text:
16.5.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 113/14
 Domstolens kendelse (Ottende Afdeling) af 19. februar 2009 — LSG-Gesellschaft zur Wahrnehmung von Leistungsschutzrechten GmbH mod Tele2 Telecommunication GmbH (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberster Gerichtshof — Østrig)
 (Sag C-557/07) (1)
 (Artikel 104, stk. 3, i Domstolens procesreglement - informationssamfundet - ophavsret og beslægtede rettigheder - lagring og videregivelse af visse oplysninger vedrørende visse trafikdata - beskyttelse af fortroligheden af elektronisk kommunikation - begrebet »mellemmand« i artikel 8, stk. 3, i direktiv 2001/29/EF)
 2009/C 113/28
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Oberster Gerichtshof
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: LSG-Gesellschaft zur Wahrnehmung von Leistungsschutzrechten GmbH
 Sagsøgt: Tele2 Telecommunication GmbH
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Oberster Gerichtshof — fortolkning af artikel 5, stk. 1, litra a), og artikel 8, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/29/EF af 22. maj 2001 om harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet (EFT L 167, s. 10), af artikel 8, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/48/EF af 29. april 2004 om håndhævelsen af intellektuelle ejendomsrettigheder (EUT L 157, s. 45), og af artikel 6 og 15 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/58/EF af 12. juli 2002 om behandling af personoplysninger og beskyttelse af privatlivets fred i den elektroniske kommunikationssektor (direktiv om databeskyttelse inden for elektronisk kommunikation) (EFT L 201, s. 37) — kvalifikation af »mellemmand« som en formidler af adgang til internettet — national lovgivning, der pålægger mellemmænd en forpligtelse til at videregive oplysninger til privatpersoner, der er ofre for krænkelser af en ophavsret, med henblik på civilretlig forfølgelse — meddelelse af navne og adresser på brugere af et File Sharing-system til en rettighedshaverorganisationen
 Konklusion
 1)
 Fællesskabsretten, og navnlig artikel 8, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/48/EF af 29. april 2004 om håndhævelsen af intellektuelle ejendomsrettigheder, sammenholdt med artikel 15, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/58/EF af 12. juli 2002 om behandling af personoplysninger og beskyttelse af privatlivets fred i den elektroniske kommunikationssektor (direktiv om databeskyttelse inden for elektronisk kommunikation), er ikke til hinder for, at medlemsstaterne fastsætter en forpligtelse til overførsel af personlige trafikdata til tredjemand med henblik på at retsforfølge krænkelser af ophavsretten ved de civile domstole. Fællesskabsretten kræver imidlertid, at medlemsstaterne ved gennemførelsen af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/31/EF af 8. juni 2000 om visse retlige aspekter af informationssamfundstjenester, navnlig elektronisk handel, i det indre marked (»direktivet om elektronisk handel«), Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/29/EF af 22. maj 2001 om harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet samt direktiv 2002/58 og 2004/48 påser, at de lægger en fortolkning af disse direktiver til grund, som gør det muligt at sikre den rette afvejning af de forskellige grundlæggende rettigheder, der er beskyttet af Fællesskabets retsorden. Ved gennemførelsen af disse direktiver skal myndighederne og domstolene i medlemsstaterne desuden ikke blot fortolke deres nationale ret på en måde, der er forenelig med disse direktiver, men også sikre, at de ikke lægger en fortolkning heraf til grund, som kommer i konflikt med disse grundlæggende rettigheder


text:
eller med andre almindelige fællesskabsretlige principper, såsom proportionalitetsprincippet.
 2)
 En Access Provider, der blot forsyner brugerne med en adgang til internettet og ikke tilbyder andre serviceydelser, såsom bl.a. e-mail, FTP eller en File Sharing-tjeneste, og heller ikke udøver nogen retlig eller faktisk kontrol over den anvendte tjeneste, skal anses for at være en »mellemmand« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 8, stk. 3, i direktiv 2001/29.
 (1) EUT C 64 af 8.3.2008.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
26.9.98 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende C 299/27
 5. Vedrùrende skifteholdsarbejde og skifteholdsarbejdere. Ð Tilsidesñttelse af artikel 26 og 43 i tjenestemandsved-
 tñgten: Modsat Rettens udsagn har de manglende
 Idet det lñgges til grund, at arbejdstiden for så vidt bedùmmelser for både 1991-1993 og 1993-1995 ikke
 angår rådighedstjenesten udelukkende er på skift, og blot påvirket sagsùgerens administrative og karriere-
 idet der ikke foreligger harmoniseringsforskrifter, spùr- mñssige situation, men også frataget ham enhver
 ges, om de berùrte lñgers arbejde kan anses for skifte- mulighed for kontradiktion.
 holdsarbejde, og om de skal betragtes som skifteholds-
 arbejdere efter definitionen i direktivets artikel 2, nr. 5
 og 6?
 Ð Tilsidesñttelse af begrebet tjenestens interesse og af
 princippet om kontradiktion og ligebehandling samt
 ( ) Rådets direktiv 93/104/EF af 23. november 1993 om visse
 1
 aspekter i forbindelse med tilrettelñggelse af arbejdstiden (EFT om forbuddet mod forskelsbehandling: Retten har ved
 L 307 af 13.12.1993, s. 18). at antage, at Kommissionen ikke burde godtgùre hver-
 (2) EFT L 183 af 29.6.1989, s. 1. ken omstñndighederne eller de pågñldende to tjeneste-
 mñnds del af ansvaret, overtrådt sin egen praksis og
 således stiltiende erkendt den af Kommissionen fore-
 tagne fejlagtige vurdering og magtfordrejning.
 Appel ivñrksat den 3. august 1998 af W. til prùvelse af
 Ð Tilsidesñttelse af artikel 25, stk. 2, i tjenestemandsved-
 dom afsagt den 28. maj 1998 af De Europñiske Fñllesska-
 tñgten.
 bers Ret i Fùrste Instans (Femte Afdeling) i de forenede
 sager T-78/96 og T-170/96, W. mod Kommissionen for
 De Europñiske Fñllesskaber
 (Sag T-170/96)
 (Sag C-304/98 P)
 (98/C 299/41)
 Ð Tilsidesñttelse af EF-traktatens artikel 215, stk. 2, og
 Ved De Europñiske Fñllesskabers Domstol er der den artikel 178: Gennemgangen af erstatningssùgsmålet,
 3. august 1998 ivñrksat appel af W. ved advokat Gilles som Retten foretog, sammen med en påstand om yder-
 Bouneou, Luxembourg, og med valgt adresse i Luxem- ligere erstatning i forbindelse med annullationssùgsmå-
 bourg 4, rue de l'Avenir, til prùvelse af dom afsagt den let fordrejede appellantens påstande. Men den ùkono-
 28. maj 1998 af De Europñiske Fñllesskabers Ret i Fùrste miske og ikke-ùkonomiske skade, som der krñves
 Instans (Femte Afdeling) i de forenede sager T-78/96 og erstatning for under nñrvñrende sag, er en fùlge af en
 T-170/96, W. mod Kommissionen for De Europñiske adfñrd fra administrationen, som ikke har karakter af
 Fñllesskaber. en afgùrelse, og som er forvoldt appellanten af en
 optrñden, der på grund af manglende retsvirkninger
 Appellanten har nedlagt fùlgende påstande:
 ikke kan bestemmes som en bebyrdende retsakt. Dette
 Ð Appellen fremmes til realitetsbehandling, og appellan- gñlder således for anbringendet, som består i, at tjene-
 ten gives medhold stemandsvedtñgtens artikel 4 og 29 er tilsidesat, og
 for anbringendet om tilsidesñttelse af omsorgspligten
 fùlgelig: samt om magtfordrejning og utilstrñkkelig begrun-
 delse.
 Ð ophñves dommen i sagerne T-78/96 og T-170/96
 Ð gives der appellanten medhold i hans påstande for Ret-
 ten
 Ð tilpligtes Kommissionen at betale alle sagens omkost-
 ninger.
 Anmodning om prñjudiciel afgùrelse forelagt ved kendelse
 Anbringender og vñsentligste argumenter: afsagt den 14. juli 1998 af Divisional Court, Queen's
 Bench Division, i


text:
sagen The Queen mod 1) Minister of
 (Sag T-78/96) Agriculture, Fisheries and Food, 2) Secretary of State for
 the Environment, ex parte: Monsanto plc, og I Pi Ci SpA,
 Ð Procedurefejl: Retten har ñndret de for den fremlagte
 intervenient
 faktiske omstñndigheder og har ikke taget hensyn til
 de beviser og angivelse af bevismidler, som appellanten (Sag C-306/98)
 har fremfùrt.
 (98/C 299/42)
 Ð Retten har begrñnset retten til kontradiktion.
 Ð Dommens begrundelse er selvmodsigende og ufuld-
 stñndig på grund af en fejlagtig fastlñggelse af de fak- Ved kendelse afsagt den 14. juli 1998, indgået til Domsto-
 tiske omstñndigheder. lens Justitskontor den 4. august 1998, har Divisional
 Court, Queen's Bench Division, i sagen The Queen mod
 Ð Tilsidesñttelse af artikel 90 og 91 i tjenestemandsved- 1) Minister of Agriculture, Fisheries and Food, 2) Secre-
 tñgten. tary of State for the Environment, ex parte: Monsanto plc,
 ---pagebreak--- C 299/28 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende 26.9.98
 og I Pi Ci SpA, intervenient, forelagt De Europñiske Fñl- at sikre, at badevandskvaliteten inden ti år efter med-
 lesskabers Domstol en anmodning om prñjudiciel afgù- delelsen af direktivet bringes i overensstemmelse med
 relse af fùlgende spùrgsmål: de grñnsevñrdier, der fastsñttes i medfùr af direktivets
 artikel 3.
 1. Skal artikel 8, stk. 3, i Rådets direktiv 91/414/EéF af
 15. juli 1991 om markedsfùring af plantebeskyttelses- Ð Kongeriget Belgien tilpligtes at betale sagens omkost-
 midler (1) fortolkes således, at en medlemsstat, når den ninger.
 i henhold til direktivets artikel 8, stk. 2, tillader mar-
 kedsfùring på sit område af et plantebeskyttelsesmid-
 del, ved behandlingen af ansùgningen om tilladelse Sùgsmålsgrunde og vñsentligste argumenter:
 skal påse, at de i artikel 4, stk. 1, litra b), nr. i)-v), og
 litra c)-f), anfùrte krav er opfyldt?
 I henhold til EF-traktatens artikel 189, stk. 3, sammen-
 holdt med artikel 4, stk. 1, i direktiv 76/160/EéF, er Bel-
 2. Såfremt dette spùrgsmål besvares bekrñftende, spùrges gien forpligtet til inden for en frist på ti år at bringe kvali-
 det, om medlemsstaten for sådanne ansùgninger skal teten af sine badeområder i overensstemmelse med de
 påse, at de i artikel 4, stk. 1, litra b), nr. i)-v), anfùrte grñnsevñrdier, der fastsñttes i medfùr af direktivets
 krav er opfyldt »på grundlag af den foreliggende artikel 3. Fristen udlùb den 11. december 1985.
 videnskabelige og tekniske viden«?
 3. Såfremt det fùrste spùrgsmål besvares bekrñftende, Kommissionen har anfùrt, at regionen Valloniens myndig-
 spùrges det endvidere, om medlemsstaten for sådanne heder ikke i 1996 måtte tage listen over badeområder op
 ansùgninger skal påse, at kravene ifùlge artikel 4, til fornyet vurdering eller trñkke ca. 30 badeområder til-
 stk. 1, litra c)-f), er opfyldt »på grundlag af den fore- bage fra listen, således at der herefter kun var ti badeom-
 liggende videnskabelige og tekniske viden«? råder, der officielt var opfùrt som sådanne. De hensyn,
 myndighederne har påberåbt sig som begrundelse for
 ñndringen, kan ikke medfùre, at de pågñldende områder
 4. Såfremt det fùrste, det andet og/eller det tredje spùrgs- ikke medtages som badeområder, der er omfattet af direk-
 mål besvares bekrñftende, spùrges


