke foreligger forskelsbehandling, der er vilkårlig eller åbenbart utilstrækkelig i forhold til det af fællesskabslovgiver forfulgte formål. I den i denne sag appellerede dom er der hverken foretaget en definition af hvilket formål, der forfølges af de nye bestemmelser om fastsættelse af justeringskoefficienter eller, i meget mindre, foretaget en undersøgelse af, om der foreligger en forskelsbehandling, der er vilkårlig eller åbenbart utilstrækkelig i forhold til dette formål. Appellanten tilføjer, at en justeringskoefficient, der fastsættes til et lands gennemsnitlige omkostningsniveau underminerer formålet, hvorefter pensionisternes købekraft skal opretholdes, og formålet, hvorefter deres bevægelsesfrihed skal sikres, eftersom pensionister, der har bopæl i et lands hovedstad eller i en anden af landets dyre byer eller regioner, vil have en ringere købekraft end pensionister, der har etableret deres bopæl uden for denne hovedstad eller disse byer og regioner.
 Med sit andet argument gør appellanten derefter gældende, at den nye pensionsordning i modsætning til, hvad der fastslås i den


text:
appellerede dom, i praksis indebærer en kobling til leveomkostningerne i Bruxelles, således at indkomsten for pensionister, der har bopæl i Belgien, udelukkende fastsættes under hensyntagen til leveomkostningerne i denne medlemsstats hovedstad, mens indkomsten for pensionister, der har deres bopæl i hovedstaden i en anden medlemsstat, fastsættes i henhold til en justeringskoefficient, der tager de gennemsnitlige leveomkostninger for hele landet i betragtning. Appellanten bestrider endvidere Rettens konstatering, hvorefter lovligheden af en fællesskabsretsakt ikke afhænger af den måde, hvorpå denne retsakt anvendes i praksis, eftersom foranstaltninger til gennemførelse af en sådan retsakt har en nær forbindelse til selve retsakten, og gør gældende, at der er sket tilsidesættelse af retten til kontradiktion og princippet om parternes ligestilling for Fællesskabets retsinstanser, for så vidt som appellanten først blev bekendt med gennemførelsesforanstaltningerne vedrørende den ny pensionsordning efter den skriftlige forhandlingsafslutning.
 Med sit sidste argument bestrider sagsøgeren endelig Rettens konstatering, hvorefter appellanten ikke har nogen retlig interesse i henhold til artikel 241 EF under en henvisning til den fordel, som tilkommer pensionister, der har deres bopæl i en »mindre dyr «medlemsstat. Da appellanten anfægter den differentierede behandling af pensionister med bopæl i en »mindre dyr «medlemsstat i forhold til pensionister med bopæl i en »dyr «medlemsstat, anfægter han reelt den hævdede tilsidesættelse af princippet om lighed for så vidt angår købekraft og tilsigter dermed at anfægte den pensionsordning, der følger af den nye vedtægt og dens overgangsbestemmelser.


