text:
25.7.98 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende C 234/15
 Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber har ned- Anmodning om prñjudiciel afgùrelse forelagt ved afgùrelse
 lagt fùlgende påstande: af 20. marts og 7. april 1998 truffet af Corte dei Conti Ð
 Sezione del controllo, de andre parter: Ministero dei lavori
 pubblici, Ministero del tesoro, del bilancio e della pro-
 1. Det fastslås, at Storhertugdùmmet Luxembourg har til- grammazione economica og ANAS Ð Azienda nazionale
 sidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 5 og 189 i autonoma delle strade (nu Ente nazionale per le strade)
 traktaten om oprettelse af Det Europñiske Fñllesskab,
 principalt, idet det ikke har vedtaget eller ivñrksat de (Sag C-192/98)
 ved lov eller administrativt fastsatte bestemmelser, der
 (98/C 234/29)
 er nùdvendige for at efterkomme Rådets direktiv 92/
 101/EéF af 23. november 1992 (1) om ñndring af
 andet direktiv 77/91/EéF (2) om stiftelse af aktieselska-
 ber samt bevarelse af og ñndringer i aktiekapitalen, og
 subisidñrt, idet det ikke inden for den fastsatte frist Ved afgùrelse truffet den 20. marts og 7. april 1998, ind-
 har underrettet Kommissionen herom. gået til Domstolens Justitskontor den 19. maj 1998, har
 Corte dei Conti Ð Sezione del controllo, de andre parter:
 Ministero dei lavori pubblici, Ministero del tesoro, del
 2. Sagsùgte tilpligtes at betale sagens omkostninger. bilancio e della programmazione economica og ANAS Ð
 Azienda nazionale autonoma delle strade (nu Ente nazio-
 nale per le strade), forelagt De Europñiske Fñllesskabers
 Sùgsmålsgrunde og vñsentligste argumenter: Domstol en anmodning om prñjudiciel afgùrelse af fùl-
 gende spùrgsmål:
 Den bindende karakter af EF-traktatens artikel 189, stk. 3,
 og artikel 5, stk. 1, forpligter medlemsstaterne til at trñffe
 de nùdvendige foranstaltninger med henblik på at gennem- 1) Medfùrer de sñrlige forhold omkring direktiv 92/50/
 fùre de direktiver, som er rettet til dem, inden udlùbet af EéF (1) om fremgangsmåderne ved indgåelse af offent-
 de heri fastsatte frister. Fristen for at gennemfùre direktivet lige tjenesteydelsesaftaler Ð hvorefter der som bekendt
 udlùb den 1. januar 1994, uden at Storhertugdùmmet er fastsat en overgangsperiode, indtil direktivet finder
 Luxembourg havde truffet de nùdvendige foranstaltninger. fuld anvendelse (21. betragtning), gñlder en todelt
 anvendelse, alt efter om der er tale om tjenesteydelser,
 der er opfùrt i bilag I A eller bilag I B (artikel 8 og 9),
 (1) EFT L 347 af 28.11.1992, s. 64.
 samt en procedure, hvorefter de opnåede resultater
 (2) EFT L 26 af 30.1.1977, s. 1.
 tages op til gennemgang (inden for tre år) med henblik
 på »at lade dette direktiv finde fuld anvendelse på et
 bredere spektrum af tjenesteydelser« (27. betragtning
 og artikel 43) Ð at direktivet ikke eller vanskeligere
 kan anvendes i national ret (med virkning fra den
 1.7.1993), såfremt medlemsstaten ikke har udstedt for-
 melle gennemfùrelsesbestemmelser?
 Anmodning om prñjudiciel afgùrelse forelagt ved kendelse
 afsagt den 15. april 1998 af Oberlandesgericht Linz i
 sagen Volker Graf mod Filzmoser Maschinenbau GmbH
 (Sag C-190/98) 2) Såfremt det fùrste spùrgsmål besvares benñgtende,
 ùnskes det oplyst, om direktivet (tjenesteydelser som
 (98/C 234/28) omhandlet i artikel 8) finder anvendelse på Azienda
 nazionale autonoma delle strade Ð


text:
ANAS ved afgùrel-
 sen af, om den pågñldende myndighed opfylder de i
 Ved kendelse afsagt den 15. april 1998, indgået til Dom- fñllesskabsretten fastsatte betingelser for, at den kan
 stolens Justitskontor den 19. maj 1998, har Oberlandesge- antages at vñre en »ordregivende myndighed« som
 richt Linz i sagen Volker Graf mod Filzmoser Maschinen- omhandlet i direktivets artikel 1, litra b)?
 bau GmbH forelagt De Europñiske Fñllesskabers Domstol
 en anmodning om prñjudiciel afgùrelse af fùlgende spùrgs-
 mål:
 3) Såfremt det foregående spùrgsmål besvares bekrñf-
 tende, ùnskes det oplyst, om anvendelsen af direktiv
 Er EF-traktatens artikel 48 til hinder for en national 92/50/EéF Ð som synes at vñre klart med hensyn til
 bestemmelse, hvorefter en arbejdstager, som er statsborger den låneaftale, der er indgået med et italiensk bank-
 i en medlemsstat, ved sin ansñttelses ophùr ikke har noget konsortium om optagelse af den fjerde og sidste tran-
 krav på fratrñdelsesgodtgùrelse, alene fordi han selv har che af det lån på 8 000 mia. LIT, der blev godkendt
 bragt dette ansñttelsesforhold til ophùr ved opsigelse for ved lov nr. 450/90 Ð også må antages at gñlde for
 at udùve virksomhed som arbejdstager i en anden med- aftalen mellem ANAS og »NOMURA International
 lemsstat? Plc.« om optagelse af et lån på 2 000 mia. LIT (tredje
 tranche) ved udstedelse af et obligationslån på grund-
 lag af emission af »Eurobond«-obligationer i US-dol-
 lars med variabel rentesats, når henses til, at i henhold
 ---pagebreak--- C 234/16 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende 25.7.98
 til 13. betragtning til og artikel 2, stk. 1, litra a), motorkùretùjets eller kombinationen af sammenkoblede
 nr. vii) i direktivet er »aftaler om finansielle tjeneste- kùretùjers antal af aksler, uanset deres indbyrdes afstand
 ydelser vedrùrende emission, kùb, salg og overfùrsel af og uafhñngigt af, om en aksel er i brug under kùrslen eller
 vñrdipapirer eller andre finansielle instrumenter . . . lùftet op, eller skal tandem- og lùftbare aksler holdes uden
 undtaget fra begrebet finansielle tjenesteydelser (jf. for afgiftsberegningen?
 kategori 6 i bilag I A)«?
 (2) Om fortolkningen af artikel 8, stk. 1, i aftalen om opkrñvning
 (1) EFT L 209 af 24.7.1992, s. 1. af afgifter for tunge erhvervskùretùjers benyttelse af visse veje
 af 9. februar 1994 (Bundesgesetzblatt, del II, s. 1768).
 Anmodning om prñjudiciel afgùrelse forelagt ved kendelse
 Anmodning om prñjudiciel afgùrelse forelagt ved kendelse
 afsagt den 8. maj 1998 af Oberlandesgericht Köln i bùde-
 afsagt den 30. april 1998 af Oberster Gerichtshof i sagen
 sagen mod Alois Pfennigmann
 Österreichischer Gewerkschaftsbund, Gerwerkschaft
 (Sag C-193/98) öffentlicher Dienst mod Republik Österreich
 (98/C 234/30) (Sag C-195/98)
 (98/C 234/32)
 Ved kendelse afsagt den 8. maj 1998, indgået til Domsto-
 lens Justitskontor den 20. maj 1998, har Oberlandesge- Ved kendelse afsagt den 30. april 1998, indgået til Dom-
 richt Köln i bùdesagen mod Alois Pfennigmann forelagt stolens Justitskontor den 20. maj 1998, har Oberster
 De Europñiske Fñllesskabers Domstol en anmodning om Gerichtshof i sagen Österreichischer Gewerkschaftsbund,
 prñjudiciel afgùrelse af fùlgende spùrgsmål (1): Gewerkschaft öffentlicher Dienst mod Republik Österreich
 forelagt De Europñiske Fñllesskabers Domstol en anmod-
 Ved afgùrelsen

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
af, om et motorkùretùj eller en kombina- ning om prñjudiciel afgùrelse af fùlgende spùrgsmål:
 tion af sammenkoblede kùretùjer Ð som dette forstås i
 aftalens artikel 2, stk. 1, sammenholdt med artikel 2, 1. »Kan der indhentes en prñjudiciel afgùrelse fra De
 fjerde led, i Rådets direktiv 93/89/EéF (2) Ð udelukkende Europñiske Fñllesskabers Domstol i henhold til EF-
 er beregnet til vejgodstransport, skal da tidspunktet og traktatens artikel 177 i en sag, hvor Oberster Gerichts-
 karakteren af den konkrete anvendelse lñgges til grund, hof på grund af de af en part anfùrte og af navngivne
 eller afhñnger afgùrelsen Ð uanset det konkrete anvendel- personer uafhñngige faktiske omstñndigheder, som
 sesformål Ð af, om der foreligger en generel formålsdefi- skal lñgges uprùvet til grund, skal tage stilling til den
 nition for motorkùretùjet eller kombinationen af sammen- pågñldende parts begñring om, at der består eller ikke
 koblede kùretùjer med henblik på anvendelse til vejgods- består rettigheder eller retsforhold på det arbejdsretlige
 transport? område, som ifùlge det af denne part anfùrte, som skal
 lñgges uprùvet til grund, har betydning for mindst tre
 (1) Om fortolkningen af art. 2, stk. 1, i aftalen om opkrñvning af arbejdsgivere eller arbejdstagere, og retten trñffer
 afgifter for tunge erhvervskùretùjers benyttelse af visse veje af afgùrelse som fùrste og samtidig sidste instans?«
 9. februar 1994 (Bundesgesetzblatt, del II, s. 1768).
 (2) EFT L 279 af 12.11.1993, s. 32.
 Såfremt spùrgsmål 1) besvares bekrñftende, ùnskes
 fùlgende spùrgsmål besvaret:
 2. »Er EF-traktatens artikel 48 eller andre fñllesskabsret-
 lige bestemmelser, navnlig artikel 7 i Rådets forordning
 (EéF) nr. 1612/68 (1), til hinder for, at det fremrykkede
 Anmodning om prñjudiciel afgùrelse forelagt ved kendelse tidspunkt, der lñgges til grund ved indplaceringen af
 afsagt den 8. maj 1998 af Oberlandesgericht Köln i bùde- de hos indklagede beskñftigede overenskomstansatte
 sagen mod Eckard Pörschke lñrere og assistenter i deres respektive lùntabeller, fast-
 (Sag C-194/98) sñttes forskelligt, idet beskñftigelsesperioder, der er til-
 bagelagt i et ansñttelsesforhold, hvis omfang mindst
 (98/C 234/31) har udgjort halvdelen af, hvad der krñves for fuldtids-
 ansatte i et ansñttelsesforhold med en national kollek-
 tiv enhed eller som ansat lñrer på en national offentlig
 Ved kendelse afsagt den 8. maj 1998, indgået til Domsto-
 skole, et universitet, en hùjere lñreanstalt, kunstakade-
 lens Justitskontor den 20. maj 1998, har Oberlandesge-
 miet eller på en national privatskole, der er tillagt
 richt Köln i bùdesagen mod Eckard Pörschke forelagt De
 offentligretlig status, godskrives fuldt ud, mens beskñf-
 Europñiske Fñllesskabers Domstol en anmodning om
 tigelsesperioder, der er tilbagelagt ved lignende institu-
 prñjudiciel afgùrelse af fùlgende spùrgsmål (1):
 tioner i andre medlemsstater, kun efter forbundsfinans-
 ministerens godkendelse, og såfremt de for den over-
 Skal beregningen af den afgift, der skal erlñgges i henhold enskomstansattes udfùrelse af arbejdet er af sñrlig
 til aftalens artikel 8, stk. 1, alene ske på grundlag af betydning, godskrives fuldt ud, for ansñttelsesforhold,


text:
10.12.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 315/10
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse afsagt den 5. oktober 2005 af Vestre Landsret i sagen Anklagemyndigheden mod Uwe Kay Festersen
 (Sag C-370/05)
 (2005/C 315/20)
 Processprog: dansk
 Ved kendelse afsagt den 5. oktober 2005, indgået til Domstolens Justitskontor den 10. oktober 2005, har Vestre Landsret i sagen Anklagemyndigheden mod Uwe Kay Festersen forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 1)
 Er EF-traktatens artikel 43 og artikel 56 til hinder for, at en medlemsstat som betingelse for erhvervelse af en landsbrugsejendom stiller krav om, at erhververen tager fast bopæl på ejendommen?
 2)
 Har det for besvarelsen af spørgsmål 1 nogen betydning, at ejendommen ikke kan udgøre en selvbærende enhed, og at ejendommens beboelsesbygning er beliggende i byzone?


