text:
7.7.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 212/6
 Domstolens dom (Første Afdeling) af 15. maj 2014 — Minister van Financiën mod X BV (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Hoge Raad der Nederlanden — Nederlandene)
 (Sag C-480/12) (1)
 ((EF-toldkodeks - anvendelsesområdet for artikel 203 og artikel 204, stk. 1, litra a), i forordning (EØF) nr. 2913/92 - proceduren for ekstern forsendelse - toldskyld, der opstår som følge af misligholdelse af en forpligtelse - for sen frembydelse af varerne for bestemmelsestoldstedet - sjette momsdirektiv - artikel 10, stk. 3 - forbindelse mellem toldskyldens opståen og momsskyldens opståen - begrebet afgiftspligtige transaktioner))
 2014/C 212/06
 Processprog: nederlandsk
 Den forelæggende ret
 Hoge Raad der Nederlanden
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Minister van Financiën
 Sagsøgt: X BV
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Hoge Raad der Nederlanden — fortolkning af artikel 203 og 204 i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks (EFT L 302, s. 1), af artikel 356, stk. 1, og artikel 859, nr. 2), litra c), i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2454/93 af 2. juli 1993 om visse gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks (EFT L 253, s. 1) og af artikel 7 i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1) — overskridelse af den af afgangstoldstedet fastsatte frist for at frembyde varerne for bestemmelsestoldstedet, som medfører en betinget opståelse af toldskyld og ikke til, at toldskylden automatisk opstår — det fælles merværdiafgiftssystem — afgiftspligtige transaktioner — begrebet indførsel
 Konklusion
 1)
 Artikel 203 og 204 i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 648/2005 af 13. april 2005, sammenholdt med artikel 859, nr. 2), litra c), i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2454/93 af 2. juli 1993 om visse gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 2913/92, som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 444/2002 af 11. marts 2002, skal fortolkes således, at den blotte overskridelse af den frembydelsesfrist, der er fastsat i henhold til artikel 356, stk. 1, i forordning nr. 2454/93, som ændret ved forordning nr. 444/2002, ikke fører til, at der opstår toldskyld på grund af de omhandlede varers unddragelse af toldtilsynet som omhandlet i artikel 203 i forordning nr. 2913/92, som ændret ved forordning nr. 648/2005, men til en toldskyld på grundlag af sidstnævnte forordnings artikel 204, og at det ikke er nødvendigt, at de berørte med henblik på, at toldskylden kan opstå i henhold til denne artikel 204, skal oplyse toldmyndighederne om årsagerne til overskridelsen af den frist, der er fastsat i henhold til artikel 356 i forordning nr. 2454/93, som ændret ved forordning nr. 444/2002, eller om, hvor de omhandlede varer befandt sig i den periode, der er forløbet mellem udløbet af denne frist og tidspunktet for varernes faktiske frembydelse for bestemmelsestoldstedet.
 2)
 Artikel 7, stk. 3, første afsnit, i Rådets sjette direktiv


text:
77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, som ændret ved Rådets direktiv 2004/66/EF af 26. april 2004, skal fortolkes således, at der skal betales merværdiafgift, såfremt de omhandlede varer er ophørt med at være dækket af en af de toldordninger, der er omhandlet i artiklen, selv hvis toldskylden er opstået udelukkende på grundlag af artikel 204 i forordning nr. 2913/92, som ændret ved forordning nr. 648/2005.
 (1) EUT C 26 af 26.1.2013.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
C 79/16 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 18.3.2000
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel- anmelderen i henhold til artikel 6, stk. 5, femte led, i
 se afsagt den 20. oktober 1999 af Bundespatentericht i forordning nr. 259/93 har foretaget, ved henføring under
 klagesagen Merz & Krell GmbH & Co. en procedure som fastsat i bilag II B til direktiv
 75/442/EØF (2), og, såfremt denne rubricering er ukorrekt,
 (Sag C-517/99) til at nedlægge forbud mod overførslen?
 2. Kan den kompetente myndighed på afsendelsesstedet støtte
 (2000/C 79/29)
 sin indsigelse mod overførslen af affaldet — som er
 begrundet med, at den påtænkte overførsel af affaldet i
 Ved kendelse afsagt den 20. oktober 1999, indgået til Domstol- strid med den rubricering, som anmelderen har foretaget
 ens Justitskontor den 31. december 1999, har Bundespatentge- på ledsagedokumentet, ikke sker med henblik på nyttig-
 richt i klagesagen Merz & Krell GmbH & Co. forelagt De gørelse, men til bortskaffelse — på den i artikel 7, stk. 4,
 Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudi- litra a), femte led, i forordning nr. 259/93 indeholdte
 ciel afgørelse af følgende spørgsmål: indsigelsesgrund?
 Skal artikel 3, stk. 1, litra d), i Rådets første direktiv 3. Såfremt spørgsmål 2 besvares benægtende:
 (89/104/EØF (1)) af 21. december 1988 om indbyrdes tilnær-
 melse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker imod Hvilken bestemmelse i forordning nr. 259/93 eller den
 sin ordlyd fortolkes indskrænkende, således at der alene består øvrige fællesskabsret kan den kompetente myndighed på
 en registreringshindring for så vidt angår sådanne tegn eller afsendelsesstedet påberåbe sig som begrundelse for at
 angivelser, der umiddelbart beskriver de konkret anmeldte nedlægge forbud mod en overførsel af affald, når overfør-
 varer og tjenesteydelser eller deres væsentligste egenskaber slen i strid med anmelderens oplysninger ikke sker med
 eller kendetegn? Eller skal bestemmelsen forstås således, at det henblik på nyttiggørelse, men med henblik på bortskaf-
 foruden »ikke registrerbare mærker« og artsbetegnelser tillige felse?
 er udelukket at registrere sådanne tegn og angivelser, som i
 daglig sprogbrug eller i redelig og almindelig markedsførings-
 skik inden for tilsvarende eller sammenlignelige brancher 4. Skal enhver form for oplagring i en mine, uanset de
 udgør en sædvanlig betegnelse som reklameslogan, kvalitetsan- konkrete omstændigheder i forbindelse med denne op-
 givelse, opfordring til køb osv., uden at de umiddelbart lagring, anses som bortskaffelse af affald i forordning
 beskriver konkrete egenskaber ved de anmeldte varer og nr. 259/93’s forstand, sammenholdt med bilag II A i
 tjenesteydelser? direktiv 75/442/EØF (procedure D 12)?
 5. Såfremt spørgsmål 4 besvares benægtende:
 (1) EFT L 40 af 11.2.1989, s. 1.
 Efter hvilke kriterier skal henførelsen under proceduren i
 bilag II til direktiv 75/442/EØF foretages?
 (1) EFT 1993 L 30, s. 1.
 (2) EFT 1975 L 194, s. 39.
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 se afsagt den 16. december 1999 af Verwaltungsgerichts-
 hof i sagen A.S.A. Abfall Service AG mod Bundesminister
 für Umwelt, Jugend und Familie
 (Sag C-6/00)
 (2000/C 79/30)
 Sag anlagt den 13. januar 2000 af Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber mod Den Italienske Republik
 Ved kendelse afsagt den 16. december


text:
1999, indgået til
 Domstolens Justitskontor den 11. januar 2000, har Verwal-
 tungsgerichtshof i sagen A.S.A. Abfall Service AG mod Bundes- (Sag C-10/00)
 minister für Umwelt, Jugend und Familie forelagt De Europæi-
 ske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel (2000/C 79/31)
 afgørelse af følgende spørgsmål:
 1. Har den kompetente myndighed på afsendelsesstedet i Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 13. ja-
 henhold til forordning nr. 259/93 (1) om overvågning af nuar 2000 anlagt sag mod Den Italienske Republik af Kommis-
 og kontrol med overførsel af affald inden for, til og fra Det sionen for De Europæiske Fællesskaber ved de juridiske
 Europæiske Fællesskab (herefter »forordning nr. 259/93«) konsulenter Enrico Traversa og Hans Peter Hartvig, som
 beføjelse til at kontrollere rigtigheden af den rubricering befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg hos
 af det affald, der skal overføres til nyttiggørelse, som Carlos Gómez de la Cruz, Wagnercentret, Kirchberg.


text:
26.10.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 313/12
 Appel iværksat den 12. august 2013 af Donaldson Filtration Deutschland GmbH til prøvelse af dom afsagt af Retten (Anden Afdeling) den 30. maj 2013 i sag T-396/11 — ultra air GmbH mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 (Sag C-450/13 P)
 2013/C 313/21
 Processprog: tysk
 Parter
 Appellant: Donaldson Filtration Deutschland GmbH (ved rechtsanwältinnen N. Siebertz, M. Teworte-Vey og A. Renvert)
 De andre parter i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) og ultra air GmbH
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 Rettens dom (Anden Afdeling) af 30. maj 2013 i sag T-396/11 ophæves, og følgelig forkastes ultra air GmbH’s søgsmål med påstand om annullation af afgørelse af 18. maj 2011 truffet af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (sag R 374/2010-4).
 —
 ultra air GmbH tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Til støtte for appellen iværksat til prøvelse af Rettens afgørelse følgende i det væsentlige gjort gældende:
 1)
 Der er ikke foretaget en vurdering af indsigelsen om misbrug af rettigheder som generelt juridisk begreb.
 Retten har i den appellerede dom begået en retlig fejl, idet den ikke — i strid med Domstolens retspraksis — har taget hensyn til den omstændighed, at det generelle juridiske begreb vedrørende indsigelsen om misbrug af rettigheder, der tillader og forudsætter en vurdering af omstændighederne i det foreliggende tilfælde, ligeledes skal overholdes i Fællesskabets varemærkeret. Retten har tværtimod begrænset sig til at fastslå, at proceduren i henhold til bestemmelserne i artikel 52, stk. 1, litra a), sammenholdt med artikel 56, stk. 1, litra a), i forordning nr. 207/2009 (1) om EF-varemærker er udtryk for actio popularis, og den har derfor ikke foretaget en vurdering af de særlige omstændigheder i det foreliggende tilfælde.
 Retten har i denne forbindelse set bort fra den omstændighed, at selv om lovgiver har udformet proceduren om et varemærkes ugyldighed i henhold til artikel 56, stk. 1, i forordning nr. 207/2009 som actio popularis, forhindrer dette imidlertid ikke en hensyntagen til indsigelsen om misbrug af rettigheder som et generelt juridisk gældende begreb, der også skal overholdes i Fællesskabsretten.
 Den omstændighed, at utilbørlige begæringer udelukkes, indebærer således ikke, at der indføres en forpligtelse til at godtgøre en søgsmålsinteresse hos den person, der har fremsat begæringen om ugyldighed, og medfører derfor ikke, at handleevnen er begrænset af vedtagelsen af visse yderligere betingelser. Den omstændighed, at lovgiver har udformet proceduren om et varemærkes ugyldighed i form af en procedure efter anmodning, og det netop ikke er muligt at ex officio annullere et registreret varemærke, taler desuden for relevansen af indsigelsen om misbrug af rettigheder i henhold til artikel 56, stk. 1, litra a), i forordning nr. 207/2009.
 2)
 Der er ikke foretaget en vurdering af de konkrete omstændigheder i det foreliggende tilfælde.
 For så vidt som Retten har afvist over for sagsøgeren at tage hensyn til indsigelsen om misbrug af rettigheder som generelt gældende begreb, har den ikke undersøgt de særlige omstændigheder i


text:
det foreliggende tilfælde, som ifølge begæringen om ugyldighed af varemærket »ultrafilter international«, CTM 001121839, der er indgivet af ultra air Gmbh, forekommer at indebære misbrug.
 Indgiveren af ugyldighedsbegæringen har ved sin egen brug af det anfægtede varemærke således til hensigt at anvende omdømmet af det varemærke, denne anfægter, ved bevidst at vildlede den relevante kundekreds og at give det urigtige indtryk, at indgiveren indgår i traditionen for sagsøgerens velrenommerede forgænger.
 Retten har heller ikke på tilstrækkelig vis undersøgt rollen for bestyreren af ultra air Gmbh som indgiver af begæringen om ugyldighed af varemærket »ultrafilter international«, der under sin funktion hos sagsøgeren var personligt eneansvarlig for proceduren for registrering af varemærket, som han i dag anfægter. Han har personligt indgivet alle de dokumenter, der skal forelægges i registreringsproceduren, for at godtgøre varemærkets indtrængning i offentligheden og har oven i købet delvis udarbejdet dem selv, og disse dokumenter var altid omfattet af dennes ansvar.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26.2.2009 om EF-varemærker (kodificeret udgave), EUT L 78, s. 1.