text:
C 48/22 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende 20.2.1999
 Slettelse af de forenede sager C-388/97 og C-389/97 (1) Slettelse af sag C-409/97 (1)
 (1999/C 48/40) (1999/C 48/44)
 Ved kendelse af 11. november 1998 har prñsidenten for Ved kendelse af 19. november 1998 har formanden for
 De Europñiske Fñllesskabers Domstol besluttet, at de Fùrste Afdeling ved De Europñiske Fñllesskabers Domstol
 forenede sager C-388/97 og C-389/97 (anmodninger om besluttet, at sag C-409/97, Kommissionen for De Europñ-
 prñjudiciel afgùrelse fra Frankrigs Conseil d'EÂtat), Froma- iske Fñllesskaber mod Hertugdùmmet Luxembourg, skal
 gerie Philipona SA m.fl. mod Republikken Frankrig, skal slettes af registeret.
 slettes af registeret.
 (1) EFT C 41 af 7.2.1998.
 (1) EFT C 7 af 10.1.1998.
 Slettelse af sag C-415/97 (1)
 Slettelse af sag C-253/98 (1) (1999/C 48/45)
 (1999/C 48/41)
 Ved kendelse af 24. november 1998 har prñsidenten for
 Ved kendelse af 11. november 1998 har prñsidenten for De Europñiske Fñllesskabers Domstol besluttet, at sag
 De Europñiske Fñllesskabers Domstol besluttet, at sag C-415/97, Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber
 C-253/98, Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber mod Den Italienske Republik, skal slettes af registeret.
 mod Kongeriget Belgien, skal slettes af registeret.
 (1) EFT C 41 af 7.2.1998.
 ( ) EFT C 278 af 5.9.1998.
 1
 Slettelse af sag C-167/98 (1)
 Slettelse af sag C-397/97 ( )
 1
 (1999/C 48/46)
 (1999/C 48/42)
 Ved kendelse af 2. december 1998 har prñsidenten for De
 Ved kendelse af 13. november 1998 har prñsidenten for Europñiske Fñllesskabers Domstol besluttet, at sag
 De Europñiske Fñllesskabers Domstol besluttet, at sag C-167/98, Westdeutsche Landesbank Girozentrale mod
 C-397/97, Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber Johannes Leon (anmodning om prñjudiciel afgùrelse fra
 mod Den Italienske Republik, skal slettes af registeret. Oberster Gerichtshof), skal slettes af registeret.
 (1) EFT C 26 af 24.1.1998. (1) EFT C 209 af 4.7.1998.
 Slettelse af sag C-274/94 (1) Slettelse af sag C-305/98 P (1)
 (1999/C 48/43) (1999/C 48/47)
 Ved kendelse af 17. november 1998 har prñsidenten for Ved kendelse af 7. december 1998 har prñsidenten for De
 De Europñiske Fñllesskabers Domstol besluttet, at sag Europñiske Fñllesskabers Domstol besluttet, at sag
 C-274/94, Det Forenede Kongerige Storbritannien og C-305/98 P, David T. Keeling mod Harmoniseringskonto-
 Nordirland mod Kommissionen for De Europñiske Fñlles- ret for det Indre Marked (varemñrker og mùnstre), skal
 skaber, skal slettes af registeret. slettes af registeret.
 (1) EFT C 351 af 10.12.1994. (1) EFT C 312 af 10.10.1998.