text:
det, om en med- tivet. De samme myndigheder har i brochuren for 1998
 lemsstat er forpligtet til at sikre, at dens nationale om campingpladser angivet, at ikke mindre end 16 af de
 bestemmelser vedrùrende den dokumentation, der skal pågñldende områder er badeområder, der er tilgñngelige i
 fremlñgges (jf. direktivets artikel 8, stk. 3, og nñrheden af de pågñldende campingpladser.
 artikel 13, stk. 6), gùr det muligt at gennemfùre ansùg-
 ningens behandling i overensstemmelse med de krite-
 rier, der er fastlagt i direktivets artikel 4, stk. 1, litra b), De foranstaltninger, Belgien har truffet for at bringe bade-
 nr. i)-v), og litra c)-f), »på grundlag af den foreliggende vandskvaliteten i overensstemmelse med de grñnsevñrdier,
 videnskabelige og tekniske viden«? der er fastsat i medfùr af direktivets artikel 4, herunder
 investeringer i rensningsanlñg, såvel i Flandern som i Val-
 (1) EFT L 230 af 19.8.1991, s. 1. lonien, er ikke tilstrñkkelige. De belgiske myndigheder har
 henvist til, at der er truffet infrastrukturelle foranstaltnin-
 ger med henblik på rensning af vand i almindelighed, men
 ikke nñrmere angivet, hvilken betydning disse foranstalt-
 ninger vil have for forbedringen af badevandskvaliteten.
 For så vidt angår Flandern er alle badeområderne ikke
 Sag anlagt den 5. august 1998 af Kommissionen for De omfattet af programmet med henblik på rensning af
 Europñiske Fñllesskaber mod Kongeriget Belgien vandet. Med hensyn til Vallonien indeholder programmet
 ikke nñrmere oplysninger, hverken om, hvornår de pågñl-
 (Sag C-307/98) dende infrastrukturelle arbejder forventes påbegyndt eller
 (98/C 299/43) afsluttet, og heller ikke om, hvor de pågñldende anlñgsar-
 bejder vil finde sted.
 Ved De Europñiske Fñllesskabers Domstol er der den
 5. august 1998 anlagt sag mod Kongeriget Belgien af Ifùlge rapporten om badevandskvaliteten for badesñsonen
 Kommissionen for De Europñiske Fñllesskaber ved Fran- 1995 for Belgien som helhed (EUR 16755) er kun 41,4 %
 cisco de Sousa Fialho, Kommissionens Juridiske Tjeneste, af ferskvandsbadeområderne bragt i overensstemmelse
 og M. O. Couvert-CasteÂra, der er udstationeret som natio- med grñnsevñrdierne. Det fremgår af rapporten om bade-
 nal ekspert ved Kommissionens Juridiske Tjeneste, som vandskvaliteten for badesñsonen 1996 (EUR 17629), at
 befuldmñgtigede, og med valgt adresse i Luxembourg hos selv om de 30 områder, regionen Vallonien har angivet,
 Carlos Gómez de la Cruz, Wagner-Centret, Kirchberg. fjernes fra listen over de områder i Vallonien, der tages i
 betragtning ved udarbejdelsen af de årlige rapporter vedrù-
 Kommissionen har nedlagt fùlgende påstande: rende gennemfùrelsen af direktivet, er det kun 85,5 % af
 badeområderne, der er bragt i overensstemmelse med
 grñnsevñrdierne.
 Ð Det fastslås, at Kongeriget Belgien ikke har overholdt
 sine forpligtelser i henhold til artikel 4 i Rådets direk-
 tiv 76/160/EéF af 8. december 1975 om kvaliteten af (1) EFT L 31 af 5.2.1976, s. 1.
 badevand (1) og EF-traktatens artikel 189, stk. 3, idet
 det ikke har truffet de nùdvendige foranstaltninger for


text:
9.5.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 116/30
 Personalerettens dom (Tredje Afdeling) af 31. januar 2008 — Buendía Sierra mod Kommissionen
 (Sag F-97/05) (1)
 (Personalesag - tjenestemænd - forfremmelse - forfremmelsesåret 2004 - tildeling af prioritetspoints - den tidsmæssige anvendelse af bestemmelserne i den nye vedtægt)
 (2008/C 116/55)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: José Luis Buendía Sierra (Bruxelles, Belgien) (ved avocats M. van der Woude og V. Landes)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved G. Berscheid og V. Joris, som befuldmægtigede, bistået af avocat D. Slater)
 Sagens genstand
 Annullation dels af afgørelserne om tildeling af prioritetspoints til sagsøgeren i forfremmelsesåret 2004, dels annullation af listen over fortjenester for de tjenestemænd i lønklasse A*11, der blev forfremmet til lønklasse A*12 i forfremmelsesåret 2004
 Konklusion
 1)
 Afgørelsen om tildeling af det samlede antal points til José Luis Buendía Sierra i forfremmelsesåret 2004 og afgørelsen om ikke at forfremme ham i dette forfremmelsesår annulleres.
 2)
 I øvrigt frifindes Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber.
 3)
 Kommissionen betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 10 af 14.1.2006, s. 24 (sagen oprindelig registreret ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans under T-380/05 og overført til Personaleretten for De Europæiske Fællesskaber ved kendelse af 15.1.2005).


text:
12.10.2002 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 247/1
 I
 (Meddelelser)
 DOMSTOLEN
 DOMSTOLEN
 DOMSTOLENS DOM 29. november 1996 om Republikken Østrigs, Republikken
 Finlands og Kongeriget Sveriges tiltrædelse (EFT 1997 C 15,
 (Sjette Afdeling) s. 1), har Domstolen (Sjette Afdeling), sammensat af afdelings-
 formanden, F. Macken, og dommerne C. Gulmann, R. Schint-
 af 11. juli 2002 gen (refererende dommer), V. Skouris og J.N. Cunha Rodrigues;
 generaladvokat: F.G. Jacobs; justitssekretær: fuldmægtig
 L. Hewlett, den 11. juli 2002 afsagt dom, hvis konklusion
 i sag C-96/00, Rudolf Gabriel (anmodning om præjudiciel
 lyder således:
 afgørelse indgivet af Oberster Gerichtshof) ( 1)
 (»Bruxelles-konventionen — anmodning om fortolkning af
 artikel 5, nr. 1 og 3, samt artikel 13, stk. 1, nr. 3 — ret for
 forbrugere, som har modtaget vildledende reklame, til at Kompetencereglerne i konventionen af 27. september 1968 om
 afkræve en tilsyneladende vundet gevinst gennem sagsanlæg retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgørelser i borgerlige
 — kvalifikation — en sag om en kontrakt, som omhandlet i sager, herunder handelssager, som ændret ved konventionen af
 artikel 13, stk. 1, nr. 3 — betingelser«) 9. oktober 1978 om Kongeriget Danmarks, Irlands og Det
 Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirlands tiltrædelse, ved
 (2002/C 247/01) konventionen af 25. oktober 1982 om Den Hellenske Republiks
 tiltrædelse, ved konventionen af 26. maj 1989 om Kongeriget
 (Processprog: tysk) Spaniens og Den Portugisiske Republiks tiltrædelse og ved konventio-
 nen af 29. november 1996 om Republikken Østrigs, Republikken
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig- Finlands og Kongeriget Sveriges tiltrædelse, skal fortolkes således, at
 gjort i Samling af Afgørelser) en retssag om udbetaling af en gevinst, som en forbruger anlægger i
 den kontraherende stat, hvor han har bopæl, og under anvendelse af
 denne stats lovgivning mod et postordrefirma, som har hjemsted i en
 anden kontraherende stat, er en sag om en kontrakt som omhandlet i
 I sag C-96/00, angående en anmodning, som Oberster Ge- konventionens artikel 13, stk. 1, nr. 3, når postordrefirmaet har
 richtshof (Østrig) i medfør af protokollen af 3. juni 1971 tilsendt forbrugeren en personlig forsendelse, som har givet ham
 vedrørende Domstolens fortolkning af konventionen af indtryk af at have vundet en gevinst på den ene betingelse, at han
 27. september 1968 om retternes kompetence og om fuldbyr- bestiller varer for et bestemt beløb, og når forbrugeren faktisk har
 delse af retsafgørelser i borgerlige sager, herunder handelssager, foretaget en sådan bestilling uden dog at modtage gevinsten.
 har indgivet til Domstolen for under behandlingen af en
 begæring fremsat af Rudolf Gabriel at opnå en præjudiciel
 afgørelse vedrørende fortolkningen af artikel 5, nr. 1 og 3,
 samt artikel 13, stk. 1, nr. 3, i konventionen af 27. september
 1968 (EFT 1978 L 304, s. 17), som ændret ved konventionen
 af 9. oktober 1978 om Kongeriget Danmarks, Irlands og Det (1 ) EFT C 149 af 27.5.2000.
 Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirlands tiltrædelse
 (EFT L 304, s. 1, og — den ændrede tekst — s. 77),
 ved konventionen af 25. oktober 1982 om Den Hellenske
 Republiks tiltrædelse (EFT L 388, s. 1), ved konventionen af


text:
23.6.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 184/25
 Sag anlagt den 23. april 2012 — ZZ mod Kommissionen
 (Sag F-46/12)
 2012/C 184/56
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: ZZ (ved advokaterne S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis, É. Marchal og D. Abreu Caldas)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Søgsmålets genstand og beskrivelse af tvisten
 Påstand om annullation af den af udvælgelseskomitéen for den almindelige udvælgelsesprøve EPSO/AST/111/10 trufne afgørelse om ikke at opføre sagsøgeren på listen over beståede ansøgere i forbindelse med denne udvælgelsesprøve.
 Sagsøgerens påstande
 —
 Annullation af den af udvælgelseskomitéen for den almindelige udvælgelsesprøve EPSO/AST/111/10 trufne afgørelse om ikke at opføre sagsøgeren på listen over beståede ansøgere i forbindelse med denne udvælgelsesprøve.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.


text:
16.11.2013
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 336/19
 Rettens dom af 16. september 2013 — Rovi Pharmaceuticals mod KHIM — Laboratorios Farmaceuticos Rovi (ROVI Pharmaceuticals)
 (Sag T-97/11) (1)
 (EF-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om EF-ordmærket ROVI Pharmaceuticals - det ældre EF-figurmærke ROVI og det ældre nationale ordmærke ROVIFARMA - relativ registreringshindring - risiko for forveksling - artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009 - ligebehandling)
 2013/C 336/37
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Rovi Pharmaceuticals GmbH (Schlüchtern, Tyskland) (ved advokat M. Berghofer)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (ved J. Crespo Carrillo, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret og intervenient ved Retten: Laboratorios Farmaceuticos Rovi, SA (Madrid, Spanien) (ved advokaterne G. Marín Raigal, P. López Ronda og G. Macias Bonilla)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 7. december 2010 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 500/2010-2) vedrørende en indsigelsessag mellem Laboratorios Farmacéuticos Rovi, SA og Rovi Pharmaceuticals GmbH.
 Konklusion
 1)
 Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
 2)
 Rovi Pharmaceuticals GmbH betaler sagens omkostninger, herunder de omkostninger, som Laboratorios Farmacéuticos Rovi, SA har afholdt i forbindelse med sagens behandling for appelkammeret.
 (1) EUT C 120 af 16.4.2011.


text:
23.10.2004
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 262/51
 Sag anlagt den 13. august 2004 af TV Danmark A/S og Kanal 5 Denmark Ltd mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 (Sag T-336/04)
 (2004/C 262/95)
 Processprog: engelsk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans er der den 13. august 2004 anlagt sag mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber af TV Danmark A/S, København, Danmark, og Kanal 5 Denmark Ltd, Hounslow, Det Forenede Kongerige, ved lawyers D. Vandermeersch, K. Karl og H. Peytz, og med valgt adresse i Luxembourg.
 Sagsøgerne har nedlagt følgende påstande:
 —
 Artikel 1 i Kommissionens beslutning C 2/03 af 19. maj 2004 om statsfinansiering af det offentlige danske tv-selskab TV2/Danmark med licensmidler og andre foranstaltninger annulleres, for så vidt som Kommissionen har fundet, at støtte ydet til TV2/Danmark i perioden fra 1995-2002 i form af licensmidler og andre foranstaltninger, som er nærmere beskrevet i beslutningen, er forenelig med fællesmarkedet i henhold til artikel 86, stk. 2, EF.
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 I den anfægtede beslutning har Kommissionen fundet, at det offentlige danske tv-selskab TV2/Danmark har modtaget statsstøtte som omhandlet i artikel 87, stk. 1, EF i perioden fra 1995-2002. Kommissionen fastslog, at støtten var forenelig med fællesmarkedet i henhold til artikel 86, stk. 2, EF, bortset fra en overkompensation, som beløb sig til 628,2 mio. DKK, og som TV2/Danmark A/S skulle tilbagebetale.
 Sagsøgerne har nedlagt påstand om annullation af beslutningens artikel 1 for så vidt som det i denne bestemmelse er fastslået, at en del af støtten er forenelig med fællesmarkedet. Sagsøgerne har gjort gældende, at Kommissionen ved at vedtage denne del af beslutningen har tilsidesat artikel 86, stk. 2, EF, artikel 87 EF og artikel 88 EF samt den protokol om offentlig radio- og tv-virksomhed i medlemsstaterne, som er knyttet til EF-traktaten.
 Sagsøgerne har anført, at Kommissionen har tilsidesat artikel 87 EF og 88 EF, idet den efter at have fastslået, at støtten udgjorde ny støtte, alligevel fandt, at denne støtte (bortset fra det beløb, som den anså for overkompensation) var forenelig med fællesmarkedet, selv om den skulle have fastslået, at støtten som helhed var ulovlig som følge af manglende anmeldelse.
 Sagsøgerne har endvidere gjort gældende, at Kommissionen har tilsidesat artikel 86, stk. 2, EF, artikel 87 EF og artikel 88 EF samt protokollen, idet den har fastslået, at TV2's omkostninger som helhed vedrører public service-forpligtelser og derfor kan finansieres af staten, på trods af, at TV2's public service-forpligtelser ikke er tilstrækkeligt definerede. Kommissionen har også tilsidesat de nævnte bestemmelser ved at godkende statsstøtten på grundlag af en undersøgelse af, om TV2 havde søgt »at maksimere indtægterne«, og ved at pålægge sagsøgerne bevisbyrden. Kommissionen har begået en åbenbar skønsfejl, idet den lod beviserne for, at TV2 har underbudt en uafhængig effektiv markedsaktørs priser, ude af betragtning.
 Sagsøgerne har desuden anført, at Kommissionen har tilsidesat artikel 86, stk. 2, EF samt protokollen, idet den har godkendt støtten, selv om den selv nærede tvivl med hensyn til TV2's prisadfærd og med hensyn