text:
28.5.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 132/17
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom afsagt den 23. marts 2005 af Cour d'appel de Paris i sagen Harold Price mod Conseil des ventes volontaires de meubles aux enchères publiques
 (Sag C-149/05)
 (2005/C 132/32)
 Processprog: fransk
 Ved dom afsagt den 23. marts 2005, indgået til Domstolens Justitskontor den 4. april 2005, har Cour d'appel de Paris i sagen Harold Price mod Conseil des ventes volontaires de meubles aux enchères publiques forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 1)
 Finder Rådets direktiv 92/51/EØF af 18. juni 1992 om anden generelle ordning for anerkendelse af erhvervsuddannelser til supplering af direktiv 89/48/EØF (1) anvendelse på udøvelse af virksomhed som auktionsleder med hensyn til frivillige offentlige auktioner over løsøres, således som denne virksomhed er reguleret i L.321-1 — L.321-3, L.321-8 og L.321-9 i code de commerce?
 2)
 I bekræftende fald: Kan værtsmedlemsstaten påberåbe sig den undtagelse fra direktivets artikel 4, stk. 1, litra b), andet afsnit, som er fastsat i dets artikel 4, stk. 1, litra b), [tredje] afsnit?
 (1) EFT L 209 af 24.7.1992, s. 25.


text:
30.6.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 194/2
 Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 10. maj 2012 — Europa-Kommissionen mod Republikken Estland
 (Sag C-39/10) (1)
 (Traktatbrud - arbejdskraftens frie bevægelighed - indkomstskat - fradrag - alderspension - betydningen for lave pensionsbeløb - forskelsbehandling mellem hjemmehørende og ikke-hjemmehørende skattepligtige)
 2012/C 194/02
 Processprog: estisk
 Parter
 Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved W. Mölls, K. Saaremäel-Stoilov og R. Lyal, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Republikken Estland (ved M. Linntam, som befuldmægtiget)
 Intervenienter til støtte for den anden part i sagen: Kongeriget Spanien (ved M. Muñoz Pérez og A. Rubio Gonzáles, som befuldmægtigede), Den Portugisiske Republik (ved L. Inez Fernandes, som befuldmægtiget), Kongeriget Sverige (ved A. Falk, som befuldmægtiget), Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland (ved S. Ossowski, som befuldmægtiget) og Forbundsrepublikken Tyskland (ved J. Möller, C. Blaschke og B. Klein, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Traktatbrud — tilsidesættelse af artikel 45 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og artikel 28 i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde — indkomstbeskatning af en pension — national lovgivning, der ikke har fastsat bestemmelser om indrømmelse af en indkomstskattefrihed for ikke-hjemmehørende skatteydere, hvis samlede indkomst er så lav, at de ville være fritaget for at betale indkomstskat, hvis de var hjemmehørende skatteydere
 Konklusion
 1)
 Republikken Estland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 45 TEUF og artikel 28 i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde af 2. maj 1992 ved at udelukke ikke-hjemmehørende pensionister fra de fradrag, der er fastsat i lov om indkomstbeskatning (tulumaksuseadus) af 15. december 1999, som ændret ved lov af 26. november 2009, når de på grund af deres lave pensionsbeløb i henhold til bopælsmedlemsstatens lovgivning ikke kan beskattes i denne sidstnævnte stat.
 2)
 Republikken Estland betaler sagens omkostninger.
 3)
 Kongeriget Spanien, Den Portugisiske Republik, Kongeriget Sverige, Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland og Forbundsrepublikken Tyskland bærer deres egne omkostninger.
 (1) EUT C 63 af 13.3.2010.


text:
24.7.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 239/24
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Oberster Gerichtshof (Østrig) den 13. april 2017 — Bundeskammer für Arbeiter und Angestellte mod ING-DiBa Direktbank Austria Niederlassung der ING-DiBa AG
 (Sag C-191/17)
 (2017/C 239/29)
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Oberster Gerichtshof
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Bundeskammer für Arbeiter und Angestellte
 Sagsøgt: ING-DiBa Direktbank Austria Niederlassung der ING-DiBa AG
 Præjudicielt spørgsmål
 Skal artikel 4, nr. 14), i direktiv 2007/64/EF (1) om betalingstjenester i det indre marked (betalingstjenestedirektivet) fortolkes således, at også en onlineopsparingskonto, på hvilken den enkelte kunde (med dagligt forfald og uden bankens særlige medvirken) via telebanking kan foretage indbetalinger og hævninger på en referencekonto (en girokonto i Østrig) i den pågældendes navn, er omfattet af begrebet »betalingskonto« [artikel 4, nr. 14)] og derfor falder ind under direktivets anvendelsesområde?
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/64/EF af 13.11.2007 om betalingstjenester i det indre marked og om ændring af direktiv 97/7/EF, 2002/65/EF, 2005/60/EF og 2006/48/EF og om ophævelse af direktiv 97/5/EF (EUT L 319, s. 1).


text:
29.3.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 79/25
 Dom afsagt af Retten i Første Instans den 12. februar 2008 — BUPA m.fl. mod Kommissionen
 (Sag T-289/03) (1)
 (Statsstøtte - risikoudligningsordning indført af Irland på markedet for privat sygeforsikring - støtteordning - tjenesteydelser af almen økonomisk interesse - artikel 86, stk. 2, EF - Kommissionens beslutning om ikke at rejse indsigelser - annullationssøgsmål - formaliteten - principperne om nødvendighed og proportionalitet)
 (2008/C 79/48)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøgere: British United Provident Association Ltd (BUPA) (London, Det Forenede Kongerige), BUPA Insurance Ltd (London) og BUPA Ireland Ltd (Dublin, Irland) (ved barristers N. Green, QC, K. Bacon, J. Burke, og avocat B. Amory)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (først ved N. Khan og J. Flett, derefter ved N. Khan og T. Scharf, som befuldmægtigede)
 Intervenienter til støtte for sagsøgte: Kongeriget Nederlandene (ved N. Bel, som befuldmægtiget), Irland (ved D. O'Hagan, som befuldmægtiget, bistået af G. Hogan, SC, og barrister E. Regan), og Voluntary Health Insurance Board (Dublin) (ved solicitors D. Collins, G. FitzGerald, D. Clarke og P. Gallagher, SC)
 Sagens genstand
 Annullationssøgsmål anlagt af bl.a. BUPA Ireland Ltd, der yder private sygeforsikringsydelser i Irland, til prøvelse af Kommissionens beslutning K(2003) 1322 endelig udg. af 13. maj 2003 om ikke at gøre indsigelser i henhold til artikel 4, stk. 2 og 3, i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af artikel [88 EF] (EFT L 83, s. 1) mod indførelsen af en risikoudligningsordning på det irske marked for sygeforsikring (statsstøtte N 46/2003-Irland)
 Konklusion
 1)
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.
 2)
 British United Provident Association Ltd (BUPA), BUPA Insurance Ltd og BUPA Ireland Ltd bærer deres egne omkostninger og betaler Kommissionens og Voluntary Health Insurance Boards omkostninger.
 3)
 Irland og Kongeriget Nederlandene bærer deres egne omkostninger.
 (1) EUT C 264 af 1.11.2003.


text:
Nr. C 212/4 I DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 12 . 7. 97
 DOMSTOLENS DOM DOMSTOLENS DOM
 ( Sjette Afdeling) (Femte Afdeling)
 af 29. maj 1997 af 29. maj 1997
 i sag C-400/95 , Handels- og Kontorfunktionærernes i sag C-26/96, Rotexchemie International Handels
 Forbund i Danmark som mandatar for Helle Elisabeth
 GmbH & Co. mod Hauptzollamt Hamburg-Waltershof
 Larsson mod Dansk Handel & Service som mandatar
 ( anmodning om præjudiciel afgørelse fra Finanzgericht
 for Føtex Supermarked A/S ( anmodning om præjudiciel Hamburg) (')
 afgørelse fra Sø- og Handelsretten) (')
 (Dumping — kaliumpermanganat — referenceland)
 (Ligebehandling af mænd og kvinder — direktiv 76/207/
 EØF — afskedigelsesvilkår — fravær som følge af sygdom ( 97/C 212/08
 forårsaget af graviditet eller fødsel — sygefravær under
 graviditeten og efter fødslen)
 ( 97/C 212/07
 (Processprog: tysk)
 (Processprog: dansk)
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive
 I sag C-400/95 , angående en anmodning, som Sø- og Han offentliggjort i Samling af Afgørelser)
 delsretten i medfør af EF-traktatens artikel 177 har indgi
 vet til Domstolen for i den for nævnte ret verserende sag,
 Handels- og Kontorfunktionærernes Forbund i Danmark
 som mandatar for Helle Elisabeth Larsson mod Dansk
 Handel & Service som mandatar for Føtex Supermarked I sag C-26/96, angående en anmodning, som Finanzgericht
 A/S, at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolk Hamburg (Tyskland) i medfør af EF-traktatens artikel 177
 ningen af artikel 5 , stk . 1 , og artikel 2, stk. 1 , i Rådets har indgivet til Domstolen for i den for nævnte ret verse
 direktiv 76/207/EØF af 9 . februar 1976 om gennemførelse rende sag, Rotexchemie International Handels GmbH &
 af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder for Co. mod Hauptzollamt Hamburg-Waltershof, at opnå en
 så vidt angår adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse, præjudiciel afgørelse vedrørende gyldigheden af Rådets
 forfremmelse samt arbejdsvilkår ( EFT nr. L 39 af 14 . 2 . forordning ( EØF ) nr. 1531/88 af 31 . maj 1988 om ind
 1976, s . 40 ), har Domstolen ( Sjette Afdeling), sammensat førelse af en endelig antidumpingtold på importen af
 af afdelingsformanden, G. F. Mancini, og dommerne J. L. kaliumpermanganat med oprindelse i Den Kinesiske Folke
 Murray, R J. G. Kapteyn (refererende dommer), G. Hirsch republik og om endelig opkrævning af den midlertidige
 og H. Ragnemalm; generaladvokat: D. Ruiz-Jarabo Colo antidumpingtold på denne import ( EFT nr. L 138 af 3 . 6 .
 mer; justitssekretær: assisterende justitssekretær H. von 1988 , s. 1 ), har Domstolen ( Femte Afdeling), sammensat
 Holstein, den 29 . maj 1997 afsagt dom, hvis konklusion af afdelingsformanden, J. C. Moitinho de Almeida, og
 lyder således : dommerne L. Sevón, C. Gulmann, J.-R Puissochet ( refere
 rende dommer) og R Jann; generaladvokat: D. Ruiz-Jarabo
 Colomer; justitssekretær: fuldmægtig L. Hewlett, den
 29 . maj 1997 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 Medmindre andet er fastsat i nationale bestemmelser
 udstedt i medfør af artikel 2, stk. 3, i Rådets direktiv 761
 207/EØF af 9. februar 1976 om gennemførelse af princip
 pet om ligebehandling af mænd og kvinder for


text:
så vidt Gennemgangen af det forelagte spørgsmål har intet frem
 angår adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse, for bragt, der kan rejse tvivl om gyldigheden af Rådets forord
 fremmelse samt arbejdsvilkår, er direktivets artikel 5, ning (EØF) nr. 1531 /88 af 31 . maj 1988 om indførelse af
 stk. 1 , sammenholdt med dets artikel 2, stk. 1 , ikke til hin en endelig antidumpingtold på importen af kaliumperman
 der for afskedigelse som følge af fravær, som skyldes en ganat med oprindelse i Den Kinesiske Folkerepublik og
 sygdom, der er forårsaget af graviditet eller fødsel, selv om endelig opkrævning af den midlertidige antidumping
 hvis sygdommen er opstået under graviditeten og fortsat told på denne import.
 under og efter barselsorloven.
 (') EFT nr. C 77 af 16 . 3 . 1996 .
 (M EFT nr. C 46 af 17. 2 . 1996 .