text:
30.1.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 24/80
 Sag anlagt den 23. oktober 2009 — Z mod Domstolen
 (Sag F-88/09)
 2010/C 24/154
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Z (Luxembourg, Luxembourg) (ved avocats L. Levi og M. Vandenbussche)
 Sagsøgt: De Europæiske Fællesskabers Domstol
 Søgsmålets genstand og beskrivelse af tvisten
 Dels påstand om annullation af afgørelsen om i tjenestens interesse at overflytte sagsøgeren til et andet direktorat, dels påstand om, at Domstolen tilpligtes at betale erstatning for ikke-økonomisk skade.
 Sagsøgerens påstande
 —
 Ansættelsesmyndighedens afgørelse af 18. december 2008 om at overflytte sagsøgeren til biblioteksdirektoratet med virkning fra 1. januar 2009 annulleres.
 —
 Om fornødent annulleres afslaget af 9. juli 2009, modtaget den 13. juli 2009, på sagsøgerens klage.
 —
 Domstolen tilpligtes at betale en erstatning på 50 000 EUR for ikke-økonomisk skade.
 —
 De Europæiske Fællesskabers Domstolen tilpligtes at betale sagens omkostninger.


text:
14.5.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 115/26
 Sag anlagt den 25. februar 2005 af Movingpeople.net International B.V. mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
 (Sag T-92/05)
 (2005/C 115/48)
 Det sprog, stævningen er affattet på: engelsk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der den 25. februar 2005 anlagt sag mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) af Movingpeople.net International B.V., Helmond (Nederlandene), ved advokaterne G.S.C.M. van Roeyen og T. Berendsen. Den anden part i sagen for appelkammeret var Thomas Schäfer, Schashagen (Tyskland).
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 —
 Den anfægtede afgørelse annulleres, således at EF-varemærkeansøgning nr. 1 997 733 imødekommes for alle varer i klasse 10, 12 og 20.
 —
 Harmoniseringskontoret og/eller indsigeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Ansøger om EF-varemærket:
 Movingpeople.net International B.V.
 EF-varemærket, der søges registreret:
 Figurmærket »movingpeople.net« for varer i klasse 10, 12 og 20 (køretøjer, befordringsmidler til brug på land, i luften eller i vandet, ...; alle førnævnte varer, der er specielt fremstillet til handicappede og andre med behov for hjælp; ...) — ansøgning nr. 1 997 733.
 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn:
 Thomas Schäfer.
 Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn:
 Det nationale ordmærke »MOVING PEOPLE« for varer og tjenesteydelser i klasse 12 og 37 (køretøjer, flyapparatur, elektriske kørestole og kørestole til patienter, ...)
 Indsigelsesafdelingens afgørelse:
 Afslag på EF-varemærkeansøgningen for de omtvistede varer.
 Appelkammerets afgørelse:
 Afslag på klagen.
 Søgsmålsgrunde:
 Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i Rådets forordning (EF) nr. 40/94 (1).
 (1) Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20.12.1993 om EF-varemærker (EFT 1994 L 11, s. 1).


text:
18.9.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 309/11
 Domstolens dom (Første Afdeling) af 26. juli 2017 — Comune di Corridonia (sag C-196/16), Comune di Loro Piceno (sag C-197/16) m.fl. mod Provincia di Macerata og Provincia di Macerata Settore 10 — Ambiente (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale Amministrativo Regionale per le Marche — Italien)
 (Forenede sager C-196/16 og 197/16) (1)
 ((Præjudiciel forelæggelse - miljø - direktiv 85/337/EØF - direktiv 2011/92/EU - mulighed for efterfølgende at foretage en vurdering af et biogasanlægs indvirkninger på miljøet med henblik på at få en ny tilladelse))
 (2017/C 309/14)
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Tribunale Amministrativo Regionale per le Marche
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgere: Comune di Corridonia (sag C-196/16), Comune di Loro Piceno (sag C-197/16), Marcello Bartolini (sag C-197/16), Filippo Bruè (sag C-197/16), Sergio Forti (sag C-197/16), Stefano Piatti (sag C-197/16), Gaetano Silvetti (sag C-197/16), Gianfranco Silvetti (sag C-197/16), Rocco Tirabasso (sag C-197/16), Sante Vagni (sag C-197/16), Albergo Ristorante Le Grazie Sas di Forti Sergio & Co. (sag C-197/16), Suolificio Elefante Srl (sag C-197/16), Suolificio Roxy Srl (sag C-197/16) og Aldo Alessandrini (sag C-197/16)
 Sagsøgte: Provincia di Macerata og Provincia di Macerata Settore 10 — Ambiente
 Procesdeltagere: VBIO1 Società Agricola Srl (sag C-196/16), Regione Marche, Agenzia Regionale per la Protezione Ambientale delle Marche — (ARPAM) -Dipartimento Provinciale di Macerata, ARPAM, VBIO2 Società Agricola Srl (sag C-197/16), Azienda Sanitaria Unica Regionale — Marche (ASUR Marche) (sag C-197/16), ASUR Marche — Area Vasta 3 (sag C-197/16), Comune di Colmurano (sag C-197/16) og Comune di Loro Piceno (sag C-197/16)
 Konklusion
 I tilfælde af en undladelse af at foretage en vurdering af et projekts indvirkninger på miljøet, som kræves i Rådets direktiv 85/337/EØF af 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/31/EF af 23. april 2009, kræver EU-retten på den ene side, at medlemsstaterne bringer de ulovlige følgevirkninger af denne undladelse til ophør, og er på den anden side ikke til hinder for, at en vurdering af disse indvirkninger foretages med henblik på en lovliggørelse efter opførelsen og ibrugtagningen af det pågældende anlæg, på betingelse af,
 —
 at de nationale bestemmelser, der tilladelser denne lovliggørelse, ikke giver de berørte anledning til at omgå EU-reglerne eller til at undlade at anvende dem, og
 —
 at vurderingen foretaget med henblik på lovliggørelse ikke kun begrænses til dette anlægs fremtidige indvirkninger på miljøet, men også tager de indvirkninger på miljøet, der har været siden anlæggets opførelse, i betragtning.
 (1) EUT C 251 af 11.7.2016.


text:
8.2.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 48/44
 Rettens dom af 16. december 2015 — Grækenland mod Kommissionen
 (Sag T-241/13) (1)
 ((EUGFL - Garantisektionen - EGFL og ELFUL - udgifter, som er udelukket fra finansiering - oksekød - fåre- og gedekød - tobaksvarer - artikel 69 i forordning (EF) nr. 1782/2003 - artikel 31, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1290/2005 - artikel 23, stk. 1, i forordning (EF) nr. 796/2004))
 (2016/C 048/49)
 Processprog: græsk
 Parter
 Sagsøger: Den Hellenske Republik (ved I. Chalkias, S. Papaïoannou og A. Vasilopoulou, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved A. Marcoulli og D. Triantafyllou, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af Kommissionens gennemførelsesafgørelse 2013/123/EF af 26. februar 2013 om udelukkelse fra EU-finansiering af visse udgifter, som medlemsstaterne har afholdt for Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Garantisektionen, Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EGFL) og Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) (EUT L 67, s. 20), for så vidt som den udelukker visse udgifter, som Den Hellenske Republik har afholdt.
 Konklusion
 1)
 Kommissionens gennemførelsesafgørelse 2013/123/EF af 26. februar 2013 om udelukkelse fra EU-finansiering af visse udgifter, som medlemsstaterne har afholdt for Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Garantisektionen, Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EGFL) og Den Europæiske Landbrugsfond, annulleres, for så vidt som den udelukker visse udgifter, som Den Hellenske Republik har afholdt i tobakssektoren for ansøgningsåret 2006.
 2)
 I øvrigt frifindes Europa-Kommissionen.
 3)
 Kommissionen og Den Hellenske Republik bærer hver deres egne omkostninger.
 (1) EUT C 207 af 20.7.2013.


text:
31.7.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 209/11
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Finanzgericht Düsseldorf (Tyskland) den 19. april 2010 — KMB Europe BV mod Hauptzollamt Duisburg
 (Sag C-193/10)
 ()
 2010/C 209/17
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Finanzgericht Düsseldorf
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: KMB Europe BV
 Sagsøgt: Hauptzollamt Duisburg
 Præjudicielt spørgsmål
 Skal pos. 8521 i den kombinerede nomenklatur som affattet i bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23. juli 1987 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif (1), som ændret ved Kommissionens forordning (EF) Nr. 1549/2006 af 17. oktober 2006 (2), fortolkes således, at apparater som den nedenfor nævnte MP3/Media-Player ikke skal tariferes i denne position, fordi der skal tages udgangspunkt i hovedfunktionen som lydgengiver, eller fordi apparatets evne til at gengive billeder og film gennem en lille skærm med lav opløsning og lav billedfrekvens er begrænset?
 (1) EFT L 256, s. 1.
 (2) Kommissionens forordning (EF) nr. 1549/2006 af 17.10.2006 om ændring af bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif, EUT L 301, s. 1.


text:
21.7.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 235/7
 Appel iværksat den 7. maj 2014 af H til prøvelse af kendelse afsagt af Retten (Syvende Afdeling) den 27. februar 2014 i sag T-490/13, GJ mod Domstolen
 (Sag C-221/14 P)
 2014/C 235/10
 Processprog: fransk
 Parter
 Appellant: H (ved Δικηγόρος S. Sagias,)
 Den anden part i appelsagen: Den Europæiske Unions Domstol
 Appellanten har nedlagt følgende påstande
 —
 Den appellerede kendelse ophæves.
 —
 Sagen hjemvises til Retten, således at denne træffer afgørelse i første instans, eller, såfremt dette ikke er tilfældet, gives appellanten medhold i sine påstande for første instans.
 —
 Den Europæiske Unions Domstol tilpligtes at betale sagens omkostninger i såvel førsteinstansen som appelinstansen.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Appellanten har til støtte for appellen fremført tre klagepunkter mod Rettens kendelse af 27. februar 2014.
 Med det første anbringende er appellanten for det første af den opfattelse, at Retten har foretaget en forkert fortolkning af artikel 263 TEUF og af artikel 90 og 91 i tjenestemandsvedtægten (1) samt af artikel 2 og 35 i den fælles ordning vedrørende sygesikring for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber. Dels er det appellantens opfattelse, at den anfægtede kendelse er behæftet med en retlig fejl derved, at Retten fandt, at søgsmål fra tidligere medlemmer af Domstolen til prøvelse af retsakter, som er bebyrdende for dem på området for dækning fra den fælles sygeforsikringsordning, udelukkende henhører under artikel 263 TEUF og skal anlægges inden for den frist på to måneder, der er fastsat i denne bestemmelse. Dels har Retten begået en retlig fejl ved at fastslå, at artikel 90, stk. 2, i tjenestemandsvedtægten ikke finder anvendelse på medlemmer og tidligere medlemmer af Domstolen.
 Med det andet anbringende er appellanten endvidere af den opfattelse, at Retten har begået en retlig fejl ved at nægte at anvende retspraksis vedrørende undskyldelig vildfarelse.
 Med det tredje anbringende er appellanten endelig af den opfattelse, at anvendelsen af artikel 11 i Rettens procesreglement er behæftet med en retlig fejl samt med en rettergangsfejl. Appellanten har nemlig bestridt, at det for Retten indbragte søgsmål blev »åbenbart« afvist, hvilket forhindrede ham i at udtale sig om den afvisningsbegrundelse, der blev lagt til grund. Retten tilsidesatte ligeledes appellantens ret til en retfærdig rettergang, hans ret til forsvar og navnlig retten til at blive hørt samt adgangen til effektive retsmidler, i strid med artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.
 (1) Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 723/2004 af 22.3.2004 om ændring af vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber og af ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Fællesskaberne (EUT L 124, s. 1).