text:
23.3.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 96/22
 Sag anlagt den 29. december 2014 — Farahat mod Rådet
 (Sag T-830/14)
 (2015/C 096/28)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Mohamed Farahat (Kairo, Egypten) (ved P. Saini, QC, barrister B. Kennelly og solicitor N. Sheikh)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union
 Sagsøgerens påstande
 —
 Rådets gennemførelsesafgørelse (EU) nr. 2014/730/FUSP af 20. oktober 2014 (1) om gennemførelse af afgørelse 2013/255/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Syrien og Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 1105/2014 af 20. oktober 2014 (2) om gennemførelse af forordning (EU) nr. 36/2012 om restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Syrien annulleres, i det omfang de finder anvendelse over for sagsøgeren.
 —
 Sagsøgte tilpligtes at betale sagsøgerens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført fem anbringender.
 1.
 Første anbringende om, at Rådet ikke har begrundet optagelsen i bilaget til afgørelsen og forordningen. Sagsøgeren har gjort gældende, at
 —
 Rådet har anført, at sagsøgeren er vicedirektør for finanser og administration i Tri-Ocean Energy, og at han henset til denne stilling er ansvarlig for enhedens aktiviteter inden for levering af olie til regimet,
 —
 der ikke er bevis for denne påstand, og at Rådet ikke har fremlagt noget bevis.
 2.
 Andet anbringende om, at Rådet har tilsidesat sagsøgerens ret til forsvar og ret til effektiv domstolsbeskyttelse, eftersom de anfægtede foranstaltninger blev vedtaget uden at indeholde retssikkerhedsgarantier for at sikre, at sagsøgeren fik en fuldstændig begrundelse og en sikkerhed for, at han ville blive forskriftsmæssigt hørt.
 3.
 Tredje anbringende om, at Rådet ikke har givet sagsøgeren tilstrækkelige grunde til hans optagelse. Sagsøgeren har anført, at begrundelsen ikke er tilstrækkelig til at gøre ham i stand til effektivt at anfægte de påstande, der var fremsat imod ham, eller til, at en retsinstans kunne foretage en legalitetsprøvelse af den anfægtede afgørelse.
 4.
 Fjerde anbringende om, at Rådet har krænket sagsøgerens grundlæggende ret til ejendomsret og omdømme. Sagsøgeren har gjort gældende, at Rådet ikke har godtgjort, at det meget væsentlige indgreb i sagsøgerens ejendomsret er berettiget og forholdsmæssigt.
 5.
 Femte anbringende om, at Rådet har foretaget en åbenbar fejlvurdering i opførelsen af sagsøgeren. Sagsøgeren har gjort gældende, at
 —
 der ikke foreligger nogen oplysninger eller beviser som dokumentation for, at Tri Ocean Energy faktisk ydede støtte til det syriske styre,
 —
 der ikke foreligger nogen oplysninger eller beviser, der kan antyde, at sagsøgeren alene på grund af hans rolle var ansvarlig for Tri Ocean Energys påståede handlinger.
 (1) Rådets gennemførelsesafgørelse 2014/730/FUSP af 20.10.2014 om gennemførelse af afgørelse 2013/255/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Syrien (EUT L 301, s. 36).
 (2) Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 1105/2014 af 20.10.2014 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 36/2012 om restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Syrien (EUT L 301, s. 7).


text:
31.8.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 252/17
 Appel iværksat den 27. maj 2013 af Cindu Chemicals BV, Deza, a.s., Koppers Denmark A/S og Koppers UK Ltd til prøvelse af Rettens dom (Syvende Udvidede Afdeling) af 7. marts 2013 i sag T-95/10, Cindu Chemicals BV m.fl. mod Det Europæiske Kemikalieagentur (ECHA)
 (Sag C-289/13 P)
 2013/C 252/25
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellanter: Cindu Chemicals BV, Deza, a.s., Koppers Denmark A/S og Koppers UK Ltd (ved avocat K. Van Maldegem)
 De andre parter i appelsagen: Det Europæiske Kemikalieagentur (ECHA) og Europa-Kommissionen
 Appellanterne har nedlagt følgende påstande
 —
 Rettens dom i sag T-95/10 ophæves.
 —
 Det Europæiske Kemikalieagenturs (herefter »ECHA«) afgørelse ED/68/2009 (herefter »den anfægtede afgørelse«), der identificerer anthracenolie (lavt indhold) som et stof, der skal optages på kandidatlisten i overensstemmelse med artikel 59 i forordning (EF) nr. 1907/2006 (»REACH«) (1), annulleres.
 —
 Subsidiært hjemvises sagen til Retten med henblik på realitetsbehandling af appellanternes annullationssøgsmål.
 —
 Det Europæiske Kemikalieagentur tilpligtes at betale samtlige sagens omkostninger (herunder sagsomkostningerne ved Retten).
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Appellanterne har gjort gældende, at Retten tilsidesatte fællesskabsretten ved ikke at tage deres påstand om delvis annullation af den anfægtede afgørelse til følge. Appellanterne har navnlig gjort gældende, at Retten begik en række fejl i sin fortolkning af de bestemmelser, der fandt anvendelse på appellanternes situation. Dette resulterede i, at Retten begik flere retlige fejl, navnlig:
 —
 idet den fandt, at sagen vedrørte faktuelle forhold af videnskabelig og teknisk kompliceret karakter, og at identifikationen af anthracenolie (lavt indhold) som værende persistent, bioakkumulerende og toksisk (herefter »PBT«) samt meget persistent og meget bioakkumulerende (herefter »vPvB«) på grundlag af dets bestanddele i en koncentration på mindst 0,1 % ikke var åbenbart fejlagtig,
 —
 at bestanddelene ikke skal identificeres individuelt som havende PBT- eller vPvB-egenskaber ved en særskilt afgørelse fra ECHA på grundlag af en tilbundsgående undersøgelse med dette formål,
 —
 at REACH’s artikel 59, stk. 3, og bilag XV til REACH ikke blev tilsidesat, fordi oplysninger om alternative stoffer ikke var blevet medtaget i bilag XV-dossieret, og
 —
 at ligebehandlingsprincippet ikke blev tilsidesat.
 Af disse grunde nedlægger appellanterne påstand om, at Rettens dom i sag T-95/10 ophæves, og at den anfægtede afgørelse annulleres.
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1907/2006 af 18.12.2006 om registrering, vurdering og godkendelse af samt begrænsninger for kemikalier (REACH), om oprettelse af et europæisk kemikalieagentur og om ændring af direktiv 1999/45/EF og ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 793/93 og Kommissionens forordning (EF) nr. 1488/94 samt Rådets direktiv 76/769/EØF og Kommissionens direktiv 91/155/EØF, 93/67/EØF, 93/105/EF og 2000/21/EF, EUT L 396, s. 1.