text:
1.8.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 279/14
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landgericht Hannover (Tyskland) den 29. april 2016 — Heike Schottelius mod Falk Seifert
 (Sag C-247/16)
 (2016/C 279/19)
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Landgericht Hannover
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Heike Schottelius
 Sagsøgt: Falk Seifert
 Præjudicielt spørgsmål
 Kan der af artikel 3, stk. 5, andet led, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/44/EF af 25. maj 1999 om visse aspekter af forbrugerkøb og garantier i forbindelse hermed (1) udledes et princip for EU’s forbrugerlovgivning, hvorefter det i forbindelse med alle forretninger vedrørende forbrugsvarer mellem ikke-forbrugere og forbrugere er tilstrækkeligt for at kunne gøre sekundære garantirettigheder gældende, at den garantipligtige ikke-forbruger ikke har afhjulpet inden for en rimelig tid, uden at det i denne forbindelse kræves, at der er blevet sat en udtrykkelig frist for afhjælpning af manglen, og hvorefter bestemmelserne i den nationale lovgivning herom, f.eks. også i forbindelse med en bestilling af et arbejde vedrørende forbrugsvarer, skal fortolkes tilsvarende og i givet fald anvendes indskrænkende?
 (1) EFT L 171, s. 12.


text:
8.12.2001 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 348/11
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel- og 8. See-Krankenkasse mod Gödecke Aktiengesellschaft hen-
 se afsagt den 17. juli 2001 af Bundesfinanzhof i sagen holdsvis Intersan, Institut für pharmazeutische und klinische
 Hamann International GmbH Spedition + Logistik mod Forschung GmbH, forelagt De Europæiske Fællesskabers Dom-
 Hauptzollamt Hamburg-St. Annen stol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende
 spørgsmål:
 (Sag C-337/01)
 1. Skal artikel 81 og 82 EF fortolkes således, at de er til
 hinder for en national lovgivning, hvorefter de nationale
 (2001/C 348/18) centralorganisationer for de lovfastsatte sygekasser på
 vegne af alle lovfastsatte sygekasser og hjælpekasser
 fastsætter de obligatoriske højestebeløb, inden for hvilke
 kasserne overtager udgifterne til lægemidler, for så vidt
 Ved kendelse afsagt den 17. juli 2001, indgået til Domstolens som lovgiver samtidig fastsætter kriterierne for, hvorledes
 Justitskontor den 10. september 2001, har Bundesfinanzhof i beregningen af højestebeløbene skal ske, herunder navnlig
 sagen Hamann International GmbH Spedition + Logistik mod bestemmer, at de faste beløb skal sikre en fuldstændig,
 Hauptzollamt Hamburg-St. Annen forelagt De Europæiske kvalitetsmæssigt garanteret forsyning af de forsikrede, og
 Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse at der er sikret et tilstrækkeligt antal behandlingsmulighe-
 af følgende spørgsmål: der, samt at fastsættelsen på foranledning af såvel de
 forsikrede som lægemiddelproducenterne er underkastet
 en omfattende retlig kontrol?
 Foreligger der unddragelse for så vidt angår tredjelandsvarer,
 som genudføres fra toldoplag, således at der opstår toldskyld 2. Dersom spørgsmål 1) besvares bekræftende:
 som omhandlet i artikel 203, stk. 1, i Rådets forordning (EØF)
 nr. 2913/92 (1), alene fordi de varer, der var bestemt til Er en sådan fastsættelse i medfør af artikel 86, stk. 2, EF
 genudførsel fra Fællesskabets toldområde, ikke overgår til en undtaget fra anvendelsen af artikel 81 og 82 EF, såfremt
 ekstern forsendelsesprocedure i umiddelbar tilslutning til, at den på den i § 35 Sozialgesetzbuch Band V fastsatte måde
 de udtages af toldoplaget? tjener til at sikre den sociale sygeforsikringsordning, som
 der på grund af stærkt stigende omkostninger er rejst
 tvivl om?
 (1) EFT L 302 af 19.10.1992, s. 1.
 3. Dersom spørgsmål 1) besvares bekræftende og spørgsmål
 2) benægtende:
 Kan der på fællesskabsretligt grundlag rejses krav om
 erstatning og afhjælpning mod centralorganisationerne
 også for det tilfælde, at de ved fastsættelsen følger en
 lovmæssig bestemmelse, selv om en afvisning af at
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel- medvirke ved denne fastsættelse ikke i henhold til national
 se afsagt den 3. juli 2001 af Bundesgerichtshof i sagerne ret medfører en sanktion mod dem?
 1. AOK Bundesverband, 2. Bundesverband der Betriebs-
 krankenkassen, 3. Bundesverband der Innungskranken-
 kassen, 4. Bundesverband der landwirtschaftlichen Kran-
 kenkassen, 5. Verband der Angestelltenkrankenkassen
 e.V., 6. Verband der Arbeiter-Ersatzkassen, 7. Bundes-
 knappschaft og 8. See-Krankenkasse mod Gödecke Akti-
 engesellschaft henholdsvis Intersan, Institut für pharma-
 zeutische und klinische Forschung GmbH
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 (Sagerne C-354/01 og C-355/01) se afsagt den 2. august 2001 af Bundessozialgericht i sagen
 Nadi Sahin mod Bundesanstalt für Arbeit
 (2001/C 348/19)
 (Sag C-369/01)
 Ved kendelse afsagt den 3. juli 2001, indgået


text:
30.1.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 24/56
 Sag anlagt den 6. november 2009 — Centre national de la recherche scientifique mod Kommissionen
 (Sag T-449/09)
 2010/C 24/100
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Centre national de la recherche scientifique (Paris, Frankrig) (ved avocat N. Lenoir)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgerens påstande
 —
 Sagen antages til realitetsbehandling, og sagsøger gives medhold.
 —
 Kommissionen tilpligtes at tilbagebetale den påståede fordring på 97 399,55 EUR, som Kommissionen under påberåbelse af kontrakten gjorde krav på i sin debetnota nr. 3230906573 af 6. juli 2009, og som gav anledning til modregningshandlingen af 28. august 2009 (ref. BUDG/C3 D2009 10.5 — 1232) forhøjet med morarenter til den lovbestemte rentesats i henhold til belgisk ret, der finder anvendelse på kontrakten.
 —
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Med det foreliggende søgsmål har Centre national de la recherche scientifique (CNRS) nedlagt påstand om, at Kommissionen tilpligtes at tilbagebetale fordringen på 97 399,55 EUR, sådan som angivet i debetnota nr. 3230906573 af 6. juli 2009, som sagsøgeren påstås at være skyldig i henhold til kontrakten NEMAGENETAG vedrørende et projekt fra sjette rammeprogram for forskning og udvikling, og som gav anledning til en modregningshandling af 28. august 2009, samt morarenter.
 Sagsøgeren har til støtte for sit søgsmål gjort følgende to anbringender gældende
 —
 Den manglende overholdelse af kriterierne for at definere og begrunde de i NEMAGENETAG-kontrakten fastsatte støtteberettigede udgifter og manglende overholdelse af princippet om god tro i gennemførelsen af aftaler, hvilket har begrænset og i visse tilfælde frataget CNRS muligheden for at bevise, at det har gennemført kontrakten i henhold til vilkårene.
 —
 Hensættelsen til arbejdsløshedskassen (»Provision pour Perte d’Emploi« (PPE)) er blevet vurderet fejlagtigt i forhold til de kriterier, der er fastsat i artikel II.19.1, II.19.2.c og II.20 i NEMAGENETAG-kontraktens almindelige vilkår, eftersom PPE — på trods af sin misvisende betegnelse — er en personaleomkostning, som er knyttet til arbejdsløshedsforsikringen, og som ikke kan adskilles fra støtteberettigede udgifter til personale. Kommissionen tilsidesatte de ovennævnte kontraktvilkår, da den afslog støtteberettigede udgifter, som svarer til den PPE, der er fratrukket lønnen hos CNRS’s midlertidigt ansatte personale i NEMAGENETAG-projektet.


text:
18.12.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 314/18
 DOM AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 den 12. oktober 2004
 i sag T-35/03, Aventis CropScience SA mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (1)
 (EF-varmærker - indsigelsesprocedure - ansøgning om registrering af EF-ordmærket CARPO - det ældre nationale ordmærke HARPO Z - risiko for forveksling - artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94)
 (2004/C 314/47)
 Processprog: spansk
 I sag T-35/03, Aventis CropScience SA, Lyon (Frankrig), ved avocat E. Armijo Chávarri, mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (befuldmægtigede: I. de Medrano Caballero og G. Schneider), den anden part i sagen for Harmoniseringskontorets appelkammer var BASF Aktiengesellschaft, Ludwigshafen am Rhein (Tyskland), angående en påstand om annullation af afgørelse R 803/2001-2, der blev truffet den 18. november 2002 af Harmoniseringskontorets Andet Appelkammer, vedrørende en indsigelsessag rejst af indehaveren af det ældre nationale ordmærke HARPO Z mod registreringen af EF-ordmærket CARPO, har Retten (Anden Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, J. Pirrung, og dommerne N.J. Forwood og I. Pelikánová; justitssekretær: fuldmægtig I. Natsinas, den 12. oktober 2004 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) frifindes.
 2)
 Sagsøgeren betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 83 af 5.4.2003.


text:
12.5.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 142/26
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Vilniaus apygardos administracinis teismas (Litauen) den 4. marts 2014 — Bronius Jakutis og Kretingalės kooperatinė ŽŪB mod Nacionalinė mokėjimo agentūra prie Žemės ūkio ministerijos og Lietuvos valstybė
 (Sag C-103/14)
 2014/C 142/34
 Processprog: litauisk
 Den forelæggende ret
 Vilniaus apygardos administracinis teismas
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Bronius Jakutis and Kretingalės kooperatinė ŽŪB
 Sagsøgt: Nacionalinė mokėjimo agentūra prie Žemės ūkio ministerijos og Lietuvos valstybė
 Procesdeltagere: Lietuvos Respublikos Vyriausybė og Lietuvos Respublikos žemės ūkio ministerija
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 For så vidt angår vurdering i medfør af artikel 10, stk. 1, i forordning nr. 73/2009 (1), anvendt i sammenhæng med artikel 7 og 121, af niveauet for direkte betalinger i de gamle og nye EU medlemsstater:
 a.
 Skal artikel 7, stk. 1, i forordning nr. 73/2009, anvendt i sammenhæng med artikel 10, stk. 1, og 121 fortolkes således, at niveauet for direkte betalinger i 2012 for de gamle medlemsstater, på over 5 000 EUR, er 90%?
 b.
 Hvis det første spørgsmål besvares bekræftende, betyder det da, at niveauet for direkte betalinger i de nye og gamle EU medlemsstater ikke har udlignet sig på basis af indholdet af og formålene med artikel 10, stk. 1, og artikel 121 i forordning nr. 73/2009?
 c.
 Er sidste led i artikel 10, stk. 1, i forordning nr. 73/2009 idet der tages hensyn til eventuelle nedsættelser i henhold til artikel 7, stk. 1«) og Kommissionens arbejdsdokument DS/2011/14/REV 2, hvori et andet grundlag for direkte betalinger er nedfældet med henblik på sammenligning — i de nye EU medlemsstater er niveauet for direkte betalinger vurderet uden anvendelsen af graduering (90% i overensstemmelse med artikel 121), mens i de gamle EU medlemsstater er der blevet anvendt graduering (100% minus 10% i overensstemmelse med artikel 7, stk. 1 — i strid med tiltrædelsesakten og EU-retlige principper, eksempelvis principperne for beskyttelsen af berettigede forventninger, god forvaltningsskik, fair konkurrence og ikke-diskrimination, såvel som med målet om fælles landbrugspolitik, som er nedfældet i artikel 39 TEUF?
 2)
 For så vidt angår uforeneligheden af artikel 10, stk. 1, og sidste led i sidste afsnit af artikel 132, stk. 2, i forordning nr. 73/2009, og den Europæiske Unions midler, der er vedtaget på basis heraf, med tiltrædelsesakten og EU principper:
 a.
 Er sidste led af artikel 10, stk. 1, i forordning nr. 73/2009 (»idet der tages hensyn til eventuelle nedsættelser i henhold til artikel 7, stk. 1«) og sidste led af sidste afsnit af artikel 132, stk. 2, (»... under hensyntagen, fra 2012, til anvendelsen af artikel 7, stk. 1, sammenholdt med artikel 10«), såvel som Kommissionens arbejdsdokument DS/2011/14/REV 2 og Kommissionens gennemførelsesbeslutning C(2012) 4391 endelig, som blev vedtaget på dette grundlag, i modsætning til tiltrædelsesakten, som ikke foreskriver graduering af direkte betalinger og nedsættelsen af supplerende nationale direkte betalinger i de nye EU medlemsstater og/eller året, hvori udligning af direkte betalinger i de nye og gamle EU medlemsstater forventes?
 b.
 Er artikel 10, stk. 1, og det sidste afsnit af artikel 132, stk. 2,