text:
2.3.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 73/45
 Appel iværksat den 31. december 2014 af Carlo De Nicola til prøvelse af Personalerettens dom af 11. november 2014 i sag F-55/08 RENV, De Nicola mod EIB
 (Sag T-848/14 P)
 (2015/C 073/56)
 Processprog: italiensk
 Parter
 Appellant: Carlo De Nicola (Strassen, Luxembourg) (ved advokat L. Isola)
 Den anden part i appelsagen: Den Europæiske Investeringsbank
 Appellantens påstande
 Appellanten har nedlagt påstand om, at den foreliggende appel tages til følge, således at den appellerede dom delvis ændres og henvisningen til artikel 270 TEUF slettes, domskonklusionens punkt 2 og 3 ophæves tillige med dommens præmis 16, 17, 18, 19, 22, 37, 41, 42, 45, 47, 48, 49, 51, 53, 54, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63, 64, 65 og 66. Sagen hjemvises til en anden afdeling ved Personaleretten med henblik på, at den i en anden sammensætning efter foranstaltningen af bevisoptagelsen på ny træffer afgørelse om de ophævede præmisser. Appellanten forbeholder sig retten til at fremlægge alle former for bevismateriale direkte og/eller på anden vis, som er relevant i forhold til de argumenter, som modparten fremfører til sit forsvar, herunder alle de dokumenter, som måtte være nødvendige med henblik på tilbagevisning af modpartens argumenter. Den Europæiske Investeringsbank tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Den foreliggende appel er iværksat til prøvelse af Retten for EU-Personalesagers dom af 11. november 2014 i sag F-55/08 RENV, De Nicola mod EIB.
 Til støtte for appellen gør appellanten følgende gældende:
 1.
 Personaleretten tog ikke stilling til en begæring om sletning af EIB’s bemærkninger og dokumenter.
 2.
 Manglende stillingtagen til indsigelsen mod formanden for dommerkollegiet.
 3.
 Fejlagtig fortolkning af dommen i sag T-37/10 P
 4.
 Manglende begrundelse eller mangelfuld begrundelse for så vidt angår konstateringen af psykisk chikane og afgørelsen om, at den bringes til ophør.
 5.
 Klageudvalget tilpligtes at træffe afgørelse om bedømmelsesrapporten for 2006.
 6.
 Det fastslå, at appellanten har en interesse i, at der træffes afgørelse om annullation af forfremmelserne for 2007 med henblik på at undgå, at de bliver endelige.


text:
2.9.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 212/15
 Sag anlagt den 16. juni 2006 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Portugisiske Republik
 (Sag C-265/06)
 (2006/C 212/27)
 Processprog: portugisisk
 Parter
 Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved A. Caeiros, som befuldmægtiget)
 Sagsøgt: Den Portugisiske Republik
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 28 EF og 30 EF samt EØS-aftalens artikel 11 og 13, idet den ved artikel 2, nr. 1, i lovdekret nr. 40/2003 af 11. marts 2003 har forbudt fastsættelse af farvet film på motorkøretøjers ruder, og dette forbud hindrer markedsføring i Portugal af farvet film, der er lovligt fremstillet og/eller markedsført i en anden medlemsstat eller i en stat, der har underskrevet EØS-aftalen.
 —
 Den Portugisiske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Forbuddet i artikel 2, nr. 1, i lovdekret nr. 40/2003 af 11. marts 2003 udgør en foranstaltning med tilsvarende virkning som en kvantitativ indførselsrestriktion i strid med artikel 28 EF og EØS-aftalens artikel 11, idet forbuddet i praksis hindrer markedsføringen i Portugal af farvet film, der er lovligt fremstillet og/eller markedsført i en anden medlemsstat eller i en stat, der her underskrevet EØS-aftalen. Et sådant forbud er heller ikke begrundet i lyset af artikel 30 EF og EØS-aftalens artikel 13.


text:
5.6.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 148/30
 Rettens kendelse af 13. april 2010 — Diputación Foral de Álava m.fl. mod Kommissionen
 (Forenede sager T-529/08 — T-531/08) (1)
 (Annullationssøgsmål - statsstøtte - skattefordele - tilbagesøgningen af statsstøtte, der er erklæret ulovlig - anvendelse af bestemmelser om renters rente - bekræftende retsakt - afvisning)
 2010/C 148/54
 Processprog: spansk
 Parter
 Sagsøgere: Territorio Histórico de Álava — Diputación Foral de Álava (Spanien) (sag T-529/08), Territorio Histórico de Guipúzcoa — Diputación Foral de Guipúzcoa (Spanien) (sag T-530/08) og Territorio Histórico de Vizcaya — Diputación Foral de Vizcaya (Spanien) (sag T-531/08) (avocats I. Sáenz-Cortabarría Fernández og M. Morales Isasi)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved C. Urraca Caviedes, som befuldmægtiget)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af Kommissionens skrivelse af 2. oktober 2008, hvori det blev meddelt sagsøgerne, at der skulle anvendes renters rente i forbindelse med tilbagesøgningen af den statsstøtte, som blev erklæret ulovlig ved Kommissionens beslutninger 2002/820/EF, 2002/894/EF og 2003/27/EF af 11. juli 2001 om den spanske stats støtteordning til fordel for virksomheder i henholdsvis Álava, Guipúzcoa og Vizcaya i form af et nedslag i skatten på 45 % af investeringsbeløbet (henholdsvis EFT 2002 L 296, s. 1, EFT 2002 L 314, s. 26, og EFT 2003 L 17, s. 1) og ved Kommissionens beslutninger 2002/892/EF, 2002/540/EF og 2002/806/EF af 11. juli 2001 om den spanske stats støtteordning for nyoprettede virksomheder i henholdsvis Álava, Guipúzcoa og Vizcaya (henholdsvis EFT 2002 L 314, s. 1, EFT 2002 L 174, s. 31, og EFT 2002 L 279, s. 35), hvilke beslutninger blev stadfæstet af Retten ved dennes domme af 9. september 2009, Diputación Foral de Álava m.fl. mod Kommissionen (forenede sager T-227/01 — T-229/01, T-265/01, T-266/01 og T-270/01, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser), og Diputación Foral de Álava m.fl. mod Kommissionen (forenede sager T-230/01 — T-232/01 og T-267/01 — T-269/01, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser).
 Konklusion
 1)
 Sagerne afvises.
 2)
 Territorio Histórico de Álava — Diputación Foral de Álava, Territorio Histórico de Guipúzcoa — Diputación Foral de Guipúzcoa og Territorio Histórico de Vizcaya — Diputación Foral de Vizcaya bærer hver deres egne omkostninger, og betaler desuden de sagsomkostninger, som Europa-Kommissionen har afholdt.
 (1) EUT C 32 af 7.2.2009.


text:
27.3.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 80/43
 Appel iværksat den 26. januar 2010 af Luigi Marcuccio til prøvelse af kendelse afsagt den 10. november 2009 af Personaleretten i sag F-70/07, Marcuccio mod Kommissionen
 (Sag T-38/10 P)
 2010/C 80/68
 Processprog: italiensk
 Parter
 Appellant: Luigi Marcuccio (Tricase, Italia) (ved avvocato G. Cipressa)
 Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen
 Appellantens påstande
 —
 Under alle omstændigheder ophæves den appellerede kendelse fuldt ud og uden undtagelser.
 —
 Det fastslås, at søgsmålet i første instans, i relation til hvilket den appellerede kendelse blev afsagt, fuldt ud og uden undtagelser kunne antages til realitetsbehandling.
 —
 Principalt: Appellanten gives fuldt ud og uden undtagelser medhold i påstanden i søgsmålet for førsteinstansen.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale appellanten samtlige de omkostninger, som han har afholdt såvel i sagen i første instans som i den foreliggende appelsag.
 —
 Subsidiært: Sagen hjemvises til fornyet behandling af Personaleretten i en anden sammensætning med henblik på, at den træffer fornyet afgørelse i sagen.
 Anbringender og væsentligste argumenter
 Denne appel er iværksat til prøvelse af Personalerettens kendelse af 10. november 2009. Ved kendelsen afviste Personaleretten første, anden, tredje og sjette påstand i et søgsmål med henblik på at få Kommissionen dømt til at erstatte den skade, som appellanten angiveligt har lidt som følge af afslaget på at godtgøre appellanten de sagsomkostninger, som han har afholdt i sag T-176/04, Marcuccio mod Kommissionen.
 Til støtte for påstandene har appellanten gjort gældende, at der foreligger en urigtig fortolkning og anvendelse af begrebet »ansøgning« i personalevedtægtens artikel 90 og 91, en ubegrundet og ulogisk fravigelse af den relevante retspraksis, en fuldstændig mangel på begrundelse og en tilsidesættelse af forpligtelsen til at bortse fra kontrasøgsmålet, da det var indgivet for sent. Det gøres desuden gældende, at Personaleretten begik en fejl ved, at den lagde et dokument med titlen »anmodning om, at det er ufornødent at træffe afgørelse« til grund for sagen og, at der foreligger en tilsidesættelse af artikel 6 i Den Europæiske Menneskerettighedskonvention og af artikel 47 i Den Europæiske Unions Charter om grundlæggende rettigheder.


text:
C 219/26 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 14.9.2002
 III
 (Oplysninger)
 (2002/C 219/58)
 Domstolens seneste offentliggørelse i De Europæiske Fællesskabers Tidende
 EFT C 202 af 24.8.2002
 Liste over tidligere offentliggørelser
 EFT C 191 af 10.8.2002
 EFT C 180 af 27.7.2002
 EFT C 169 af 13.7.2002
 EFT C 156 af 29.6.2002
 EFT C 144 af 15.6.2002
 EFT C 131 af 1.6.2002
 Teksterne er tilgængelige i:
 EUR-Lex: http://europa.eu.int/eur-lex
 CELEX: http://europa.eu.int/celex


text:
17.11.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 355/22
 Rettens dom af 27. september 2012 — Applied Microengineering mod Kommissionen
 (Sag T-387/09) (1)
 (Femte rammeprogram for indsats inden for forskning, teknologisk udvikling og demonstration - kontrakter vedrørende projekterne »Formation of a New Design House for MST« og »Assessment of a New Anodic Bonder« - tilbagesøgning af en del af det udbetalte finansielle bidrag - beslutning, der kan tvangsfuldbyrdes - afgørelse, der under sagen ændrer den anfægtede beslutning - det juridiske grundlag for søgsmålet - de anførte anbringenders karakter - berettiget forventning - begrundelsespligt - princippet om god forvaltningsskik)
 2012/C 355/46
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Applied Microengineering Ltd (Didcot, Det Forenede Kongerige) (først ved advokaterne P. Walravens og J. De Wachter, derefter ved advokaterne P. Walravens og J. Blockx)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved S. Petrova, som befuldmægtiget, bistået af advokat R. Van der Hout)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af Kommissionens beslutning K(2009) 5797 af 16. juli 2009 vedrørende tilbagesøgning af 258 560,61 EUR med tillæg af renter, som sagsøgeren skylder inden for rammerne af projekterne IST-1999-11823 FOND MST (Formation of a New Design House for MST) og IST-2000-28229 ANAB (Assessment of a New Anodic Bonder)
 Konklusion
 1)
 Europa-Kommissionen frifindes.
 2)
 Applied Microengineering Ltd bærer sine egne omkostninger og betaler Kommissionens omkostninger.
 (1) EUT C 312 af 19.12.2009.