text:
5.3.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 72/8
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Hoge Raad der Nederlanden (Nederlandene) den 9. december 2010 — Staatssecretaris van Financiën, den anden part: G. Frank
 (Sag C-580/10)
 2011/C 72/13
 Processprog: nederlandsk
 Den forelæggende ret
 Hoge Raad der Nederlanden
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Staatssecretaris van Financiën
 Den anden part: G. Frank
 Præjudicielt spørgsmål
 Er der henset til artikel 18 EF (nu artikel 21 TEUF) tale om en af fællesskabsretten omfattet situation, når en medlemsstat afgiftspålægger den første anvendelse af en bil på vejnettet på dens område, i et tilfælde hvor bilen er indregistreret i en anden medlemsstat, er udlånt af en indbygger i denne anden medlemsstat og benyttes af en indbygger i den førstnævnte medlemsstat, der dog er statsborger i den anden medlemsstat, til privat kørsel på førstnævnte medlemsstats område?


text:
14.4.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 112/32
 Rettens kendelse af 12. februar 2014 — Cofra mod KHIM — O2 (can do)
 (Forenede sager T-162/11 og T-163/11) (1)
 ((EF-varemærker - indsigelse - tilbagetagelse af indsigelse - ufornødent at træffe afgørelse))
 2014/C 112/42
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Cofra Holding AG (Zug, Schweiz) (først ved advokaterne K.-U. Jonas og J. Bogatz, derefter ved advokat M. Viefhues)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (først ved K. Klüpfel, derefter ved A. Schifko, som befuldmægtigede)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret og intervenient ved Retten: O2 Holdings Ltd (Slough, Det Forenede Kongerige) (ved advokaterne M. Müller og A. Fottner)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af to afgørelser truffet den 10. januar 2011 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 242/2009-4 og R 246/2009-4) vedrørende henholdsvis en indsigelsessag mellem ALDEMAR AG og O2 Holdings Ltd og en indsigelsessag mellem C&A Mode KG og O2 Holdings Ltd
 Konklusion
 1)
 Det er ufornødent at træffe afgørelse i sagerne.
 2)
 Cofra Holding AG og O2 Holdings Ltd bærer deres egne omkostninger og betaler hver halvdelen af omkostningerne afholdt af Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design).
 (1) EUT C 139 af 7.5.2011.