text:
i forordning nr. 73/2009, såvel som Kommissionens arbejdsdokument DS/2011/14/REV 2 og Kommissionens gennemførelsesbeslutning C(2012) 4391 endelig, for så vidt, i overensstemmelse med deres indhold og formål, graduering af direkte betalinger og nedsættelse af supplerende direkte betalinger foretages i 2012 i de nye EU medlemsstater, som modtager betragteligt mindre støtte end de gamle EU medlemsstater, i strid med EU-retlige principper, eksempelvis principperne om beskyttelsen af berettigede forventninger, fair konkurrence og ikke-diskrimination, så vel som til målet om fælles landbrugspolitik, som er nedfældet i artikel 39 TEUF, i særdeleshed målet om at øge landbrugsmæssig produktivitet?
 c.
 Indebærer ændringen af det sidste afsnit af artikel 132, stk. 2, i forordning nr. 73/2009 (»under hensyntagen til fra 2012 anvendelsen af artikel 7 i sammenhæng med artikel 10«) som blev gennemført under ændringsproceduren (EUT 2010 L 43, s. 7) (en ændring, hvorved en ændring af ikke-teknisk art blev gennemført, og indholdet af bestemmelsen blev fundamentalt ændret, idet det blev nedfældet, at udligningen af direkte betalinger i de nye og gamle medlemsstater blev forventet i 2012), en krænkelse af EU-retlige principper, eksempelvis principperne om beskyttelsen af berettigede forventninger, retssikkerhed, god forvaltningsskik og ikke-diskrimination?
 d.
 Betyder ordet »dydis« [»niveau«], der anvendes i bestemmelsen i tiltrædelsesakten det samme som ordet »lygis« [»niveau«] i det sidste afsnit i artikel 132, stk. 2, i forordning nr. 73/2009?
 3)
 Er Kommissionens gennemførelsesbeslutning og Kommissionens arbejdsdokument DS/2011/14/REV 2, der ikke blev offentliggjort EU Tidende, og som ikke angiver passende årsager (de blev vedtaget udelukkende ud fra antagelsen om, at niveauet for direkte betalinger i de nye og gamle EU medlemsstater i 2012 ville blive udlignet) i strid med tiltrædelsesakten og EU-retlige principper, eksempelvis princippet om retssikkerhed, beskyttelsen af berettigede forventninger og god forvaltningsskik? I så fald skal artikel 1, stk. 4, i Kommissionens gennemførelsesbeslutning da annulleres som stridende imod forordning nr. 73/2009 og tiltrædelsesakten?
 (1) Rådets forordning (EF) n r. 73/2009 af 19.1.2009 om fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte til landbrugere og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere, om ændring af forordning (EF) nr. 1290/2005, (EF) nr. 247/2006, (EF) nr. 378/2007 og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1782/2003 (EUT 2009 L 30, s. 16).


text:
30.4.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 130/8
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Finanzgericht Hamburg (Tyskland) den 18. januar 2011 — Eurogate Distribution GmbH mod Hauptzollamt Hamburg-Stadt
 (Sag C-28/11)
 2011/C 130/15
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Finanzgericht Hamburg
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Eurogate Distribution GmbH
 Sagsøgt: Hauptzollamt Hamburg-Stadt
 Præjudicielt spørgsmål
 Skal artikel 204, stk. 1, litra a), i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks (herefter »toldkodeksen«) (1) fortolkes således, at i tilfælde af ikke-fællesskabsvarer, der har været undergivet en toldoplagringsprocedure, og som ved afslutningen af toldoplagringsproceduren blev forsynet med en ny toldmæssig bestemmelse, medfører en tilsidesættelse af forpligtelsen til straks efter afslutningen af toldoplagringsproceduren — og ikke først væsentligt senere — at bogføre, at varen er taget ud af toldoplaget, i det hertil indrettede EDB-system, at der opstår toldskyld for varen?
 (1) EFT L 302, s. 1.


text:
27.4.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 123/24
 Sag anlagt den 13. marts 2013 — Hangzhou Zhejiang University Sunny Energy Science and Technology mod Kommissionen
 (Sag T-144/13)
 2013/C 123/41
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Hangzhou Zhejiang University Sunny Energy Science and Technology Co. Ltd (Hangzhou, Kina) (ved advokaterne V. Akritidis og Y. Melin)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Europa-Kommissionens afgørelse, meddelt ved skrivelse af 3. januar 2013, nr. H4/JN/Ref.t13.000011, hvorved sagsøgeren oplyses om, at Kommissionen ikke vil behandle sagsøgerens anmodning med henblik på at opnå status som virksomhed, der opererer på markedsøkonomiske vilkår, indgivet i medfør af artikel 2, stk. 7, litra b), i Rådets forordning nr. 1225/2009 inden for rammerne af en antidumpingprocedure vedrørende importen af fotovoltaiske moduler af krystallinsk silicium og nøglekomponenter hertil med oprindelse i Folkerepublikken Kina, indledt den 6. september 2012 (AD 590) annulleres i medfør af artikel 263 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde.
 —
 Det fastslås, at Rådets forordning (EU) nr. 1168/2012 af 12. december 2012 om ændring af Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (EUT L 344, s. 1) ikke finder anvendelse på sagsøgeren inden for rammerne af denne stævning i medfør af artikel 277 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde.
 —
 Europa-Kommissionen og eventuelle intervenienter tilpligtes følgelig at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat ét anbringende, som er identisk med det anbringende, som påberåbes i sag T-143/13, Zhejiang Heda Solar Technology mod Kommissionen.


text:
2.4.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 82/31
 Sag anlagt den 24. december 2004 af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod IIC Informations-Industrie Consulting GmbH
 (Sag T-500/04)
 (2005/C 82/59)
 Processprog: tysk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der den 24. december 2004 anlagt sag af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod IIC Informations-Industrie Consulting GmbH, Königswinter (Tyskland), (befuldmægtigede: G. Braun, W. Wils og N. Knittlmayer), og med valgt adresse i Luxembourg.
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 1.
 Sagsøgte tilpligtes at betale sagsøgeren 181 236,61 EUR tillagt renter på 4 % fra den 1. november 1998.
 2.
 Sagsøgte tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 I 1996 indgik Kommissionen to kontrakter med sagsøgte, hvori Kommissionen forpligtede sig til at tildele sagsøgte økonomisk støtte til gennemførelse af to europæiske kulturprojekter. Den økonomiske støtte skulle dække 50 % af sagsøgtes projektomkostninger på betingelse af, at omkostningerne blev afholdt – og der blev anmodet om betaling heraf – som fastsat i kontrakterne. I 1997 fik sagsøgte på grundlag af disse kontrakter et beløb på i alt 400 821 DEM (204 936,52 EUR) som forudbetaling af den samlede økonomiske støtte.
 Efter projekternes afslutning anmodede sagsøgte Kommissionen om betaling af projektomkostninger i en størrelsesorden, så de kunne indeholdes i den forudbetalte økonomiske støtte. Imidlertid foretog Kommissionen en kontrol, der påviste at sagsøgte kun havde krav på et støttebeløb på 46 300,18 DEM (23 672,92 EUR) for begge projekter. Kommissionen krævede derfor tilbagebetaling af det resterende beløb på 181 263,61 EUR (354 520,82 DEM) fra sagsøgte.


text:
Nr . C 158/2 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 1 . 6 . 96
 kommanditselskaber, interessentselskaber eller selska dom af 4 . oktober 1991 , Sml . I, side 4585 ). Domstolen
 ber i benhold til civilretten, for mere end halvdelens fastslog her, at sådanne betingelser er i strid med traktatens
 vedkommende skal være ejet af franskmænd eller for artikel 6 , 52 , 58 og 221 .
 hele kapitalens vedkommende skal være ejet af franske
 statsborgere, som opfylder særlige betingelser. Denne retspraksis vedrører fiskerfartøjer, men må også
 gælde for såvel handelsskibe som lystbåde, som anvendes til
 erhvervsvirksomhed .
 2 ) Den Franske Republik har undladt at overholde sine
 forpligtelser i henhold til EF-traktatens artikel 171 ved
 ikke at have truffet de foranstaltninger, som er nødven For så vidt angår skibe, som ikke anvendes til erhvervsvirk
 dige for at opfylde dom af 4, april 1974 i sag 167/73 , somhed, men som lystfartøjer, mener Kommissionen, at de
 Kommissionen mod Frankrig (Sml. side 359). græske betingelser for indregistrering i det græske skibsre
 gister strider mod traktatens artikel 6 , 48 og 52 samt mod
 artikel 7 i forordning ( EØF ) nr. 1251 /70 og mod artikel 7 i
 3 ) Den Franske Republik betaler sagens omkostninger.
 Rådets direktiv 75/34/EØF, i det arbejdstagere, som er
 omfattet af artikel 48 , eller selvstændige erhvervsdrivende,
 0 ) EFT nr . C 386 af 31 . 12 . 1994 . som er omfattet af artikel 52, skal behandles på samme
 måde som græske statsborgere , både for så vidt angår
 udøvelsen af denne erhvervsvirksomhed som med hensyn til
 betingelserne for at tage bopæl på den pågældende stats
 område .
 Kommissionen mener, at retten til registrering i statens
 Sag anlagt den 7, marts 1996 af Kommissionen for De skibsregister og til at føre det pågældende lands flag kan
 Europæiske Fællesskaber mod Den Hellenske Republik bidrage til at fremme en persons tilpasning i modtagerlandet
 og følgelig til gennemførelsen af formålet med den frie
 ( Sag C-62/96 )
 bevægelighed af personer som omhandlet i traktatens
 ( 96/C 158/02 ) artikel 48 og 52 .
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den (!) EFT nr . L 142 af 30 . 6 . 1970 .
 7 , marts 1996 anlagt sag mod Den Hellenske Republik af ( 2 ) EFT nr . L 14 af 20 . 1 . 1975 .
 Kommissionen for de Europæiske Fællesskaber ved juridisk
 konsulent Frank Benion og Maria Condou-Durande, Kom
 missionens Juridiske Tjeneste, og med valgt adresse i
 Luxembourg hos Carlos Gomez de la Cruz, Kommissionens
 Juridiske Tjeneste , Wagner-Centret, Kirchberg.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande :
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse
 afsagt den 14. december 1995 af Tribunale Amministrativo
 — Det fastslås, at Den Hellenske Republik ved at opret Regionale per il Veneto, Anden Afdeling, i sagen David
 holde en række bestemmelser i love eller administrative
 Petrie, Robert Hill og John David Newbold mod Université
 retsforskrifter, der begrænser retten til indregistrering af degli Studi di Verona; adciteret: Camilla Bettoni