text:
28.8.1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 246/17
 Sag anlagt den 24. juni 1999 af Kommission for De Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 Europæiske Fællesskaber mod Den Franske Republik se afsagt den 21. juni 1999 af Finanzgericht Düsseldorf i
 sagen Nachi Europe GmbH mod Hauptzollamt Krefeld
 (Sag C-237/99)
 (Sag C-239/99)
 (1999/C 246/34)
 (1999/C 246/35)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 24. juni
 1999 anlagt sag mod Den Franske Republik af Kommissionen Ved kendelse afsagt den 21. juni 1999, indgået til Domstolens
 for De Europæiske Fællesskaber ved Michel Nolin, Kommissio- Justitskontor den 24. juni 1999, har Finanzgericht Düsseldorf
 nens Juridiske Tjeneste, som befuldmægtiget, og med valgt i sagen Nachi Europe GmbH mod Hauptzollamt Krefeld
 adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Wagner- forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning
 centret, Kirchberg. om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 1. Er artikel 1, nr. 2, i forordning (EØF) nr. 2849/92 (1)
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber har nedlagt ugyldig?
 følgende påstande:
 2. Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende: fra
 — Det fastslås, at Den Franske Republik under forskellig hvilket tidspunkt skal artikel 1, nr. 2, i forordning (EØF)
 licitationsprocedurer angående offentlige kontrakter om nr. 2849/92 da anses for at være ugyldig til gunst for
 opførelse af boliger foretaget af offentlige drifts- og bygge- sagsøgeren?
 firmaer og af almennyttige boligselskaber, har tilsidesat de
 forpligtelser, som påhviler den i henhold til direktiv
 93/37/EØF (1), nærmere bestemt dets artikel 11, stk. 2. (1) EFT L 286 af 1.10.1992, s. 2.
 — Den Franske Republik tilpligtes at betale sagens omkost-
 ninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 se afsagt den 10. juni 1999 af Regeringsrätten i en sag
 Undladelse af at overholde forpligtelsen til offentliggørelse i
 vedrørende begæring om genoptagelse fremsat af Försäk-
 De Europæiske Fællesskabers tidende, som er fastsat i arti-
 ringsaktiebolaget Skandia (publ.)
 kel 11, stk. 2, i direktiv 93/37/EØF: De franske myndigheder
 henviser til reglerne i national ret vedrørende offentlige drifts-
 og anlægskontorer (Offices publics d’aménagement et de (Sag C-240/99)
 construction, O.P.A.C.) og almennyttige boligselskaber (So-
 ciétés anonymes d’habitations à loyer modéré, S.A.H.L.M.) som
 påskud på for ikke at anerkende, at de er ordregivende (1999/C 246/36)
 myndigheder, som omhandlet i direktivets artikel 1, litra b).
 Begrebet »offentligretlige organer« er imidlertid et fællesskabs- Ved kendelse afsagt den 10. juni 1999, indgået til Domstolens
 begreb. Såvel O.P.A.C. som S.A.H.L.M. opfylder samtlige Justitskontor den 25. juni 1999, har Regeringsrätten i en sag
 betingelser i direktivets artikel 1, litra b). Selv om O.P.A.C. vedrørende begæring om genoptagelse fremsat af Försäkrings-
 er virksomheder af industriel og kommerciel karakter og aktiebolaget Skandia (publ.) forelagt De Europæiske Fællesska-
 S.A.H.L.M. er erhvervsdrivende selskaber efter deres form, er bers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af
 de blevet oprettet for specielt at opfylde almene behov, som følgende spørgsmål:
 ikke er af industriel og kommerciel karakter (de opfører og
 driver boligkomplekser bestemt til udlejning til fordel for
 personer med beskedne indkomster), de er juridiske personer Udgør det forhold, at et forsikringsselskab påtager sig


text:
en
 og de står i nært afhængighedsforhold til staten, departementer forpligtelse ... til at drive et helejet forsikringsselskabs virksom-
 og kommuner eller andre offentligretlige organer (O.P.A.C. hed, en forsikringstransaktion eller forsikringstransaktioner i
 med hensyn til sammensætningen af deres bestyrelse og den den forstand, hvori udtrykket anvendes i sjette direktivs (1)
 kontrolbeføjelse, der udøves af staten, S.A.H.L.M. med hensyn artikel 13, punkt B, litra a)?
 til kontrolbeføjelsen).
 (1) Direktiv af 17.5.1977 om harmonisering af medlemsstaternes
 lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgifts-
 (1) EFT L 199 af 9.8.1993, s. 54. system: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145 af 13.6.1977,
 s. 1).


text:
3.12.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 355/6
 Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 13. oktober 2011 — DHL International NV, tidligere Express Line NV mod Belgisch Instituut voor Postdiensten en Telecommunicatie (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Hof van beroep te Brussel — Belgien)
 (Sag C-148/10) (1)
 (Posttjenester - eksterne procedurer for behandling af brugernes klager - direktiv 97/67/EF - artikel 19 - anvendelsesområde - den supplerende karakter af klagemuligheder i henhold til national ret og til EU-retten - medlemsstaternes råderum - grænser - artikel 49 TEUF - etableringsfrihed)
 2011/C 355/08
 Processprog: nederlandsk
 Den forelæggende ret
 Hof van beroep te Brussel
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: DHL International NV, tidligere Express Line NV
 Sagsøgt: Belgisch Instituut voor Postdiensten en Telecommunicatie
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Hof van Beroep te Brussel — fortolkning af artikel 19 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/67/EF af 15. december 1997 om fælles regler for udvikling af Fællesskabets indre marked for posttjenester og forbedring af disse tjenesters kvalitet (EUT 1998 L 15, s. 14), som ændret ved direktiv 2002/39/EF (EFT L 176, s. 21) og 2008/6/EF (EUT L 52, s. 3) — procedurer for behandling af klager fra brugere af posttjenester — system med ekstern behandling
 Konklusion
 1)
 Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/67/EF af 15. december 1997 om fælles regler for udvikling af Fællesskabets indre marked for posttjenester og forbedring af disse tjenesters kvalitet i sin oprindelige udgave og som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/39/EF af 10. juni 2002 og ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/6/EF af 20. februar 2008, skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national lovgivning, som pålægger postbefordrende virksomheder, hvis tjenester ikke er omfattet af befordringspligten, en obligatorisk ekstern procedure for behandling af klager fra brugerne af disse tjenester.
 2)
 Artikel 49 TEUF skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national lovgivning, som pålægger postbefordrende virksomheder, hvis tjenester ikke er omfattet af befordringspligten, en obligatorisk ekstern procedure for behandling af klager fra brugerne af disse tjenester.
 (1) EUT C 161 af 19.6.2010.


text:
8.10.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 298/17
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Polimeles Protodikeio Athinon (Grækenland) den 8. august 2011 — Daiichi Sankyo Co. Ltd og Sanofi-Aventis Deutschland GmbH mod DEMO, Anonimos Biomixaniki kai Emporiki Etairia Farmakon
 (Sag C-414/11)
 2011/C 298/30
 Processprog: græsk
 Den forelæggende ret
 Polimeles Protodikeio Athinon
 Parter i hovedsagen
 Sagsøgere: Daiichi Sankyo Co. Ltd og Sanofi-Aventis Deutschland GmbH
 Sagsøgt: DEMO, Anonimos Biomixaniki kai Emporiki Etairia Farmakon
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Henhører TRIPs-aftalens artikel 27, der fastsætter rammerne for patentering, under det område, som fortsat primært henhører under medlemsstaternes kompetence, og i bekræftende fald, kan disse medlemsstater anerkende en direkte virkning af ovennævnte bestemmelse, og kan den nationale ret anvende den ovennævnte bestemmelse direkte, på de i den nationale lovgivning fastsatte betingelser?
 2)
 Udgør kemikalier og lægemidler, som omhandlet i TRIPs-aftalens artikel 27, patenterbare genstande, for så vidt som de opfylder betingelserne for at kunne patenteres, og i bekræftende fald, hvad er deres beskyttelsesområde?
 3)
 Henhører de patenter, som i henhold til bestemmelserne i TRIPs-aftalens artikel 27 og 70 henhører under forbeholdet i artikel 167, stk. 2, i München-konventionen af 1973 og var udstedt før den 7. februar 1992, dvs. før TRIPs-aftalens ikrafttrædelse, og som vedrørte opfindelsen af lægemidler, men som på grund af det førnævnte forbehold kun var udtaget til beskyttelse af fremgangsmåden til fremstilling, under beskyttelsen af alle patenter ved anvendelse af bestemmelserne i TRIPs-aftalen, og i bekræftende fald, hvad er omfanget og indholdet af den beskyttelse, dvs. dækker beskyttelsen efter TRIPs-aftalens ikrafttrædelse desuden også selve lægemidlerne, eller er det fortsat kun fremgangsmåden til fremstilling af dem, der er beskyttet, eller skal der på grundlag af patentansøgningen ske en sondring, dvs. er der gennem beskrivelsen af opfindelsen og de hertil hørende patentkrav helt fra begyndelsen søgt om beskyttelse af produktet eller af fremgangsmåden eller af begge dele?


text:
14.8.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 221/26
 Sag anlagt den 1. juni 2010 — Europa-Kommissionen mod Republikken Ungarn
 (Sag C-274/10)
 ()
 2010/C 221/42
 Processprog: ungarsk
 Parter
 Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved D. Triantafyllou og B.D. Simon, som befuldmægtigede)
 Sagsøgt: Republikken Ungarn
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at Republikken Ungarn har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (1), idet den forpligter afgiftspligtige, hvis afgiftsangivelse udviser et »overskydende« beløb som omhandlet i direktivets artikel 183 for en given afgiftsperiode, til helt eller delvist at overføre dette overskydende beløb til den følgende afgiftsperiode, hvis den afgiftspligtige ikke har betalt sin leverandør den fulde sum for det pågældende køb, og idet visse afgiftspligtige, hvis afgiftsangivelse regelmæssigt udviser overskydende beløb, på grund af denne forpligtelse er nødsaget til at overføre dette overskydende beløb til den følgende afgiftsperiode mere end én gang.
 —
 Republikken Ungarn tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Dette søgsmål angår en ungarsk afgiftsbestemmelse, i henhold til hvilken de afgiftspligtige ved afslutningen af en afgiftsperiode kun kan anmode om tilbagebetaling af det overskydende merværdiafgiftsbeløb (herefter »moms«), i det omfang nævnte overskydende beløb overstiger momsen for de køb, som de i realiteten endnu ikke har betalt. Som følge af den anfægtede ungarske bestemmelse kan den afgiftspligtige således ikke anmode om tilbagebetaling af den del af det overskydende beløb, der svarer til momsbeløbet for ubetalte køb, men er derimod nødt til at overføre beløbet til den følgende afgiftsperiode. Når det overskydende momsbeløb, som angives ved afslutningen af afgiftsperioden, er mindre end eller lig med momsbeløbet for ubetalte køb, skal den afgiftspligtige overføre hele det overskydende momsbeløb til den følgende afgiftsperiode. Den samme fremgangsmåde anvendes ved afslutningen af den følgende afgiftsperiode. Lovgivningen indeholder ingen tidsmæssig begrænsning for anvendelsen af denne fremgangsmåde, og den afgiftspligtige risikerer derfor at skulle overføre det overskydende momsbeløb på ubestemt tid.
 Kommissionen har ikke bestridt, at artikel 183 i direktiv 2006/112 (herefter »direktivet«) overlader det til medlemsstaterne at vælge mellem enten overførsel eller tilbagebetaling af det overskydende momsbeløb. Medlemsstaterne kan dog kun benytte denne valgmulighed under overholdelse af principperne for det samlede fælles momssystem, og særligt princippet om afgiftsneutralitet. Eftersom direktivets artikel 183, der tillader at medlemsstaterne overfører det overskydende momsbeløb én gang til den følgende afgiftsperiode, er til hinder for, at princippet om afgiftsneutralitet får fuld virkning, skal den fortolkes strengt og kan ikke anvendes som grundlag for at vedtage nationale regler, der er i strid med princippet om afgiftsneutralitet eller med fradragsordningens formål.
 I henhold til princippet om afgiftsneutralitet har fradragsordningen til formål fuldt ud at lette den erhvervsdrivende for en momsbyrde, som er betalt eller skal betales i forbindelse med dennes økonomiske virksomhed. Dette princip udelukker, at medlemsstaterne undergiver tilbagebetalingen af det overskydende momsbeløb nogle betingelser, der bliver til en byrde for den afgiftspligtige og påvirker dennes økonomiske situation og likviditet såvel som forretningsmæssige beslutninger. Den manglende tilbagebetaling af det overskydende momsbeløb som fastsat i den omtvistede ungarske bestemmelse medfører imidlertid nogle negative konsekvenser for den


text:
afgiftspligtige af to grunde.
 For det første fordi det fradragsberettigede overskydende momsbeløb i forhold til det skyldige momsbeløb, skal anses for den afgiftspligtiges fordring, således at en udsættelse af denne fordrings betaling forringer profitmulighederne og likviditeten hos den afgiftspligtige fordringshaver, hvilket øger dennes forretningsrisiko. Den afgiftspligtige skal indbetale moms for de vareleverancer eller tjenesteydelser, som han udbyder, selv om han ikke har modtaget betaling herfor, mens han kun kan få tilbagebetalt momsen for vareleverancer eller tjenesteydelser, som han modtager, såfremt han reelt har betalt herfor.
 For det andet udgør den manglende tilbagebetaling af det overskydende momsbeløb ikke kun en byrde for den afgiftspligtige, der befinder sig i en fordringshavers situation, men også for den afgiftspligtige, der medvirker i den afgiftspligtige transaktion, dvs. sælgeren af det pågældende gode. Ved at forringe likviditeten hos køberen af godet øger den manglende tilbagebetaling samtidig risikoen for, at sælgeren ikke kan eller kun med betydelig forsinkelse kan opnå den modydelse, som skyldes for leverancen af de købte varer eller tjenesteydelser, mens han selv, uanset denne omstændighed, har pligt til at indbetale momsen for den pågældende vareleverance eller tjenesteydelse.
 Efter Kommissionens opfattelse kan det forhold, at lovgivningen pålægger de afgiftspligtige en byrde, ikke udlignes ved, at man pålægger de afgiftspligtige nye byrder. Der kan alene sikres en balance i lovgivningen, hvis den byrde, som påhviler den afgiftspligtige i hans egenskab af skyldner, dvs. hans betalingspligt, modsvares af en mulighed for samme afgiftspligtige, nu i hans egenskab af fordringshaver, for at tilbagesøge den moms, han indbetalte som skyldner.
 Eftersom direktivets artikel 183 kun tillader overførsel af det overskydende momsbeløb en gang til »den følgende afgiftsperiode«, tilsidesætter den anfægtede ungarske bestemmelse endelig artikel 183, for så vidt som bestemmelsen ikke giver den afgiftspligtige mulighed for at få det overskydende beløb tilbagebetalt senest ved afslutningen af den anden afgiftsperiode. Den ungarske lovgivning, der ved at forringe køberens likviditet i realiteten i sig selv medfører, at sandsynligheden for en tilbagebetaling mindskes, sikrer heller ikke, at den afgiftspligtige reelt får det overskydende beløb tilbage på et tidspunkt. Såfremt den afgiftspligtige ophører med sin virksomhed uden at betale for alle sine køb, fordi han er insolvent, er der intet fastsat om tilbagebetalingen af momsen for de ubetalte transaktioner, og denne moms forbliver således endeligt hos staten.
 Af de ovenstående grunde finder Kommissionen derfor, at den ungarske lovgiver har overskredet grænserne for sin skønsbeføjelse og tilsidesat direktivets artikel 183 ved at vedtage en bestemmelse vedrørende betingelserne for tilbagebetaling af det overskydende momsbeløb, som er i strid med princippet om afgiftsneutralitet, og som muliggør på hinanden følgende overførsler af det overskydende beløb.
 (1) EUT L 347, s. 1.