text:
19.7.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 183/35
 Sag anlagt den 28. maj 2008 — Bouillez m.fl. mod Rådet
 (Sag F-53/08)
 (2008/C 183/70)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøgere: Vincent Bouillez (Overijse, Belgien) m.fl. (ved avocats S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis og E. Marchal)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union
 Søgsmålets genstand og beskrivelse af tvisten
 Annullation af ansættelsesmyndighedens afgørelser om ikke at forfremme sagsøgerne til lønklasse AST 7 i forfremmelsesåret 2007.
 Sagsøgernes påstande
 —
 Annullation af ansættelsesmyndighedens afgørelser om ikke at forfremme sagsøgerne til lønklasse AST 7 (session 2007) og om fornødent af afgørelserne om i samme forfremmelsesår at forfremme de tjenestemænd, hvis navne er anført på listen over forfremmede, der blev offentliggjort i Meddelelse til Personalet nr. 136/07 af 16. juli 2007, til samme lønklasse, skønt disse udøvede opgaver med et lavere ansvarsniveau end sagsøgernes.
 —
 Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagens omkostninger.


text:
1.6.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 156/12
 Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 21. marts 2013 — Skatteverket mod PFC Clinic AB (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Högsta förvaltningsdomstolen — Sverige)
 (Sag C-91/12) (1)
 (Moms - direktiv 2006/112/EF - afgiftsfritagelser - artikel 132, stk. 1, litra b) og c) - hospitalsbehandling og pleje samt transaktioner i nær tilknytning hertil - behandling af personer som et led i udøvelse af lægegerning og dertil knyttede erhverv - ydelser bestående i udførelsen af kirurgiske foranstaltninger og kosmetiske behandlinger - indgreb af ren kosmetisk karakter alene på foranledning af patientens ønske)
 2013/C 156/18
 Processprog: svensk
 Den forelæggende ret
 Högsta förvaltningsdomstolen
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Skatteverket
 Sagsøgt: PFC Clinic AB
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Högsta förvaltningsdomstolen — fortolkning af artikel 132, stk. 1, litra b) og c), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT L 347, s. 1) — fritagelser for pleje og behandling — fradrag af indgående moms — levering af plastikkirurgiske tjenesteydelser af kosmetisk og rekonstruerende karakter — spørgsmålet, om der skal tages hensyn til formålet med operationen eller behandlingen
 Konklusion
 Artikel 132, stk. 1, litra b) og c), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at:
 —
 ydelser som de i hovedsagen omhandlede, der består i plastiske operationer og kosmetiske behandlinger, er omfattet af begreberne »pleje« eller »behandling af personer« i stk. 1, litra b) og c), når disse ydelser har til formål at diagnosticere, behandle eller helbrede sygdomme eller anomalier og at beskytte, fastholde eller reetablere en persons sundhedstilstand
 —
 den rent subjektive opfattelse hos den person, der underkaster sig plastikkirurgi, vedrørende dette indgreb ikke i sig selv er afgørende for vurderingen af spørgsmålet om, hvorvidt indgrebet har et terapeutisk formål
 —
 det forhold, at ydelser som de i hovedsagen omhandlede leveres eller udføres af autoriseret plejepersonale, eller at formålet med sådanne ydelser afgøres af en sådan autoriseret person, har betydning for vurderingen af spørgsmålet om, hvorvidt indgreb som de i hovedsagen omhandlede er omfattet af begreberne »pleje« og »behandling af personer«, jf. henholdsvis artikel 132, stk. 1, litra b), i direktiv 2006/112 og dette direktivs artikel 132, stk. 1, litra c)
 —
 der med henblik på vurderingen af, om ydelser som de i hovedsagen omhandlede er merværdiafgiftsfritaget i henhold til artikel 132, stk. 1, litra b) eller c), i direktiv 2006/112 skal tages hensyn til alle kravene i stk. 1, litra b) eller c), samt andre relevante bestemmelser i dette direktivs afsnit XI, kapitel 1 og 2, såsom artikel 131, 133 og 134 heri, for så vidt angår nævnte direktivs artikel 132, stk. 1, litra b).
 (1) EUT C 118 af 21.4.2012.