text:
skibe i det græske skibsregister til skibe, som for mere
 end halvdelens vedkommende ejes af græske statsbor ( Sag C-90/96 )
 gere eller græske juridiske personer, hvis ledelse for mere ( 96/C 158/03 )
 end halvdelens vedkommende skal være græske stats
 borgere, har undladt at overholde de forpligtelser, der
 påhviler den i henhold til EØF-traktatens artikel 6 , 48 , Ved kendelse afsagt den 14 . december 1995 , indgået til
 52 , 58 og 221 , samt artikel 7 i Kommissionens forord Domstolens Justitskontor den 21 . marts 1996 , har Tribu
 ning ( EØF ) nr. 1251 /70 af 29 . juni 1970 (') og artikel 7 i nale Amministrativo Regionale per il Veneto, Anden Afde
 Rådets direktiv 75/34/EØF af 17 . december 1974 ( 2 ). ling, i sagen David Petrie, Robert Hill og John David
 Newbold mod Universitå degli Studi di Verona; adciteret:
 — Den Hellenske Republik tilpligtes at betale sagens Camilla Bettoni, forelagt De Europæiske Fællesskabers
 omkostninger . Domstol følgende spørgsmål til præjudiciel afgørelse :
 Skal EØF-traktatens artikel 5 og 48 og artikel 1 og 3 i
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter: forordning ( EØF ) nr 1612/68 af 15 . oktober 1968 ( ] )
 fortolkes således , at de er til hinder for, at det efter
 De betingelser, der er fastsat i den græske lovgivning for lovgivningen i en medlemsstat kun er nærmere angivne
 indregistrering af skibe i det græske skibsregister, er de kategorier som dem, der er fastsat i italiensk ret på grundlag
 samme, som Domstolen har behandlet i sag C-221 /89 af bestemmelser og en administrativ praksis som den
 ( Factortame, dom af 25 . juli 1991 , Sml . side 3905 ) og sag italienske, der kan få vikariater ved universitetsundervisnin
 C-246/89 ( Kommissionen mod Det Forenede Kongerige, gen, mens universitetslektorer i fremmedsprog, som er ansat
 ---pagebreak--- 1 . 6 . 96 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr . C 158 /3
 på ubestemt tid ved et italiensk universitet, ikke kan commerce de Marseille i sagerne URSSAF des Bouches-
 konkurrere om vikariater ved universitetsundervisningen ? du-Rhône mod SA Clinique de la Pointe Courte , interve
 nient: Jean Chouraqui (C- 95/96 ) og URSSAF des Bouches-
 (') Rådets forordning, EFT 1968 , II , s . 467 . Du-Rhône mod SA Clinique Florens, intervenient: Jean
 Chouraqui (C- 96/96 ) forelagt De Europæiske Fællesskabers
 Domstol to anmodninger om préjudiciel afgørelse af
 følgende spørgsmål :
 Sag anlagt den 25 . marts 1996 af Kommissionen for De Kan den franske stat forfølge Jean Chouraqui i denne
 Europæiske Fællesskaber mod Den Hellenske Republik egenskab ( 1 ), inden den har erstattet det tab, han har lidt som
 følge af en ansvarspådrågende handling fra statens side, når
 ( Sag C-94/96 ) henses til , at de skyldige beløb er nært forbundne med det
 ( 96/C 158/04 ) tab, der er påført ved fængslingen af Chouraqui, der var
 uberettiget, idet han blev frifundet af et nævningeting ved
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den dom af 16


text:
. december 1994, og at konkursbegæringen har
 25 . marts 1 996 anlagt sag mod Den Hellenske Republik af forøget tabet ?
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved Maria
 Condou-Durande, Kommissionens Juridiske Tjeneste , og
 (') Dvs . » som repræsentant for EURL (» enkeltmandsanpartssel
 med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gômez de la skab «) Jean Chouraqui og indehaver af den juridiske person,
 Cruz , Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagner-Centret, som er debitor i henhold til den franske stats fordringer «;
 Kirchberg. » anbringendet om , at der ikke er sammenfald mellem den
 franske stat og URSSAF, kan ikke tiltrædes «.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande :
 — Det fastslås, at Den Hellenske Republik ved ikke inden
 for den fastsatte frist at have gennemført de nødvendige
 love og administrative bestemmelser for at efterkomme
 Rådets direktiv 92/116/EØF ( 1 ) af 17 . september 1992
 om ændring og ajourføring af direktiv 71 /1 18/EØF ( 2 )
 om sunhedsmæssige problemer i forbindelse med handel
 med fersk fjerkrækød, har tilsidesat forpligtelser, som Anmodning ora préjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse
 påhviler den i henhold til traktaten og nævnte direk afsagt den 21 . februar 1996 af Pretura Circondariale di
 tiv . Roma — Sezione distaccata di Tivoli — i straffesagen mod
 Italia Testa
 — Den Hellenske Republik tilpligtes at betale sagens ( Sag C-101/96 )
 omkostninger. ( 96/C 158/06 )
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Ved kendelse afsagt den 21 . februar 1996 , indgået til
 I henhold til artikel 189 , stk . 3 , i traktaten om oprettelse af Domstolens Justitskontor den 26 . marts 1 996 , har Pretura
 Det Europæiske Fællesskab er et direktiv bindende for Circondariale di Roma — Sezione distaccata di Tivoli — i
 enhver medlemsstat, som det rettes til . Den Hellenske straffesagen mod Italia Testa forelagt De Europæiske
 Republik har indtil dato ikke truffet de nødvendige foran Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgø
 staltninger for at gennemføre det pågældende direktiv i dens relse af følgende spørgsmål :
 interne retsorden .
 (') EFT nr . L 62 af 15 . 3 . 1993 .
 A ) Kan den nationale lovgivning, som giver SIAE ( 1 ) eneret
 ( 2 ) EFT nr . L 55 af 8 . 3 . 1971 . til at forvalte ophavsrettigheder, forhindre eller
 begrænse importen eller eksporten af lydbærere, som
 lovligt er bragt i handelen i en anden fremmed stat ?
 B ) Kan SIAE inden for det fælles marked, som er karak
 teriseret ved frie varebevægelser og fri udveksling af
 Anmodning om préjudiciel afgørelse forelagt ved domme tjenesteydelser, i alle tilfælde på ophavsmændenes
 afsagt den 1 , marts 1996 af Tribunal de commerce de vegne kræve betaling af vederlag, idet organisationen
 Marseille i sagerne URSSAF de Bouches-du-Rhône mod SA benytter den strafferetlige beskyttelse til at få opfyldt sit
 Clinique de la Pointe Courte, intervenient: Jean Chouraqui krav ?
 ( C-95/96 ) og URSSAF des Bouches-du-Rhône mod SA
 Clinique Florens, intervenient: Jean Chouraqui ( C-96/96 )
 C ) Er de


text:
nationale bestemmelser og retsafgørelser, SIAE
 ( Sag C-95/96 og C-96/96 )
 henviser til i sit processkrift angående indtræden i
 ( 96/C 158/05 ) straffesagen som borgerlig part, af en sådan karakter, at
 de giver sig udslag i vilkårlig forskelsbehandling eller en
 Ved domme afsagt den 1 , marts 1 996 , indgået til Domsto skjult begrænsning af handelsstrømmene til og fra
 lens Justitskontor den 18 . marts 1996 , har Tribunal de Italien i forbindelse med den kommercielle udnyttelse af


text:
28.11.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 441/11
 Appel iværksat den 23. september 2016 af Olga Stanislavivna Yanukovych, arving til Viktor Viktorovych Yanukovych, til prøvelse af kendelse afsagt af Retten (Niende Afdeling) den 12. juli 2016 i sag T-347/14, Olga Stanislavivna Yanukovych mod Rådet for Den Europæiske Union
 (Sag C-505/16 P)
 (2016/C 441/15)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Appellant: Olga Stanislavivna Yanukovych, arving til Viktor Viktorovych Yanukovych (ved QC T. Beazley)
 De øvrige parter i appelsagen: Rådet for Den Europæiske Union, Europa-Kommissionen
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 Kendelse afsagt af Retten (Niende Afdeling) den 12. juli 2016 i sag T-347/14 ophæves i det omfang, der fremgår af punkt 6 og 7 i appelskriftet, nemlig for så vidt angår:
 —
 Punkt 2 og 4 i kendelsens konklusion
 —
 Punkt 3 i konklusionen til kendelse afsagt af Retten (Niende Afdeling) den 12. juli 2016 i sag T-347/12, for så vidt som Retten fastslog, at Rådet for Den Europæiske Union i henhold til samme punkt 3 kun tilpligtedes at betale de omkostninger, som appellanten havde afholdt, men ikke den afdødes omkostninger.
 —
 Sagen hjemvises til Retten med henblik på den mundtlige forhandling og dommen, eller subsidiært:
 —
 Appellanten gives medhold i sagen for Retten i det omfang, der fremgår af punkt 6 og 7 i appelskriftet, og navnlig annulleres Rådets afgørelse (FUSP) 2015/143 (1) af 29. januar 2015 om ændring af afgørelse 2014/119, Rådets forordning (EU) 2015/138 (2) af 29. januar 2015 om ændring af forordning (EU) nr. 208/2014, Rådets afgørelse (FUSP) 2015/364 (3) af 5. marts 2015 og Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2015/357 (4) af 5. marts 2015 om gennemførelse af forordning nr. 208/2014, for så vidt som disse foranstaltninger vedrører Viktor Viktorovych Yanukovych
 —
 Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes — for så vidt som Domstolen finder, at Retten ikke allerede har gjort dette — at betale både de af appellanten afholdte omkostninger og de af afdøde afholdte omkostninger for så vidt angår annullationspåstanden nedlagt i stævningen.
 —
 Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale appellantens omkostninger, herunder de af afdøde afholdte omkostninger, for så vidt angår annullationspåstanden i anmodningen om tilpasning.
 —
 Under alle omstændigheder tilpligtes Rådet for Den Europæiske Union at betale sagsomkostningerne i forbindelse med appelsagen.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 For det første begik Retten en retlig fejl, da den i den appellerede kendelses præmis 84, 89 og 92 fastslog, at anmodningen om tilpasning skulle afvises, eftersom den var blevet indgivet i afdødes navn efter hans død. Retten fastslog med urette, at under omstændighederne i denne sag skulle spørgsmålet om, hvorvidt anmodningen om tilpasning kunne antages til realitetsbehandling, alene bedømmes på grundlag af situationen på det tidspunkt, hvor anmodningen om tilpasning blev indgivet. Spørgsmålet om, hvorvidt anmodningen om tilpasning kunne antages til realitetsbehandling, skulle rettelig have været bedømt holistisk under henvisning til samtlige omstændigheder i sagen.
 Selv om Retten havde i ret i sin konklusion, hvorefter spørgsmålet om, hvorvidt anmodningen kunne antages til realitetsbehandling, alene skulle bedømmes på grundlag af situationen på det tidspunkt, hvor anmodningen blev indgivet, begik


text:
Retten for det andet en retlig fejl, da den fastslog, at anmodningen om tilpasning i det væsentlige ikke var blevet indgivet i appellantens navn. Anmodningen om tilpasning, sammenholdt med de andre dokumenter, som den blev indgivet med til Retten, viste klart, at anmodningen var blevet indgivet i afdødes navn af/på vegne af appellanten i hendes egenskab af de facto retssuccessor og arving til afdøde. Anmodningen kunne som sådan antages til realitetsbehandling under henvisning til den faktiske situation på det tidspunkt, hvor den blev indgivet. Ved at nå frem til den modsatte konklusion begik Retten en retlig fejl, idet den foretog en urigtig gengivelse af de for den foreliggende beviser.
 Retten begik for det tredje en retlig fejl, idet den undlod at sondre mellem (i) antageligheden af anmodningen om tilpasning og (ii) antageligheden af et andet annullationssøgsmål. Retten (1) undlod med urette at tage hensyn til den omstændighed, at den havde udsat sagen henset til anmodningen om tilpasning, (2) fastslog med urette, at spørgsmålet om, hvorvidt anmodningen om tilpasning kunne antages til realitetsbehandling, skulle afgøres under henvisning alene til den situation, der forelå på det tidspunkt, hvor anmodningen om tilpasning blev indgivet, (3) så med urette bort fra den omstændighed, at retssuccessoren i henhold til ukrainsk arveret fastlægges seks måneder efter dødsfaldet, men med tilbagevirkende kraft, og (4) fratog som følge heraf, med urette og uden begrundelse, appellanten retten til adgang til domstolene til prøvelse af retsakterne af 2015 i egenskab af retssuccessor og arving eller på anden vis.
 (1) Rådets afgørelse (FUSP) 2015/143 af 29.1.2015 om ændring af afgørelse 2014/119/FUSP om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Ukraine (EUT L 24, s. 16).
 (2) Rådets forordning (EU) 2015/138 af 29.1.2015 om ændring af forordning (EU) nr. 208/2014 om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Ukraine (EUT L 24, s. 1).
 (3) Rådets afgørelse (FUSP) 2015/364 af 5.3.2015 om ændring af afgørelse 2014/119/FUSP om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Ukraine (EUT L 62, s. 25).
 (4) Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2015/357 af 5.3.2015 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 208/2014 om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Ukraine (EUT L 62, s. 1).


text:
30.11.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 352/16
 Sag anlagt den 2. september 2013 — GEA Group mod KHIM (engineering for a better world)
 (Sag T-488/13)
 2013/C 352/30
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: GEA Group AG (Düsseldorf, Tyskland) (ved advokat J. Schneiders)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 21. marts 2013 af Appelkammeret ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 935/2012-4) annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket »engineering for a better world« for varer og tjenesteydelser i klasse 6, 7, 9, 11, 35, 37, 39, 41 og 42 – EF-varemærkeansøgning nr. 10 244 416
 Undersøgerens afgørelse: Afslag på ansøgningen
 Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009.