text:
12.5.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 142/12
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen (Tyskland) den 4. februar 2014 — Pfeifer & Langen GmbH & Co. KG mod Bundesanstalt für Landwirtschaft und Ernährung
 (Sag C-52/14)
 2014/C 142/15
 Processprog: tysk
 Den forelæggende ret
 Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Pfeifer & Langen GmbH & Co. KG
 Sagsøgt: Bundesanstalt für Landwirtschaft und Ernährung
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Er den kompetente myndighed i henhold til artikel 3, stk. 1, tredje afsnit, i forordning (EF, EURATOM) nr. 2988/95 (1) for så vidt angår afbrydelsen af forældelsen den myndighed, som er kompetent for undersøgelses- eller retsforfølgningshandlingen, uanset om den har bevilget de finansielle midler? Skal undersøgelses- eller retsforfølgningshandlingen være rettet mod pålæggelse af en forvaltningsretlig foranstaltning eller sanktion?
 2)
 Kan »den pågældende« i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i artikel 3, stk. 1, tredje afsnit, i forordning (EF, EURATOM) nr. 2988/95, også være en ansat i en virksomhed, som er blevet afhørt som vidne?
 3)
 Skal det i forbindelse med »enhver handling fra den kompetente myndigheds side, som den pågældende gøres bekendt med, og som vedrører undersøgelse eller retsforfølgning af uregelmæssigheden« (artikel 3, stk. 1, tredje afsnit, i forordning (EF, EURATOM) nr. 2988/95) i alle tilfælde dreje sig om konkrete fejl i forbindelse med registreringen af sukkerproduktionen (sagskomplekser) fra sukkerproducentens side, som normalt først antages at foreligge eller konstateres i forbindelse med en regelmæssig gennemført markedsordningskontrol? Kan en afsluttende rapport, som afslutter kontrollen eller vurderer kontrolresultatet, og hvori der ikke stilles yderligere spørgsmål til bestemte sagskomplekser, være en »undersøgelseshandling«, som den pågældende er gjort bekendt med?
 4)
 Forudsætter elementet »gentagne uregelmæssigheder« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 3, stk. 1, andet afsnit, i forordning (EF, EURATOM) nr. 2988/95, at de handlinger eller undladelser, der vurderes som uregelmæssigheder, står i en tæt tidsmæssig sammenhæng, for at de kan vurderes som »gentagelse«? I bekræftende fald: Går denne tætte tidsmæssige sammenhæng bl.a. tabt, hvis uregelmæssigheden i forbindelse med registrering af en sukkermængde kun forekommer en gang inden for et sukkerproduktionsår og derefter først gentages i et følgende eller et senere sukkerproduktionsår?
 5)
 Kan elementet gentagelse i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 3, stk. 1, første afsnit, i forordning (EF, EURATOM) nr. 2988/95 ophøre ved, at den kompetente myndighed, som har kendskab til sagens kompleksitet, ikke har kontrolleret virksomheden eller ikke har kontrolleret den regelmæssigt eller omhyggeligt?
 6)
 Hvornår begynder den dobbelte forældelsesfrist på otte år i henhold til artikel 3, stk. 1, fjerde afsnit, i forordning (EF, EURATOM) nr. 2988/95 at løbe i forbindelse med vedvarende eller gentagne uregelmæssigheder? Begynder denne forældelsesfrist at løbe ved ophøret af enhver handling, der må betragtes som uregelmæssighed (forordningens artikel 3, stk. 1, første afsnit), eller ved ophøret af den sidste gentagne handling (forordningens artikel 3, stk. 1, andet afsnit)?
 7)
 Kan den dobbelte forældelsesfrist på otte år i henhold til artikel 3, stk. 1, fjerde afsnit, i forordning (EF, EURATOM) nr. 2988/95 afbrydes af den kompetente


text:
myndigheds undersøgelses- eller retsforfølgningshandlinger?
 8)
 Skal de forældelsesfrister, der skal beregnes i henhold til bestemmelsen i artikel 3, stk. 1, i forordning (EF, EURATOM) nr. 2988/95, beregnes særskilt for hvert enkelt sagskompleks (uregelmæssighed) i tilfælde, hvor forskellige sagskomplekser indgår i udmålingen af støtten?
 9)
 Er det med henblik på den dobbelte forældelsesfrist i henhold til artikel 3, stk. 1, fjerde afsnit, i forordning (EF, EURATOM) nr. 2988/95 afgørende, om myndigheden havde kendskab til uregelmæssigheden?
 (1) Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 2988/95 af 18.12.1995 om beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser (EFT L 312, s. 1).


text:
8.2.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 48/13
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Hoge Raad der Nederlanden (Nederlandene) den 16. november 2015 — Staatssecretaris van Financiën mod Lemnis Lighting BV
 (Sag C-600/15)
 (2016/C 048/20)
 Processprog: nederlandsk
 Den forelæggende ret
 Hoge Raad der Nederlanden
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Staatssecretaris van Financiën
 Sagsøgt: Lemnis Lighting BV
 Præjudicielt spørgsmål
 Skal position 8539, 8541, 8543, 8548 og 9405 i den kombinerede nomenklatur fortolkes således, at produkter som LED-pærer, der er sammensat af lysemitterende dioder og andre elektriske komponenter samt en glasindkapsling og en Edison-fatning, og som tjener til belysning efter at være anbragt i en belysningsartikel, skal tariferes i en af disse positioner? I bekræftende fald, i hvilken af disse positioner skal produkterne da tariferes? I benægtende fald, i hvilken anden position skal tariferingen da ske?


text:
14.9.2015
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 302/64
 Sag anlagt den 9. juli 2015 — VM Vermögens-Management mod KHIM — DAT Vermögensmanagement (Vermögensmanufaktur)
 (Sag T-374/15)
 (2015/C 302/80)
 Stævningen affattet på tysk
 Parter
 Sagsøger: VM Vermögens-Management GmbH (Düsseldorf, Tyskland) (ved advokaterne T. Dolde og P. Homann)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: DAT Vermögensmanagement GmbH (Baldham, Tyskland)
 Oplysninger vedrørende sagen for Harmoniseringskontoret
 Indehaver af det omtvistede varemærke: VM Vermögens-Management GmbH
 Det omtvistede varemærke: EF-ordmærket »Vermögensmanufaktur« — EF-varemærke nr. 8 7 70 042
 Sagen for Harmoniseringskontoret: Ugyldighedssag
 Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 29. april 2015 af Femte Appelkammer ved Harmoniseringskontoret (sag R 418/2014-5)
 Påstande
 —
 Den anfægtede afgørelse annulleres.
 —
 Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Anbringender
 —
 Tilsidesættelse af artikel 75, i forordning nr. 207/2009.
 —
 Tilsidesættelse af artikel 76, i forordning nr. 207/2009.
 —
 Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009.
 —
 Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning nr. 207/2009.


text:
27.9.2012
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 291/16
 DOMSTOLENS DOM
 af 14. december 2011
 i sag E-8/11
 EFTA-Tilsynsmyndigheden mod Island
 (En kontraherende parts manglende opfyldelse af sine forpligtelser — direktiv 2002/49/EF om vurdering og styring af ekstern støj)
 2012/C 291/07
 I sag E-8/11, EFTA-Tilsynsmyndighed mod Island — ANMODNING om at få fastslået, at Island ved ikke at have sikret, at dets kompetente myndigheder udarbejdede og, hvor det var relevant, godkendte strategiske støjkort og udarbejdede støjhandlingsplaner for alle større veje på dets område, hvor der passerer over 6 millioner køretøjer om året, og ved ikke at have sikret, at oplysningerne fra strategiske støjkort og resuméer af handlingsplaner som defineret i bilag VI til direktivet blev sendt til EFTA-Tilsynsmyndigheden, har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 7, stk. 1, artikel 8, stk. 1, og artikel 10 i den retsakt, der er nævnt i punkt 32g i bilag XX til EØS-aftalen (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/49/EF af 25. juni 2002 om vurdering og styring af ekstern støj) som tilpasset EØS-aftalen ved dennes protokol 1, har Domstolen, sammensat af Carl Baudenbacher, præsident og refererende dommer, Per Christiansen og Páll Hreinsson, dommere, den 14. december 2011 afsagt følgende dom:
 Domskonklusionen lyder således:
 1)
 Island har ved ikke at have sikret, at dets kompetente myndigheder inden for tidsfristerne udarbejdede og, hvor det var relevant, godkendte strategiske støjkort og udarbejdede støjhandlingsplaner for alle større veje på dets område, hvor der passerer over 6 millioner køretøjer om året, og ved ikke at have sikret, at oplysningerne fra strategiske støjkort og resuméer af handlingsplaner som defineret i bilag VI i direktivet blev sendt til EFTA-Tilsynsmyndigheden, tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 7, stk. 1, artikel 8, stk. 1, og artikel 10 i den retsakt, der er nævnt i punkt 32g i bilag XX til EØS-aftalen (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/49/EF af 25. juni 2002 om vurdering og styring af ekstern støj) som tilpasset EØS-aftalen ved dennes protokol 1.
 2)
 Island tilpligtes at betale sagens omkostninger.


text:
C 34/14 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 5.2.2000
 2. Såfremt spørgsmål 1 besvares benægtende: Sag anlagt den 22. november 1999 af Kommissionen for
 De Europæiske Fællesskaber mod Den Italienske Republik
 En medlemsstat har gennemført Rådets direktiv
 80/987/EØF og udpeget staten som ansvarlig for betaling
 af arbejdstageres krav mod en arbejdsgiver, der er erklæret (Sag C-444/99)
 konkurs. Har direktivet i et sådant tilfælde den virkning, at
 en ansat kan kræve dækning i henhold til løngarantien på
 trods af en national bestemmelse, som afskærer visse (2000/C 34/27)
 kategorier af arbejdstagere herfra, men som ikke er i
 overensstemmelse med de for den pågældende medlems-
 stat gældende undtagelser fra direktivet? Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 22. no-
 vember 1999 anlagt sag mod Den Italienske Republik af
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved Marie
 (1) EFT L 283 af 28.10.1980, s. 23. Wolfcarius og Stefania Dragone, Kommissionens Juridiske
 Tjeneste, som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxem-
 bourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Wagnercentret, Kirchberg.
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel- 1. Det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat
 se afsagt den 5. november 1999 af Oberlandesgericht sine forpligtelser efter Rådets direktiv 92/106/EØF (1) af
 Wien i sagen Merck, Sharp & Dohme GmbH mod PARA- 7. december 1992 om indførelse af fælles regler for visse
 NOVA Pharmazeutika Handels GmbH former for kombineret godstransport mellem medlemssta-
 terne, navnlig direktivets artikel 2, da den har opretholdt
 (Sag C-443/99) en bevillings- og kontingentordning for kombinerede
 transportformer.
 (2000/C 34/26)
 2. Den Italienske Republik tilpligtes at betale sagens omkost-
 Ved kendelse afsagt den 5. november 1999, indgået til ninger.
 Domstolens Justitskontor den 22. november 1999, har Ober-
 landesgericht Wien i sagen Merck, Sharp & Dohme GmbH
 mod PARANOVA Pharmazeutika Handels GmbH forelagt
 De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 Ifølge artikel 2 i direktiv 92/106/EØF skulle hver medlemsstat
 Skal artikel 7, stk. 2, i Rådets første direktiv 89/104/EØF (1) af
 senest den 1. juli 1993 have fritaget kombinerede transportfor-
 21. december 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemssta-
 mer for enhver kontingent- eller bevillingsordning.
 ternes lovgivning om varemærker fortolkes således, at en
 varemærkeindehaver kan modsætte sig salg af et lægemiddel,
 som er bragt i omsætning under hans varemærke, når importø-
 ren har ompakket det og genanbragt varemærket på det samt Den Italienske Republik har tilsidesat denne bestemmelse, da
 har opfyldt de yderligere krav, EF-Domstolen har fastsat i den har opretholdt en bevillingsordning for kombinerede
 afgørelserne i sagerne C-427/93, C-429/93 og C-436/93 (2) transportformer, selv om ordningen for meddelelse af særlige
 (ikke berørt den i emballagen indeholdte vare, klart angivet godkendelser til udførelse af kombineret transport er blevet
 producent og oprindelsessted, ikke skadet varemærket og ændret til en ordning med generelle godkendelser.
 indehaverens omdømme ved en dårlig ompakning samt un-
 derrettet varemærkeindehaveren om salget af det ompakkede
 lægemiddel), og når varen ville være sværere at sælge, hvis ikke Den Italienske Republik har endvidere tilsidesat direktivets
 den var ompakket, men udelukkende fordi en


text:
ikke uvæsentlig artikel 2 ved ikke at meddele nogen generelle godkendelser i
 del af forbrugerne af lægemidler i importstaten nærer mistro overensstemmelse med artikel 1 i dekretet af 27. juni 1992
 over for lægemidler, der klart fremgår at være fremstillet for med henblik på at give transportvirksomheder mulighed for
 markedet i en anden (fremmedsproget) stat, og hvorved at udføre kombineret transport, da den har opretholdt en
 tilpasningen af emballagerne til de nationale forskrifter, som kontingentordning for kombineret transport.
 gælder for salg af lægemidler, kun er sket ved påsætning af
 selvklæbende mærkater?
 (1) EFT L 368 af 17.12.1992, s. 38.
 (1) EFT L 40 af 11.2.1989, s. 1.
 (2) Sml. 1996 I, s. 3457.