text:
C 200/20 DA Den Europæiske Unions Tidende 23.8.2003
 Sag anlagt den 25. juni 2003 af Kommissionen for De — Implants (International) Ltd tilpligtes at betale 52,91 EUR
 Europæiske Fællesskaber mod Det Forenede Kongerige (tooghalvtreds euro enoghalvfems cents) per dag i rente
 Storbritannien og Nordirland fra den 1. maj 2003 indtil den dato, hvor gælden fuldt ud
 er tilbagebetalt.
 (Sag C-277/03)
 — Implants (International) Ltd tilpligtes at betale sagens om-
 kostninger.
 (2003/C 200/34)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 25. juni Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 2003 anlagt sag mod Det Forenede Kongerige Storbritannien
 og Nordirland af Kommissionen for De Europæiske Fælles- Sagsøgte var i henhold til artikel 3, stk. 1, litra a), i de
 skaber ved Xavier Lewis og Minas Konstantinidis, som befuld- generelle betingelser (kontraktens bilag II) forpligtet til at
 mægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg. fordele det oprindelige forskud mellem de kontraherende parter
 og/eller RTD Performers (virksomheder, der er aktive på for
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande: området for forskning og teknologisk udvikling) inden for
 30 dage fra modtagelsen af midlerne. Sagsøgte undlod dette
 1. Det fastslås, at Det Forenede Kongerige Storbritannien og og trak sig ud af projektet. I henhold til kontrakten skulle alle
 Nordirland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til betalinger betragtes som forskud indtil det sidste projekt, der
 Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/53/EF af skulle gennemføres/leveres, var godkendt. Sagsøgte er derfor
 18. september 2000 om udrangerede køretøjer (EFT forpligtet til at tilbagebetale forskuddet til Kommissionen, og at
 L 269 af 21.10.2000, s. 34), idet det ikke har vedtaget godtgøre sine omkostninger i forbindelse hermed.
 de nødvendige love og administrative bestemmelser med
 henblik på at efterkomme direktivet, herunder navnlig Sagsøgte har indtil den 31. august 2002 haft mulighed for at
 direktivets artikel 10, stk. 1, samt traktaten om oprettelse nedlægge påstand om erstatning for sine udgifter, og at
 af De Europæiske Fællesskaber. indsende de nødvendige tekniske rapporter til støtte for en
 sådan påstand. Dette har sagsøgte ikke gjort og har derfor
 2. Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland mistet sin ret til at nedlægge påstand om erstatning for enhver
 tilpligtes at betale sagens omkostninger. form for udgifter til projektet. Sagsøgte kan således ikke med
 henvisning til sådan en påstand forlange, at der skal ske fradrag
 i forskuddet.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Fristen for direktivets gennemførelse udløb den 21. april 2002.
 Sag anlagt den 3. juli 2003 af Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Belgien
 (Sag C-287/03)
 Sag anlagt den 26. juni 2003 af Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber mod Implants (International) Ltd (2003/C 200/36)
 (Sag C-279/03)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 3. juli
 2003 anlagt sag mod Kongeriget Belgien af Kommissionen for
 (2003/C 200/35) De Europæiske Fællesskaber ved M. Patakia og N.B. Rasmussen,
 som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg.
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 26. juni Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber har nedlagt
 2003 anlagt sag mod Implants (International) Ltd af Kommis- følgende påstande:
 sionen for De Europæiske Fællesskaber ved R. Lyal og
 C.


text:
Giolito, som befuldmægtigede, og med valgt adresse i
 1. Det fastslås, at Kongeriget Belgien har tilsidesat de forplig-
 Luxembourg.
 telser, der påhviler det i henhold til artikel 49 EF, idet det
 på diskriminerende og uforholdsmæssig streng måde
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber har nedlagt stiller krav om, at produkter og tjenesteydelser, der
 følgende påstande: erhverves af en forbruger, og produkter og tjenesteydelser,
 der leveres gratis eller til reduceret pris inden for
 — Implants (International) Ltd tilpligtes at betale Kommis- rammerne af en bonusordning, skal være »tilsvarende« og
 sionen et beløb på 294 958,51 EUR (tohundredeogfire- hidrøre fra »samme sælger«, som en forudgående betin-
 oghalvfemstusinde nihundredeogotteoghalvtreds euro gelse for anvendelsen af en bonusordning, der indebærer
 enoghalvtreds cents), heraf udgør 284 000 EUR det grænseoverskridende udveksling af tjenesteydelser mellem
 skyldige beløb og 10 958,51 EUR er morarente. virksomheder.


text:
27.7.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 245/10
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale di Catania (Italien) den 19. maj 2015 — straffesag mod Snezhana Velikova
 (Sag C-228/15)
 (2015/C 245/13)
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Tribunale di Catania
 Tiltalt i straffesagen
 Snezhana Velikova
 Præjudicielt/Præjudicielle spørgsmål
 Er artikel 20 og 21 i [lovdekret nr. 30 af 6.2.2007] [med senere ændringer] til gennemførelse af direktiv 2004/38/EF (1) [...] i strid med [EU-]retten?
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF af 29.4.2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, om ændring af forordning (EF) nr. 1612/68 og om ophævelse af direktiv 64/221/EØF, 68/360/EØF, 72/194/EØF, 73/148/EØF, 75/34/EØF, 75/35/EØF, 90/364/EØF, 90/365/EØF og 93/96/EØF (EUT L 158, s. 77).


text:
8.4.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 86/7
 DOMSTOLENS DOM
 (Anden Afdeling)
 af 25. oktober 2005
 i sag C-229/04, Crailsheimer Volksbank eG mod Klaus Conrads, Frank Schulzke og Petra Schulzke-Lösche, Joachim Nitschke (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Hanseatisches Oberlandesgericht in Bremen) (1)
 (Forbrugerbeskyttelse - aftaler indgået uden for fast forretningssted - låneaftale, der er forbundet med erhvervelsen af fast ejendom, indgået ved dørsalg - fortrydelsesret)
 (2006/C 86/12)
 Processprog: tysk
 I sag C-229/04, angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 234 EF, indgivet af Hanseatisches Oberlandesgericht in Bremen (Tyskland) ved afgørelse af 27. maj 2004, indgået til Domstolen den 2. juni 2004, i sagerne Crailsheimer Volksbank eG mod Klaus Conrads, Frank Schulzke og Petra Schulzke-Lösche, Joachim Nitschke, har Domstolen (Anden Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, C.W.A. Timmermans, og dommerne J. Makarczyk, C. Gulmann (refererende dommer), R. Silva de Lapuerta og P. Kūris; generaladvokat: P. Léger; justitssekretær: ekspeditionssekretær M. Ferreira, den 25. oktober 2005 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 1)
 Artikel 1 og 2 i Rådets direktiv 85/577/EØF af 20. december 1985 om forbrugerbeskyttelse i forbindelse med aftaler indgået uden for fast forretningssted skal fortolkes således, at direktivets anvendelse — når en tredjemand i en erhvervsdrivendes navn eller for dennes regning inddrages i forhandlinger eller en aftaleindgåelse — ikke kan betinges af, at den erhvervsdrivende vidste eller burde have vidst, at aftalen var blevet indgået i en sådan dørsalgssituation som omhandlet i direktivets artikel 1.
 2)
 Direktiv 85/577, og navnlig dettes artikel 5, stk. 2, er ikke til hinder for,
 —
 at forbrugere, der i henhold til dette direktiv har udøvet deres fortrydelsesret, skal tilbagebetale långiver låneprovenuet, selv om lånet i henhold til kapitalinvesteringens koncept udelukkende tjener til at finansiere den faste ejendom og direkte udbetales til sælgeren af denne ejendom
 —
 at det kræves, at låneprovenuet tilbagebetales umiddelbart
 —
 at den nationale lovgivning bestemmer, at forbrugere ved tilbagetrædelse fra låneaftalen er forpligtet til ikke blot at tilbagebetale kontraktbeløbet, men også at betale långiver markedsrenten.
 I en situation, hvor forbrugeren, hvis banken havde opfyldt sin forpligtelse til at oplyse forbrugeren om dennes fortrydelsesret, havde kunnet undgå at udsætte sig for investeringsrisici som de i hovedsagerne omhandlede, pålægger direktivets artikel 4 imidlertid medlemsstaterne at sørge for, at forbrugere, som ikke har kunnet undgå at udsætte sig for sådanne risici, beskyttes i deres nationale lovgivning gennem fastsættelse af foranstaltninger af en sådan karakter, at forbrugerne undgår at bære konsekvenserne af, at disse risici realiseres.
 (1) EUT C 201 af 7.8.2004.


text:
2 . 3 . 96 DA 1 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr . C 64/ 15
 Sag anlagt den 5 . december 1995 af Antonio Angelini mod den objektive omstændighed, at den pågældende har måttet
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber skifte bopæl for at opfylde forpligtelserne i henhold til
 (Sag T-222/95 ), artikel 20 i vedtægten . Der stilles ingen yderligere krav og
 lægges ikke vægt på andre forhold .
 ( 96/C 64/32 )
 Ifølge sagsøgeren har retspraksis ganske vist afklaret ræk
 (Processprog: italiensk) kevidden af vedtægtens bestemmelser, men det er sket i
 forbindelse med faktiske omstændigheder kendetegnet ved
 manglende opfyldelse af lovbestemte krav ( manglende
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der bopælsskift eller flytning med familiemedlemmer, flytning
 den 5 . december 1995 anlagt sag mod Kommissionen for De efter egen anmodning og i egen interesse etc.) eller ligefrem
 Europæiske Fællesskaber af Antonio Angelini, tjeneste kendetegnet ved svig, dvs . omstændigheder, som intet har at
 mand ved Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, gøre med den foreliggende sag, i hvilken den pågældendes og
 med bopæl i Ranco (Varese, Italien ), ved advokat Giuseppe hans families flytning til en anden stat, indgåelse af en aftale
 Marchesini, med møderet for Den Italienske Republiks om leje af bolig i Tyskland og hans tilbagevenden til Italien
 Corte di Cassazione, og med valgt adresse i Luxembourg hos har fundet sted i overensstemmelse med reglerne.
 Ernest Arendt på dennes kontor, 8—10, rue Mathias
 Hårdt.
 Endelig bebrejdes det sagsøgte, at denne i denne sammen
 hæng ikke har taget hensyn til dommen af 27. oktober 1994
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande : i sag T-508/93 , Mancini mod Kommissionen .
 — Afslaget på at tildele sagsøgeren bosættelsespenge i
 forbindelse med hans genindtræden ved Ispra annulle
 res .
 — Kommissionen kendes pligtig at betale sagsøgeren det
 beløb, som følger af bestemmelsen i artikel 5 , stk . 2, i Sag anlagt den 13 . december 1995 af Roger Tremblay,
 bilag VII til vedtægten, eller det beløb, som følger af en Harry Kestenberg og Syndicat des Exploitants de Lieux de
 anden bedømmelse af sagsøgerens rettigheder i henhold Loisirs ( SELL ) mod Kommissionen for De Europæiske
 til vedtægtens artikel 38 . Fællesskaber
 ( Sag T-224/95 )
 — Der tilkendes rente 8 % p.a . af saldobeløbet. 96/C 64/33 )
 — Sagsøgte tilpligtes at betale samtlige sagens omkostnin
 ger .
 (Processprog: fransk)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter: den 13 . december 1995 anlagt sag mod Kommissionen for
 De Europæiske Fællesskaber af Roger Tremblay, Harry
 Sagsøgeren, der er videnskabelig-teknisk tjenestemand ved Kestenberg og Syndicat des Exploitants de Lieux de Loisirs
 Kommissionen med tjenestested ved Det Fælles Forsknings ( SELL ), henholdsvis Vernantes, Saint André Les Vergers og
 center i Ispra , gør gældende, at afslaget på betaling af Paris ( Frankrig), ved advokat Jean Claude Fourgoux, Paris,
 bosættelsespenge — i forbindelse med genindtræden efter en og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat Pierrot
 periode med ekstern tjeneste ved ITER