text:
8.3.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 64/62
 Sag anlagt den 16. januar 2008 — Weldebräu mod KHIM — Kofola Holding (en flaskes form)
 (Sag T-24/08)
 (2008/C 64/100)
 Stævningen er affattet på tysk
 Parter
 Sagsøger: Weldebräu GmbH & Co. KG (Plankstadt, Tyskland) (ved Rechtsanwalt W. Göpfert)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Kofola Holding a.s. (Ostrava, Den Tjekkiske Republik)
 Sagsøgerens påstande
 —
 Afgørelse truffet den 15. november 2007 af Fjerde Appelkammer (sag R 1096/2006-4) annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Ansøger om EF-varemærket: Kofola Holding a.s.
 Det omhandlede EF-varemærke: Det tredimensionale varemærke »en flaskes form« for varer i klasse 30, 32 og 33 (ansøgning nr. 3 367 539).
 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Weldebräu GmbH & Co. KG.
 Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Det tredimensionale varemærke »en flaskes form« for varer i klasse 21, 32 og 33 (EF-varemærke nr. 690 016).
 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen forkastet
 Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen
 Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94 (1), da der er risiko for forveksling mellem de omtvistede varemærker.
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20.12.1993 om EF-varemærker (EFT 1994 L 11, s. 1).


text:
1.9.2001 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 245/23
 Sag anlagt den 12. juni 2001 af Carlo Ripa di Meana mod medlemmer af Europa-Parlamentet, med den pension,
 Europa-Parlamentet medlemmerne af det italienske parlament oppebærer.
 Følgelig bør Europa-Parlamentet ikke kunne begrænse
 (Sag T-127/01) retten til pension for ophørt virksomhed ved uretmæssigt
 at udvide suspensionen af pensionen for medlemmerne
 af det nationale parlament i henhold til artikel 12 i de
 (2001/C 245/37) italienske bestemmelser til også at omfatte dets egne
 medlemmer.
 (Processprog: italiensk)
 — Suspensionen af den pension, sagsøgeren oppebærer for
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der sit tidligere virke i Europa-Parlamentet — efter at han har
 den 12. juni 2001 anlagt sag mod Europa-Parlamentet af Carlo betalt store bidrag — blot fordi han for øjeblikket
 Ripa di Meana ved avvocati Wilma Viscardini og Gabriele modtager et vederlag fra en anden »arbejdsgiver«, straffer
 Donà. ikke blot sagsøgeren urimeligt, men indebærer en ugrun-
 det berigelse for Europa-Parlamentet.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 — Sagsøgte administrerer et selvstændigt pensionssystem og
 — Principalt annulleres i henhold til EF-traktatens artikel 230 kan derfor ikke tage sit udgangspunkt i det udtrykkelige
 den afgørelse, der er truffet af Europa-Parlamentet — ønske, der er fremsat af andre politiske myndigheder
 Afdelingen for Medlemmernes Finansielle Anliggender — vedrørende andre selvstændige pensionsordninger, som
 den 26. marts 2001, j.nr. 106721 (som er sendt med gælder for andre personer.
 almindelig post, og som sagsøgeren fik kendskab til den
 4. april 2001), hvorved det blev meddelt Carlo Ripa di
 Meana, at hans pension som forhenværende medlem af
 Europa-Parlamentet var suspenderet, efter at han var — Det omhandlede fællesskabsregulativ indeholder ikke
 blevet valgt til regionalrådet i regionen Umbrien. noget forbud mod kumulation af den pension, der
 tilkommer en europaparlamentariker, og andre indtægter,
 — Subsidiært annulleres i henhold til EF-traktatens arti- der er et resultat af anden virksomhed. Under alle
 kel 230 den afgørelse, der er truffet af Europa-Parlamentet omstændigheder vil suspension af et forhenværende
 — Afdelingen for Medlemmernes Finansielle Anliggender medlems pension.
 — den 26. marts 2001, j.nr. 106721, for så vidt som
 den vedrører suspensionen af Ripa di Meana’s pension
 vedrørende valgperioden 1979/1984. — Selv om en analog anvendelse af artikel 12 i de italienske
 bestemmelser anses for berettiget — kun kunne retfærdig-
 — Under alle omstændigheder tilpligtes Europa-Parlamentet at gøres i tilfælde af, at han vælges til det nationale parlament
 betale sagens omkostninger. og ikke også til regionalrådet.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter — På det tidspunkt, hvor de italienske bestemmelser trådte i
 kraft den 1. januar 1998, havde sagsøgeren allerede
 erhvervet ret til pension for valgperioden 1979/1984.
 Sagsøgeren, som er den samme som i sag T-83/99 (1), anfægter
 sagsøgtes afgørelse om at stille hans pension som forhenværen-
 de medlem af Europa-Parlamentet i bero, efter at han er blevet — Selv om det måtte blive anset for berettiget at anvende
 valgt til regionalrådet i regionen Umbrien. Denne afgørelse er artikel 12 i de italienske bestemmelser analogt, vil den
 blevet truffet på grundlag af artikel 12 i Regolamento per gli suspension af pensionen,


text:
der er nærværende sags gen-
 assegni vitalizi dei deputati (de italienske bestemmelser, der stand, derfor kun kunne retfærdiggøres, for så vidt angår
 finder anvendelse på medlemmerne af Deputeretkammeret i pensionen for valgperioden 1994/1999, men derimod
 det italienske parlament). Det bemærkes i denne forbindelse, ikke for pensionen for valgperioden 1979/1984.
 at artikel 2, stk. 1, i bilag III til Regulativ om Omkostningsgodt-
 gørelser og Andre Godtgørelser til Europa-Parlamentets Med-
 lemmer henviser til de italienske bestemmelser, for så vidt
 angår »størrelsen af og betingelserne for den foreløbige pen-
 sion«. (1) Dom af 26.10.2000 i de forenede sager T-83/99, Ripa di Meana,
 T-84/99, Leoluca Orlando og T-85/99, Gastone Parigi mod
 Europa-Parlamentet (endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser).
 Til støtte for sine påstande har sagsøgeren gjort gældende:
 — Artikel 2, stk. 1, i bilag III henviser ikke sic et simpliciter til
 de italienske bestemmelser, men sammenholder størrel-
 sen af den pension, der oppebæres af de italienske


text:
14.1.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 13/5
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Oberlandesgericht Wien (Østrig) den 20. oktober 2011 — Bundeswettbewerbsbehörde mod Donau Chemie AG m.fl.
 (Sag C-536/11)
 2012/C 13/11
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Oberlandesgericht Wien
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Bundeswettbewerbsbehörde
 Sagsøgte: Donau Chemie AG, Donauchem GmbH, DC Druck-Chemie Süd GmbH & Co KG, Brenntag Austria Holding GmbH, Brenntag CEE GmbH, Ashland-Südchemie-Kernfest GmbH og Ashland Südchemie Hantos GmbH
 Procesdeltagere: Bundeskartellanwalt og Verband Druck & Medientechnik
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Er EU-retten, navnlig henset til Domstolens dom af 14.6.2011 i sag C-360/09, Pfleiderer, til hinder for en national kartelretlig bestemmelse, hvorefter der (også) i sager, hvor man har anvendt artikel 101 eller 102 TEUF, sammenholdt med forordning nr. 1/2003/EF (1), uden undtagelse kun kan indrømmes tredjemænd, som ikke deltager i sagen, adgang til aktindsigt med henblik på at kunne forberede erstatningssøgsmål mod deltagere i et kartel, såfremt alle sagens parter indvilliger heri, og hvorefter retten ikke har mulighed for i det enkelte tilfælde at foretage en afvejning af de interesser, som EU-retten beskytter, med henblik på at fastlægge forudsætningerne for at bevillige eller nægte aktindsigt?
 Såfremt spørgsmål 1 besvares benægtende:
 2)
 Er EU-retten til hinder for en sådan national bestemmelse, hvis denne ganske vist gælder tilsvarende for en rent national kartelsag og ikke indeholder nogen særlig ordning med hensyn til dokumenter, som kronvidner har stillet til rådighed, men lignende nationale bestemmelser om andre typer af sager, navnlig indenretlig og udenretlig civilproces og straffeproces, giver mulighed for aktindsigt i retsdokumenter, uden at parterne har indvilliget heri, under forudsætning af, at den tredjemand, der ikke deltager i sagen, kan sandsynliggøre en retlig interesse i at få aktindsigt, og der ikke foreligger overordnede interesser hos andre personer eller offentligheden, som er til hinder for at indrømme aktindsigt i det konkrete tilfælde?
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 af 16.12.2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne i traktatens artikel 81 og 82, EFT 2003 L 1, s. 1.


text:
21.5.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 152/26
 Sag anlagt den 14. marts 2011 — Carbunión mod Rådet
 (Sag T-176/11)
 2011/C 152/47
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Federación Nacional de Empresarios de Minas de Carbón (Carbunión) (Madrid, Spanien) (ved solicitor K. Desai og advokaterne S. Cisnal de Ugarte og M. Peristeraki)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union
 Sagsøgerens påstande
 —
 Annullationssøgsmålet antages til realitetsbehandling.
 —
 Sagsøgeren gives medhold og følgelig annulleres artikel 3, stk. 1, litra a) og b) og f), og artikel 3, stk. 3, i Rådets afgørelse af 10. december 2010 om statsstøtte til fremme af lukning af miner, der ikke er konkurrencedygtige (2010/787/EU) (1).
 —
 Rådet tilpligtes at betale sagsøgerens omkostninger i sagen.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremført syv anbringender.
 1)
 Med det første anbringende anføres det, at Rådet har foretaget åbenbart urigtige skøn i vurderingen af de relevante handlinger, fordi Rådet har baseret den anfægtede afgørelse på følgende konstateringer:
 —
 Kulbidraget til EU’s energiforsyning er beskedent.
 —
 Lukningen af miner, der ikke er konkurrencedygtige, og afskaffelsen af EU’s kulproduktion vil fremme vedvarende energikilder.
 —
 Kulproduktionen i EU og særligt i Spanien forventes på ingen måde at blive rentabel inden 2018.
 2)
 Med det andet anbringende gøres det gældende, at der foreligger utilstrækkelig begrundelse, idet Rådet ikke har:
 —
 undersøgt de omfattende beviser og konklusioner, som Rådet har fået forelagt under den forberedende procedure af andre institutioner og interesserede parter, og som viser betydningen af EU’s kulindustri for forsyningssikkerheden i EU
 —
 begrundet, hvorfor den i) afveg fra statsstøttereglerne og -politikken, der er indført med kulforordningen af 2002 (2), der var baseret på hensyn til forsyningssikkerheden og ii) i stedet vedtog den anfægtede afgørelse, der udelukkende var baseret på hensyn til konkurrenceevnen.
 3)
 Med det tredje anbringende gøres det gældende, at der foreligger en tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet og princippet om berettigede forventninger, idet den anfægtede afgørelse:
 —
 udgør en pludselig og uventet ændring af EU’s holdning til den oprindelige kulsektor i EU og særligt i Spanien
 —
 tilsidesætter princippet om berettigede forventninger, da den ikke fastsætter en overgangsperiode, der giver sagsøgeren mulighed for at tilpasse sig denne betydelige ændring i politikken.
 4)
 Med det fjerde anbringende anføres det, at der foreligger en tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet, idet den anfægtede afgørelse pålægger ubegrundede og uforholdsmæssige hindringer for driften af de oprindelige kulminer i Spanien, hvilket ikke er i overensstemmelse med Rådets målsætning. Mere præcist behandler de foranstaltninger, der er vedtaget ved den anfægtede afgørelse, ifølge sagsøgeren ikke de miljøhensyn, som Rådet har fremført, idet EU’s elværker vil fortsætte med at »brænde« importeret kul. Den anfægtede afgørelse pålægger således sagsøgeren unødigt byrdefulde forpligtelser, der overhovedet ikke har nogen sammenhæng med målsætningen om miljøbeskyttelse. Sagsøgeren anfører endvidere, at de konkurrencemæssige problemer, der hidrører fra subsidieringen af det oprindelige kul, også er overdrevne i den anfægtede afgørelse.
 5)
 Med det femte anbringende gøres det gældende, at der foreligger magtfordrejning. Sagsøgeren anfører i den forbindelse, at de foranstaltninger, der er vedtaget ved den anfægtede afgørelse, i betragtning af


text:
deres negative virkninger ikke er i overensstemmelse med de strategiske og politiske mål, som EU skal forfølge i henhold til artikel 194 TEUF. Den anfægtede afgørelse frembyder fare for et velfungerende energimarked i EU og for energiforsyningssikkerhed i EU og særligt i Spanien. Rådet har derfor begået magtfordrejning ved at vedtage den anfægtede afgørelse, der tager sigte på at fjerne et af de vigtigste oprindelige råmaterialer for energiforsyningssikkerheden i EU.
 6)
 Med det sjette anbringende anføres det, at der foreligger en tilsidesættelse af principperne om ligebehandling og forbud mod forskelsbehandling. Ifølge sagsøgeren diskriminerer den anfægtede afgørelse de oprindelige kulproducenter i) i forhold til importører af kul i EU og ii) i forhold til andre energiformer.
 7)
 Med det syvende anbringende gøres det gældende, at den anfægtede afgørelse er vedtaget på grundlag af en forkert hjemmel. Sagsøgeren anfører, at den anfægtede afgørelse udelukkende er vedtaget i henhold til artikel 107, stk. 3, litra e), TEUF, mens den også skulle have været vedtaget i henhold til artikel 109 TEUF og have fulgt den pågældende procedure.
 (1) EUT L 336, s. 24.
 (2) Rådets forordning (EF) nr. 1407/2002 af 23.7.2002 om statsstøtte til kulindustrien (EFT L 205, s. 1).