text:
25.2.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 48/36
 Sag anlagt den 18. november 2005 — Bain m.fl. mod Kommissionen
 (Sag T-419/05)
 (2006/C 48/71)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøgere: Neil Bain (Bruxelles, Belgien), Obhijit Chatterjee (Bruxelles, Belgien), Richard Fordham (Bergen, Nederlandene) og Roger Hurst (Bergen, Nederlandene (ved: avocat N. Lhoëst)
 Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
 Sagsøgernes påstande
 —
 Annullation af sagsøgernes lønsedler for februar, marts og april 2005, og af alle efterfølgende lønsedler, idet der heri anvendes ulovlige bestemmelser i forordning nr. 723/2004 af 22. marts 2004 om ændring af vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber, samt i forordning nr. 856/2004 om fastsættelse af de nye justeringskoefficienter og i forordning nr. 31/2005 om tilpasning heraf.
 —
 Om fornødent: Annullation af ansættelsesmyndighedens afgørelser af 29. juli 2005 om afvisning af sagsøgernes klager (R/458.14/05, R/458.5/05, R/458.12/05 og R/458.2/05).
 —
 Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 De af sagsøgerne påberåbte søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter er identiske med dem, der er påberåbt af sagsøgeren i sag T-393/05.


text:
1 . 11 . 97 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 331 /7
 3 ) En afgift, der alene opkræves af visse produkter, som offentlige bygge- og anlægskontrakter samt indkøbskon
 hverken er proportional med disse produkters pris eller trakter, ved manglende gennemførelse af dette direktiv
 opkræves i hvert led af produktions- og omsætnings inden for den fastsatte frist også kan behandle klager
 forløbet, og som ikke finder anvendelse på produkter vedrørende fremgangsmåder for indgåelse af offentlige tje
 nes merværdi, har ikke karakter af omsætningsafgift i nesteydelsesaftaler. Imidlertid følger det af kravet om, at
 den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i artikel 33 national ret skal fortolkes i overensstemmelse med direktiv
 i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 92/50/EØF, og af kravet om en effektiv beskyttelse af bor
 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om gernes rettigheder, at den nationale domstol skal
 omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssy bedømme, om de relevante regler i national ret giver
 stem: ensartet beregningsgrundlag. mulighed for at indrømme borgerne en klageadgang i
 sager vedrørende indgåelse af offentlige tjenesteydelsesafta
 (') EFT C 77 af 16 . 3 . 1996 . ler. Under omstændigheder som de i denne sag forelig
 gende har den nationale domstol navnlig pligt til at
 bedømme, om den nævnte klageadgang kan udøves for de
 samme instanser som dem, der er oprettet for sager vedrø
 rende indgåelse af offentlige indkøbskontrakter samt
 bygge- og anlægskontrakter.
 ■ DOMSTOLENS DOM (') EFT C 108 af 13 . 4 . 1996 .
 af 17. september 1997
 i sag C-54/96, Dorsch Consult Ingenieurgesellschaft mbH
 mod Bundesbaugesellschaft Berlin mbH ( anmodning om
 præjudiciel afgørelse fra Vergabeüberwachungsausschuß
 des Bundes ) (')
 (Begrebet »national ret« i henhold til traktatens artikel 1 77 DOMSTOLENS DOM
 — fremgangsmåder ved indgåelse af offentlige tjeneste
 (Første Afdeling)
 ydelsesaftaler — direktiv 92/50/EØF — national kontrol
 myndighed) af 17. september 1997
 ( 97/C 331/11 ) i sag C-83/96, Provincia autonoma di Trento et Ufficio
 del medico provinciale di Trento mod Dega di Depretto
 Gino Sne ( anmodning om præjudiciel afgørelse fra Corte
 (Processprog: tysk) suprema di cassazione) ( ] )
 (Beskyttelse af forbrugerne — mærkning af levnedsmidler
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive — Rådets direktiv 79/112/EØF)
 offentliggjort i Samling af Afgørelser) 97/C 331 / 12 )
 I sag C-54/96, angående en anmodning, som Vergabeüber
 wachungsausschuß des Bundes (Tyskland ) i medfør af EF- (Processprog: italiensk)
 traktatens artikel 177 har indgivet til Domstolen for i den
 for nævnte ret verserende sag Dorsch Consult Ingenieurge
 sellschaft mbH mod Bundesbaugesellschaft Berlin mbH at
 opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive
 artikel 41 i Rådets direktiv 92/50/EØF af 18 . juni 1992 offentliggjort i Samling af Afgørelser)
 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af
 offentlige tjenesteydelsesaftaler ( EFT L 209 af 24 . 7. 1992,
 s. 1 ), har Domstolen, sammensat af præsidenten, G. C. I sag C-83/96, angående en anmodning, som Italiens Corte
 Rodríguez Iglesias, afdelingsformændene G. F. Mancini , suprema di cassazione i medfør af EF-traktatens
 J. C. Moitinho de


text:
Almeida, J. L. Murray og L. Sevón samt artikel 177 har indgivet til Domstolen for i den for nævnte
 dommerne C. N. Kakouris, P. J. G. Kapteyn, C. Gulmann, ret verserende sag, Provincia autonoma di Trento et Uffi
 D. A. O. Edward, J.-P. Puissochet, G. Hirsch, P. Jann (refe cio del medico provinciale di Trento mod Dega di
 rerende dommer), H. Ragnemalm, M. Wathelet og R. Depretto Gino Sne, at opnå en præjudiciel afgørelse vedrø
 Schintgen; generaladvokat: G. Tesauro; justitssekretær: rende fortolkningen af artikel 3 , stk . 1 , nr. 6, i Rådets
 ekspeditionssekretær H. A. Rühl, den 17. september 1997 direktiv 79/112/EØF af 18 . december 1978 om mærkning
 afsagt dom, hvis konklusion lyder således : af og præsentationsmåder for levnedsmidler bestemt til
 den endelige forbruger samt om reklame for sådanne lev
 nedsmidler ( EFT L 33 af 8 . 2 . 1979 , s . 1 ), har Domstolen
 Det følger ikke af artikel 41 i Rådets direktiv 92/50/EØF ( Første Afdeling ), sammensat af afdelingsformanden, L.
 af 18. juni 1992 om samordning af fremgangsmåderne ved Sevón, og dommerne P. Jann og M. Wathelet ( refererende
 indgåelse af offentlige tjenesteydelsesaftaler, at de instan dommer); generaladvokat: P. Leger; justitssekretær: fuld
 ser, som af medlemsstaterne er oprettet til at behandle kla mægtig L. Hewlett, den 17. september 1997 afsagt dom,
 gesager vedrørende fremgangsmåderne ved indgåelse af hvis konklusion lyder således:
 ---pagebreak--- C 331 /8 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 1 . 11 . 97
 Artikel 3, stk. 1 , nr. 6, i Rådets direktiv 79/112/EØF af betalingen af arbejdstagerens tilgodehavender i tilfælde af
 18. december 1978 om tilnærmelse af medlemsstaternes arbejdsgiverens insolvens, den, på hvis område der, jf.
 lovgivning om mærkning af og præsentationsmåder for direktivets artikel 2, stk. 1 , enten er truffet afgørelse om
 levnedsmidler bestemt til den endelige forbruger samt om indledning af den procedure, der sigter mod en samlet fyl
 reklame for sådanne levnedsmidler skal fortolkes således, destgørelse af arbejdsgiverens kreditorer, eller det er kon
 at det heri anvendte udtryk » etableret inden for Fællesska stateret, at arbejdsgiverens virksomhed eller bedrift er luk
 bet« udelukkende vedrører forhandleren. ket.
 (•) EFT C 145 af 18 . 5 . 1996 . H EFT C 158 af 1 . 6 . 1996 .
 DOMSTOLENS DOM
 DOMSTOLENS DOM
 af 17. september 1997
 (Femte Afdeling)
 i sag C-141/96, Finanzamt Osnabrück-Land mod Bern
 af 17. september 1997 hard Langhorst ( anmodning om præjudiciel afgørelse fra
 Bundesfinanzhof ( : )
 i sag C- 117/96, Danmarks Aktive Handelsrejsende som
 mandatar for Carina Mosbæk mod Lønmodtagernes (Merværdiafgift — fortolkning af artikel 21, nr. 1, litra c),
 Garantifond (anmodning om præjudiciel afgørelse fra og artikel 22, stk. 3, litra c), i sjette direktiv 77/388/EØF
 Østre Landsret ) ( J ) — dokument, der kan anses for svarende til en faktura —
 kreditnota, der er udstedt af køberen, og som sælgeren
 (Socialpolitik — beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af ikke har gjort indsigelse mod for så vidt angår det deri
 arbejdsgiverens insolvens — direktiv 80/987/EØF —


text:
anførte afgiftsbeløb)
 arbejdstager, der har bopæl og udøver lønnet beskæftigelse
 i en anden medlemsstat end den, hvor arbejdsgiveren har ( 97/C 331 /14 )
 hjemsted — garantiinstitution)
 ( 97/C 331 /13 ) (Processprog: tysk)
 (Processprog: dansk) (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive
 offentliggjort i Samling af Afgørelser)
 I sag C- 11 7/96, angående en anmodning, som Østre
 Landsret i medfør af EF-traktatens artikel 177 har indgivet I sag C-141/96, angående en anmodning, som Bundesfi
 til Domstolen for i den for nævnte ret verserende sag Dan nanzhof i medfør af EF-traktatens artikel 177 har indgivet
 marks Aktive Handelsrejsende som mandatar for Carina til Domstolen for i den for nævnte ret verserende sag
 Mosbæk mod Lønmodtagernes Garantifond at opnå en Finanzamt Osnabrück-Land mod Bernhard Langhorst at
 præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af artikel 3 opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af
 i Rådets direktiv 80/987/EØF af 20 . oktober 1980 om ind artikel 21 , nr. 1 , litra c), og artikel 22, stk. 3 , litra c), i
 byrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om
 beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsæt
 insolvens ( EFT L 283 af 20. 10 . 1980, s . 23 ), har Domsto ningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem : ensartet
 len ( Femte Afdeling ), sammensat af afdelingsformanden, beregningsgrundlag ( EFT L 145 af 13 . 6 . 1977, s. 1 ), har
 J. C. Moitinho de Almeida, og dommerne L. Sevón, Domstolen, sammensat af præsidenten, G. C. Rodríguez
 D. A. O. Edward, P. Jann og M. Wathelet ( refererende Iglesias, afdelingsformændene G. F. Mancini, J. C. Moi
 dommer ); generaladvokat: G. Cosmas; justitssekretær: tinho de Almeida ( refererende dommer ), J. L. Murray og
 L. Sevón og dommerne P. J. G. Kapteyn, C. Gulmann,
 assisterende justitssekretær H. von Holstein, den 17. sep
 tember 1997 afsagt dom, hvis konklusion lyder således : D. A. O. Edward, J.-R Puissochet, G. Hirsch, P. Jann, H.
 Ragnemalm og M. Wathelet; generaladvokat P. Leger;
 justitssekretær: ekspeditionssekretær H. A. Rühl, den
 17. september 1997 afsagt dom, hvis konklusion lyder
 således :
 Såfremt arbejdsgiveren er etableret i en anden medlemsstat
 end den, på hvis område arbejdstageren har bopæl og
 udøvede lønnet beskæftigelse, er den institution, der i med
 før af artikel 3 i Rådets direktiv 80/987/EØF af 20. okto 1 ) I medfør af artikel 22, stk . 3, litra c), i Rådets sjette
 ber 1980 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1997 om harmonise
 lovgivning om beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af ring af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsaf
 arbejdsgiverens insolvens er kompetent med hensyn til gifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet


text:
C 4/2 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 6.1.2001
 Sag anlagt den 20. oktober 2000 af Kommissionen for Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved kendel-
 De Europæiske Fællesskaber mod Forbundsrepublikken se afsagt den 19. september 2000 af Tribunale di Bari —
 Tyskland Sezione distaccata di Rutigliano — i sagerne Giovanni
 Colapietro mod Ispettorato Generale Repressione Frodi
 og Giovanni Colapietro mod Landbrugsministeriet
 (Sag C-389/00)
 (2001/C 4/02) (Sag C-390/00 og C-391/00)
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 20. okto-
 (2001/C 4/03)
 ber 2000 anlagt sag mod Forbundsrepublikken Tyskland af
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved Josef
 Christian Schieferer, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som
 befuldmægtiget, og med valgt adresse i Luxembourg hos Ved kendelse afsagt den 19. september 2000, indgået til
 Carlos Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Domstolens Justitskontor den 24. oktober 2000, har Tribunale
 Wagnercentret C 254, Kirchberg. di Bari — Sezione distaccata di Rutigliano, i sagerne mod
 Giovanni Colapietro mod Ispettorato Generale Repressione
 Frodi og Giovanni Colapietro mod Landbrugsministeriet fore-
 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: lagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om
 præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 1. Det fastslås, at Forbundsrepublikken Tyskland har tilside-
 sat sine forpligtelser i henhold til artikel 23 og 25 EF, idet 1) Kan lov nr. 460/87 med artikel 4 — der er en sanktionsre-
 den har udstedt Abfallverbringungsgesetz af 30. septem- gel i relation til de regler, EØF fastsatte ved nu ophævede
 ber 1994, hvorved der etableres en solidaritetsfond for forordninger (1) — finde anvendelse for at sanktionere
 returnering af affald (Solidarfonds Abfallrückführung). overtrædelser i henhold til nye forordninger, og
 2. Forbundsrepublikken Tyskland tilpligtes at betale sagens 2) må den pålagte administrative sanktion faktisk bedømmes
 omkostninger. som uforholdsmæssig i forhold til overtrædelsen, og
 krænker den princippet om rimelige straffe?
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 (1) Der er navnlig tale om Rådets forordning 822/87 af 16. marts
 1987, EFT L 84 af 27.3.1987, s. 1.
 Kommissionen anser den forpligtelse, der i henhold til den
 tyske Abfallverbringungsgesetz består for eksportører af affald
 til som medlemmer af solidaritetsfonden at yde bidrag til
 denne, for ikke at være forenelig med fællesskabsretten, for så
 vidt som solidaritetsfonden overtager omkostningerne ved
 returnering af affald (incl. dets bortskaffelse og nyttiggørelse) i
 de tilfælde, der er omfattet af artikel 25 og 26 i Rådets
 forordning nr. 259/93 (1), hvor omkostningerne pålægges
 udførselsmedlemsstaten, når de ikke afholdes af anmelderen
 (artikel 33, stk. 2, i forordning nr. 259/93). For så vidt
 betyder bidraget, på grund af grænseoverskridelsen, en ensidig
 belastning for indenlandske varer. Den tilsvarende del af
 bidraget kan i modsætning til Forbundsrepublikken Tysklands Sag anlagt den 13. november 2000 af Kommissionen for
 opfattelse ikke anses for en passende betaling fra de erhvervs- De Europæiske Fællesskaber mod Den Franske Republik
 drivendes side for en faktisk og individuel ydelse fra forvaltnin-
 gen. Den subsidiære hæftelse for medlemsstaterne, der udtryk-
 keligt er foreskrevet i artikel 33, stk. 2, kan ikke betegnes som (Sag C-418/00)
 en »særlig eller individuel fordel«.
 (2001/C 4/04)
 (1) Rådets forordning (EØF) nr. 259/93 af 1.2.1993 om overvågning
 af og kontrol med


text:
overførsel af affald inden for, til og fra Det
 Europæiske Fællesskab, EFT L 30 af 6.2.1993, s. 1, som ændret Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 13. no-
 ved Kommissionens forordning (EF) nr. 2408/98 af 6.11.1998, vember 2000 anlagt sag mod Den Franske Republik af
 EFT L 298 af 7.11.1998, s. 19. Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved juridisk
 konsulent Th. van Rijn og B. Mongin, Kommissionens Juridiske
 Tjeneste, som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxem-
 bourg hos C. Gómez de la Cruz, Kommissionen Juridiske
 Tjeneste, Wagnercentret, Kirchberg.


text:
22.12.2007
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 315/9
 Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 25. oktober 2007 — Agenzia delle Entrate Ufficio Genova 1 mod Porto Antico di Genova SpA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Commissione tributaria regionale di Genova (Italien))
 (Sag C-427/05) (1)
 (Strukturfonde - forordning (EØF) nr. 4253/88 - artikel 21, stk. 3, andet afsnit - forbud mod fradrag - beregningen af skattepligtig indkomst - medregning af fællesskabsstøtte i beregningen)
 (2007/C 315/14)
 Processprog: italiensk
 Den forelæggende ret
 Commissione tributaria regionale di Genova
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Agenzia delle Entrate Ufficio Genova 1
 Sagsøgt: Porto Antico di Genova SpA
 Sagens genstand
 Anmodning om præjudiciel afgørelse — Commissione Tributaria Regionale di Genova (Italien) — fortolkning af artikel 21, stk. 3, i Rådets forordning (EØF) nr. 2082/93 af 20. juli 1993 om ændring af forordning (EØF) nr. 4253/88 om gennemførelsesbestemmelser til forordning (EØF) nr. 2052/88 for så vidt angår samordningen af de forskellige strukturfondes interventioner indbyrdes såvel som med interventionerne fra Den Europæiske Investeringsbank og de øvrige eksisterende finansielle instrumenter (EFT L 193, s. 20) — foreneligheden af en national bestemmelse, hvorefter modtagen fællesskabsstøtte indgår i beregningen af den skattepligtige indkomst
 Konklusion
 Artikel 21, stk. 3, andet afsnit, i Rådets forordning (EØF) nr. 4253/88 af 19. december 1988 om gennemførelsesbestemmelser til forordning (EØF) nr. 2052/88 for så vidt angår samordningen af de forskellige strukturfondes interventioner indbyrdes såvel som med interventionerne fra Den Europæiske Investeringsbank og de øvrige eksisterende finansielle instrumenter, som ændret ved Rådets forordning (EØF) nr. 2082/93 af 20. juli 1993, skal fortolkes således, at bestemmelsen ikke er til hinder for en national skattelovgivning, såsom artikel 55, stk. 3, litra b), i præsidentens dekret nr. 917/86 af 22. december 1986, hvorefter beløb udbetalt fra fællesskabsfondene skal medregnes ved ansættelsen af den skattepligtige indkomst.
 (1) EUT C 36 af 11.2.2006.


text:
C 72/2 DA De Europñiske Fñllesskabers Tidende 7.3.98
 dende moms normalt skulle vñre tilbagebetalt, des- DOMSTOLENS DOM
 uden i strid med proportionalitetsprincippet.
 (Anden Afdeling)
 (1) EFT C 370 af 24.12.1994. af 15. januar 1998
 EFT C 333 af 9.12.1995.
 EFT C 46 af 17.2.1996. i sag C-113/97, Henia Babahenini mod EÂtat belge
 EFT C 95 af 30.3.1996. (anmodning om prñjudiciel afgùrelse fra Tribunal de
 travail de Charleroi) (1)
 (Samarbejdsaftalen EéF-Algeriet Ð artikel 39, stk. 1 Ð
 princip om forbud mod forskelsbehandling med hensyn til
 social sikring Ð direkte virkning Ð anvendelsesområde Ð
 ydelse til handicappede)
 DOMSTOLENS DOM
 (Anden Afdeling) (98/C 72/03)
 af 15. januar 1998
 i sag C-125/96, Hartmut Simon mod Hauptzollamt
 Frankfurt am Main (anmodning om prñjudiciel afgùrelse (Processprog: fransk)
 fra Hessisches Finanzgericht, Kassel) (1)
 (Tillñgsafgift på mñlk Ð forfaldsdato Ð artikel 15, stk. 4,
 i forordning (EéF) nr. 1546/88 Ð begrebet »det afgifts-
 belùb, de eventuelt skylder«) (Forelùbig oversñttelse. Den endelige oversñttelse vil blive
 offentliggjort i Samling af Afgùrelser)
 (98/C 72/02)
 (Processprog: tysk)
 I sag C-113/97, angående en anmodning, som Tribunal de
 travail de Charleroi (Belgien) i medfùr af EF-traktatens
 (Forelùbig oversñttelse. Den endelige oversñttelse vil blive artikel 177 har indgivet til Domstolen for i den for nñvnte
 offentliggjort i Samling af Afgùrelser) ret verserende sag, Henia Babahenini mod EÂtat belge, at
 opnå en prñjudiciel afgùrelse vedrùrende fortolkningen af
 I sag C-125/96, angående en anmodning, som Hessisches artikel 39, stk. 1, i samarbejdsaftalen mellem Det Europñ-
 Finanzgericht, Kassel (Tyskland), i medfùr af EF-traktatens iske ékonomiske Fñllesskab og Den Demokratiske Folke-
 artikel 177 har indgivet til Domstolen for i den for nñvnte republik Algeriet, undertegnet i Algier den 26. april 1976
 ret verserende sag, Hartmut Simon mod Hauptzollamt og godkendt på Fñllesskabets vegne ved Rådets forordning
 Frankfurt am Main, at opnå en prñjudiciel afgùrelse (EéF) nr. 2210/78 af 26. september 1978 (EFT L 263 af
 vedrùrende fortolkningen af artikel 15, stk. 4, i Kommis- 27.9.1978, s. 1), har Domstolen (Anden Afdeling), sam-
 sionens forordning (EéF) nr. 1546/88 af 3. juni 1988 om mensat af afdelingsformanden, R. Schintgen (refererende
 gennemfùrelsesbestemmelserne for den tillñgsafgift, der er dommer), og dommerne G. F. Mancini og G. Hirsch; gene-
 omhandlet i artikel 5c i forordning (EéF) nr. 804/68 (EFT raladvokat: F. G. Jacobs; justitssekretñr: R. Grass, den
 L 139 af 4.6.1988, s. 12), har Domstolen (Anden Afde- 15. januar 1998 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 ling), sammensat af afdelingsformanden, R. Schintgen, og
 dommerne H. Ragnemalm og G. F. Mancini (refererende
 dommer); generaladvokat: M. B. Elmer; justitssekretñr:
 Bestemmelsen i artikel 39, stk. 1, i samarbejdsaftalen mel-
 assisterende justitssekretñr H. von Holstein, den 15. januar
 lem Det Europñiske ékonomiske Fñllesskab og Den
 1998 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 Demokratiske Folkerepublik Algeriet, undertegnet i Algier
 den 26. april 1996 og godkendt på Fñllesskabets vegne
 Artikel 15, stk. 4, i Kommissionens forordning (EéF) ved Rådets forordning (EéF) nr. 2210/78 af 26. september
 nr. 1546/88 af 3. juni 1988 om gennemfùrelsesbestemmel- 1978, skal fortolkes således, at den er til hinder for, at en
 serne for den tillñgsafgift,


text:
der er omhandlet i artikel 5c i medlemsstat afslår at tildele en ydelse som ydelsen til han-
 forordning (EéF) nr. 804/68, skal fortolkes således, at det dicappede Ð der er foreskrevet i medlemsstatens lovgiv-
 eventuelt skyldige afgiftsbelùb ved anvendelsen af formel A ning til fordel for statsborgere, som er bosat i denne stat,
 for det fùrste er det belùb, mñlkeproducenten objektivt uanset om de udùver lùnnet beskñftigelse Ð til en pensio-
 skylder som fùlge af en faktisk overskridelse af hans refe- neret algerisk arbejdstagers handicappede ñgtefñlle, som
 rencemñngde, selv om det nùjagtige belùb fùrst fastlñgges er bosat med sin mand i den pågñldende medlemsstat,
 efter en kontrol af de leverede mñngder, og for det andet med den begrundelse, at hun er algerisk statsborger og
 forfalder på det i den pågñldende bestemmelse fastsatte aldrig har udùvet erhvervsmñssig beskñftigelse.
 tidspunkt, nemlig senest tre måneder efter udlùbet af hver
 tolvmåneders periode, dvs. den fùlgende 30. juni.
 (1) EFT C 142 af 10.5.1997.
 ( ) EFT C 158 af 1.6.1996.
 1


text:
2.4.2005
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 82/23
 Sag anlagt den 14. februar 2005 af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Storhertugdømmet Luxembourg
 (Sag C-71/05)
 (2005/C 82/47)
 Processprog: fransk
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 14. februar 2005 anlagt sag mod Storhertugdømmet Luxembourg af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved Mikko Huttunen, som befuldmægtiget, og med valgt adresse i Luxembourg.
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
 1.
 Det fastslås, at Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/30/EF af 26. marts 2002 med henblik på bestemmelser og procedurer for indførelse af støjrelaterede driftsrestriktioner i Fællesskabets lufthavne (1), idet det ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
 2.
 Storhertugdømmet Luxembourg tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter:
 Fristen for gennemførelsen af direktivet udløb den 28. september 2003.
 (1) EFT L 85 af 28.3.2002, s. 40.