text:
1.6.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 156/9
 Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 11. april 2013 — Novartis Pharma GmbH mod Apozyt GmbH (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Landgericht Hamburg — Tyskland)
 (Sag C-535/11) (1)
 (Præjudiciel forelæggelse - forordning (EF) nr. 726/2004 EF - humanmedicinske lægemidler - procedure for godkendelse - krav om tilladelse - begrebet lægemidler, der er »udviklet« ved hjælp af bestemte bioteknologiske fremgangsmåder, som fremgår af punkt 1 i bilaget til denne forordning - ompakningsproces - injektionsvæske, som markedsføres i hætteglas til én anvendelse, der indeholder en større mængde terapeutisk væske end den, som faktisk anvendes i medicinsk behandling - indholdet af sådanne hætteglas, der efter lægerecept delvis fyldes i sprøjter svarende til de foreskrevne doser, uden ændring af lægemidlet)
 2013/C 156/13
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Landgericht Hamburg
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Novartis Pharma GmbH
 Sagsøgt: Apozyt GmbH
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Landgericht Hamburg — fortolkning af bilaget til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 726/2004 af 31. marts 2004 om fastlæggelse af fællesskabsprocedurer for godkendelse og overvågning af human- og veterinærmedicinske lægemidler og om oprettelse af et europæisk lægemiddelagentur (EUT L 136, s. 1) — rækkevidden af begrebet »udviklet« (»issu de« i den franske version) i punkt 1 i nævnte bilag — eventuel indbefatning af omhældning af et flydende medikament fra den oprindelige beholder til brugsklare sprøjter
 Konklusion
 Virksomhed som den i hovedsagen omhandlede — for så vidt som den ikke medfører en ændring af det pågældende lægemiddel og kun udføres på grundlag af individuelle recepter, der foreskriver sådanne processer, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve — kræver ikke opnåelse af en markedsføringstilladelse i henhold til artikel 3, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 726/2004 af 31. marts 2004 om fastlæggelse af fællesskabsprocedurer for godkendelse og overvågning af human- og veterinærmedicinske lægemidler og om oprettelse af et europæisk lægemiddelagentur, men er under alle omstændigheder fortsat reguleret af bestemmelserne i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83/EF af 6. november 2001 om oprettelse af en fællesskabskodeks for humanmedicinske lægemidler, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2010/84/EU af 15. december 2010.
 (1) EUT C 13 af 14.1.2012.


text:
26.5.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 159/15
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Hoge Raad der Nederlanden (Nederlandene) den 18. marts 2014 — Staatssecretaris van Financiën mod Het Oudeland Beheer BV
 (Sag C-128/14)
 2014/C 159/21
 Processprog: nederlandsk
 Den forelæggende ret
 Hoge Raad der Nederlanden
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Staatssecretaris van Financiën
 Sagsøgt: Het Oudeland Beheer BV
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal sjette direktivs (1) artikel 11, punkt A, stk. 1, litra b), fortolkes således, at afgiftsgrundlaget for en levering som omhandlet i sjette direktivs artikel 5, stk. 7, litra a), ikke omfatter kostprisen for grund eller andre stoffer eller materialer, for hvilke den afgiftspligtige har betalt moms ved erhvervelsen, i den foreliggende sag ved stiftelsen af en tinglig ret til at benytte en fast ejendom? Vil svaret være et andet, såfremt den afgiftspligtige på grundlag af den nationale lovgivning, uanset om denne måtte være i strid med sjette direktiv, har fradraget denne moms ved anskaffelsen?
 2)
 Skal sjette direktivs artikel 11, punkt A, stk. 1, litra b), i et tilfælde som det foreliggende, i hvilket grunden med en bygning under opførelse er erhvervet i forbindelse med stiftelse af en tinglig ret som omhandlet i sjette direktivs artikel 5, stk. 3, litra b), fortolkes således, at afgiftsgrundlaget for en levering som omhandlet i sjette direktivs artikel 5, stk. 7, litra a), omfatter værdien af lejen, det vil sige værdien af de beløb, der årligt skal betales i den tinglige rets løbetid eller resterende løbetid?
 (1) Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17.5.1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1).