text:
22.10.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 311/10
 Domstolens dom (Store Afdeling) af 6. september 2011 — Ivana Scattolon mod Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale Ordinario di Venezia — Italien)
 (Sag C-108/10) (1)
 (Socialpolitik - direktiv 77/187/EØF - varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomheder - begrebet »virksomhed« og begrebet »overførsel« - offentligretlig overdrager og offentligretlig erhverver - anvendelse af den kollektive overenskomst, der er gældende hos erhververen fra datoen for overførslen - lønmæssig stilling - hensyntagen til den anciennitet, der er erhvervet hos overdrageren)
 2011/C 311/12
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Tribunale Ordinario di Venezia
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Ivana Scattolon
 Sagsøgt: Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Tribunale Ordinario di Venezia — anvendelsesområdet for Rådets direktiv 77/187/EØF af 14. februar 1977 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomheder, bedrifter eller dele af bedrifter (EFT L 61, s. 26) og Rådets direktiv 2001/23/EF af 12. marts 2001 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomheder eller bedrifter eller af dele af virksomheder eller bedrifter (EFT L 82, s. 16) — fortolkning af artikel 3, stk. 1, i direktiv 77/187/EØF — overførsel af rengøringspersonale fra en lokaladministration til en statslig administration — bevarelse af rettigheder, herunder anciennitet opnået hos den lokale enhed
 Konklusion
 1)
 En offentlig myndighed i en medlemsstats overtagelse af personale, som er ansat i en anden offentlig myndighed, og som har til opgave at levere hjælpetjenester, der bl.a. omfatter vedligeholdelsesopgaver og administrativ bistand, til skoler, er en virksomhedsoverførsel, som henhører under Rådets direktiv 77/187 af 14. februar 1977 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomheder, bedrifter eller dele af bedrifter, når nævnte ansatte udgøres af en struktureret enhed af ansatte, som er beskyttet som arbejdstagere i henhold til denne medlemsstats nationale ret.
 2)
 Når en overførsel som omhandlet i direktiv 77/187 fører til, at den kollektive overenskomst, der er gældende hos erhververen, anvendes umiddelbart på de overførte arbejdstagere, og når de i denne overenskomst fastsatte lønvilkår navnlig er tilknyttet ancienniteten, er artikel 3 i dette direktiv til hinder for, at de overførte arbejdstagere i forhold til deres situation umiddelbart før overførslen udsættes for en væsentlig lønnedgang som følge af, at der ikke tages hensyn til den anciennitet, som de har optjent hos overdrageren, og som svarer til den anciennitet, der er optjent af arbejdstagerne hos erhververen, ved fastsættelsen af deres startindplacering hos sidstnævnte. Det tilkommer den forelæggende ret at undersøge, om der i forbindelse med den i hovedsagen omhandlede overførsel forelå en sådan lønnedgang.
 (1) EUT C 134 af 22.5.2010.


text:
22.12.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 315/6
 Domstolens dom (Anden Afdeling) af 25. oktober 2007 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Irland
 (Sag C-248/05) (1)
 (Traktatbrud - beskyttelse af grundvandet mod forurening forårsaget af farlige stoffer - direktiv 80/68/EØF)
 (2007/C 315/10)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved S. Pardo Quintillán og D. Recchia, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Irland (ved D. O'Hagan, som befuldmægtiget)
 Sagens genstand
 Traktatbrud — tilsidesættelse af artikel 4, 5, 7, 8, 9, 10, 12 og 13, i Rådets direktiv 80/68/EØF af 17. december 1979 om beskyttelse af grundvandet mod forurening forårsaget af visse farlige stoffer (EFT L 20, s. 43) — drift af en losseplads i Ballymurtagh i grevskabet Wicklow uden formel tilladelse — forurening af grundvandet i grevskabet Wexford og i Killarney i grevskabet Kerry ved indirekte udledninger af fosfor fra septiktanke
 Konklusion
 1)
 Irland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 80/68/EØF af 17. december 1979 om beskyttelse af grundvandet mod forurening forårsaget af visse farlige stoffer, idet Irland ikke har truffet alle de foranstaltninger, der er nødvendige for at efterkomme direktivets artikel 4, 5, 7 og 10 for så vidt angår den kommunale losseplads i Ballymurtagh (Wicklow County).
 2)
 I øvrigt frifindes Irland.
 3)
 Irland betaler to tredjedele af sagens samlede omkostninger. Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber betaler den resterende tredjedel.
 (1) EUT C 205 af 20.8.2005.


text:
26.5.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 171/27
 Sag anlagt den 2. marts 2015 — Den Hellenske Republik mod Kommissionen
 (Sag T-112/15)
 (2015/C 171/32)
 Processprog: græsk
 Parter
 Sagsøger: Den Hellenske Republik (ved I.-K. Chalkias, G. Kanellopoulos, E. Leftheriotou og A.-E. Vasilopoulou, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Kommissionens gennemførelsesafgørelse af 19. december 2014 om udelukkelse fra EU-finansiering af visse udgifter, som medlemsstaterne har afholdt for Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Garantisektionen, Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EGFL) og Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) (meddelt under nummer C(2014) 10135) (EUT L 369, s. 71) annulleres, for så vidt som den udelukker visse udgifter afholdt inden for sektoren for arealstøtte i ansøgningsåret 2008, svarende til: a) 10 % af de samlede udgifter, som blev afholdt til støtten til græsning, b) 5 % af de samlede udgifter, som blev afholdt til den supplerende koblede støtte, og c) 5 % af de samlede udgifter, som blev afholdt inden for sektoren for udvikling af landdistrikterne udelukkes fra EU-finansiering.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat følgende anbringender.
 1.
 Første anbringende vedrørende korrektionen på 10 % pålagt græsningsarealer:
 —
 Med det første annullationsanbringende har sagsøgeren påberåbt sig en urigtig fortolkning og anvendelse af artikel 2 i Kommissionens forordning (EF) nr. 796/2004 (1) af 21. april 2004 hvad angår definitionen af græsning, utilstrækkelig begrundelse og tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet.
 2.
 Vedrørende korrektionerne på 5 % for supplerende koblet støtte forbundet med arealet og for foranstaltninger til udvikling af landdistrikterne:
 —
 Med det andet annullationsanbringende har sagsøgeren gjort gældende, at den finansielle korrektion på 5 % for supplerende koblet støtte forbundet med arealet er pålagt på grundlag af en faktisk fejl, med utilstrækkelig begrundelse og under tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet.
 —
 Med det tredje annullationsanbringende har sagsøgeren gjort gældende, at den finansielle korrektion på 5 % fastsat for støtte under søjle 2 er pålagt uberettiget, og at Kommissionens vurdering i den forbindelse under alle omstændigheder er behæftet med en faktisk fejl og er åbenbar uforholdsmæssig i forhold til den risiko, der er fastslået i Kommissionens konklusioner vedrørende foranstaltningerne under søjle 2. Hvad navnlig angår foranstaltning 214 i Programmet for Udvikling af Landdistrikterne gøres det gældende, at den pålagte korrektion endvidere er den anden i træk med det samme formål, hvorfor den er ulovlig og skal erklæres ugyldig.
 (1) Kommissionens forordning (EF) nr. 796/2004 af 21.5.2004 om gennemførelsesbestemmelser vedrørende krydsoverensstemmelse, graduering og det integrerede forvaltnings- og kontrolsystem som omhandlet i Rådets forordning (EF) nr. 1782/2003 om fastlæggelse af fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere (EUT L 141, s. 18).


text:
29.6.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 213/40
 Sag anlagt den 11. maj 2015 — Cofra mod KHIM — Armand Thiery (1841)
 (Sag T-233/15)
 (2015/C 213/66)
 Stævningen affattet på spansk
 Parter
 Sagsøger: Cofra Holding AG (Zug, Schweiz) (ved advokat M. Aznar Alonso)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Armand Thiery SAS (Levallois Perret, Frankrig)
 Oplysninger vedrørende sagen for Harmoniseringskontoret
 Indehaver af det omtvistede varemærke: Cofra Holding AG
 Det omtvistede varemærke: EF-ordmærket »1841« — EF-varemærkeregistrering nr. 9 119 553
 Sagen for Harmoniseringskontoret: Ugyldighedssag
 Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 26. februar 2015 af Første Appelkammer ved Harmoniseringskontoret (sag R 805/2015-1)
 Påstande
 —
 Den anfægtede afgørelse annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret og den anden part i sagen for appelkammeret, såfremt sidstnævnte intervenerer i sagen, tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Anbringender
 —
 Tilsidesættelse af artikel 57, stk. 2, i forordning nr. 207/2009 og af artikel 40, stk. 6, i forordning nr. 2868/95
 —
 Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009.


text:
14.4.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 109/13
 Kendelse afsagt af Rettens præsident den 16. februar 2012 — Morison Menon Chartered Accountants m.fl. mod Rådet
 (Sag T-656/11 R)
 (Særlige rettergangsformer - fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik - restriktive foranstaltninger over for Iran med det formål at forhindre nuklear spredning - indefrysning af midler og økonomiske ressourcer - begæring om udsættelse af gennemførelse - manglende uopsættelighed)
 2012/C 109/31
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøgere: Morison Menon Chartered Accountants (Dubai, De Forenede Emirater), Morison Menon Chartered Accountants — Dubaï Office (Dubai) og Morison Menon Chartered Accountants — Sharjah Office (Sharjah, De Forenede Emirater) (ved advokaterne H. Viaene, T. Ruys og D. Gillet)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union (ved M.-M. Joséphidès og S. Kyriakopoulou, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Begæring om udsættelse af gennemførelsen af dels Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 1245/2011 af 1. december 2011 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 961/2010 om restriktive foranstaltninger over for Iran og Rådets afgørelse 2011/783/FUSP af 1. december 2011 om ændring af afgørelse 2010/413/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Iran for så vidt som en enhed benævnt »Morison Menon Chartered Accountant« er opført på listen over personer og enheder, hvis midler og økonomiske ressourcer indefryses
 Konklusion
 1)
 Begæringen om foreløbige forholdsregler tages ikke til følge.
 2)
 Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.