text:
19.6.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 195/34
 Sag anlagt den 7. april 2017 — Mabrouk mod Rådet
 (Sag T-216/17)
 (2017/C 195/47)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Mohamed Marouen Ben Ali Ben Mohamed Mabrouk (Tunis, Tunesien) (ved advokaterne J-R. Farthouat og N. Boulay samt solicitor S. Crosby)
 Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union
 Sagsøgerens påstande
 —
 Rådets afgørelse (FUSP) 2017/153 af 27. januar 2017 om ændring af afgørelse 2011/72/FUSP om restriktive foranstaltninger over for visse personer og enheder på baggrund af situationen i Tunesien (EUT 2017, L 23, s. 19) annulleres, i det omfang den finder anvendelse over for sagsøgeren.
 —
 Sagsøgte tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført fire anbringender.
 1.
 Første anbringende om, at indefrysningen af sagsøgerens midler er en tilsidesættelse af princippet om en rimelig frist i henholdsvis EMRK’s artikel 6 og artikel 47 i EU’s charter om grundlæggende rettigheder.
 2.
 Andet anbringende om, at der ikke er tilstrækkeligt grundlag for indefrysningen:
 —
 I modsætning til de beviser, som sagsøgeren har fremlagt, har Rådet fundet, at sagsøgerens midler er uretmæssige, men har undladt at give en begrundelse herfor.
 —
 Idet Rådet har fundet, at sagsøgerens midler er uretmæssige, har Rådet foretaget et faktuelt urigtigt skøn, i det omfang det har foretaget et skøn.
 —
 Indefrysningen er formålsløs, idet den har til formål at bistå Tunesien med inddrivelsen af uretmæssigt tilegnede midler. Imidlertid er ingen af sagsøgerens midler tilegnet uretmæssigt.
 3.
 Tredje anbringende om, at indefrysningen af sagsøgerens midler efter præsident Ben Alis fald er en tilsidesættelse af sagsøgerens ret til at arbejde.
 4.
 Fjerde anbringende om, at indefrysningen under alle omstændigheder er uforholdsmæssig og er en tilsidesættelse af sagsøgerens ejendomsret.


text:
21.5.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 152/33
 Sag anlagt den 7. marts 2011 — Nicolas Katrakasas mod Kommissionen
 (Sag F-24/11)
 2011/C 152/60
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Nicolas Katrakasas (Bruxelles, Belgien) (ved advokat L. Levi)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Søgsmålets genstand og beskrivelse af tvisten
 Påstand om annullation af udvælgelseskomitéens afgørelse om ikke at opføre sagsøgeren på reservelisten i forbindelse med udvælgelsesprøve KOM/INT/OLAF/09/AD8.
 Sagsøgerens påstande
 —
 Annullation af udvælgelseskomitéens afgørelse af 11. maj 2010, hvori udvælgelseskomitéen efter fornyet behandling stadfæster sin afgørelse af 9. marts 2010 om ikke at opføre sagsøgeren på reservelisten i forbindelse med udvælgelsesprøve »KOM/INT/OLAF/09/AD10 — Fuldmægtige, der er specialiserede i bekæmpelse af svig«.
 —
 Om fornødent annullation af Europa-Kommissionens afgørelse af 25. november 2010 om afslag på sagsøgerens klage.
 —
 Annullation af reservelisten for så vidt som sagsøgerens navn ikke er opført herpå og af alle de afgørelser, der er truffet på grundlag heraf.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.


text:
24.6.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 194/20
 Rettens dom af 30. april 2014 — Euris Consult mod Parlamentet
 (Sag T-637/11) (1)
 ((Offentlige tjenesteydelseskontrakter - udbudsprocedure - levering af oversættelsestjenester til maltesisk - regler om fremgangsmåden for indgivelse af bud - afvisning af en tilbudsgivers bud - manglende overholdelse af reglerne om indgivelse, der skal sikre fortroligheden af indholdet af buddene inden åbningen - uanvendelighedsindsigelse - proportionalitet - ligebehandling - ret til forsvar - begrundelsespligt - artikel 41 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - artikel 98, stk. 1, i forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 - artikel 143 i forordning (EF, Euratom) nr. 2342/2002))
 2014/C 194/25
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Euris Consult Ltd (Floriana, Malta) (ved advokat F. Moyse)
 Sagsøgt: Europa-Parlementet (ved L. Darie og F. Poilvache, som befuldmægtigede)
 Intervenient til støtte for sagsøgte: Europa-Kommissionen (ved R. Lyal og F. Dintilhac, som befuldmætigede)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af Parlamentets afgørelse af 18. oktober 2011 om afvisning af det af sagsøgeren afgivne bud i forbindelse med proceduren for indgåelse af den interinstitutionelle offentlige tjenesteydelseskontrakt MT/2011/EU vedrørende levering af oversættelsestjenester til maltesisk.
 Konklusion
 1)
 Parlamentet frifindes.
 2)
 Euris Consult Ltd betaler sagens omkostninger
 (1) EUT C 32 af 4.2.2012.


text:
11.3.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 60/22
 Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved afgørelse afsagt den 16. november 2005 af Oberster Gerichtshof i sagen Mohamed Jouini, Okay Gönen, Hasan Bajric, Gerald Huber, Manfred Ortner, Sükran Karacatepe, Franz Mühlberger, Nakil Bakii, Hannes Kranzler, Jürgen Mörth, Anton Schneeberger, Dietmar Susteric, Sascha Wörnhör, Aynur Savci, Elena Peter, Egon Schmöger, Mehmet Yaman, Dejan Preradovic, Andreas Mitter, Wolfgang Sorger, Franz Schachenhofer, Herbert Weiss, Harald Kaineder, Ognen Stajkovski und Jovica Vidovic mod PPS Princess Personal Service GmbH
 (Sag C-458/05)
 (2006/C 60/43)
 Processprog: tysk
 Ved afgørelse afsagt den 16. november 2005, indgået til Domstolens Justitskontor den 4. januar 2006, har Oberster Gerichtshof (Østrig) i sagen Mohamed Jouini m.fl. mod PPS Princess Personal Service GmbH forelagt De Europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
 Er der tale om en overførsel af en bedrift eller af en del af en bedrift i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i Rådets direktiv 2001/23/EF af 12. marts 2001 (1) om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomheder eller bedrifter eller af dele af virksomheder eller bedrifter, når en kontoransat, en filialdirektør samt kunderådgivere og direktøren — i samvirke mellem to personaleudlejningsvirksomheder — skifter arbejdsplads fra den første personaleudlejningsvirksomhed, som ikke har en organisationsstruktur, der kan afgrænses, til den anden personaleudlejningsvirksomhed og dér udøver tilsvarende opgaver, og når — ligeledes i samvirke mellem begge virksomheder — ca. en tredjedel af de udlejede arbejdstagere samt dertilhørende kunder (med forskellige kontraktstørrelser fra tre udlejede arbejdstagere til halvtreds udlejede arbejdstagere) til dels eller fuldstændigt skifter arbejdsplads sammen med disse?
 (1) EFT L 82 s. 16.


text:
7.2.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 32/26
 Dom afsagt af Retten i Første Instans den 10. december 2008 — JTEKT mod KHIM (IFS)
 (Sag T-462/05) (1)
 (EF-varemærker - ansøgning om EF-ordmærket IFS - absolut registreringshindring - manglende fornødent særpræg - artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning (EF) nr. 40/94)
 (2009/C 32/47)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: JTEKT Corp., tidligere Toyoda Koki Kabushiki Kaisha (Aichi-ken, Japan) (først ved avocats J. Wachinger og M. Zöbisch, derefter ved avocats M. De Zorti, M. Koch og T. Grimm)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (ved A. Folliard-Monguiral, som befuldmægtiget)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 14. september 2005 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1157/2004-1) vedrørende en ansøgning om registrering af ordmærket IFS som EF-varemærke.
 Konklusion
 1)
 Afgørelse truffet den 14. september 2005 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (sag R 1157/2004-1) annulleres.
 2)
 Harmoniseringskontoret bærer sine egne omkostninger og betaler de af JTEKT Corp. afholdte omkostninger.
 (1) EUT C 74 af 25.3.2006.


text:
16.12.2006
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 310/15
 Dom afsagt af Retten i Første Instans den 17. oktober 2006 — Armour Pharmaceutical mod KHIM — Teva Pharmaceutical Industries (GALZIN)
 (Sag T-483/04) (1)
 (EF-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om EF-ordmærket GALZIN - det ældre nationale ordmærke CALSYN - relativ registreringshindring - risiko for forveksling - lighed mellem varerne og tegnene - artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94 - artikel 43, stk. 2 og 3, i forordning nr. 40/94 - Harmoniseringskontorets afgørelser - formaliteten)
 (2006/C 310/28)
 Processprog: fransk
 Parter
 Sagsøger: Armour Pharmaceutical CO. (Bridgewater, New Jersey, USA) (ved avocat R. Gilbey)
 Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (ved S. Pétrequin, som befuldmægtiget)
 Den anden part i sagen for appelkammeret: Teva Pharmaceutical Industries Ltd (Jerusalem, Israel)
 Sagens genstand
 Påstand om annullation af afgørelse truffet den 7. september 2004 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 295/2003-4) vedrørende en indsigelsessag mellem Armour Pharmaceutical Co. og Teva Pharmaceutical Industries Ltd
 Konklusion
 1.
 Afgørelsen, der blev truffet den 7. september 2004 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 295/2003-4), annulleres.
 2.
 Harmoniseringskontoret bærer sine egne omkostninger og betaler sagsøgerens omkostninger.
 (1) EUT C 69 af 19.3.2005.


text:
18.4.2009
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 90/11
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af VAT and Duties Tribunal, Manchester (Det Forenede Kongerige) den 29. januar 2009 — Astra Zeneca UK Limited mod Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs
 (Sag C-40/09)
 2009/C 90/17
 Processprog: engelsk
 Den forelæggende ret
 VAT and Duties Tribunal, Manchester
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Astra Zeneca UK Limited
 Sagsøgt: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Skal artikel 2, nr. 1, i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF (1) [nu artikel 2, stk. 1, litra c), i direktiv 2006/112/EF] under de i denne sag foreliggende omstændigheder, hvor en ansat i henhold til sin ansættelsesaftale har ret til at vælge at modtage en del af sin løn i form af en værdikupon med en pålydende værdi, fortolkes således, at arbejdsgiverens levering af en sådan værdikupon til den ansatte udgør en levering af tjenesteydelser mod vederlag?
 2)
 Hvis det første spørgsmål besvares benægtende, skal [sjette direktivs] artikel 6, stk. 2, litra b), [nu artikel 26, stk. 1, litra b) [i direktiv 2006/112/EF]] da fortolkes således, at arbejdsgiverens levering af værdikuponen til den ansatte i henhold til ansættelsesaftalen skal behandles som en levering af tjenesteydelser, når værdikuponen er bestemt til at anvendes af den ansatte til private formål?
 3)
 Hvis leveringen af værdikuponen hverken er en levering af tjenesteydelser mod vederlag som omhandlet i [sjette direktivs] artikel 2, nr. 1, eller skal behandles som en levering af tjenesteydelser i henhold til [sjette direktivs] artikel 6, stk. 2, litra b), skal [sjette direktivs] artikel 17, stk. 2, (nu artikel 168 [i direktiv 2006/112/EF]) da fortolkes således, at arbejdsgiveren i henhold til denne bestemmelse kan få tilbagebetalt den merværdiafgift, som denne har erlagt i forbindelse med indkøb og levering af værdikuponen til den ansatte i henhold til ansættelsesaftalen, når værdikuponen er bestemt til at anvendes af den ansatte til private formål?
 (1) Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17.5.1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1).


text:
C 158/18 DA Den Europæiske Unions Tidende 5.7.2003
 Kommissionen er af den opfattelse, at der ikke er et argument, lægemidler. Med hensyn til beskyttelsen af den offentlige
 der begrunder den omtvistede procedure for forudgående sundhed kan tilfældet af indførsler af lægemidler, der
 tilladelse. For det første kan denne ikke begrundes i hensynet ikke er godkendt i Frankrig, imidlertid begrunde en
 til kontrol af, at lægemidlet er fremstillet efter god fremstillings- differentieret tilgang i forhold til tilfældet af lægemidler,
 praksis, der er fastsat i fællesskabslovgivningen. Det indførte der er godkendt i Frankrig og i udførselsmedlemsstaten
 lægemiddel er nemlig godkendt eller registreret i udførselsmed- eller tilfældet af homøopatiske lægemidler, der er registre-
 lemsstaten, der har til opgave at sørge for, at denne praksis ret i en medlemsstat. Idet det erkendes, at en procedure
 overholdes. Enhver yderligere kontrol foretaget i Frankrig er i for forudgående tilladelse principielt kan være begrundet
 strid med princippet om gensidig anerkendelse og målet om at ved privatpersoners indførsel af sådanne produkter, skal
 sikre den frie bevægelighed af lægemidler. Dernæst, skal der denne procedure ikke desto mindre være lettilgængelig,
 ifølge Kommissionen, for så vidt angår en eventuel begrundelse afsluttes inden for en rimelig frist og føre til en tilladelse
 i andre hensyn til den offentlige sundhed, sondres mellem tre til indførsel af lægemidler, der ikke udgør en risiko for
 typer lægemidler: den offentlige sundhed. Den procedure for forudgående
 tilladelse, der anvendes i Frankrig, på privatpersoners
 indførsel af lægemidler opfylder imidlertid ikke disse
 kriterier og er således uproportional med det tilsigtede
 formål.
 — lægemidler, der er godkendt efter direktiv 65/65 som
 ændret, siden direktiv 2001/83/EF, såvel i Frankrig som i (1 ) Rådets direktiv 65/65/EØF af 26.1.1965 om tilnærmelse af
 den medlemsstat, hvor de er købt, [eller for hvilke der lovgivning om lægemidler (EFT 1965-1966, s. 17).
 er udstedt en fællesskabsmarkedsføringstilladelse]. De (2 ) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83/EF af 6.11.2001
 franske myndigheder har erkendt, at der kræves en om oprettelse af en fællesskabskodeks for humanmedicinske
 indførselstilladelse i tilfælde af privatpersoners indførsel af lægemidler (EFT L 311 af 28.11.2001, s. 67).
 (3 ) Rådets direktiv 92/73/EØF af 22.9.1992 om udvidelse af anven-
 lægemidler, der har en markedsføringstilladelse i Frankrig.
 delsesområdet for direktiv 65/65/EØF og 75/319/EØF om tilnær-
 Henset til det fremtrædne stade harmoniseringen indenfor melse af lovgivning om farmaceutiske præparater, og om fastsæt-
 lægemiddelsektoren er på, er der imidlertid tilvejebragt telse af supplerende bestemmelser for homøopatiske lægemidler
 betydelige garantier for beskyttelsen af patienternes sund- (EFT L 297 af 13.10.1992, s. 8).
 hed. Hertil kommer den omstændighed, at indførslen kun
 sker efter behørig recept og i mængder, der ikke overstiger
 behandlingsbehovene. Det følger heraf, at den omhandle-
 de procedure for forudgående tilladelse ikke er begrundet.
 — homøopatiske lægemidler, der er registreret i en medlems-
 stat efter direktiv 92/73/EØF, erstattet af direktiv 2001/
 83/EF. Når et homøopatisk lægemiddel registreres i en Anmodning om præjudiciel afgørelse forelagt ved dom
 medlemsstat, udgør det a priori ikke en sundhedsrisiko, afsagt den 6. maj 2003 af Cour de cassation (Frankrig),
 idet det bemærkes, at reglerne om