text:
9.2.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 46/14
 Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 11. december 2014 — Idexx Laboratories Italia srl mod Agenzia delle Entrate (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Corte suprema di cassazione — Italien)
 (Sag C-590/13) (1)
 ((Præjudiciel forelæggelse - indirekte beskatning - moms - sjette direktiv - artikel 18 og 22 - fradragsret - erhvervelser inden for Fællesskabet - omvendt betalingspligt - materielle betingelser - formelle betingelser - manglende overholdelse af de formelle betingelser))
 (2015/C 046/19)
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Corte suprema di cassazione
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Idexx Laboratories Italia srl
 Sagsøgt: Agenzia delle Entrate
 Konklusion
 Artikel 18, stk. 1, litra d), og artikel 22 i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, som ændret ved Rådets direktiv 91/680/EØF af 16. december 1991, skal fortolkes således, at disse bestemmelser indeholder formelle betingelser for fradragsretten, hvis tilsidesættelse, under omstændigheder som de i hovedsagen omhandlede, ikke medfører en fortabelse af denne ret.
 (1) EUT C 24 af 25.1.2014.


text:
17.11.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 409/5
 Domstolens dom (Femte Afdeling) af 11. september 2014 — Europa-Kommissionen mod Forbundsrepublikken Tyskland
 (Sag C-527/12) (1)
 ((Traktatbrud - statsstøtte, der er uforenelig med det indre marked - tilbagesøgningsforpligtelse - artikel 108, stk. 2, TEUF - forordning (EF) nr. 659/1999 - artikel 14, stk. 3 - kommissionsafgørelse - foranstaltninger, der skal træffes af medlemsstaterne))
 2014/C 409/06
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved T. Maxian Rusche og F. Erlbacher, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Forbundsrepublikken Tyskland (ved T. Henze og K. Petersen, som befuldmægtigede)
 Konklusion
 1)
 Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 108, stk. 2, TEUF og artikel 14, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af [artikel 108 TEUF] samt artikel 1, 2 og 3 i Kommissionens afgørelse 2011/471/EU af 14. december 2010 om Tysklands statsstøtte C 38/05 (ex NN 52/04) til Biria-gruppen, idet den ikke har vedtaget alle de nødvendige foranstaltninger for at tilbagesøge den statsstøtte, der er omfattet af denne afgørelse, hos støttemodtageren.
 2)
 Forbundsrepublikken Tyskland betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 26 af 26.1.2013.


text:
12.5.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 138/21
 Personalerettens dom (Anden Afdeling) af 29. september 2011 — Mische mod Kommissionen
 (Sag F-70/05) (1)
 (Personalesag - udnævnelse - bestået ansøger i henhold til en udvælgelsesprøve offentliggjort før ikrafttrædelsen af den nye vedtægt, men afsluttet efter denne dato - indplacering i lønklasse i henhold til de nye mindre favorable regler)
 2012/C 138/39
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Harald Mische (Bruxelles, Belgien) (først ved advokaterne G. Vandersanden og L. Levi, derefter ved advokaterne R. Holland, B. Maluch og J. Mische)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved J. Currall og H. Krämer, som befuldmægtigede)
 Intervenient til støtte for sagsøgte: Rådet for Den Europæiske Union (ved M. Arpio Santacruz og M. Simm, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af Kommissionens afgørelse om indplacering af sagsøgeren i lønklasse A*6 efter en udvælgelsesprøve offentliggjort før ikrafttrædelsen af den nye vedtægt, men afsluttet efter denne dato, i henhold til de mindre favorable bestemmelser heri (artikel 12 i bilag XIII til forordning (EF, Euratom) nr. 723/2004 om ændring af vedtægten for tjenestemænd)
 Konklusion
 1)
 Europa-Kommissionen frifindes.
 2)
 Hver part bærer sine egne omkostninger.
 3)
 Rådet for Den Europæiske Union, der er intervenient i sagen, bærer sine egne omkostninger.
 (1) EUT C 229 af 17.9.2005, s. 35 (sag oprindeligt registreret ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans under nr. T-288/05 og henvist til Retten for EU-personalesager ved kendelse af 15.12.2005).