text:
10.5.2003 DA Den Europæiske Unions Tidende C 112/41
 — ved at vedtage afgørelsen af 9. juli 2002. Sagsøgerne perioden fra februar 1993 til november 1996 angiveligt
 henviser i den sammenhæng til de i sag T-317/02 (3) har deltaget i aftaler og samordnet praksis på området for
 fremførte anbringender og argumenter. strengpresset specialgrafit. Ved den anfægtede beslutning har
 Kommissionen pålagt sagsøgeren en bøde på 18,94 mio. EUR
 på området for isostatisk presset specialgrafit og en bøde på
 ( 1) Rådets direktiv 96/22/EF af 29.4.1996 om forbud mod anvendelse 8,81 mio. EUR på området for strengpresset specialgrafit.
 af visse stoffer med hormonal og thyreostatisk virkning og af
 beta-agonister i husdyrbrug og om ophævelse af direktiv 81/602/
 EØF, 88/146/EØF og 88/299/EØF (EFT L 125 af 23.5.1996, s. 3).
 ( 2) EFT L 195 af 24.7.2002, s. 72. Sagsøgeren har fremsat følgende fem anbringender:
 ( 3) Sag T-317/02 (EFT C 323 af 21.12.2002, s. 37).
 — Der er sket tilsidesættelse af princippet om, at der skal
 tages hensyn til en tidligere sag (ne bis in idem), samt af
 proportionalitetsprincippet. Sagsøgeren har gjort gælden-
 de, at Kommissionen har tilsidesat forbuddet mod, at der
 to gange indledes en sag vedrørende det samme forhold,
 idet den i sin beslutning ikke har taget de bøder,
 som allerede er blevet pålagt i Nordamerika for den
 Sag anlagt den 10. marts 2003 af SGL Carbon AG mod internationale del af kartellet, i betragtning, og idet den
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber har gennemført endnu en bødesag på området for
 grafitelektroder, bl.a. mod sagsøgeren. Subsidiært har
 (Sag T-91/03) sagsøgeren gjort gældende, at selv hvis der kunne indledes
 endnu en sag, skulle Kommissionen ved bødefastsættelsen
 have taget hensyn til de allerede pålagte bøder.
 (2003/C 112/77)
 — Der er sket tilsidesættelse af kontradiktionsprincippet
 (Processprog: tysk) og af sagsøgerens ret til forsvar. Sagsøgeren har gjort
 gældende, at Kommissionen i sin beslutning overraskende
 har anlagt en ny bedømmelse af LCL’s og sagsøgerens
 deltagelse i overtrædelsen og derfor har frataget sagsøge-
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der ren muligheden for at tage stilling hertil på passende
 den 10. marts 2003 anlagt sag mod Kommissionen for De måde under den administrative procedure. Endvidere
 Europæiske Fællesskaber af SGL Carbon AG, Wiesbaden har Kommissionen udpeget sagsbehandlere, som ifølge
 (Tyskland), ved Rechtsanwälte M. Klusmann og P. Niggemann, sagsøgeren ikke i tilstrækkelig grad behersker det tyske
 som befuldmægtigede. sprog, og den har derfor ikke i fuldt omfang taget hensyn
 til sagsøgerens fremstilling af sagen.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: — Der er sket tilsidesættelse af væsentlige formforskrifter og
 af begrundelsespligten i henhold til artikel 253 EF,
 — Den anfægtede beslutning annulleres, for så vidt som den idet Kommissionen har lagt urigtige og mangelfulde
 vedrører sagsøgeren. markedsoplysninger til grund for sin beslutning.
 — Subsidiært nedsættes den bøde, der er pålagt sagsøgeren
 ved den anfægtede beslutning, med et rimeligt beløb. — Der er sket tilsidesættelse af artikel 15, stk. 2, i forordning
 nr. 17/62/EF, idet Kommissionen angiveligt har foretaget
 en urigtig bødeberegning. Sagsøgeren har gjort gældende,
 — Kommissionen tilpligtes


text:
at betale sagens omkostninger. at den måde, hvorpå Kommissionen ved beregningen af
 bøden har taget hensyn til overtrædelsens grovhed,
 er retsstridig, at Kommissionen med urette har anset
 sagsøgeren for at have spillet en førende rolle i kartellet,
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter at bødemaksimum er overskredet, at Kommissionen
 har undladt at tage sagsøgerens betalingsevne og det
 angiveligt manglende behov for en afskrækkende virkning
 Sagsøgeren fremstiller forskellige grafitprodukter, bl.a. også i betragtning, samt at den har undladt at tage passende
 »specialgrafit«. Kommissionen har konstateret, at sagsøgeren hensyn til, at sagsøgeren har samarbejdet under sagens
 og forskellige andre producenter og forhandlere af isostatisk behandling.
 specialgrafit har deltaget i en vedvarende aftale og/eller sam-
 ordnet praksis, der har haft indvirkning på markedet for
 isostatisk specialgrafit i Det Europæiske Fællesskab og i Det
 Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde. De hævdede Sagsøgeren har desuden gjort gældende, at den pålagte forrent-
 overtrædelser vedrører i det væsentlige perioden fra juli 1993 ning af bøden er retsstridig.
 til februar 1998. Kommissionen har også konstateret, at
 sagsøgeren og UCAR, en anden producent af specialgrafit, har
 begået endnu en overtrædelse af artikel 81, stk. 1, EF, idet de i


text:
22.11.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 301/45
 Sag anlagt den 5. september 2008 — Csepel Áramtermelő mod Kommissionen
 (Sag T-370/08)
 (2008/C 301/76)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Csepel Áramtermelő kft (Budapest, Ungarn) (ved lawyers Á. Máttyus, K. Ferenczi, B. van de Walle de Ghelcke, T. Franchoo og D. Fessenko)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgerens påstande
 —
 Annullation af beslutningen for så vidt som den angiver Csepel som modtager af den støtte, der betragtes som uforenelig med fællesmarkedet, og for så vidt som det i beslutningen pålægges Ungarn at tilbagesøge den påståede statsstøtte, inklusive renter, fra Csepel.
 —
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgeren har nedlagt påstand om annullation af Kommissionens beslutning K(2008) 2223 endelig udg. af 4. juni 2008 (sag C 41/2005 — ungarske strandede omkostninger), for så vidt som den angiver sagsøgeren som modtager af den støtte, der betragtes som uforenelig med fællesmarkedet, og for så vidt som det i beslutningen pålægges Ungarn at tilbagesøge den påståede statsstøtte, inklusive renter, fra sagsøgeren.
 Sagsøgeren gør gældende, at Kommissionen ikke har bevist og anført en passende begrundelse for dens konklusion om, at den elkøbsaftale (PPA), som er indgået mellem sagsøgeren — ejer af et kraftværk i Ungarn, som til sidst blev overtaget af Atel AG — og den ungarske statsejede el-grossist, Magyar Villamos Muvek Rt. (»MVM«), udgør uforenelig statsstøtte. Sagsøgeren har til støtte for sine påstande anført følgende tre anbringender:
 Sagsøgeren har i forbindelse med det første anbringende gjort gældende, at Kommissionen har tilsidesat artikel 253 EF og artikel 87, stk. 1, EF, ved ikke at begrunde beslutningen og anlægge et åbenbart urigtigt skøn, da den antog, at sagsøgerens PPA gav sagsøgeren en økonomisk fordel.
 Sagsøgeren har i forbindelse med det andet anbringende gjort gældende, at Kommissionen anlagde et åbenbart urigtigt skøn, da den konkluderede, at sagsøgerens PPA er konkurrenceforvridende.
 Sagsøgeren har i forbindelse med det tredje anbringende gjort gældende, at Kommissionen har tilsidesat proportionalitetsprincippet og ligebehandlingsprincippet, for så vidt som tilbagesøgningspligten på baggrund af de konkrete omstændigheder i sagen er ubegrundet på grundlag af generelle fællesskabsretsprincipper. Sagsøgeren har derudover anført, at Kommissionen anlagde et åbenbart urigtigt skøn i forbindelse med den metodologi, der blev anvendt med henblik på at beregne de beløb, der skulle tilbagesøges.


text:
23.2.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 51/29
 Domstolens kendelse (Ottende Afdeling) af 6. november 2007 — Stahlwerk Ergste Westig GmbH mod Finanzamt Düsseldorf-Mettmann (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesfinanzhof — Tyskland)
 (Sag C-415/06) (1)
 (Procesreglementets artikel 104, stk. 3, første afsnit - besvarelse, der klart kan udledes af retspraksis - frie kapitalbevægelser - indkomstbeskatning - selskab, der har faste driftssteder i et tredjeland - hensyntagen til underskud, der hidrører fra disse faste driftssteder)
 (2008/C 51/48)
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Bundesfinanzhof
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Stahlwerk Ergste Westig GmbH
 Sagsøgt: Finanzamt Düsseldorf-Mettman
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Bundesfinanzhof — fortolkning af artikel 56 EF, artikel 57, stk. 1, EF og artikel 58 EF — fradrag for underskud, der hidrører fra et fast driftssted i et tredjeland, i et hjemmehørende selskabs skattepligtige fortjeneste — afvisning af fradragsret under henvisning til en bilateral overenskomst, der er indgået mellem de to stater til undgåelse af dobbeltbeskatning
 Konklusion
 En national beskatningsordning, hvorefter et selskab, der har hjemsted i en medlemsstat, ved opgørelsen af sit resultat ikke kan fradrage underskud, der hidrører fra et fast driftssted, der er beliggende i et tredjeland, påvirker overvejende udøvelsen af etableringsfriheden som omhandlet i artikel 43 EF-48 EF. Disse bestemmelser kan ikke påberåbes i en situation vedrørende et sådant driftssted, der er beliggende i et tredjeland.
 (1) EUT C 326 af 30.12.2006.


text:
6.9.2003 DA Den Europæiske Unions Tidende C 213/11
 Appel iværksat den 27. maj 2003 af MAJA Srl til prøvelse Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom
 af dom afsagt den 12. marts 2003 af De Europæiske afsagt den 9. maj 2003 af Conseil d’État (Belgien), Afdelin-
 Fællesskabers Ret i Første Instans (Anden Afdeling) i gen for Forvaltningssager, i sagen Det Nederlandske
 sag T-254/99, MAJA Srl mod Kommissionen for De Selskab Merck, Sharp & Dohme BV mod État Belge
 Europæiske Fællesskaber
 (Sag C-245/03)
 (Sag C-238/03 P)
 (2003/C 213/18)
 (2003/C 213/17)
 Ved dom afsagt den 9. maj 2003, indgået til Domstolens
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 27. maj Justitskontor den 10. juni 2003, har Conseil d’État (Belgien),
 2003 iværksat appel af Società MAJA Srl ved avvocati Paolo Afdelingen for Forvaltningssager, i sagen Det Nederlandske
 Piva, Venedig, Roberto Mastroianni, Cosenza og Guy Arendt, Selskab Merck, Sharp & Dohme BV mod Etat Belge forelagt
 Luxembourg, til prøvelse af dom afsagt den 12. marts 2003 af De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om
 De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans (Anden præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 Afdeling) i sag T-254/99, MAJA srl mod Kommissionen for
 De Europæiske Fællesskaber.
 Skal fristen på 90 dage, der kan forlænges med yderligere
 90 dage, der er omhandlet i artikel 6, stk. 1, første afsnit, i
 Appellanten har nedlagt følgende påstande: Rådets direktiv 89/105/EØF (1) af 21. december 1988 om
 gennemsigtighed i prisbestemmelserne for lægemidler til men-
 — Ophævelse af dom afsagt af Retten i Første Instans (Anden nesker og disse lægemidlers inddragelse under de nationale
 Afdeling) den 12. marts 2003 og som følge heraf sygesikringsordninger, blot betragtes som en vejledende frist
 annullation af den beslutning, som var til prøvelse i første eller som en obligatorisk frist, og såfremt sidstnævnte er
 instans. tilfældet, hvad er da konsekvenserne af en eventuel overskridel-
 se af fristen for at beslutte, hvilken afgørelse der skal træffes
 vedrørende en ansøgning om at medtage et lægemiddel på
 — Indstævnte tilpligtes at betale sagens omkostninger i
 listen over lægemidler, der er omfattet af sygesikringsord-
 begge instanser efter sædvanlige regler.
 ningen?
 Skal denne overskridelse fortolkes som en optagelse på listen?
 Anbringender og væsentlige argumenter
 (1 ) EFT L 40 af 11.2.1989, s. 8.
 Appellanten har til støtte for påstandene gjort gældende, at
 dommen afsagt af Retten i Første Instans er retsstridig af
 følgende grunde:
 Tilsidesættelse af forordning nr. 4028/86 (1) og gennemfø-
 relsesforordning nr. 1116/88 (2), som bestemmelserne skal
 fortolkes i lyset af komitologi-afgørelsen; mangelfuld og
 ulogisk begrundelse; tilsidesættelse af kontradiktionsprincippet Sag anlagt den 17. juni 2003 af Kommissionen for De
 og princippet om beskyttelsen af den berettigede forventning; Europæiske Fællesskaber mod Den Franske Republik
 åbenbar ulogisk og selvmodsigende dom; manglende overens-
 stemmelse mellem proceskrav og dom; tilsidesættelse af be-
 grundelsespligten i artikel 33 i EF-statutten for Domstolen, (Sag C-258/03)
 som der henvises til i statuttens artikel 46; tilsidesættelse af
 princippet om ret til forsvar; tilsidesættelse af lovbestemmelser
 og væsentlige formforskrifter; tilsidesættelse af almindelige (2003/C 213/19)
 delegationsgrundsætninger.
 ( 1) EFT L 376, 31.12.1986, s. 7.