text:
HOME CENTRAL Schiltz, rue Béatrix de Bourbon 4 .
 TEAM i Garching — er retsstridigt. Den anfægtede afgø
 relse tager udgangspunkt i den opfattelse, at den pågæl
 dende ikke skulle have haft særlige vanskeligheder med at Sagsøgerne har nedlagt følgende påstande :
 genintegreres i sine oprindelige omgivelser, og ikke har haft
 behov for at foretage en ny flytning, fordi han bl.a . uden — Kommissionens beslutning af 13 . oktober 1995 annul
 videre på ny kunne benytte sin egen bolig i Italien . leres, for så vidt som Kommissionen herved afviste
 klagen.
 Sagsøgeren fremhæver for det første den modsigelse, der
 består i, at han, uanset to bopælsskift, har fået udbetalt — Det pålægges følgelig Kommissionen at foretage de
 dagpenge i forbindelse med sin genindtræden ved Ispra, men nødvendige undersøgelser med henblik på at godtgøre
 ikke de tilsvarende bosættelsespenge . aftalen .
 Dernæst henviser bestemmelserne i vedtægten vedrørende — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostnin
 bosættelsespenge ved første indplacering udelukkende til ger .
 ---pagebreak--- Nr . C 64/ 16 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 2 . 3 . 96
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter: Sag anlagt den 15 . december 1995 af AssiDomån Kraft
 Products AB og seks andre cellulosevirksomheder mod
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgerne — to diskoteksindehavere , der driver en virk ( Sag T-227/95 )
 somhed i Frankrig, og den organisation , de er medlem af — ( 96/C 64/34 )
 anfægter Kommissionens beslutning af 13 . oktober 1995 ,
 som efter deres opfattelse ikke tager hensyn til konsekven
 serne af Rettens dom af 24 . januar 1995 i sag T-5/93 , (Processprog: engelsk)
 Tremblay. Ved denne dom annullerede Retten Kommissio
 nens beslutning af 12 . november 1992 angående en aftale Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der
 mellem ophavsretsselskaberne i de forskellige medlemssta den 15 . december 1995 anlagt sag mod Kommissionen for
 ter, som hævdes at have ført til et misbrug af en domine De Europæiske Fællesskaber af AssiDomån Kraft Products
 rende stilling fra SACEM's side i form af en urimelig og AB og seks andre cellulosevirksomheder ved Solicitor John
 diskriminerende afgift, » for så vidt som Kommissionen Pheasant og advokat Christophe Raux, og med valgt adresse
 herved afviste sagsøgernes klagepunkt om en opdeling af i Luxembourg hos advokaterne Loesch & Wolter, 11 , rue
 markedet som følge af en påstået aftale mellem SACEM og Goethe .
 ophavsretsselskaberne i de andre medlemsstater «.
 Sagsøgerne har nedlagt følgende påstande :
 Efter rent formelt at have genoptaget behandlingen af denne — Kommissionens afgørelse af 4 . oktober 1995 annulle
 del af klagen afviste Kommissionen officielt denne den res .
 23 . juni 1995 på grundlag af artikel 6 i forordning nr . 99/63 .
 På trods af de af sagsøgerne fremsatte bemærkninger indtog — Kommissionen tilpligtes at træffe alle de fornødne
 Kommissionen igen den samme holdning i den anfægtede forholdsregler til at opfylde Domstolens dom af
 beslutning. Ifølge denne henhører vurderingen af, om der 31 . marts 1993 i de forenede sager 89/85 , 104/85


text:
,
 foreligger en samordning, alene under de nationale dom 114/85 , 1 16/85 , 117/85 og 125/85-129/85 , A. Ahlstrom
 stole, som dog kan forelægge præjudicielle spørgsmål i Oy mod Kommissionen, herunder navnligt at tilbagebe
 medfør af artikel 177 . tale sagsøgerne de af dem eller de pågældende tidligere
 virksomheder betalte bøder, nærmere bestemt med de
 beløb, der er angivet i bilag VI til stævningen .
 Sagsøgerne gør for det første gældende, at sidstnævnte
 beslutning viser, at Kommissionen ikke har efterkommet — Kommissionen tilpligtes at betale renter af de nævnte
 kravene fra Retten i Første Instans og i realiteten ikke har beløb, med
 foretaget en undersøgelse og den aktive efterforskning, som
 ordlyden af den førnævnte dom af 24 . januar 1995 i ) de gældende EFMS- og EMI-rentesatser plus 1,5
 forudsætter. Den har således ikke opfyldt de forpligtelser, procentpoint fra det tidspunkt, da de svenske
 der påhviler den institution, fra hvilken en annulleret retsakt adressater betalte bøderne, eller
 hidrører, idet den ikke har truffet foranstaltninger til
 dommes opfyldelse som krævet i henhold til artikel 176 . ii ) Banque Nationale de Belgique's gældende udlåns
 rentesats plus 1 procentpoint fra det tidspunkt, da de
 svenske adressater betalte bøderne
 Kommissionen fik pålagt sanktioner af Retten, fordi det, nærmere bestemt de i bilag 9 til stævningen angivne
 den havde gjort, og det, den hævdede at have gjort, var beløb, således at der tillægges renter indtil tidspunktet
 utilstrækkeligt. Den kunne ikke blot gentage sin beslutning for Kommissionens tilbagebetaling af selve bødebelø
 efter afsigelsen af dommen . Retten annullerede nemlig bene .
 Kommissionens beslutning, fordi den ikke i tilstrækkelig
 grad tog hensyn til klagepunktet om en opdeling af — Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostnin
 markedet som følge af aftalen mellem ophavsretsselska ger .
 berne . Når Retten har annulleret beslutningen og hjemvist
 den til Kommissionen, kan denne ikke undlade at foretage
 en undersøgelse, som de nationale domstole ikke har Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 mulighed for at foretage på grund af deres begrænsede
 stedlige kompetence . Sagsøgerne, henholdsvis de pågældende tidligere virksom
 heder, er blandt adressaterne for Kommissionens beslutning
 85/202/EØF af 19 . december 1984 om en procedure i
 henhold til EØF-traktatens artikel 85 ( IV/29 . 725 — cellu
 Sagsøgerne finder desuden, at denne handlemåde indebærer lose ), hvorved Kommissionen pålagde bøder på mellem
 en tilsidesættelse af begrundelsespligten og udgør magtfor 50 000 og 500 000 ECU. Sagsøgerne, der aldrig havde
 drejning. erkendt de pågældende overtrædelser, indbragte ingen
 annullationssøgsmål til prøvelse af beslutningen og betalte
 bøderne til Kommissionen . Efter at andre adressater for
 . beslutningen havde anlagt sag, fastslog Domstolen i dom af
 31 . marts 1993 i de forenede sager 89/85 , 104/85, 114/85 ,
 116/85 , 117/85 og 125/85-129/85 , A. Ahlstrom Oy mod


text:
24 . 8 . 96 I DA De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr . C 247/ 1
 I
 (Meddelelser)
 DOMSTOLEN
 DOMSTOLEN
 Edsaflæggelse — nyt medlem af Domstolen
 96/C 247/01 )
 Efter at Romain Schintgen ved afgørelse af 8 . juli 1996 (), truffet af repræsentanterne for
 regeringerne for De Europæiske Fællesskabers medlemsstater, er blevet udnævnt til dommer ved De
 Europæiske Fællesskabers Domstol, har han den 11 . juli 1996 aflagt ed for Domstolen .
 (!) EFT nr . L 178 af 17. 7 . 1996 , s . 31 .
 Beslutninger truffet af Domstolen
 den 12 . juli 1996
 ( 96/C 247/02 )
 Den 12 . juli 1996 har De Europæiske Fællesskabers Domstol truffet følgende beslutninger:
 Dommer Schintgens tilknytning til afdelinger
 Domstolen har besluttet, at dommer Schintgen tilknyttes Anden og Sjette Afdeling .
 Sammensætningen af Anden og Sjette Afdeling
 1 . Sammensætningen af Anden og Sjette Afdeling er for perioden 12 . juli 1996 til 6 . oktober 1996
 fastsat således :
 Anden Afdeling
 Afdelingsformand : Hirsch,
 dommerne : Mancini og Schintgen .
 Sjette Afdeling
 Afdelingsformand : Kakouris,
 dommerne : Hirsch, Mancini, Kapteyn , Murray, Ragnemalm og Schintgen .
 ---pagebreak--- Nr. C 247/2 | DA | De Europæiske Fællesskabers Tidende 24. 8 . 96
 2 . Listen over sammensætningen af Sjette Afdeling for perioden, der fremgår af punkt 4 i
 Domstolens beslutning fra mødet den 19 . september 1 995 ( 1 ), er ændret som følger :
 Sjette Afdeling
 Afdelingsformand : Kakouris
 Dommerne : Kapteyn, Murray, Ragnemalm, Mancini , Hirsen og Schintgen .
 (') EFT nr . C 299 af 11 . 11 . 1995 , s . 1 .


text:
C 335/26 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 25.11.2000
 2.a. Såfremt spørgsmål 1 skal besvares bekræftende, og 2. Såfremt det følger af svaret på de forudgående spørgsmål,
 overførsel af olieaffald med et PCB-indhold på over at en operation som forarbejdning af flyveaske ikke
 50 ppm derfor altid skal anses for overførsel af affald til falder ind under R5: er oversigterne over operationer i
 bortskaffelse, kan der da i henhold til forordningens rammedirektivets bilag II A og II B da udtømmende, eller
 artikel 4, stk. 3, litra b), nr. i), gøres indsigelse mod er en af disse oversigter udtømmende, og i bekræftende
 overførslen, udelukkende fordi det er nødvendigt at opnå fald, hvilken oversigt?
 egenkapacitet på nationalt plan, uden at det godtgøres, at
 egenkapacitet på nationalt plan er nødvendig for at opnå 3.a. På grundlag af hvilke kriterier skal det afgøres, om en
 egenkapacitet på fællesskabsplan? operation skal anses for bortskaffelse eller nyttiggørelse
 som omhandlet i rammedirektivets artikel 1?
 2.b. I bekræftende fald, er forordningen da, for så vidt den
 tillader et sådant eksportforbud alene på grundlag af 3.b. Såfremt en operation kan betegnes som en bortskaffel-
 princippet om egenkapacitet på nationalt plan, forenelig sesoperation eller som en nyttiggørelsesoperation, skal
 med artikel 29 i traktaten om oprettelse af Det Europæi- der da gives listen i bilag II A eller II B forrang ved
 ske Fællesskab? henførelsen af denne operation, eller har ingen af de to
 lister forrang for den anden?
 4. Skal afsendelsesmedlemsstatens eller bestemmelsesmed-
 lemsstatens kompetente myndigheds vurdering anses for
 ( 1) EFT 1996 L 243, s. 31. afgørende med hensyn til spørgsmålet, om en operation
 ( 2) EFT 1987 L 42, s. 43. skal anses for bortskaffelse eller nyttiggørelse?
 ( 3) EFT 1993 L 30, s. 1.
 ( 4) EFT 1975 L 194, s. 39. 5.a. Såfremt overførsel af flyveaske skal anses for overførsel
 af affald til bortskaffelse, kan der da i henhold til
 artikel 4, stk. 3, litra b), nr. i), i Rådets forordning (EØF)
 nr. 259/93 (2) af 1. februar 1993 om overvågning af og
 kontrol med overførsel af affald inden for, til og fra Det
 Europæiske Fællesskab (herefter »forordningen«) gøres
 indsigelse mod overførslen, udelukkende fordi det er
 nødvendigt at opnå egenkapacitet på nationalt plan, uden
 at det godtgøres, at egenkapacitet på nationalt plan er
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom nødvendig for at opnå egenkapacitet på fællesskabsplan?
 afsagt den 8. august 2000 af Nederlandenes Raad van State
 i sagen NV Slibverwerking Noord-Brabant og anpartssel-
 skabet Glückauf Sondershausen Entwicklungs- und Siche- 5.b. I bekræftende fald, er forordningen da, for så vidt den
 rungsgesellschaft mbH mod Minister van Volkshuis- tillader et sådant eksportforbud alene på grundlag af
 vesting, Ruimtelijke Ordening en Milieubeheer princippet om egenkapacitet på nationalt plan, forenelig
 med artikel 29 i traktaten om oprettelse af Det Europæi-
 ske Fællesskab?
 (Sag C-308/00)
 (2000/C 335/47) (1) EFT 1975 L 194, s. 39.
 (2) EFT 1993 L 30, s. 1.
 Ved dom afsagt den 8. august 2000, indgået til Domstolens
 Justitskontor den 16. august 2000, har Nederlandenes Raad
 van State