text:
5.9.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 326/22
 Rettens dom af 20. juli 2016 — TeamBank mod EUIPO — Easy Asset Management (e@sy Credit)
 (Sag T-745/14) (1)
 ((EU-varemærker - ugyldighedssag - international registrering, hvor Den Europæiske Union er designeret - figurmærket e@sy Credit - det ældre nationale figurmærke EasyCredit - relativ registreringshindring - risiko for forveksling - artikel 8, stk. 1, litra b), og artikel 53, stk. 1, litra a), i forordning (EF) nr. 207/2009))
 (2016/C 326/40)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: TeamBank AG Nürnberg (Nürnberg, Tyskland) (ved advokaterne H. Lindner, D. Terheggen og T. Kiphuth)
 Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (først ved P. Geroulakos, dernæst ved D. Gája, som befuldmægtigede)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved EUIPO og intervenient ved Retten: Easy Asset Management AD (Sofia, Bulgarien) (advokaterne M. Georgieva-Tabakova og H. Raychev)
 Sagens genstand
 Søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 5. september 2014 af Første Appelkammer ved EUIPO (sag R 1975/2013-1) vedrørende en ugyldighedssag mellem Easy Asset Management og TeamBank AG Nürnberg.
 Konklusion
 1)
 Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) frifindes.
 2)
 TeamBank AG Nürnberg betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 7 af 12.1.2015.


text:
11.10.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 260/6
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Consiglio di Stato (Italien) den 15. juli 2008 — Angelo Grisoli mod Regione Lombardia og Comune di Roccafranca
 (Sag C-315/08)
 (2008/C 260/08)
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Consiglio di Stato
 Parter i hovedsagen
 Appellant: Angelo Grisoli
 Indstævnte: Regione Lombardia og Comune di Roccafranca
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Er det foreneligt med artikel 152 og 153 i traktaten [om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab], at der kun må være ét apotek i kommuner med under 4 000 indbyggere?
 2)
 Er det foreneligt med artikel 152 og 153 i traktaten [om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab], at oprettelsen af et andet apotek i kommuner med over 4 000 indbyggere gøres afhængig af en række betingelser, såsom at indbyggerantallet overskrider de gældende kriterier med mindst 50 %, at der skal være en afstand på mindst 3 kilometer til det eksisterende apotek, og at der består særlige krav til lægemiddelforsyningen i forbindelse med de stedlige og trafikale forhold, som skal vurderes såvel af sundhedstjenesten (de lokale sundhedsmyndigheder) som af den lokale fagorganisation og i hvert fald af de myndigheder, som er kompetente med hensyn til tilrettelæggelsen af og tilsyn med lægemiddelforsyningen?


text:
9.2.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 38/15
 Sag anlagt den 6. december 2012 — Europa-Kommissionen mod Kongeriget Nederlandene
 (Sag C-572/12)
 2013/C 38/22
 Processprog: nederlandsk
 Parter
 Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved P. Hetsch, E. Manhaeve og A. Tokár, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Kongeriget Nederlandene
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at Kongeriget Nederlandene har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 72, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/81/EF af 13. juli 2009 om samordning af fremgangsmåderne ved ordregivende myndigheders eller ordregiveres indgåelse af visse bygge- og anlægs-, vareindkøbs- og tjenesteydelseskontrakter på forsvars- og sikkerhedsområdet og om ændring af direktiv 2004/17/EF og 2004/18/EF (1), idet det ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme dette direktiv.
 —
 Kongeriget Nederlandene pålægges i henhold til artikel 260, stk. 3, TEUF en tvangsbøde på 57 324,80 EUR pr. dag fra datoen for dommens afsigelse i den foreliggende sag.
 —
 Kongeriget Nederlandene tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Fristen for gennemførelse af direktiv 2009/81/EF udløb den 21. august 2011.
 (1) EUT L 216, s. 76.