text:
fremstilling, kontrol Første Afdeling for Civilsager, i sagen Syndicat profession-
 og inspektion af denne type lægemidler er blevet harmo- nel coordination des pêcheurs de l’Etang de Berre et de la
 niseret. Desuden har direktiv 92/73/EØF liberaliseret région mod Electricité de France
 patienternes adgang til de af dem valgte lægemidler. En
 procedure for forudgående tilladelse til privatpersoners
 indførsel af registrerede homøopatiske lægemidler er (Sag C-213/03)
 således åbenbart ubegrundet.
 (2003/C 158/30)
 — lægemidler, der ikke er godkendt i Frankrig, men som er
 godkendt i den medlemsstat, hvor de er købt. Den
 omtvistede procedure for forudgående tilladelse er ikke Ved dom afsagt den 6. maj 2003, indgået til Domstolens
 en nødvendig foranstaltning i bekæmpelsen af risikoen Justitskontor den 19. maj 2003, har Cour de cassation
 for svig og bedrageri mod markedsføringstilladelsesord- (Frankrig), Første Afdeling for Civilsager, i sagen Syndicat
 ningen, da den almindelige lovgivning, der betinger professionnel coordination des pêcheurs de l’Etang de Berre et
 import af lægemidler med henblik på markedsføring de la région mod Electricité de France forelagt De Europæiske
 heraf af en forudgående godkendelse, og kontrol i marken Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse
 er tilstrækkeligt til at bekæmpe ulovlige indførsler af af følgende spørgsmål:
 ---pagebreak--- 5.7.2003 DA Den Europæiske Unions Tidende C 158/19
 1. Skal artikel 6, stk. 3, i Athen-protokollen af 17. maj 2. ikke har gennemført definitionerne af udtrykkene
 1980 om beskyttelse af Middelhavet mod landbaseret »nyt anlæg« og »bestående anlæg«, jf. direktivets
 forurening (Barcelona-konventionen), nu artikel 6, stk. 1, artikel 2, nr. 9 og nr. 10, i den relevante østrigske
 i den ændrede affattelse, anses for at have direkte virkning, lovgivning (Luftreinhaltegesetz für Kesselanlagen —
 således, at enhver person, der berøres heraf, ved de LRG-K og LRV-K)
 nationale domstole kan påberåbe sig bestemmelsen til
 støtte for en sag anlagt med henblik på at standse 3. på ufuldstændig måde — navnlig som følge af, at
 udledning af vand, som der ikke er meddelt tilladelse til det østrigske brændselsbegreb ikke er det samme
 efter den deri fastsatte procedure og på de deri fastsatte som brændselsbegrebet i henhold til direktivets
 betingelser? artikel 2, nr. 6 — har indført grænseværdierne
 for emission for svovldioxid, nitrogenoxider og
 svævestøv, jf. direktivets artikel 4, stk. 1, sammen-
 2. Skal bestemmelsen fortolkes således, at den forbyder holdt med bilag III-VII, i den relevante lovgivning
 udledning af stoffer, der selv om de ikke er giftige, har en vedrørende luftforurening
 skadelig virkning på iltindholdet i havmiljøet, i kystsøer,
 der står i forbindelse med Middelhavet, når de kompetente
 4. ikke på korrekt vis har gennemført direktivets
 myndigheder i medlemsstaterne ikke har meddelt tilladel- artikel 9, stk. 2, og 3, vedrørende beregning af
 se hertil, under hensyntagen til bestemmelserne i oven-
 grænseværdierne for emission for blandede anlæg,
 nævnte protokol og bilag III C hertil (nu bilag II)?
 hvori der alene eller sammen med andet brændsel
 anvendes destillations- og omdannelsesrestproduk-
 ter fra råolieraffinering til eget forbrug, i LRG-K og
 LRV-K.
 II. Republikken Østrig tilpligtes at betale sagens omkost-
 ninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Sag anlagt den 19. maj


text:
2003 af Kommissionen for De
 Europæiske Fællesskaber mod Republikken Østrig Kommissionen har gjort gældende, at Republikken Østrig har
 tilsidesat sine forpligtelser, idet den
 (Sag C-214/03) — ikke har gennemført direktivets artikel 2, nr. 8, vedrøren-
 de udtrykket »blandet anlæg« korrekt, idet den har fastsat
 en begrænsning — som ikke er foreskrevet i direktivet —
 (2003/C 158/31) til anlæg, hvori andelen af andet brændsel udgør mindst
 20 % af brændslets termiske effekt, og derved på dette
 punkt har indskrænket direktivets anvendelsesområde
 — ikke har gennemført direktivets artikel 2, nr. 9 og 10,
 vedrørende definitionerne af udtrykkene »nyt anlæg« og
 Ved De Europæiske Fællesskabers Domstol er der den 19. maj »bestående anlæg«
 2003 anlagt sag mod Republikken Østrig af Kommissionen
 for De Europæiske Fællesskaber ved Josef Christian Schieferer — på ufuldstændig måde har gennemført grænseværdierne
 og Gregorio Valero Jordana, Kommissionens Juridiske Tjeneste,
 for emission for svovldioxid, nitrogenoxider og svæve-
 som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg. støv, jf. direktivets artikel 4, stk. 1, sammenholdt med
 bilag III-VII, navnlig i lyset af den i de østrigske retsfor-
 skrifter indskrænkede definition af brændsel til »konven-
 Kommissionen har nedlagt følgende påstande: tionelt brændsel«, hvorved kun en del af direktivets
 anvendelsesområde er gennemført
 I. Det fastslås, at Republikken Østrig har tilsidesat sine — ikke har gennemført direktivets artikel 9, stk. 2, og 3,
 forpligtelser i henhold til artikel 2, nr. 6, 8, 9 og 10, vedrørende beregning af grænseværdierne for blandede
 artikel 4, stk. 1, sammenholdt med bilag III-VII, og anlæg i forbindelse med raffinaderier korrekt.
 artikel 9, stk. 2 og 3, i Rådets direktiv 88/609/EØF af
 24. november 1988 om begrænsning af visse luftforure- Republikken Østrig har således ikke tilpasset den nationale ret
 nende emissioner fra store fyringsanlæg (1), som ændret, til direktivet, som derfor er blevet gennemført ukorrekt og
 idet den ufuldstændigt.
 1. i § 22, stk. 1, i Luftreinhalteverordnung für Kesselan-
 lagen (LRV-K) har fastsat en definition af udtrykket (1 ) EFT L 336, s. 1.
 »blandet anlæg«, der ikke svarer til definitionen i
 direktivets artikel 2, nr. 8


text:
1.8.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 279/27
 Rettens kendelse af 7. juni 2016 — Beele Engineering mod EUIPO (WE CARE)
 (Sag T-220/15) (1)
 ((EU-varemærker - ansøgning om registrering af EU-figurmærket WE CARE - absolut registreringshindring - mangel på fornødent særpræg - artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009))
 (2016/C 279/40)
 Processprog: engelsk
 Parter
 Sagsøger: Beele Engineering BV (Aalten, Nederlandene) (ved advokat M. Ring)
 Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (ved H. O’Neill, som befuldmægtiget)
 Sagens genstand
 Søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 15. januar 2015 af Femte Appelkammer ved EUIPO (sag R 1424/2014-5) vedrørende en ansøgning om registrering af figurtegnet WE CARE som EU-varemærke.
 Konklusion
 1)
 Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) frifindes.
 2)
 Beele Engineering BV betaler sagens omkostninger.
 (1) EUT C 228 af 13.7.2015.


text:
13.8.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 238/30
 Sag anlagt den 13. juni 2011 — Eurallumina mod Kommissionen
 (Sag T-308/11)
 2011/C 238/52
 Processprog: italiensk
 Parter
 Sagsøger Eurallumina SpA (Portoscuso, Italien) (ved avvocato V. Leone)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Principalt, den anfægtede afgørelse annulleres i sin helhed for så vidt angår Eurallumina.
 —
 Subsidiært annulleres artikel 2 i den anfægtede afgørelse, i forbindelse med foranstaltningen på grundlag af 2004-dekretet, og følgelig artikel 3 i den anfægtede afgørelse vedrørende tilbagesøgningskravet over for Eurallumina.
 —
 Mere subsidiært annulleres artikel 3 i den anfægtede afgørelse for så vidt angår den del, der vedrører tilbagesøgningskravet over for Eurallumina.
 —
 Under alle omstændigheder tilpligtes Europa-Kommissionen at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Der nedlægges påstand om annullation af den anfægtede beslutning, som
 anser den foranstaltning, der omhandles i artikel 1 i dekret nr. 14042 af 6. februar 2004 (herefter »2004-dekretet«) fra ministerrådets formand (Decreto del Presidente del Consiglio dei ministri) og i de beslutninger, som er vedtaget af Autorità per l’Energia Elettrica e il Gas (myndigheden for elektrisk energi og gas, herefter »AEEG«) til gennemførelse af samme (herefter samlet benævnt »foranstaltningen på grundlag af 2004-dekretet«) for ulovlig og uforenelig ny støtte samt kræver tilbagesøgning af støtten, og
 anser den foranstaltning, som Italien har givet meddelelse om, og som omhandles i artikel 11, stk. 12, i lov nr. 80 af 14. maj 2005 om ændring af lovdekret nr. 35 af 14. marts 2005 (herefter »lov nr. 80/2005«)og i den af AEEG vedtagne beslutning til gennemførelse af samme (herefter samlet benævnt »foranstaltningen på grundlag af lov nr. 80/2005«), for uforenelig ny støtte.
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat fem anbringender.
 1)
 Første anbringende om tilsidesættelse af grundsætningen om god forvaltningsskik
 Sagsøgeren har gjort gældende, at Kommissionen begik en fejl ved at vurdere de to ovennævnte foranstaltninger samlet, da de i stedet burde have medført en separat vurdering i overensstemmelse med deres objektivt forskellige situation med hensyn til det juridiske grundlag, adressaterne og den forudsete udligningsmekanisme. Dette har betydet en overlapning af de af Kommissionen anvendte argumenter, hvilket har vanskeliggjort forsvaret.
 2)
 Andet anbringende om tilsidesættelse og ukorrekt anvendelse af artikel 107, stk. 1, TEUF i forbindelse med definitionen af statsstøtte
 Sagsøgeren har gjort gældende, at Kommissionen begik en fejl ved at betragte de to foranstaltninger som statsstøtte, da de begge mangler betingelserne om fordel, der med hensyn til de normale markedsbetingelser truer med at fordreje konkurrencen, og om indvirkningen på samhandlen inden for Fællesskabet. I særdeleshed
 hvad angår foranstaltningen på grundlag af 2004-dekretet tilfører denne ingen fordel, da den blot udgør en subjektiv udvidelse af den foranstaltning, der er vurderet af Kommissionen til ikke at udgøre ny støtte i sagen »Alumix« (1), i hvilken Kommissionen udelukkede, at de eltakster, som blev anvendt over for Alumix, udgjorde en fordel for samme. Desuden. kan foranstaltningen på grundlag af 2004-dekretet ikke have nogen indflydelse på samhandlen — hvad angår Eurallumina — eftersom aluminiumsmarkedet inden for EU har deficit-karakter, og en eventuel reduktion af selskabets aktivitet ikke ville blive