text:
i sagen NV Slibverwerking Noord-Brabant og
 anpartsselskabet Glückauf Sondershausen Entwicklungs- und
 Sicherungsgesellschaft mbH mod Minister van Volkshuis-
 vesting, Ruimtelijke Ordening en Milieubeheer forelagt De
 Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudi-
 ciel afgørelse af følgende spørgsmål: Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom
 afsagt den 8. august 2000 af Nederlandenes Raad van State
 1.a. Skal den i bilag II B til direktiv 75/442/EØF (1) af 15. juli i sagen PPG Industries Fiber Glass BV mod Minister van
 1975 om affald (herefter »rammedirektivet«) under R5 Volkshuisvesting, Ruimtelijke Ordening en Milieubeheer
 nævnte operation, recirkulering eller genvinding af andre
 uorganiske stoffer, fortolkes således, at den også omfatter
 »genburg« som omhandlet i rammedirektivets artikel 3, (Sag C-309/00)
 litra b), nr. i)?
 (2000/C 335/48)
 1.b. Hvorledes skal R5 fortolkes, bl.a. i betragtning af svaret
 på det ovenfor stillede spørgsmål? Kræves det, for at der
 er tale om den dér nævnte operation, at affaldet bearbej- Ved dom afsagt den 8. august 2000, indgået til Domstolens
 des, kan burges flere gange eller tages tilbage? Justitskontor den 16. august 2000, har Nederlandenes Raad
 ---pagebreak--- 25.11.2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 335/27
 van State i sagen PPG Industries Fiber Glass BV mod Minister 1.a. Skal den i bilag II B til direktiv 75/442/EØF (1) af 15. juli
 van Volkshuisvesting, Ruimtelijke Ordening en Milieubeheer 1975 om affald (herefter »rammedirektivet«) under R4
 forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning nævnte operation, recirkulering eller genvinding af metal-
 om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål: ler eller metalforbindelser, fortolkes således, at den også
 omfatter »genbrug« som omhandlet i rammedirektivets
 1.a. Skal den i bilag II B til direktiv 75/442/EØF (1) af 15. juli artikel 3, litra b), nr. i)?
 1975 om affald (herefter »rammedirektivet«) under R5
 nævnte operation, recirkulering eller genvinding af andre
 uorganiske stoffer, fortolkes således, at den også omfatter 1.b. Hvorledes skal R4 fortolkes, bl.a. i betragtning af svaret
 »genbrug« som omhandlet i rammedirektivets artikel 3, på det ovenfor stillede spørgsmål? Kræves det, for at der
 litra b), nr. i)? er tale om den dér nævnte operation, at affaldet bearbej-
 des, kan bruges flere gange eller tages tilbage?
 1.b. Hvorledes skal R5 fortolkes, bl.a. i betragtning af svaret
 på det ovenfor stillede spørgsmål? Kræves det, for at der
 er tale om den dér nævnte operation, at affaldet bearbej-
 2. Såfremt det følger af svaret på de forudgående spørgsmål,
 des, kan bruges flere gange eller tages tilbage?
 at en operation som forarbejdning af jernkloridopløsnin-
 ger ikke falder ind under R4: er oversigterne over operatio-
 2. Såfremt det følger af svaret på de forudgående spørgsmål,
 ner i rammedirektivets bilag II A og II B da udtømmende,
 at en operation som opfyldning af lergrave ikke falder ind eller er en af disse oversigter udtømmende, og i bekræften-
 under punkt R5: er oversigterne over operationer i
 de fald, hvilken oversigt?
 rammedirektivets bilag II A og II B da udtømmende, eller
 er en af disse oversigter udtømmende, og i bekræftende
 fald, hvilken oversigt?
 3.a. På grundlag af hvilke kriterier skal det afgøres, om en
 3.a. På


text:
grundlag af hvilke kriterier skal det afgøres, om en operation skal anses for bortskaffelse eller nyttiggørelse
 operation skal anses for bortskaffelse eller nyttiggørelse som omhandlet i rammedirektivets artikel 1?
 som omhandlet i rammedirektivets artikel 1?
 3.b. Såfremt en operation kan betegnes som en bortskaffel- 3.b. Såfremt en operation kan betegnes som en bortskaffel-
 sesoperation eller som en nyttiggørelsesoperation, skal sesoperation eller som en nyttiggørelsesoperation, skal
 der da gives listen i bilag II A eller II B forrang ved der da gives listen i bilag II A eller II B forrang ved
 henførelsen af denne operation, eller har ingen af de to henførelsen af denne operation, eller har ingen af de to
 lister forrang for den anden? lister forrang for den anden?
 4. Skal afsendelsesmedlemsstatens eller bestemmelsesmed-
 lemsstatens kompetente myndigheds vurdering anses for 4.a. Såfremt overførsel af jernkloridopløsningen skal anses for
 afgørende med hensyn til spørgsmålet, om en operation overførsel af affald til bortskaffelse, kan der da i henhold
 skal anses for bortskaffelse eller nyttiggørelse? til artikel 4, stk. 3, litra b), nr. i), i Rådets forordning (EØF)
 nr. 259/93 (2) af 1. februar 1993 om overvågning af og
 kontrol med overførsel af affald inden for, til og fra Det
 (1) EFT 1975 L 194, s. 39.
 Europæiske Fællesskab (herefter »forordningen«), gøres
 indsigelse mod overførslen, udelukkende fordi det er
 nødvendigt at opnå egenkapacitet på nationalt plan, uden
 at det godtgøres, at egenkapacitet på nationalt plan er
 nødvendig for at opnå egenkapacitet på fællesskabsplan?
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom 4.b. I bekræftende fald, er forordningen da, for så vidt den
 afsagt den 8. august 2000 af Nederlandenes Raad van State tillader et sådant eksportforbud alene på grundlag af
 i sagen Stork Veco BV mod Minister van Volkshuisvesting, princippet om egenkapacitet på nationalt plan, forenelig
 Ruimtelijke Ordening en Milieubeheer med artikel 29 i traktaten om oprettelse af Det Europæi-
 ske Fællesskab?
 (Sag C-310/00)
 (2000/C 335/49) (1) EFT 1975 L 194, s. 39.
 (2) EFT 1993 L 30, s. 1.
 Ved dom afsagt den 8. august 2000, indgået til Domstolens
 Justitskontor den 16. august 2000, har Nederlandenes Raad
 van State i sagen Stork Veco BV mod Minister van Volkshuis-
 vesting, Ruimtelijke Ordening en Milieubeheer forelagt De
 Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudi-
 ciel afgørelse af følgende spørgsmål:


text:
C 71/18 DA Den Europæiske Unions Tidende 20.3.2004
 — Den Portugisiske Republik tilpligtes at betale sagens Sag anlagt den 10. februar 2004 af Kommissionen for De
 omkostninger. Europæiske Fællesskaber mod Den Franske Republik
 (Sag C-55/04)
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 (2004/C 71/32)
 Den portugisiske bestemmelse i código civils artikel 508 —
 der for så vidt angår objektivt ansvar i det væsentlige fastsætter
 en maksimal erstatning, som er lavere end den minimale
 forsikringsdækning, der med hensyn til den obligatoriske Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 10. fe-
 forsikring er foreskrevet i det andet motorkøretøjsforsik- bruar 2004 anlagt sag mod Den Franske Republik af Kommis-
 ringsdirektiv — er ikke i overensstemmelse med dette direktiv. sionen for De Europæiske Fællesskaber ved A. Borde, som
 befuldmægtiget, og med valgt adresse i Luxembourg.
 (1) EFT L 8 af 11.1.1984, s. 17.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 1. Det fastslås, at Den Franske Republik har tilsidesat sine
 forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 2002/11/EF af
 14. februar 2002 om ændring af direktiv 68/193/EØF
 om handel med vegetativt formeringsmateriale af vin og
 Sag anlagt den 10. februar 2004 af Kommissionen for De
 om ophævelse af direktiv 74/649/EØF (1), idet den ikke
 Europæiske Fællesskaber mod Republikken Østrig
 har sat de nødvendige love og administrative bestemmel-
 ser i kraft for at efterkomme dette direktiv eller i det
 (Sag C-54/04) mindste ikke har underrettet Kommissionen herom.
 (2004/C 71/31) 2. Den Franske Republik tilpligtes at betale sagens omkost-
 ninger.
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 10. fe-
 bruar 2004 anlagt sag mod Republikken Østrig af Kommissio-
 nen for De Europæiske Fællesskaber ved Prof. Dr. Ulrich Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Wölker og Gregorio Valero Jordana, som befuldmægtigede, og
 med valgt adresse i Luxembourg.
 Fristen for gennemførelsen af direktivet udløb den 23. februar
 2003.
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 1. Det fastslås, at Republikken Østrig har tilsidesat sine (1) EFT L 53 af 23.2.2002, s. 20.
 forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets
 direktiv 2001/80/EF af 23. oktober 2001 om begræns-
 ning af visse luftforurenende emissioner fra store fyrings-
 anlæg (1), idet den ikke har udstedt de love og administra-
 tive bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme
 direktivet, eller ikke har underrettet Kommissionen
 herom.
 2. Republikken Østrig tilpligtes at betale sagens omkost- Sag anlagt den 11. februar 2004 af Kommissionen for De
 ninger. Europæiske Fællesskaber mod Den Franske Republik
 (Sag C-59/04)
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 (2004/C 71/33)
 Fristen for gennemførelsen af direktivet udløb den 27. novem-
 ber 2002.
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 11. fe-
 (1) EFT L 309, s. 1, bruar 2004 anlagt sag mod Den Franske Republik af Kommis-
 sionen for De Europæiske Fællesskaber ved K. Banks, som
 befuldmægtiget, og med valgt adresse i Luxembourg.


text:
3.7.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 213/23
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Østre Landsret (Danmark) den 2. maj 2017, Erdem Deha Altiner og Isabel Hanna Ravn mod Udlændingestyrelsen
 (Sag C-230/17)
 (2017/C 213/30)
 Processprog: dansk
 Den forelæggende ret
 Østre Landsret
 Parter
 Sagsøger: Erdem Deha Altiner og Isabel Hanna Ravn
 Sagsøgte: Udlændingestyrelsen
 Præjudicielt spørgsmål
 Er artikel 21 i Traktaten om den Europæiske Unions Funktionsmåde, jf. opholdsdirektivet (1) analogt, til hinder for, at en medlemsstat nægter en tredjelandsstatsborger, som er familiemedlem til en unionsborger, som er statsborger i denne medlemsstat, og som er vendt tilbage til medlemsstaten efter at have udøvet sin ret til fri bevægelighed, en afledt opholdsret, hvis familiemedlemmet ikke indrejser eller indgiver ansøgning om opholdsret i naturlig forlængelse af unionsborgerens tilbagevenden?
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF af 29. april 2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, om ændring af forordning (EF) nr. 1612/68 og om ophævelse af direktiv 64/221/EØF, 68/360/EØF, 72/194/EØF, 73/148/EØF, 75/34/EØF, 75/35/EØF, 90/364/EØF, 90/365/EØF og 93/96/EØF (EUT L 158, s. 77)


text:
7.12.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 359/13
 Rettens kendelse af 15. oktober 2013 — Spanien mod Kommissionen
 (Sag T-148/13) (1)
 (Annullationssøgsmål - søgsmålsfrist - begyndelsestidspunkt - offentliggørelse i Tidende - afvisning)
 2013/C 359/25
 Processprog: spansk
 Parter
 Sagsøger: Kongeriget Spanien (først ved abogado del Estado S. Centeno Huerta, derefter ved abogado del Estado M. J. García-Valdecasas Dorrego)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved J. Currall, J. Baquero Cruz og B. Eggers, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af meddelelsen om den almindelige udvælgelsesprøve EPSO/AST/125/12, med henblik på oprettelse af en ansættelsesreserve af assistenter A3, inden for »revision«, »finans/regnskabsføring« og »økonomi/statistik« (EU 2012 C 394 A, s. 1)
 Konklusion
 1)
 Sagen afvises.
 2)
 Kongeriget Spanien bærer sine egne omkostninger og betaler de af Europa-Kommissionen afholdte omkostninger.
 (1) EUT C 123 af 27.4.2013.


text:
31.7.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 209/31
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale del Riesame di Verbania (Italien) den 4. juni 2010 — straffesag mod Matteo Minesi
 (Sag C-279/10)
 ()
 2010/C 209/44
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Tribunale del Riesame di Verbania
 Part i straffesagen
 Matteo Minesi
 Præjudicielt spørgsmål
 Hvordan skal artikel 43 EF og 49 EF fortolkes med hensyn til etableringsfriheden og den frie udveksling af tjenesteydelser i sektoren for indgåelse af væddemål om resultatet af sportsbegivenheder med henblik på at afgøre, om de nævnte traktatbestemmelser muliggør eller hindrer en national lovgivning, som fastlægger en monopolordning for staten og et system med koncessioner og tilladelser, som inden for rammerne af et bestemt antal koncessioner er karakteriseret ved følgende: a) en generel tendens til beskyttelse af indehaverne af koncessioner, der er udstedt på et tidligere tidspunkt på baggrund af en udbudsrunde, som på ulovlig vis har udelukket en del af de erhvervsdrivende; b) bestemmelser, som reelt garanterer en fastholdelse af de markedspositioner, som er blevet opnået på baggrund af en udbudsrunde, som på ulovlig vis har udelukket en del af de erhvervsdrivende (eksempelvis forbuddet mod at nye koncessionshavere åbner centre inden for en vis afstand i forhold til de eksisterende centre); c) mulighed for fortabelse af retten til koncessionen og inddragelse af meget høje sikkerhedsstillelser, herunder i tilfælde, hvor koncessionshaveren direkte eller indirekte administrerer grænseoverskridende spilleaktiviteter, der kan sammenlignes med den af koncessionen omfattede type aktiviteter?


text:
22 . 3 . 97 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 94/7
 1 ) Er en lovbestemmelse i en medlemsstat, hvorefter Parlamentets og Rådets direktiv 96/.../EF om fælles
 regler for det indre marked for elektricitet ( EFT nr.
 — de oplysninger, der i henhold til national lovgiv C 315/96, s. 18 ff. ), til hinder for, at en i henhold til
 ning skal fremgå af produktets mærkning artikel 9, stk. 3 , i forordning ( EØF ) nr. 17/62 kompe
 tent myndighed i en medlemsstat som følge af EF-trak
 — brugsanvisninger tatens artikel 5 , stk . 2, hvorefter medlemsstaterne skal
 afholde sig fra at træffe foranstaltninger, der er egnede
 — garantibeviser til at bringe virkeliggørelsen af EF-traktatens målsæt
 ning i fare, træffer bestemmelse om at anvende EF
 skal være affattet mindst på det eller de sprog, der ta traktatens artikel 85 , stk. 1 , på en aftale mellem en el
 les i det område, hvor produkterne udbydes til salg, og forsyningsvirksomhed og en kommunal myndighed,
 hvoraf det følger, at indførte produkters emballage hvorved den kommunale myndighed mod vederlag
 skal ændres, en » teknisk forskrift « som omhandlet i indrømmer el-forsyningsvirksomheden eneret til at be
 direktiv 83/189/EØF (')? nytte de offentlige veje på kommunens område med
 henblik på anlæg og drift af de ledninger, der er nød
 vendige med henblik på den direkte el-forsyning af de
 2 ) a ) Såfremt der er udstedt særlige EF-bestemmelser ve endelige kunder, og forpligter sig til på det område,
 drørende de oplysninger, som produktet skal være koncessionen omfatter, ikke selv at gennemføre eller
 påført, kan en medlemsstat da kræve, at indførte lade gennemføre en offentlig el-forsyning ( koncessions
 produkter alligevel påføres andre oplysninger på aftale )?
 det sprog, der tales i det sprogområde, hvor pro
 dukterne sælges, eller på et sprog, der er let for 2 ) Såfremt spørgsmål 1 besvares benægtende, ønskes føl
 ståeligt for forbrugeren ? gende spørgsmål besvaret:
 b ) Såfremt spørgsmål a ) besvares bekræftende, kan et Overtræder en i henhold til artikel 9, stk. 3 , i forord
 sådant krav da stilles med hensyn til alle oplysnin ning ( EØF) nr. 17/62 kompetent myndighed i en med
 ger på en emballage eller kun med hensyn til be lemsstat det i EF-traktatens artikel 5 , stk . 2 , jf.
 stemte oplysninger, og i bekræftende fald da artikel 3 , litra g ), fastsatte påbud til medlemsstaterne
 hvilke ? om ikke at træffe foranstaltninger, som kan bringe vir
 keliggørelsen af et af Fællesskabets mål i fare, nemlig
 c ) Såfremt der ikke er udstedt særlige EF-bestemmel gennemførelsen af en ordning, der sikrer, at konkur
 ser for produkter, kan en medlemsstat da kræve, at rencen inden for det indre marked ikke fordrejes, ved
 alle eller bestemte ( og i så fald hvilke ) oplysninger at anvende EF-traktatens artikel 85 , stk . 1 , på en kon
 på indførte produkter alligevel skal affattes på det cessionsaftale med det ovenfor under 1 beskrevne ind
 sprog, der tales i det


text:
område, hvor produkterne hold mellem en indenlandsk el-forsyningsvirksomhed
 sælges, eller på et for forbrugeren let forståeligt og en kommunal myndighed, når de i andre medlems
 sprog ? stater etablerede elektricitetsselskaber har markeder,
 der ved aftale eller faktisk er beskyttet mod konkur
 (') EFT nr. L 109 af 26 . 4 . 1983 , s . 8 . rence, eller der i henhold til lov er monopol på el-for
 syningen ?
 3 ) Såfremt spørgsmål 2 besvares benægtende, ønskes føl
 gende spørgsmål besvaret:
 Er bestemmelsen i artikel 9 , stk. 3 , i forordning ( EØF )
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendelse nr. 17/62 — hvori det hedder, at så længe Kommissio
 afsagt den 23 . december 1996 af Kammergericht Berlin, i nen ikke har indledt nogen procedure, forbliver med
 kartelforvaltningssagen 1 . RWE Energie Aktiengesellschaft, lemsstaternes myndigheder kompetente til at bringe
 2 . Stadt Nordhorn mod Bundeskartellamt
 traktatens artikel 85 , stk. 1 , i anvendelse — ulovlig,
 ( Sag C-34/97) fordi sidstnævnte bestemmelses stk . 1 ( forbud ) og stk . 3
 ( 97/C 94/ 15 )
 ( fritagelse ) i relation til retsanvendelsen udgør et udele
 ligt hele, men de nationale myndigheder ud over at
 have kompetence til at bringe forbudsbestemmelsen i
 Ved kendelse afsagt den 23 . december 1996, indgået til anvendelse ikke også er tillagt beføjelse til at meddele
 Domstolens Justitskontor den 24 . januar 1997, har Kam fritagelser, hvilket udelukkende tilkommer Kommissio
 mergericht, Berlin — Afdelingen for Kartelsager — i kar nen ( artikel 9, stk. 1 , i forordning ( EØF ) nr. 17/62 )?
 telforvaltningssagen 1 . RWE Energie Aktiengesellschaft,
 2 . Stadt Nordhorn mod Bundeskartellamt forelagt De 4 ) Såfremt spørgsmål 3 besvares benægtende, ønskes føl
 Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om gende spørgsmål besvaret:
 præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål : a ) Er en i henhold til artikel 9, stk. 3 , i forordning
 ( EØF ) nr. 17/62 kompetent myndighed i en med
 1 ) Er den omstændighed, at EF-Kommissionen inden for lemsstat afskåret fra at anvende EF-traktatens
 el-området vil gennemføre det indre marked ved regel artikel 85 , stk. 1 , på en aftale, såfremt aftalen som
 fastsættelse, og Rådet for Den Europæiske Union som foreskrevet er anmeldt over for Europa-Kommissi
 følge heraf i mellemtiden har fastlagt en fælles hold onen med henblik på fritagelse i henhold til EF
 ning ( nr. 56/96 ) med henblik på vedtagelse af Europa traktatens artikel 85 , stk . 3 , men Kommissionen
 ---pagebreak--- Nr. C 94/8 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 22 . 3 . 97
 har afvist at indlede en procedure, og anmelderen for så vidt angår et eventuelt misbrug i forbindelse
 heroverfor har anlagt passivitetssøgsmål, og der er med fastsættelsen af priser og forretningsbetingel
 tale om en aftale, med hensyn til hvilken der hver ser, jf. GWB's (Gesetz gegen Wettbewerbsbeschrån
 ken i Kommissionens eller Fællesskabernes retsin kungen ) § 103 , stk . 5 ?
 stansers praksis findes fortilfælde, hvorefter så
 danne aftaler kan fritages ?


text:
Såfremt bestemmelserne i den tyske lov om energi
 forsyning ikke kan begrunde det, er der da andre
 b ) Såfremt Kommissionen under de ovenfor under a ) hensyn, som kan begrunde, at de pågældende for
 angivne omstændigheder frifindes for passivitets syningsvirksomheder anses for » betroede « virk
 søgsmålet, er den nationale myndighed da alligevel somheder, som omhandlet i EF-traktatens
 afskåret fra at anvende EF-traktatens artikel 85 , artikel 90, stk . 2, og i givet fald hvilke ?
 stk. 1 , idet der er tale om en form for aftale, med
 hensyn til hvis fritagelse der endnu ikke er taget b) Såfremt de nævnte el-forsyningsvirksomheder hen
 stilling på fællesskabsplan ? hører under de i EF-traktatens artikel 90, stk. 2,
 omhandlede betroede virksomheder, spørges:
 5 ) Såfremt spørgsmål 4 a ) og b ) besvares benægtende, øn
 skes følgende spørgsmål besvaret: Hvilke kriterier skal anvendes ved fortolkningen af
 de yderligere betingelser i EF-traktatens artikel 90,
 Handler en tysk kommune som virksomhed i henhold stk. 2, nemlig om anvendelsen af EF-traktatens
 til EF-traktatens artikel 85 , stk. 1 , når den indgår en artikel 85, stk. 1 , på en koncessionsaftale er til hin
 koncessionsaftale med en el-forsyningsvirksomhed, der der for, at virksomhederne retligt eller faktisk kan
 opererer i Tyskland, hvorved kommunen mod betaling udføre de særlige opgaver, som er betroet dem, og
 af en koncessionsafgift, der er fastsat i forhold til af om undtagelsen fra EF-traktatens konkurrencereg
 sætningen af elektricitet i det område, koncessionen ler i givet fald begrænser samhandelen i et omfang,
 der er i strid med Fællesskabets interesse ?
 omfatter, indrømmer den pågældende virksomhed ene
 ret til at benytte de offentlige veje i kommunens om
 råde med henblik på anlæg og drift af de ledninger,
 der er nødvendige med henblik på den direkte el-forsy
 ning af endelige kunder, og kommunen forpligter sig
 til ikke selv at gennemføre eller lade gennemføre en
 egen offentlig el-forsyning i det område, koncessionen Sag anlagt den 24. januar 1997 af Kommissionen for De
 omfatter ? Europæiske Fællesskaber mod Den Franske Republik
 (Sag C-35/97)
 6 ) Såfremt spørgsmål 5 besvares bekræftende, ønskes føl { 97IC 94/16 )
 gende spørgsmål besvaret:
 Såfremt det måtte vise sig, at aftalen om eneret i en Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den
 koncessionsaftale med en kommune som omhandlet i 24. januar 1997 anlagt sag mod Den Franske Republik af
 den foreliggende sag er nødvendig for at sikre, at kon Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved Pieter
 cessionshaveren kan udøves sin forsyningsvirksomhed, Jan Kuyper og Pieter Van Nuffel, som befuldmægtigede,
 må det da allerede af den grund afvises, at der er tale og med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gomez de
 om en konkurrencebegrænsning som omhandlet i EF la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagner-Cen
 traktatens artikel 85, stk . 1 , eller kan dette aspekt først tret, Luxembourg.
 komme i betragtning i forbindelse med en anvendelse
 af EF-traktatens artikel 90, stk. 2, eller artikel 85 , Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber har ned
 stk . 3 ? lagt


text:
følgende påstande:
 7) Såfremt det bekræftes, at EF-traktatens artikel 85, 1 ) Det fastslås, at Den Franske Republik har tilsidesat
 stk. 1 , finder anvendelse, ønskes følgende spørgsmål sine forpligtelser i henhold til EF-traktatens artikel 48 ,
 besvaret: stk. 2, og artikel 7 i forordning ( EØF ) nr. 1612/68 af
 15 . oktober 1968 (') om arbejdskraftens frie bevæge
 a ) Er de virksomheder, der i Tyskland forsyner private lighed inden for Fællesskabet, da den udelukker græn
 og industrielle endelige kunder med elektricitet, searbejdere, som er bosat i Belgien, fra at kunne mod
 virksomheder, der har fået overdraget at udføre tje tage tillægspensionspoint, når deres beskæftigelse er
 nesteydelser af almindelig økonomisk interesse blevet afbrudt førtidigt.
 som omhandlet i EF-traktatens artikel 90, stk. 2,
 fordi de ud fra hensynet til en sikker og billig ener 2 ) Den Franske Republik tilpligtes at betale sagens om
 giforsyning af forbrugerne i henhold til den tyske kostninger.
 lov om energiforsyning ( Energiewirtschaftsgesetz )
 er undergivet en række særlige regler, nemlig at Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 den kompetente energitilsynsmyndighed skal med
 dele tilladelse ( EnWG's § 5 ), at virksomhederne i Tilsidesættelse af EF-traktatens artikel 48 , stk. 2, og
 henhold til EnWG's § 6 er forpligtet til i forsy artikel 7 i forordning (EØF) nr. 1612/68 : EF-traktatens ar
 ningsområdet at levere elektricitet til alle i henhold tikel 48 og navnlig artikel 7, stk. 1 , i forordning nr. 1612/
 til offentliggjorte generelle betingelser og priser, og 68 forbyder forskelsbehandling af vandrende arbejdstagere
 de endelig også ud fra hensynet til en sikker og bil med hensyn til beskæftigelsesvilkår, navnlig for så vidt an
 lig energiforsyning er undergivet et særligt tilsyn går aflønning og afskedigelse . Adgangen til optjening af


text:
6.11.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 301/23
 Rettens dom af 13. september 2010 — Mohr & Sohn mod Kommissionen
 (Sag T-131/07) (1)
 (Indre vandveje - kapacitetspolitik for Fællesskabets indlandsflåder - betingelser for ibrugtagning af nye fartøjer (»gammelt for nyt«-reglen) - Kommissionsbeslutning om afslag på at anvende undtagelsen i forbindelse med specialskibe - artikel 4, stk. 6, i Rådets forordning (EF) nr. 718/1999)
 2010/C 301/36
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Paul Mohr Sohn, Baggerei und Schiffahrt (Niederwalluf, Tyskland) (ved avocat F. von Waldstein)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved G. Braun og K. Simonsson, som befuldmægtigede)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af Kommissionens beslutning SG (2007) D/200972 af 28. februar 2007 om ikke at undtage skibet »Niclas« fra anvendelsesområdet for specialskibe i artikel 4, stk. 6, i Rådets forordning (EF) nr. 718/1999 af 29. marts 1999 om en kapacitetspolitik for Fællesskabets indlandsflåder til fremme af vandvejstransporten (EFT L 90, s. 1)
 Konklusion
 1)
 Europa-Kommissionen frifindes.
 2)
 Paul Mohr Sohn, Baggerei und Schiffahrt bærer sine egne omkostninger og betaler Europa-Kommissionens omkostninger.
 (1) EUT C 155 af 7.7.2007.


text:
17.12.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 370/20
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale di Genova (Italien) den 21. oktober 2011 — Mattia Manzi og Compagnia Naviera Orchestra mod Capitaneria di Porto di Genova
 (Sag C-537/11)
 2011/C 370/32
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Tribunale di Genova
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Mattia Manzi og Compagnia Naviera Orchestra
 Sagsøgt: Capitaneria di Porto di Genova
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal artikel 4 i direktiv 1999/32/EF (1) som affattet i direktiv 2005/33/EF (2) og på grundlag af bilag VI til Marpol-konventionens ikrafttræden, under hensyntagen til det internationale princip om god tro og princippet om loyalt samarbejde mellem Fællesskabet og medlemsstaterne, fortolkes således, at den i denne artikel angivne grænseværdi på 1,5 vægtprocent for svovlindholdet i skibsbrændstoffer ikke finder anvendelse på fartøjer, som fører en stats flag, som ikke er medlem af EU, men som er part i Marpol-konventionen (73/78) når de befinder sig i en medlemsstats havn, som ligeledes er part i bilag VI til Marpol-konventionen (73/78)?
 2)
 Såfremt artikel 4a i direktiv 1999/32/EF som affattet i direktiv 2005/33/EF ikke skal fortolkes som angivet i spørgsmål 1, skal den nævnte artikel, hvori der foreskrives en grænseværdi på 1,5 vægtprocent for svolvindholdet i skibsbrændstof, der anvendes af passagerskibe, som sejler i rutefart til eller fra havne i Fællesskabet, herunder sådanne fartøjer, som fører en stats flag, der ikke er medlem af EU, men som er part i bilag VI til Marpol-konventionen, som uden for SECA-områder foreskriver en grænseværdi for svovlindholdet på 4,5 vægtprocent, anses for retsstridig som værende i strid med det generelle internationale princip pacta sunt servanda og med princippet om loyalt samarbejde mellem Fællesskabet og medlemsstaterne, af den grund, at den tvinger de medlemsstater, der har tiltrådt og ratificeret bilag VI, til at handle i strid med de forpligtelser de har påtaget sig over for de øvrige parter i bilag VI til Marpol-konventionen (73/78)?
 3)
 Skal begrebet »rutefart« i artikel 2, stk. 3, litra g), i direktiv 1999/32/EF som affattet i direktiv 2005/33/EF fortolkes således, at der med fartøjer i »rutefart« også menes krydstogtskibe?
 (1) EFT L 121, s. 13.
 (2) EUT L 191, s. 59.


text:
Nr. C 199/24 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 28 . 6 . 97
 mbH, Langenhagen, pa egne vegne, ved advokaterne Ger 2 ) Afgørelsen vedrørende sagens omkostninger udsættes.
 rit Schohe og Philipp von Dietze, Hamburg, og med valgt
 adresse i Luxembourg hos advokat Marc Baden, 24, rue
 Marie Adelaide, mod Kommissionen for De Europæiske
 Fællesskaber ( befuldmægtigede: Anders Jessen, Paul Ne
 mitz og George M. Berrisch ), angående en påstand om an
 nullation af Kommissionens beslutning K(95 ) 3319 endelig
 KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 udg. af 29 . november 1995 vedrørende en særlig afskriv
 ningsmulighed for tyske luftfartsselskaber, har Retten den 2 . maj 1997
 ( Fjerde Udvidede Afdeling ), sammensat af afdelingsfor
 manden, K. Lenaerts, og dommerne P. Lindh, J. Azizi, J. D. i sag T-90/96, Automobiles Peugeot SA mod Kommissio
 Cooke og M. Jaeger; justitssekretær: H. Jung, den nen for De Europæiske Fællesskaber ( 5 )
 14 . marts 1997 afsagt kendelse, hvis konklusion lyder (Konkurrence — annullationssøgsmål — afvisningspå
 således : stand)
 ( 97/C 199/67 )
 1 ) Det er ufornødent at træffe afgørelse i sagen.
 (Processprog: fransk)
 2 ) Kommissionen betaler samtlige sagens omkostninger.
 (') EFT nr. C 145 af 18 . 5 . 1996 .
 I sag T-90/96, Automobiles Peugeot SA, Paris, ved advokat
 Xavier de Roux, Paris, og med valgt adresse i Luxembourg
 hos advokat Jacques Loesch, 8 , rue Zithe, mod Kommissi
 onen for De Europæiske Fællesskaber ( befuldmægtigede :
 Francisco Enrique Gonzålez Díaz og Guy Charrier, deref
 ter kun Guy Charrier), angående en påstand om annulla
 tion af fire skrivelser af 3 . april og 22 . april 19 96 , hvorved
 KENDELSE AFSAGT AF PRÆSIDENTEN Kommissionen angiveligt afviser sagsøgerens begæring om
 FOR RETTEN I FØRSTE INSTANS fortrolig behandling af visse oplysninger, sagsøgeren har
 den 21 . marts 1997 fremsendt til Kommissionen i henhold til artikel 11 i Rå
 dets forordning nr. 17 af 6 . februar 1962, første forord
 i sag T-79/96 R, Camar Sri mod Kommissionen for De ning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens
 Europæiske Fællesskaber artikel 85 og 86 ( EFT 1959-1962, s . 81 ), har Retten ( An
 (Fælles markedsordning — bananer — begæring om den Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, C. W.
 foreløbige forholdsregler — begæring om udstedelse af Bellamy, og dommerne A. Kalogeropoulos og P. Lindh; ju
 importlicenser) stitssekretær: H. Jung, den 2 . maj 1997 afsagt kendelse,
 hvis konklusion lyder således :
 ( 97/C 199/66 )
 1 ) Sagen afvises.
 (Processprog: italiensk)
 I sag T-79/96 R, Camar Sri, Firenze ( Italien ), ved advoka 2 ) Sagsøgeren betaler sagens omkostninger.
 terne Wilma Viscardini Donà, Mariano Paolin og Simonet
 ta Donà, Padova , og med valgt adresse i Luxembourg hos (') EFT nr. C 233 af 10 . 8 . 1996 .
 advokat Ernst Arend, 8-10, rue Mathias Hårdt, støttet af
 Den Italienske Republik ( befuldmægtigede : Umberto Lean
 za og Pier Giorgio Ferri ), mod Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber ( befuldmægtiget: Eugenio de
 March ), støttet af Den Franske Republik


text:
( befuldmægti
 gede : Frédéric Pascal og Catherine de Salins ), angående en KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 begæring i henhold til EF-traktatens artikel 186 om princi
 palt, at Rettens præsident pålægger Kommissionen at ud den 26 . marts 1997
 stede importlicenser for tredjelandsbananer eller ikke-tra i sag T- 1 1 9/96, X mod Europa-Parlamentet (')
 ditionelle AVS-bananer til Camar for 1997 for en mængde
 svarende til forskellen mellem den mængde somaliske ba (Tjenestemand — annullationssøgsmål — forudgående
 naner, som selskabet vil være i stand til at indføre, og den administrativ klage — afvisningspåstand)
 mængde, som det har indført i 1988 , 1989 og 1990 , subsi i 97/C 199/68 )
 diært, at der træffes enhver anden foranstaltning, som fin
 des passende for at undgå, at Camar lider uoprettelige tab
 før den dom, der skal afsiges i hovedsagen, har Rettens (Processprog: fransk)
 præsident den 21 . marts 1997 afsagt kendelse, hvis kon
 klusion lyder således: I sag T-l 19/96 , X, der er tjenestemand i Europa-Parla
 mentet, Bruxelles, ved advokaterne Jean-Noël Louis,
 1 ) Begæringen om foreløbige forholdsregler tages ikke til Thierry Demaseure og Ariane Tornel, Bruxelles, og med
 følge. valgt adresse i Luxembourg hos Fiduciaire Myson SARL,


text:
13.3.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 63/48
 Sag anlagt den 4. januar 2010 — PPG og SNF mod Det Europæiske Kemikalieagentur
 (Sag T-1/10)
 2010/C 63/85
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøgere: Polyelectrolyte Producers Group GEIE (PPG) (Bruxelles, Belgien), SNF SAS (Andrézieux, Frankrig) (ved lawyers K. Van Maldegem, P. Sellar og R. Cana)
 Sagsøgt: Det Europæiske Kemikalieagentur
 Sagsøgernes påstande
 —
 Sagen antages til realitetsbehandling, og der gives sagsøgerne medhold.
 —
 Den anfægtede retsakt annulleres.
 —
 Det Europæiske Kemikalieagentur tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 —
 Der træffes sådanne andre eller yderligere foranstaltninger, som findes påkrævet.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sagsøgerne har nedlagt påstand om, at Det Europæiske Kemikalieagenturs afgørelse af 7. december 2009 vedrørende identifikation af acrylamid (EF-nummer 201-173-7) som et stof, der opfylder kriterierne i artikel 57 i forordning (EF) nr. 1907/2006 (1) (herefter »REACH«), annulleres i henhold til REACH’s artikel 59.
 På grundlag af den anfægtede afgørelse, som sagsøgerne blev bekendt med gennem en pressemeddelelse fra Det Europæiske Kemikalieagentur af 7. december 2009, blev acrylamid optaget på listen over 15 nye kemiske stoffer på listen over særligt problematiske stoffer. Sagsøgerne har gjort gældende, at de som følge heraf bliver nødt til angive visse oplysninger vedrørende mængden af acrylamid i de varer, de sælger til deres kunder, med henblik på at disse kunder kan efterkomme de notifikations- og informationsforpligtelser, der er blevet dem pålagt gennem REACH. Endvidere vil der muligvis også blive stillet krav til sagsøgerne om at opdatere deres sikkerhedsdatablade og/eller videregive oplysninger om identifikationen af acrylamid som et særligt problematisk stof til deres kunder.
 Sagsøgerne har gjort gældende, at den anfægtede retsakt er ulovlig, fordi den bygger på en underliggende vurdering af acrylamid, som videnskabeligt og retligt er mangelfuld. De har gjort gældende, at Det Europæiske Kemikalieagentur ved vedtagelsen af den anfægtede retsakt gjorde sig skyldig i et åbenbart fejlskøn. Navnlig har sagsøgerne gjort gældende, at den anfægtede retsakt tilsidesætter de gældende regler, der i henhold til REACH er opstillet til identifikation af særligt problematiske stoffer.
 Sammenfattende påstår sagsøgerne, at den anfægtede retsakt reelt identificerer acrylamid som et særligt problematisk stof, fordi acrylamid er et kemisk stof. Sagsøgerne påstår imidlertid, at acrylamid udelukkende anvendes som et mellemprodukt, og at det derfor er undtaget fra bestemmelserne i REACH’s afsnit VII vedrørende godkendelse, hvilket følger af denne forordnings artikel 2, stk. 8, og artikel 59.
 Endvidere har sagsøgerne gjort gældende, at den anfægtede retsakt blev vedtaget uden tilstrækkeligt bevisgrundlag, og at Det Europæiske Kemikalieagentur derfor gjorde sig skyldig i et åbenbart fejlskøn.
 Endelig påstår sagsøgerne, at den anfægtede retsakt ud over kravene i REACH tilsidesætter proportionalitetsprincippet og ligebehandlingsprincippet.
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1907/2006 af 18.12.2006 om registrering, vurdering og godkendelse af samt begrænsninger for kemikalier (REACH), om oprettelse af et europæisk kemikalieagentur og om ændring af direktiv 1999/45/EF og ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 793/93 og Kommissionens forordning (EF) nr. 1488/94 samt Rådets direktiv 76/769/EØF og Kommissionens direktiv 91/155/EØF, 93/67/EØF, 93/105/EF og 2000/21/EF (EUT L 396, s. 1).


text:
17.9.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 229/31
 Sag anlagt den 8. juli 2005 af Matthias Ghem mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag T-270/05)
 (2005/C 229/66)
 Processprog: fransk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der den 8. juli 2005 anlagt sag mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber af Matthias Ghem, Woluwé-Saint-Pierre (Belgien), ved avocat Lucas Vogel.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 —
 Annullation af afgørelsen truffet den 21. marts 2005 af den myndighed, der har kompetence til at indgå ansættelseskontrakter, hvorved der skete afvisning af den af sagsøgeren den 24. november 2004 indgivne skrivelse, der blev anset for at være en klage over afgørelsen om fastsættelse af den indplacering og aflønning, der blev tildelt sagsøgeren i dennes egenskab af kontraktansat i henhold til den kontrakt, der trådte i kraft den 16. september 2004.
 —
 Om fornødent: Ligeledes annullation af den oprindelige afgørelse, hvorved sagsøgerens indplacering og aflønning i dennes egenskab af kontraktansat var blevet fastsat i henhold til den kontrakt, der trådte i kraft den 16. september 2004.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale en erstatning på 25 000 EUR med udtrykkeligt forbehold for en forhøjelse, nedsættelse eller nærmere præcisering af beløbet under sagen.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 De påberåbte søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter er identiske med dem, der er påberåbt i sag T-253/05, Fernandez Tunon mod Kommissionen.